Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ( далі ПАТ КБ) "Експобанк" у березні 2014 року звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2007 року між [PERSON] (далі Відповідач №1) та ПАТ КБ «Експобанк» було укладено договір кредиту і забезпечення № 230/АК-2007 (далі - Договір кредиту), згідно з пунктами 1.1 та 1.2 якого Віповідачу -1 був наданий кредит у сумі 23 000 (двадцять три тисячі) доларів США з процентною ставкою за користування кредитом - 12% річних від суми кредиту. Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ КБ «Експобанк» від 30.10.09 №4/2009 відбулася зміна найменування з Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк». У зв'язку з перейменуванням, згідно із Статутом, позивач є повним правонаступником щодо прав і зобов'язань ВАТ КБ «Експобанк». Кредит надавався на купівлю автомобіля. На виконання пункту 1.1 Договору кредиту позивачем було видано Відповідачу №1 грошові кошти в розмірі 23 000 дол США. В свою чергу, Відповідач -1 зобов'язався сплачувати позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних у сумі кредиту (пункт 1.2 Договору), а також повертати позивачу кредит на умовах, що передбачені договором кредиту. Сторонами узгоджено та встановлено графік повернення кредиту, строк користування якого закінчується 03 грудня 2014 року. Відповідно до пункту 2.2 договору кредиту, забезпеченням зобов'язання за договором кредиту є застава автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, який був придбаний за кредитні кошти. Відповідач -1 порушив пункти 3.1,3.5,4.5.1 Договору кредиту: не повертав кредит, проценти за користування кредитом та комісію за кредитне обслуговування у строки, передбачені договором.. З метою забезпечення вищезазначеного Договору кредиту між позивачем і [PERSON] (надалі - Відповідач №2) та Відповідачем -1 був укладений договір поруки від 04 грудня 2007 року відповідно до умов якого, Відповідач -2 виступив поручителем за Договором кредиту перед Позивачем. Відповідно до пункту 1.2 Договору поруки Відповідач -2 відповідає перед позивачем, як солідарний боржник у повному обсязі, як і Відповідач -1, зокрема, за повернення у встановлений Договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Договором кредиту, комісійних, згідно з умовами договору кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені Договором кредиту. Відповідно до пункту 2.1.3 Договору поруки передбачено, що у випадку порушення Відповідачем №1 Договору кредиту Відповідач -2 зобов'язаний відповідати перед позивачем як солідарний боржник усім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернене стягнення. Внаслідок невиконання умов договору кредиту у відповідача-1 перед позивачем станом на 17.02.2014 виникла заборгованість на загальну суму 779 118 гривень 01 копійка, а саме: - строкова заборгованість за кредитом в розмірі 3 845 доларів США 47 центів, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 33 226,78 грн.; - прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 17 900 доларів США 95 центів, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014, становить 154 673,16 грн.; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 9 568 доларів США 39 центів, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 82 675,67 грн.; - прострочена заборгованість за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування в розмірі 7 066 гривень 35 копійок; - пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 08.01.2008 по 17.02.2014 в розмірі 31 839 доларів США 91 цент, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 275 112,71 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 08.01.2008 по 17.02.2014 в розмірі 23 497 доларів США 21 цент, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 203 027,65 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії за період з 08.01.2008 по 17.02.2014 в розмірі 23 335 гривень 69 копійок; Станом на 17.02.2014 офіційний курс Національного банку України, щодо гривні відносно долара США, становить - 8,6405 грн. Оскільки відповідачами не виконуються зобов'язання щодо повернення кредиту і сплати процентів, позивач просив стягнути з них солідарно вказану суму заборгованості за кредитом та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяви. На заперечення відповідачів щодо повернення банку в рахунок заборгованості за кредитом придбаного за кредитні кошти автомобіля, вказав, що банк не вилучав предмет застави у відповідачів та не здійснював дострокового звернення стягнення на нього. Представник відповідачів у судовому засіданні пояснив, що відповідачі у 2008 році передали представникам банку придбаний за кредитні кошти автомобіль в рахунок погашення заборгованості по кредиту, після чого їх було запевнено, що їх зобов'язання за договором погашені. На протязі 6 років жодних вимог банку про порушення відповідачами зобов'язань за укладеним кредитним договором вони не отримували, про наявну заборгованість дізналися, отримавши позовну заяву до суду. Просив застосувати до правовідносин, що виникли між сторонами, позовну давність. Допитані у судовому засіданні як свідки відповідачі [PERSON] та [PERSON] пояснили, що дійсно у 2007 році [PERSON] уклав із позивачем кредитний договір на придбання автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску. У 2008 році матеріальне становище сім'ї погіршилося та вони не мали змоги вчасно виконувати зобов'язання за договором. У серпні 2008 року до них приїхав представник банку з пропозицією повністю погасити заборгованість за Договором шляхом передачі автомобіля ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК», і його подальшої реалізації банком. На початку вересня 2008 року відповідачі поїхали до Києва, де оформили у нотаріуса доручення на розпорядження автомобілем та передали автомобіль, ключі та документи на нього представнику банку на штраф майданчику по вул. Дегтярівській. Ніяких документів про передачу авто не складалося, їм повідомили, що документи направлять їм згодом. Після цього ніяких повідомлень від банку вони не отримували. Відповідно до ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 04 грудня 2007 року між [PERSON] (Відповідач -1) та ВАТ КБ «Експобанк» (правонаступник ПАТ КБ «Експобанк) було укладено договір кредиту і забезпечення № 230/АК-2007, згідно з пунктами 1.1 та 1.2 якого останньому був наданий кредит у сумі 23 000 (двадцять три тисячі) доларів США з процентною ставкою за користування кредитом - 12% річних від суми кредиту (а.с.13-16). Кредит надавався на придбання автомобіля. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. На виконання пункту 1.1 Договору кредиту позивачем було видано Відповідачу-1 грошові кошти в розмірі 23 000 дол США, що підтверджується заявою про видачу готівки №7 від 04 грудня 2007 року (а.с.17). В свою чергу, [PERSON] зобов'язався сплачувати позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних у сумі кредиту (пункт 1.2 Договору), а також повертати позивачу кредит на умовах, що передбачені договором кредиту. Сторонами узгоджено та встановлено графік повернення кредиту, строк користування якого закінчується 03 грудня 2014 року (а.с.16). Відповідно до пункту 2.2 договору кредиту, забезпеченням зобов'язання за договором кредиту є застава автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, який був придбаний за кредитні кошти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу (далі ЦК) України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У судовому засіданні доведено, що [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконував: кредит, проценти за користування кредитом та комісію за кредитне обслуговування у строки, передбачені договором не повертав, чим порушив пункти 3.1,3.5,4.5.1 Договору кредиту. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 5.2. договору за несвоєчасне повернення кредиту/частини кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2% від суми боргу за кожен день прострочення. Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Внаслідок невиконання умов договору кредиту у Відповідача -1 перед позивачем станом на 17.02.2014 виникла заборгованість на загальну суму 779 118 гривень 01 копійка, а саме: - строкова заборгованість за кредитом в розмірі 3 845 доларів США 47 центів, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 33 226,78 грн.; - прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 17 900 доларів США 95 центів, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014, становить 154 673,16 грн.; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 9 568 доларів США 39 центів, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 82 675,67 грн.; - прострочена заборгованість за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування в розмірі 7 066 гривень 35 копійок; - пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 08.01.2008 по 17.02.2014 в розмірі 31 839 доларів США 91 цент, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 275 112,71 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 08.01.2008 по 17.02.2014 в розмірі 23 497 доларів США 21 цент, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 203 027,65 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії за період з 08.01.2008 по 17.02.2014 в розмірі 23 335 гривень 69 копійок (а.с.8-11). Станом на 17.02.2014 офіційний курс Національного банку України, щодо гривні відносно долара США, становив - 8,6405 грн. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З метою забезпечення вищезазначеного Договору кредиту між позивачем і [PERSON] (надалі - Відповідач -2) та Відповідачем -1 був укладений договір поруки від 04 грудня 2007 року відповідно до умов якого Відповідач -2 виступив поручителем за Договором кредиту перед позивачем (а.с.20). Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Приписами статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до пункту 1.2 Договору поруки Відповідач -2 відповідає перед позивачем, як солідарний боржник у повному обсязі, як і Відповідач-1, зокрема, за повернення у встановлений Договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Договором кредиту, комісійних, згідно з умовами договору кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені Договором кредиту. Відповідно до пункту 2.1.3 Договору поруки передбачено, що у випадку порушення Відповідачем -1 Договору кредиту Відповідач -2 зобов'язаний відповідати перед позивачем як солідарний боржник усім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернене стягнення. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів щодо передачі банку в рахунок погашення заборгованості по кредиту автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, який був у заставі банку та знаходився у володінні відповідачів. Відповідно до п.4.5.4, п.4.5.5 Договору кредиту і забезпечення [PERSON] повинен був здійснювати заходи щодо захисту предмета застави та надавати банку відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом застави. В матеріалах справи містяться копія довіреності про передачу відповідачем предмету застави у розпорядження фізичним особам, а не представнику ПАТ КБ «Експобанк» (а.с.175). За даними УМВС України у Полтавській області вказаний автомобіль станом на 16.05.2014 зареєстровано за [PERSON] (а.с.103). За таких підстав, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі предмету застави банку, факту звернення стягнення на предмет застави судом також не встановлено. Враховуючи викладене, суд уважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом є обґрунтованими. Разом з тим, у ході судового розгляду встановлено, що до суду позивач звернувся з пропуском строку позовної давності відносно частини заявлених вимог. Зокрема, сторони встановили як строк дії договору - до закінчення строку користування кредитом та належного виконання сторонами цього договору (п. 7.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 03 грудня 2014 року (а.с.16). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом з 08.01.2008 року, в той час банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів 28 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). .Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати кошти по кредиту, проценти за користування кредитом та комісію шляхом сплати щомісячних платежів (ануїтетна схема погашень). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 3 числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Приймаючи до уваги те, що представник відповідачів заявив про застосування строку позовної давності, а позивач доказів поважності пропуску строку для звернення до суду в частині вимог не надав, суд приходить до висновку про застосування до даних правовідносин строку позовної давності. Враховуючи, що на момент подачі позову сплили строки позовної давності для стягнення заборгованості із сплати чергових платежів по кредиту та відсотках, строк виконання по яких закінчився з 08.01.2008 по 03.03.2011 року включно, задоволенню підлягають лише вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту та відсотках за період з 04.03.2011 по 17.02.2014 (станом на дату розрахунку заборгованості) у межах трирічного строку позовної давності у таких розмірах: - прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 10 936 доларів США 18 центів, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014, становить 94 488,60 грн.; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 3540 доларів США 74 центи, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 30592 грн.. З урахуванням того, що заборгованість по комісії нарахована позивачем з 09.01.2008 по 09.08.2010, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, у задоволенні вимог про її стягнення слід відмовити у повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. За приписами ст.. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно п. 7.4 укладеного сторонами договору сторони погодили, що строк позовної давності за ним складає три роки, у тому числі щодо вимог про стягнення неустойки. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, в межах трирічного строку звернення до суду, підлягає стягненню з відповідачів сума пені з 28.02.2011 по 17.02.2014 року, що складає: - пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості у розмірі 11174 доларів США 57 центів, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 96 548,28 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів у розмірі 4716 доларів США 69 цент, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 17.02.2014 становить 40 752,20 грн. Враховуючи викладене, загальний розмір заборгованості відповідачів складає: 33 226,78 грн (строкова заборгованість за кредитом) + 94 488,60 грн (прострочена заборгованість за кредитом ) + 30592 грн (прострочена заборгованість за нарахованими процентами) + 96548,28 грн (пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості) + 40 752,20 (пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів) = 295 607,86 коп, що в еквіваленті за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ станом на 17.02.2014, становить 34 213 доларів США 87 центів. Також з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 1386, 38 грн. витрат по сплаті судового збору у відповідності до ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, по 693, 19 грн з кожного відповідача. Доводи представника відповідачів щодо припинення поруки відносно [PERSON] не відповідають вимогам закону з огляду на наступне. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явить вимоги до поручителя. Строк дії кредитного договору встановлений до 03 грудня 2014 року. Крім того, договором поруки встановлено, що порука поручителя за цим договором припиняється лише у разі належного виконання Договору кредиту ( п.1.4 Договору). Виходячи з цього, та з огляду на невиконання Відповідачем - 1 умов договору кредиту, забезпеченого порукою, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення заборгованої суми з відповідачів як солідарних боржників. На підставі викладеного та ст.ст. 257, 258, 259, 261, 264, 526, 530, 543, 546, 549, 553,554, 610, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial