Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Маркушівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0.58 га для обслуговування даного будинковолодіння. Позивач являючись спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду від 21.12.2012 року прийняв спадщину на частину спадкового майна, однак, оформити право власності на життєвий будинок та земельну ділянку немає можливості, оскільки відсутня реєстрація права власності на нерухоме майно, що змушує його звернутись до суду. Сторони в судове засідання не з'явились, до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини: [INFO] помер [PERSON] (а.с.6). Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0.58 га для обслуговування даного будинковолодіння, що підтверджується довідками Маркушівської сільської ради № 152, № 153 від 10.03.2017 року (а.с.8,9). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 21.12.2012 року, яке набрало законної сили 01.01.2013 року підтверджується, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], за позивачем визнано право власності на частину спадкового майна (а.с.7). Відповідно до листа державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори № 572/01-16 від 26.05.2017 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Суд, дослідивши докази прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6- Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Як вбачається з характеристики будинку, житлових будівель та споруд, буд. [ADDRESS], а також господарчі будівлі за зазначеною адресою було збудовано протягом 1962 - 1980 рр. (а.с. 11-15). З огляду на те, що тогочасне законодавство не передбачало реєстрацію будинків та домоволодінь в селах, суд вважає належним доказом, що підтверджує право власності спадкодавця на будинок, довідку Маркушівської сільської ради № 152 від 10.03.2017 року, що видана на підставі погосподарської книги (а.с.8). Таким чином, зазначене будинковолодіння увійшло до спадкової маси після смерті [PERSON] Відповідно до рішення 13 сесії 21 скликання Маркушівської сільської ради від 22.11.1993 року спадкодавцю передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,58 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , тобто останній розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, однак не завершив її шляхом отримання державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ст. 1225 ЦК України). Аналізуючи вимоги законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] Оскільки спадкодавцеві на праві власності належав житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та зазначене право на день смерті не припинилось, тому позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на дане спадкове майно в порядку спадкування за законом підлягають до задоволення. Що стосується земельної ділянки площею 0,58 га, яка передана в приватну власність спадкодавцеві на підставі рішення сесії Маркушівської сільської ради, то суд зазначає, що в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме необхідно визнати за позивачем право в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю.

Outcome: partial