Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вказаним позовом,\~який було\~уточнено,\~і просить\~суд:\~встановити факт\~її проживання\~з відповідачем\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу з\~травня 1995\~року по\~серпень 2015\~року;\~визнати за\~нею право\~власності на\~3/4\~частини спільного\~сумісного майна,\~провести його\~реальний розподіл,\~виділивши їй\~майно у\~власність,\~що складається\~з:\~автомобіля VOLKSWAGEN\~Sharan,\~2003\~р.в.,\~сірого кольору,р.н.\~ [NUMBER] \~ 266403\~грн.;\~автомобіль ВАЗ\~21043,\~2001\~р.в.,\~фіолетового кольору,\~р.н.\~ [NUMBER] \~ 45743\~грн.;\~автоматика для\~гаражних воріт\~DoorHan\~Sectonal\~ 500\~ 1500\~грн.;\~витяжка Pyramida\~T-900\~ 4000\~грн.;\~стіл обідній\~(скло,\~виробництво Китай)\~в комплекті\~зі стільцями\~кухонними (зі\~шкірзаму)\~ 15000\~грн.;\~холодильник LGSXS\~(двудверний)\~ 17000\~грн.;\~морозильна камера\~«Vestfrost»,\~виробництва Турції\~ 5000\~грн.;\~кухонні меблі\~ 25000\~грн.;\~плита газова\~врізна/вмонтована\~«Fagor»\~2CFJ-4GI\~В,\~скло,\~виробництво Італії\~ 7000\~грн.;\~духовка врізна/вбудована\~«Fagor»,\~H-196,\~електрична,\~виробництво Італії\~ 8000\~грн.;\~мийка кухонна\~керамічна \~5250\~грн.;\~газовий котел\~2-х\~контурний «Hermann»\~-\~7000\~грн.;\~програматор для\~газового котла\~FT08LCD\~ 400\~грн.;\~чайник електричний\~«Bosh»\~-\~400\~грн.;\~чайник електричний\~«Brain»\~-\~400\~грн.;\~чайник електричний,\~виробництва Турції\~ 300\~грн.;\~пилосос «Bosh»\~-\~800\~грн.;\~кабіна душова\~скляна \~7000\~грн.;\~ванна,\~виробництва Чехії\~ 7000\~грн.;\~раковина для\~вмивання з\~тумбою (дерево)\~ 1000\~грн.;\~дзеркало настінне\~ 400\~грн.;\~тумба пластикова\~для білизни,\~2\~шт.\~ 200\~грн.;\~унітаз бордовий\~ 500\~грн.;\~біде бордове\~ 300\~грн.;\~диван-кутовий,\~біжового кольору\~ 9800\~грн.;\~диван-софа,\~сіро-коричневий\~ 4200\~грн.;\~підставка під\~матрац на\~ніжках (дерево)\~ 5250\~грн.;\~ковдри,\~виробництва Турції\~та Китаю\~8\~шт.\~ 1000\~грн.;\~покривало,\~2\~шт.\~ 300\~грн.;\~килим 3x4,\~напівколо,\~виробництво Індії\~ 10000\~грн.;\~килим шерстяний\~(виробництва\~Україна)\~1.7x2\~-\~2шт.\~ 500\~грн.;\~килимові доріжки\~(виробництва\~Турції)\~1.2x5\~-\~2\~шт.\~ 300\~грн.;\~крісло качалка,\~дерево \~2100\~грн.;\~соковитискач «Moulinex»\~-\~500\~грн.;\~машина для\~миття тротуарної\~плитки «Katar»\~-\~2000\~грн.;\~стіл і\~4\~крісла (пластик)\~для літньої\~альтанки (бесідки),\~виробництва Турція\~ 1500\~грн.;\~посуд:\~посуд фірми\~«Amwei»\~каструля на\~3\~літри,\~сотейник на\~1\~літр,\~сотейник на\~1\~літр,\~сотейник на\~2\~літри,\~сотейник на\~3\~літри;\~сковорідка,\~3\~шт.;\~ємність для\~зберігання продуктів\~ 10000\~грн.;\~каструля,\~виробництво Німеччина\~ 600\~грн.;\~набір каструль\~емальованих,\~виробництво Турції,\~4\~шт.\~1000\~грн.\~Всього майна\~на суму\~474646\~грн.;\~визначити порядок\~користування приміщеннями\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~виділивши їй\~наступні приміщення\~і надвірні\~будівлі садиби:\~Приміщення підвалу\~літ.\~«п/д»,\~загальною площею\~45,3\~кв.м;\~підвал «ІІ»,\~площею 30,0\~кв.м;\~підвал «ІІІ»,\~площею 15,3\~кв.м;\~приміщення житлового\~будинку літ.\~«А-І»,\~загальною площею\~50\~кв.м;\~частина коридору\~«І-1»,\~площею 11,8\~кв.м;\~кухня «1-2»,\~площею 16,8\~кв.м;\~житлова кімната\~«1-3»,\~площею 15,4\~кв.м;\~приміщення мансарди\~літ.\~«м/с»,\~загальною площею\~32,1\~кв.м;\~сходова клітина\~«1-7»,\~площею 5,0\~кв.м;\~частина холу\~«1-8»,\~площею 1,4\~кв.м;\~житлова кімната\~«1-9»,\~площею 21,9\~кв.м;\~кладова «1-10»,\~площею 3,8\~кв.м;\~приміщення гаражу\~літ.\~«А1-1»,\~загальною площею\~22,3\~кв.\~м;\~частина гаражу\~«V»,\~площею 22,3\~кв.м;\~господарські споруди:\~ґанок літ.