Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернулась 12.11.2013 р. до суду вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначила, що вона домовилась з [PERSON] про купівлю будинку з земельною ділянкою після оформлення відповідачем необхідних документів, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] за 12 000 грн. 05.04.2012 р. [PERSON] звернулась до неї з проханням про надання завдатку за вищезазначений будинок для оформлення необхідних документів та ними була оформлена розписка у присутності свідка [PERSON] про надання нею завдатку в сумі 1800 грн. Потім [PERSON] повідомила, що документи виготовлені, але відповідач відмовилась здійснювати продаж їй будинку. У травні 2013 р. нею на адресу [PERSON] була направлена вимога про повернення завдатку та сплати додаткової суми у розмірі завдатку протягом 7 днів з дня отримання даної вимоги, яка залишена без задоволення. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.526, 570, 571 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] суму завдатку у розмірі 3600 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, просила її задовольнити. Представник відповідач заперечував проти задоволення вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.21-22). Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, 05.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений в письмовій формі попередній договір за умовами якого позивач передала [PERSON] аванс у розмірі 1800 грн., у рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Однак угода не була укладена, оскільки відповідач ухилилися від умов угоди. Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходив з наступного. Згідно із ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу будинку. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК україни попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Правила ст.571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки попередній договір між сторонами був укладений в письмові формі і нотаріально не був завірений (тобто є нікчемними), а договору купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору [PERSON] 1800 грн. є авансом і відповідно до ст.570 ЦК України повинні бути повернуті позивачці відповідачем [PERSON], в тому розмірі, в якому грошові кошти передавалися. Представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову посилався на те, що суд не може вийти за межі заявлених вимог та прийняти рішення про стягнення з відповідача суми в якості авансу, оскільки позов заявлено про стягнення суми завдатку. Такі твердження не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне. У відповідності до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно роз'яснень, викладених у абз.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). При розгляді справи судом була визначена правова природа відносин, що склалися між сторонами, а саме, що отримані відповідачем 1800 грн. є авансом, а не завдатком, і застосовує до них матеріальну норму права, що підлягала застосуванню (ст.570 ЦК України), незалежно від того, чи заявляли про це сторони. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені [PERSON] судові витрати у сумі 229 грн. 40 коп. підлягають стягненню з [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial