Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач 30.11.2016 року звернувся до суду з даним позовом, уточненим в ході розгляду та обґрунтованим тим, що він 15.04.2013 р. за договором позики передав відповідачу 7000,00 доларів США, а відповідач зобовязався їх повернути у термін до 15.10.2013 р., проте до теперішнього часу відповідач борг не повернув, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача 180 790,40 грн., які є еквівалентом 7000,00 доларів США відповідно до курсу НБУ станом на 11.10.2016 року, 3% річних з простроченої суми у розмірі 16 271,13 грн., що є еквівалентом 630,00 доларів США відповідно до курсу НБУ станом на 11.10.2016 року, а також суму заборгованості з урахуванням інфляції у розмірі 131\~743,08 грн. станом на 10.05.2017 року, та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяви з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти стягнення з нього суму позики в розмірі 57050,00 грн., з урахуванням коефіцієнту інфляції за весь строк прострочення виплати боргу та судових витрат. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно договору позики від 15.04.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 57050,00 грн., що є еквівалентом 7000 доларів США за курсом НБУ, строком до 15.10.2013 року без нарахування відсотків, що, в свою чергу, відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є різні фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для розгляду справи. При цьому, відповідачем не було надано суду доказів того, що сума боргу за договором позики була повернута позивачу. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 1048 ЦК України. Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобовязанням допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Тобто відповідно до ст.524 ЦК України допускається лише визначення еквіваленту зобовязання у іноземній валюті, а не сплата нею. Враховуючи, що відповідачем умови договору позики від 15.04.2013 року не виконані, грошові кошти за договором не повернуті, з останнього підлягає стягненню заборгованість за даним договором. При цьому, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 180 790,40 грн., із розрахунку 7000,00 доларів США, 3% річних у розмірі 16 271,13 грн., заборгованості з урахуванням інфляції у розмірі 131\~743,08 грн., які розраховані також виходячи з суми боргу у доларах США, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з самого договору, його предметом були грошові кошти в національній валюті України, а саме в розмірі 57 050,00 грн., та саме ця сума підлягала поверненню за договором, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором в розмірі 57 050,00 грн. Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,то останні повинні розраховуватись від суми боргу в розмірі 57 050,00 грн. Так, 3% річних від простроченої суми становлять 6\~109,82 грн. (57050,00 (сума боргу) х 3 х 1303 (днів прострочення з 15.10.2013 по 10.05.2017) / 365 / 100), тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача в якості відповідальності за прострочення грошового зобовязання. Інфляційні збитки за період з 15.10.2013 року по 10.05.2017 року складають 65 685,41грн. за формулою [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період] / 100% - [Сума боргу]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.\~\~\~ \~З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі\~ 1970,61 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 128 845,23 грн. *100% : 328 804,61 грн. ціни позову = 39,19 %), тобто 39,19 % від ціни позову (39,19 % *1970,61 грн. :100%), що складає 772,28 грн. З урахуванням викладеного, \~

Outcome: partial