Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що на підставі укладеного договору № б/н від 17.12.2015 р. відповідач отримав кредит у сумі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 15.08.2019 р. має перед Банком заборгованість у розмірі 17 413,59 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 5 644,53 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 3 948,88 грн., заборгованість за пенею, нарахованою за прострочене зобов`язання - 5 575,44 грн., заборгованість за пенею, нарахованою за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 939,33 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 805,41 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2015 р. у розмірі 17 413,59 грн., а також судові витрати в сумі 1 921,00 грн. Представник позивача надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності. 07.10.2019 р. ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання. 28.10.2019 р. сторони у судове засідання не з`явились. Відповідачка 21.10.2019 р. надала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що дійсно 17.12.2015 р. підписала анкету-заяву та отримала від Банку грошові кошти у сумі 2 000,00 грн., проте з умовами договору, зокрема порядком сплати неустойки, вона не була ознайомлена, кредитного договору банк їй не надавав. Крім того, вказала, що до вимог про стягнення штрафу та пені сплив строк позовної давності, тому просила відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення неустойки. З метою забезпечення права позивача подати до суду відповідь на відзив розгляд справи відкладено на 11.11.2019 р. 11.11.2019 р. сторони у судове засідання не з`явились, але від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю підготувати відповідь на відзив. Відповідачка надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. 25.11.2019 р. розгляд справи відкладено на 09.12.2019 р. 27.11.2019 р. представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що 17.12.2015 р. відповідачка підписала анкету-заяву, чим підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на офіційному сайті Банку, а також Тарифами банку, які у своїй сукупності складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної анкети-заяви Банк видав відповідачці платіжну картку. Також на підтвердження отримання відповідачкою платіжної картки та кредиту банк надав суду виписку про рух коштів за її рахунками. Крім того, позивач вважає, що строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки ним не пропущено, тому позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 09.12.2019 р. сторони у судове засідання не з`явились, будь-яких заяв, клопотань суду не подавали. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.12.2015 р. [PERSON] заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписавши вказану анкету-заяву, відповідачка погодилась, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а. с. 7). Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з п. 1.1.1.37 Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку заява-анкета про надання послуг - звернення клієнта до Банку про відкриття йому банківського рахунку та/або надання йому інших банківських послуг. Якщо клієнт приєднується до цих Умов та Правил не в повному обсязі, він додатково складає Заяву про надання окремих послуг, які надаються банком за Умовами та Правилами (а.с. 9). З огляду на викладене, підписана відповідачкою анкета-заява від 17.12.2015 р. разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, свідчить про прийняття нею публічної оферти банку укласти договір про надання банківських послуг шляхом приєднання до умов такого правочину. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В силу положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами права встановлено обов`язкову письмову форму та істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредиту та відсотків за користування кредитом, прядок погашення кредитної заборгованості, які узгоджуються між сторонами при укладенні правочину шляхом підписання його примірників. За твердженням позивача та згідно з наданим ним розрахунком заборгованості відповідачка у зв`язку з неналежним виконанням договору від 17.12.2015 р. станом на 15.08.2019 р. має перед Банком заборгованість у розмірі 17 413,59 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 5 644,53 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 3 948,88 грн., заборгованість за пенею, нарахованою за прострочене зобов`язання - 5 575,44 грн., заборгованість за пенею, нарахованою за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 939,33 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 805,41 грн. Для перевірки наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачки за кредитним договором суд на підставі наданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів має встановити узгоджений між сторонами розмір та порядок повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також неустойки. Разом з тим, дослідивши анкету-заяву № б/н від 17.12.2015 р., суд встановив, що остання не містить ні розміру кредитного ліміту, ні відсоткової ставки за користування кредитними коштами, ні порядку погашення кредитної заборгованості та сплати неустойки, при цьому, в ній відсутні будь-які відмітки про отримання [PERSON] кредитної картки «Універсальна». Також на підтвердження позовних вимог позивач до позову додав документ під назвою «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому наявні умови кредитування для декількох видів платіжних карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 8). Між тим, ані в позовній заяві, ані в доданих до неї документах не зазначено, який конкретно вид платіжної картки («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду» тощо) отримала відповідачка та які умови кредитування застосовував банк під час нарахування спірної кредитної заборгованості, в той час як рекламний буклет, в якому визначені правила користування, основні умови обслуговування та кредитування, з якими відповідачку ознайомлено під час укладення договору № б/н від 17.12.2015 р., позивач взагалі суду не представив. У зв`язку з вищенаведеним, суд позбавлений можливості з`ясувати, за яким Тарифом обслуговувалась видана відповідачці платіжна картка, та встановити істотні умови договору від 17.12.2015 р. , на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, а також перевірити правильність нарахування неустойки. До того ж, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які додані до позову, не підписані відповідачкою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили саме ті умови щодо порядку повернення кредитних коштів, сплати неустойки, які зазначені в цих документах. Згідно зі статтями 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У зв`язку з цим, виходячи з принципу змагальності, сторона не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу). За таких обставин та без наявних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, порядок повернення кредитних коштів та сплати неустойки за порушення виконання позичальником своїх зобов`язань. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За положеннями частин 2, 4 статті 11 Закону №1023-XII перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею, нарахованою за прострочене зобов`язання, у розмірі 5 575,44 грн., заборгованості за пенею, нарахованою за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., у сумі 939,33 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 805,41 грн. суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами, тому відмовляє у їх задоволенні. Водночас суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 17.12.2015 р. у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Викладені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 03.07.2019 р., у цивільній справі № 342/180/17. Перевіривши наданий суду розрахунок заборгованості [PERSON] за договором № б/н від 17.12.2015 р. та виписку за рахунками відповідачки, суд встановив, що станом на 15.08.2019 р. сума витрачених клієнтом кредитних коштів (стовпчик № 3 розрахунку) складає 16 287,29 грн. При цьому, за вказаний період позичальником погашено заборгованість за кредитом на загальну суму 10 979,35 грн. (а.с. 5-6, 85-86). Таким чином, згідно з наданими суду розрахунком та випискою за банківськими рахунками [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 5 307,94 грн. ( 16 287,29 грн. - 10 979,35 грн.), а не 9 593,41 грн. як зазначено у позові. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки тіла кредиту підлягають частковому задоволенню в розмірі 5 307,94 грн. Крім того, оскільки позов в частині стягнення неустойки не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведенням Банком таких вимог, строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу та пені, про який заявлено відповідачкою, застосуванню судом не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1 921,00 грн. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідача інших судових витрат позивачем не заявлено. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 5 307,94 грн., що складає 30,5 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд стягує з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 586,00 грн.

Outcome: partial