\~«гн»;\~вбиральня літ.\~«Б»;\~кухня літ.\~«В»;\~навіс літ.\~«Г»;\~50/100\~частин огорожі\~№ 1-4,\~що складає\~55/100\~ідеальних часток; визначити порядок користування земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь, понесені судові витрати.Свої вимоги мотивує тим, що з травня 1995 року вони з [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Всі стосунки з відповідачем було припинено влітку 2015 року. В процесі перебування в шлюбних відносинах ними було придбано багато майна. При цьому абсолютна більшість витрат несла вона, оскільки завжди працювала та мала постійний та стабільний дохід. Після купівлі будинку в квітні 2003 року нею було придбано дуже багато майна в цей будинок. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто. Фактично в період їхнього проживання однією сім`єю біля 100% сімейного бюджету складалися з доходів, які вона особисто заробляла. Вказує, що за період з 1993 року вона отримала дохід, як суб`єкт підприємницької діяльності, в розмірі 673000 грн. 20.09.2005 було продано квартиру, площею 14,5 кв.м, яка належала їй на праві власності. Крім того 22.08.2007 нею було укладено кредитну угоду на отримання кредиту в розмірі 15000 доларів США, який було виплачено нею особисто з відсотками та рамкову угоду від 20.05.2008. Виручені кошти були використані для проведення ремонту домоволодіння та купівлі нового майна. Зазначає, що відповідач лише витрачав зароблені нею кошти, не прикладаючи жодних зусиль, а тому вважає за доцільне провести розподіл майна у пропорції 3/4 їй, 1/4 відповідачу. Крім того, вказує, що 15.04.2003 вони з [PERSON] придбали у спільну часткову власність по 1/2 частині кожному житлового будинку, площею 19,9 кв.м з надвірними господарчими та побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, площею 1126 кв.м, однак визначити добровільно порядок користування приміщеннями житлового будинку з відповідачем неможливо. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У відзиві заперечували проти задоволення позову та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначили, що жодних відносин, як членів сім`ї, у них не було. Так, в матеріалах справи знаходиться договір купівлі продажу нерухомого майна від 15.04.2003, який стверджує, що між сторонами на підставі угоди було встановлено придбання по 1/2 частині майна, тобто виникнення часткової власності, а не спільної сумісної власності. Крім того зазначили, що інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, а Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01.01.2004 таких положень не містив. Вказаний факт може бути встановлений лише з 01.01.2004. Доказів, що між сторонами існували взаємні права та обов`язки, зумовлені саме проживанням однією сім`єю, а не права та обов`язки співвласників майна, якими вони є, матеріали справи не містять. Наявність статусу співвласників будинку саме по собі не стверджує про наявність у них відносин, як членів сім`ї. В позовній заяві також вказаний інший перелік майна, а доказів того, що таке майно було придбане ними під час їхнього спільного проживання, як членів сім`ї і за рахунок спільного бюджету, не має. Навіть доказів існування такого майна позивач суду не надає. Суд, дослідивши докази по справі, заслухавши в судовому засіданні свідків вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.04.2003 сторони придбали в рівних частинах кожний, жилий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, площею 1126 кв.м. На вказаній земельній ділянці знаходиться: житловий будинок «А-1» - глинобитний, житлова площа якого складає 19,9 кв.м, та надвірні господарчі та побутові будівлі: сарай «Г» - дощатий, погріб «п/г» - шлакобетонний, дощатий, сарай «В» - дерев`яний, вбиральня «Д» - дощата, сарай «Б» - дощатий, навіс «Е» - дощатий, огорожа № 1- 2 дощата, що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 15.04.2003 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., зареєстровано в реєстрі за № 2091 (Т. 1, а.с. 14). Право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок зареєстровано КП «Сумське БТІ» 18.04.2003по 1/2 частки кожному зі сторін, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 398349 від 18.04.2003 в реєстровій книзі № 110 за реєстровим номером 7530 (Т. 1, а.с. 15). 11.06.2004 на підставі рішення Сумської міської ради № 516-МР від 25.06.2003 на ім`я [PERSON] (серія СМ № 143651) та [PERSON] (серія СМ № 1251851) видано Державні акти на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Т. 1, а.с. 18, 19). Рішенням виконкому Сумської міської ради № 740 від 27.12.2005 затверджено Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння в присутності забудовників [PERSON] та [PERSON] на садибі [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 20). На підставі вказаного рішення Виконавчим комітетом Сумської міської ради 06.02.2006 на ім`я [PERSON] та [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно будинок [ADDRESS] , згідно якого останні є власниками на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 кожному (Т.1, а.с. 17). Право приватної спільної часткової власності на вказаний житловий будинок зареєстровано в КП «Сумське БТІ» 08.02.2006 по 1/2 частки кожному зі сторін, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9785400 від 08.02.2003 в реєстровій книзі № 110 за реєстровим номером 7530 (Т.1, а.с. 16). Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] ,- [PERSON] та [PERSON] з 06.10.2005 зареєстровані у вказаному будинку (Т. 1, а.с. 22-24). 17.07.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, мотивуючи свій позов тим, що з 1995 року вони з [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та під час спільного проживання вели спільне господарство та мали один перед одним права та обов`язки подружжя. Восени 2015 року [PERSON] , забравши усі заощадження, залишила будинок, у якому сторони проживали та без будь-яких пояснень виїхала проживати до іншої країни. Надані суду письмові докази,\~свідчать про те, що сторони проживали за однією адресою, вели спільне господарство, а тому є підстави вважати, що вони мали сталі, тривалі, побудовані на взаємній згоді відносини, отже [PERSON] та [PERSON] мали відносини, які за своєю природою є відносинами подружжя, оскільки їхній союз був не випадковий, а свідомим і триваючим. Частиною другою статті 74 СК України встановлено, що на майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положенняглави 8 цього Кодексу, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може мати правове значення і від нього може залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян в контексті доведеності обставин, що майно придбано внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Разом з тим, визнання лише факту спільного проживання без реєстрації шлюбу до правовідносин, які виникли до 1 січня 2004 року, не дає підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю, оскільки до таких правовідносин, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України,- акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. До 01 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України (в редакції 1969 року), нормами якого було чітко передбачено, щошлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану (стаття 12). Зазначений Кодекс не передбачав права встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З зазначеного вище вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім`єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено. Таким чином,\~у судовому\~засіданні встановлено\~факт спільного\~проживання [PERSON] \~та [PERSON] \~в період\~з травня 1995 року по серпень 2015 року. Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін починаючи з 1995 року по серпень 2015 року, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2017 та додатковими поясненнями [PERSON] (Т.2, а.с.111-113). Однак, судом враховано, що правила статті 74 СК Українина спірні правовідносини, що виникли і тривали до 1 січня 2004 року, не поширюються, а нормами чинного на той часКодексу про шлюб та сім'ю України\~визнання майна\~спільною сумісною\~власністю жінки\~та чоловіка,\~що проживають\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу,\~не передбачено.Тому,\~вимогу про\~встановлення факту\~спільного проживання\~однією сім`єю\~чоловіка і\~жінки без\~укладення шлюбу\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~в період\~з травня 1995 року по серпень 2015 року,\~суд задовольняє\~частково та\~встановлює факт\~проживання однією\~сім`єю\~чоловіка і\~жінки без\~укладення шлюбу\~ [PERSON] \~та [PERSON] в\~період з 01.01.2004 року по серпень 2015 року. У своїх позовних вимогах позивач зазначає, що під час проживання в шлюбних відносинах з відповідачем було придбане спільне майно, яке складається з наступного: автомобіль VOLKSWAGEN Sharan 1.8Т, 2003 р.в., колір сірий, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] ; автомобіль ВАЗ - 21043, 2001 року випуску, колір фіолетовий, номер об`єкта - [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] ; автоматика для гаражних воріт DoorHan Sectonal 500; витяжка Pyramida T-900; стіл обідній (скло, виробництво Китай) в комплекті з стільцями кухонними (з шкірзаму); холодильник LGSXS (двудверний); морозильна камера «Vestfrost», виробництва Турції; кухонні меблі; плита газова врізна/вмонтована «Fagor» 2CFJ-4GI В, скло, виробництво Італії; духовка врізна/вбудована «Fagor», H-196, електрична, виробництво Італії; мийка кухонна керамічна; газовий котел 2-х контурний «Hermann»; програматор для газового котла FT08LCD; чайник електричний «Bosh»; чайник електричний «Brain»; чайник електричний, виробництва Турції; пилосос «Bosh»; кабіна душова скляна; ванна, виробництва Чехії; раковина для вмивання з тумбою (дерево); дзеркало настінне; тумба пластикова для білизни, 2 шт.; унітаз бордовий; біде бордове; диван-кутовий, біжового кольору; диван-софа, сіро-коричневий; підставка під матрац на ніжках (дерево); ковдри, виробництва Турції та Китаю, 8 шт.; покривало, 2 шт.; килим 3x4, напівколо, виробництво Індії; килим шерстяний (виробництва Україна) 1.7x2, 2шт.; килимові доріжки (виробництва Турції) 1.2x5, 2 шт.; крісло качалка, дерево; соковитискач «Moulinex»; машина для миття тротуарної плитки «Katar» стіл і 4 крісла (пластик) для літньої альтанки (бесідки), виробництва Турція; посуд: посуд фірми «Amwei» каструля на 3 літри, сотейник на 1 літр, сотейник на 1 літр, сотейник на 2 літри, сотейник на 3 літри; сковорідка, 3 шт.; ємність для зберігання продуктів; каструля, виробництво Німеччина; набір каструль емальованих, виробництво Турції, 4 шт. - всього майна на суму 385000 грн. На підтвердження позовних вимог та заперечень, сторонами надано докази, зокрема: 12.08.1997 [PERSON] була зареєстрована Виконавчим комітетом Сумської міської ради як фізична особа-підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В02 № 268528 від 12.08.1997 р. (Т. 1, а.с. 21). 22.08.2007 між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» укладено кредитний договір № 12.6819, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 15000 доларів США на строк користування 36 місяців із сплатою відсотків в розмірі 18 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Цільове призначення кредиту за даним договором задоволення особистих потреб (п. 1.2 Договору) (Т. 1, а.с. 31-32). 20.05.2008 між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» укладено Рамкову угоду № 1488, відповідно до якої банком встановлено ліміт суми кредитування для [PERSON] в еквіваленті 75000 доларів США з лімітом строку кредитування 120 календарних місяців з максимальним розміром процентів 40 % річних (Т. 1, а.с. 33-35). 20.05.2008 між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» укладено Договір про надання траншу № 15.8209/1488, згідно якого банк на підставі та умовах Рамкової угоди № 1488 від 20.05.2008 зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 30000 доларів США для поповнення обігових коштів (Т.2, а.с. 71). В забезпечення зазначеного договору 21.05.2008 щодо автомобілів VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та ВАЗ 21043, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстровано обтяження, а саме: застава рухомого майна на підставі договору застави № 1488-ДЗ2 від 20.05.2008, боржником згідно якого є [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 18673598 від 21.05.2008 (Т. 2, а.с. 44). Згідно Довідки Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № 43128/А/18-19-13.02-38 від 22.09.2016 [PERSON] зареєстрована в Державній податковій інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області як підприємець платник податків з 18.08.1999. У період з 01.01.2002 по 31.12.2011 [PERSON] перебувала на загальній системі оподаткування та отримала валовий дохід в сумі по роках: 2002 3000 грн.; 2003 звітність не подана; 2004 звітність не подана; 2005 звітність не подана; 2006 звітність не подана; 2007 2500 грн.; 2008 (3 квартали) 18000 грн.; 2009 (3квартали) 55000 грн.; 2010 (3 квартали) 15000 грн.; 2011 80000 грн. У період з 01.01.2012 по 31.12.2015 [PERSON] перебувала на спрощеній системі оподаткування та обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності склав по роках: 2012 120000 грн.; 2013 120000 грн.; 2014 120000 грн.; 2015 95000 грн. (Т. 1, а.с. 53). 11.12.2006 [PERSON] був зареєстрований Виконавчим комітетом Сумської міської ради як фізична особа-підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В02 № 268359 від 11.12.2006 (Т.1, а.с. 232). Згідно Довідки Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № 1939/Г/18-19-12.03-38 від 26.01.2017,- [PERSON] зареєстрований в державній податковій інспекції у м. Сумах, як платник податків. З 12.12.2006 по 31.12.2006 працював на загальній системі оподаткування та обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності склав 00 грн. 00 коп., з 01.01.2007 по 31.12.2007 працював на загальній системі оподаткування та обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності склав 50000 грн., з 01.01.2008 по 31.12.2008 працював на загальній системі оподаткування та обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності склав 106000 грн., з 01.01.2009 по 31.12.2009 працював на загальній системі оподаткування та обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності склав 60000 грн., з 01.01.2010 по 31.03.2016 працював на загальній системі оподаткування та обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності склав 00 грн. 00 коп., з 01.04.2016 по 31.12.2016 працював на загальній системі оподаткування та обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності склав 35000 грн. (Т. 1, а.с. 231). Відповідно до довідки Пенсійного фонду України Сумської області Сумського об`єднаного управління [PERSON] знаходиться на обліку в Сумському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області з 17.02.2017 по 28.02.2018 як одержувач пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання, розмір пенсії станом на 11.04.2017 складає 1247 грн. (Т. 1, а.