Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

У квітні 2012 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вказаним позовом та представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав та мотивує тим, що 05.09.2008 р. між ним та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 17/К-2008/169, за умовами якого надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 58000 доларів США з оплатою 16% процентів річних. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору від 05.09.2008 року, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та відповідачами було укладено Іпотечний договір № 271/17/0908, відповідно до п.1 якого предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира під номером [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору від 05.09.2008 року, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість, яку просили стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Уточнивши позовні вимоги вказує, що заборгованість відповідача за кредитним договором за період з 05.09.2008 р. по 17.12.2013 р. становить 57021,87 доларів США, проценти за період з 05.09.2008 р. по 17.12.2013 р. - 44686.77 доларів США, пеня за період з 07.04.2011 р. по 17.12.2013 р. в розмірі 3599253,92 гривні. Просить суд : в рахунок погашення кредитної заборгованості по кредитному договору № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 року в розмірі 101708,64 доларів США та 3599253,92 гривень, з яких: 57021,87 дол. США кредитна заборгованість, 44686,77 дол. США проценти, 3599253,92 гривень пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права від свого імені продажу будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу: квартири [ADDRESS] з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановленою оцінкою суб'єкта оціночної діяльності дійсної на момент продажу. Виселити без надання іншого жилого приміщення з квартири [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відшкодувати з відповідачів на користь позивача судові витрати. У судовому засіданні відповідач [PERSON], та її представник [PERSON], яка є представником і відповідача [PERSON], позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що дійсно між [PERSON] та банком був укладений кредитний договір, але в цей час у них немає можливості виконувати умови договору, а квартира, яка перебуває в Іпотеці є єдиним їх житлом. Намагалися вирішити питання про сплату заборгованості мирним шляхом. Просили суд зменшити розмір пені, оскільки вона перевищує розмір загального боргу і час розрахунку якої не було застосовано строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі (Т 4 а.с. 100). В судове засідання представники третіх осіб - реєстраційної служби України Сумського міського управління юстиції та Ковпаківського районного відділу м. Суми Управління державної міграційної служби у Сумській області не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що дає суду можливість розглянути справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 05.09.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 17/К-2008/169, за умовами якого останнім отримано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 58000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 % річних, строком до 05.09.2023 року. Відповідно до пунктів 4.2 - 4.3 договору нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів до моменту повернення та сплачується щомісяця у строк до 10 числа кожного місяця, згідно Графіка зниження розміру заборгованості. Пунктом 6.1 договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку штраф 100 грн. та пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (Т. 1 а.с. 11 - 12). На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 05.09.2008 року між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 271/170908, за умовами якого останні передали в заставу (іпотеку) банку належне їм на праві власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру під номером [ADDRESS]. У пункті 5 договору сторони узгодили ринкову вартість предмета іпотеки, враховуючи оцінку, викладену в Звіті про експерту оцінку у сумі 439300 грн. Пунктом 8.4.8 вказаного договору передбачено право позивача достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки (Т 1 а.с. 13 - 15). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.06.2010 року з відповідачів було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 498134 грн. 53 коп. (Т.1 а.с. 20). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України, зокрема, передбачено, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить: заборгованість за кредитним договором за період з 05.09.2008 р. по 17.12.2013 р. становить 57021,87 доларів США, проценти за період з 05.09.2008 р. по 17.12.2013 р. - 44686,77 доларів США, пеня за період з 07.04.2011 р. по 17.12.2013 р. в розмірі 3599253,92 гривні (Т. 4 а.с. 101 - 107). Не визнаючи позовні вимоги відповідачі посилаються на неправильність розрахунку розміру пені, а саме не застосування позивачем строку позовної давності, надали заяву про застосування строку давності. Такі твердження відповідачів суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позовна заява, що є предметом судового розгляду надійшла до суду 06.04.2012 року, згідно наданого позивачем розрахунку пеня за кредитним договором нарахована за період з 07.04.2011 р. по 17.12.2013 р. в розмірі 3599253,92 гривні, тобто за останні 12 місяцями перед зверненням до суду, а отже в межах строку позовної давності. За правилами частин 2 і 3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано суми, які нараховуються як неустойка, та не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК, та мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідачі, заперечуючи проти позову, вказують на те, що визначений банком розмір пені значно перевищує розмір збитків, тому надавши письмову заяву просили зменшити такий розмір пені до 2 тисяч гривень, оскільки [PERSON] і [PERSON] є пенсіонерами, тобто непрацездатними, малозабезпеченими і ці обставини мають істотне значення. Враховуючи, що заборгованість відповідача [PERSON] за основним боргом становить 57021,87 доларів США, що на день розгляду справи згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 603051,89 гривень, а розмір нарахованої пені становить 3599253,92 гривні, тобто майже в 6 разів перевищує розмір збитків, при цьому відповідачі [PERSON] і [PERSON] є пенсіонерами (Т. 2 а.с. 109) і ці обставини мають істотне значення, відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає необхідним зменшити розмір нарахованої банком пені до 100000 грн. Відповідно до ст. 589 ЦК України та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свою вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотекодержателя, виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Зазначені положення містяться і в роз'ясненнях наданих у п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». З огляду на вищевикладені норми закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: в рахунок погашення кредитної заборгованості по кредитному договору № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 року в розмірі 101708,64 доларів США та 100000 гривень, з яких: 57021,87 доларів США - кредитна заборгованість, 44686,77 доларів США - проценти, 100000 гривень - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права від свого імені продажу будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу: квартири [ADDRESS] з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановленою оцінкою суб'єкта оціночної діяльності дійсної на момент продажу, але не менше 439300 грн. визначеної сторонами в договорі іпотеки. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Частиною 3 ст. 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема, передбачено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що у [ADDRESS] зареєстровані та проживають:[PERSON], (власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (невістка), [PERSON], (онука), що підтверджується довідкою ТОВ Керуюча компанія «Коменерго-Суми» від 21.03.2014 року (т.4 а.с. 117). У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору 05.03.2012 р. позивач направив відповідачам [PERSON], [PERSON] і [PERSON] письмові вимог про необхідність виконання зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором та вимог про виселення з квартири, що є предметом іпотеки - звільнення в добровільному порядку квартири [ADDRESS] протягом тридцяти днів з дати отримання даної вимоги (Т. 1 а.с. 47 -54. Т. 2 а.с. 31). Так, вимогу про виселення з квартири, що є предметом іпотеки адресовану [PERSON], 05.12.2011 р. отримала її представник за довіреністю [PERSON], про що свідчить її підпис на копії вимоги (Т. 2 а.с. 31-34, 35). Крім того, факт отримання представником відповідачки даного повідомлення, вбачається зі змісту відповіді ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Філія «Полтавське Регіональне управління» [PERSON] (Т. 2 а.с. 41 друга сторінка аркушу). Проте, дана вимога іпотекодержателя не виконана до цього часу. Однак, доказів отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] письмових вимог іпотекодержателя про виселення з квартири, що є предметом іпотеки позивачем не надано. Оголошення у пресі про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] було опубліковано в газеті "Сумщина" від 16.04.2014 року, тобто під час судового розгляду справи (т.4 а.с.137). Оскільки позивачем не дотримано вимог встановлених ст. 40 Закону України «Про іпотеку» щодо вручення відповідачам [PERSON] та [PERSON] письмової вимоги про їх виселення позовні вимоги в частині виселення цих відповідачів задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про виселення [PERSON], оскільки останній не є стороною у справі і суд не може вирішувати питання про його права та обов'язки. Позовні вимоги про виселення з квартири [ADDRESS] [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує в дольовому порядку з відповідачів на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені судові витрати: по сплаті судового збору 3282 грн., тобто по 1094 грн. з кожного (Т. 1 а.с. 1-2), витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів (Т.1 а.с. 63,64) 664 грн. та 667 грн. (т.2 а.с.93-99), всього 1331 грн., тобто по 443 грн. 66 коп. з кожного відповідача окремо.

Outcome: partial