с. 233). Позивачем на підтвердження придбання та наявності майна надано фотографії, а також товарні чеки, відповідно до яких 28.04.2006 була придбана витяжка Piramida T-900 та плита газова вмонтована «Fagor» 2СИ-40І В (Т. 2, а.с. 45, 51, 52), 12.08.2010 придбано холодильник LG G W-B207FLQA (Т. 2 а.с. 48), 29.04.2006 придбано мийку Genius D-100 рета, духовку «Fagor» (Т. 2, а.с. 50), а також надані товарні чеки від 16.05.2006 щодо доплати по договору № 1237 у сумі 1470 грн., від 06.04.2006 щодо передплати по договору № 1004 у сумі 5000 грн., від 28.04.2006 щодо передплати по договору № 1237 у сумі 1500 грн., від 08.05.2006 щодо доплати по договору № 1004 у сумі 4084 грн. (Т. 2, а.с. 50) та надано фотографії кухонних меблів (Т. 2, а.с. 47), душової кабіни (Т. 2 а.с. 53), ванної (Т. 2 а.с. 54), раковини для вмивання з тумбою, дивану софи, підставки під матрац, дивану кутового, килимових доріжок (Т. 2, а.с. 55-59). Викладені обставини підтвердили допитані судом свідки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що зі сторін знайома з [PERSON] , знаходиться з нею у дружніх відносинах. Вони жили в одному дворі по [ADDRESS] . [PERSON] проживала спочатку з чоловіком, потім з ним розлучилась, а згодом стала проживати з [PERSON] . Потім вони побудували будинок по [ADDRESS] . Підтвердила, що [PERSON] з [PERSON] жили однією сім`єю з 1995 року по 2015 рік, працювали, заробляли гроші. Потім вони розійшлись. Сторони купували майно за кошти, які отримувала [PERSON] , [PERSON] ніде не працював. З 1995 року по 2015 рік сторони придбали два автомобіля спочатку «четвірку», а потім VOLKSWAGEN. Також за цей період були придбані меблі в будинок, техніка. Чоловік свідка допомагав сторонамробити гараж. В будинку була морозильна камера, кухонний скляний стіл, духовка, мийка кухонна керамічна, газовий котел, чайник «БОШ», душова кабіна, ванна, дзеркало, унітаз, диван-софа, килим за 1000 доларів, розмір 4 на 5 м, килимові доріжки в коридорі 4-5 м, світлого кольору, сходи на другий поверх, дорогий посуд, каструлі. Також вони утеплювали будинок, перекривали дах. Свідок з [PERSON] в 1995, 1996, 1997 роках їздили торгувати до Туреччини, Польщі. [PERSON] з ними не їздив. Свідку не відомо, що [PERSON] був приватним підприємцем. Було таке, що він привозив [PERSON] з товаром з м. Харків. Стінку, кришталь, чайний сервіс подарувала [PERSON] її мати. Свідку було відомо, що [PERSON] зверталась до [PERSON] з проханням добровільно розділити майно десь в 2016 році. Коли [PERSON] пішла від [PERSON] , його не було вдома. [PERSON] остаточно розійшлись з [PERSON] в 2015 році. Коли сторони розійшлись, всі особисті речі [PERSON] залишились в будинку по [ADDRESS] . [PERSON] не пускав її до будинку і вона зверталась до дільничного з цього приводу. Кошти у них були спільні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає обох сторін. Товаришує з [PERSON] десь з 1991, 1993 року. З [PERSON] знайома. [PERSON] вона знала раніше ніж [PERSON] , знала її ще як вона жила по [ADDRESS] . Потім сторони познайомились і жили однією сім`єю. Вони зі свідком товаришували сім`ями, були на родинних святах. Згодом у сторін почались сімейні сварки. Коли вони почали жити разом, то спочатку жили у [PERSON] квартирі десь з 1994 році по [ADDRESS] , а потім продали квартиру, купили ділянку і почали будувати будинок. Будинок у них був повністю облаштований. Коридор, покладений ламінат, гарні стіни, килими, один килим [PERSON] привезла з Китаю, була дорога сантехніка, кран, плита газова, хороша духовка, витяжка, меблі на кухні дорогі, холодильники, морозильна камера, гарний диван, скляний стіл, стільці, килимки ручної роботи, багато посуду, соковижималки, телевізори, великий кінотеатр, камін, ванна кабіна, ванна та ін., все це [PERSON] в магазинах м. Суми. З 1995 по 2015 року сторони проживали разом. З вересня 2015 року сторони разом не проживають. Років 8-9 току [PERSON] привезла з Китаю килим. В Туреччину [PERSON] їздила часто, десь 2 рази в сезон. Подарунки їм дарували, дрібниці в будинок. Свідку відомо, що автомобіль VOLKSWAGEN сторони купили десь років 10 тому, а автомобіль «четвірка» у них була ще раніше під час спільного їхнього проживання. [PERSON] брала кредит для закупівлі товару та для погашення аліментів [PERSON] . [PERSON] десь влітку чи восени 2016 року у присутності свідка зверталась до [PERSON] з приводу добровільного розподілу спільного майна. [PERSON] виганяв [PERSON] з будинку. У [PERSON] був магазин в ТЦ «ЄВРОБАЗАР». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, щознає обох сторін та перебуває з ними в добрих стосунках. Свідку відомо, що [PERSON] з [PERSON] жили разом десь з 2003 року по [ADDRESS] і були його сусідами. Був у них в будинку, бачив меблі, стінку, холодильник, побутову техніку, килими. З рухомого майна у них були автомобілі «четвірка» та VOLKSWAGEN. Автомобіль «четвірка» є і до сьогоднішнього часу. Свідку відомо, що сторони спочатку жили мирно, а потім у них почали виникати нелади. Пояснив, що [PERSON] знайшла своє кохання, виїхала за кордон. Все майно, яке було у них, вони купували спільно. У них був магазин на території ТЦ «ЄВРОБАЗАР». [PERSON] також займався підприємницькою діяльністю. Їздили за товаром разом до Одеси, Харкова. Десь з 2015 року [PERSON] перестала проживати з [PERSON] . Бачив як [PERSON] виносила з будинку сумки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] . Знає, що [PERSON] і [PERSON] десь 5 років працювали на ринку, у них там була точка. Торгували вони разом, разом їздили на закупки. Була у них в будинку, бачила там меблі. На кухні бачила стіл, мийку, кухонну стінку, холодильник, плиту, телевізор. На другому поверсі бачила комод. Бачила килими. Сторони розлучились в серпні місяці 2016 року. Чула, що [PERSON] хотів поїхати до себе на батьківщину, купити автомобіль. У них був автомобіль «четвірка». Була у них і інша машина «іномарка», але минулого року [PERSON] її продав і за ці кошти купив товар.В 2015 чи 2016 р.р. точно не пам`ятає, [PERSON] поїхала від [PERSON] і сказала, що поїхала доглядати за хворою родичкою і потім повернеться. Свідку відомо, що [PERSON] вивезла золоті прикраси, картину, які їй подарували, а також товар з підвалу. Це було до того, як продали автомобіль VOLKSWAGEN. Валіхад деякий час працював на міжнародних перевозках, працював разом з [PERSON] . Зі слів [PERSON] знає, що [PERSON] , коли його не було вдома, забрала гроші, які він заробив, у розмірі 20000 грн. На даний час свідку відомо зі слів інших осіб, що [PERSON] проживає за кордоном. Причина розлучення сторін свідку не відома. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає сторін по справі років 20, у неї з ними дружні відносини.Знає, що сторони на даний час розійшлися та ділять майно. Пояснила, що на роботі на ринку, вони завжди були разом. За товаром в Харків, Одесу сторони їздили разом на своїй машині. У них було два автомобіля «четвірка» та VOLKSWAGEN. В Туреччину їздив як [PERSON] , так і [PERSON] . В будинку у них свідок не була. Знає [PERSON] тільки з хорошої сторони. В Туреччину сторони їздили за товаром. [PERSON] працював, будував їхній будинок. Відомо, що сторони брали кредит на товар і незабаром його віддали. Знає, що [PERSON] раніше була заміжня. По їхньому спільному господарству, витрати вони несли у двох. Допитаний в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] , разом працюють, з [PERSON] також знайомий через [PERSON] . Знає, що сторони проживали разом в будинку в [ADDRESS] . Вони разом працювали на ринку, [PERSON] їздив за товаром. Чув від [PERSON] , десь півтора роки тому, що [PERSON] поїхала від нього. Знає, що будинок сторони будували разом. На ринку сторони працювали разом, їздили у поїздки, щоб придбати товар для подальшої реалізації. [PERSON] в ТЦ «ЄВРОБАЗАР» виділили приміщення для магазину, він його облаштовував і там працював. [PERSON] на той час там не було. На даний час [PERSON] його вигнала звідти. Хто був з них власником даного магазину свідок не знає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з [PERSON] по роботі на ринку. Відомо, що сторони ділять майно. Знає сторін з 2003 року. Він разом з [PERSON] їздили в Харків за товаром. Знав, що [PERSON] була дружиною [PERSON] . Вони проживали у приватному будинку. [PERSON] у ТЦ «ЄВРОБАЗАР» отримав приміщення для магазину. Потім вони з [PERSON] почали ділити цей магазин. В будинку у них свідок не був. На ринку [PERSON] продавав зимовий одяг. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що знає обох сторін, знайомий з [PERSON] з 1989 року, товаришує, вхожий в їхню сім`ю, знає, що [PERSON] і [PERSON] ділять своє майно. Пояснив, що його дружина разом з [PERSON] разом їздила в Польщу, до Туреччини за товаром і працювали на ринку підприємцями. У якому році сторони познайомились не пам`ятає. На момент коли [PERSON] почала жити з [PERSON] у неї була квартира, вона була підприємцем, мала свій бізнес. Вони жили деякий час разом, а потім продали квартиру [PERSON] , купили ділянку по [ADDRESS] і побудували дім. На момент будівництва будинку [PERSON] вже 10 років займалась бізнесом. У 2002 році вони купили автомобіль ВАЗ - 21043, фіолетового кольору, а потім через 5-6 років - автомобіль VOLKSWAGEN, сірого кольору. Жили разом, а в 2015 році розійшлись і [PERSON] переїхала до матері і періодично приїздила та жила в них, тому що [PERSON] її не пускав. Коли ще сторони жили разом, [PERSON] просила свідка допомогти зробити ремонт і він клав плитку за що вона з ним розраховувалася. [PERSON] брала кредити і періодично позичала у свідка кошти на облаштування будинку. Валіхад ніколи ніде не працював. Знає, що автомобільVOLKSWAGEN Валіхад продав після того, як розійшовся з [PERSON] , а автомобілем ВАЗ 21043 користується до цих пір.Свідок пояснив, що десь з 1994 року по 2015 рік сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах. Точно не пам`ятає рік, в якому сторони побудували будинок. Що [PERSON] продав автомобіль VOLKSWAGEN, йому стало відомо зі слів інших осіб. Про технічний стан автомобіля йому не відомо. Зі слів відповідача йому відомо, що було замінено двигун. Вони на ньому їздили мало, використовували для власних потреб. Який загальний технічний стан автомобіля ВАЗ 21043 не знає. [PERSON] завжди тримав його в хорошому стані. Відомо, що в 2013 році міняв пороги. Зі слів [PERSON] була заміна двигуна. Даний автомобіль використовувався сторонами для власних потреб. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає обох сторін з 1996 року, працювали на одному ринку. На даний час товаришує з [PERSON] , з [PERSON] тільки вітаються, не приязних стосунків не мають.Пояснила, що підприємницьку діяльність вела тільки [PERSON] , [PERSON] їй допомагав. Знає, що спочатку у них був один автомобіль, згодом придбали і другий автомобіль. Знає, що [PERSON] хворів і [PERSON] його лікувала. Спочатку вони жили у [PERSON] квартирі, потім квартиру продали і почали будувати будинок за кошти [PERSON] .Точно не може сказати, у якому році вони почали будувати будинок, десь у 2003 році. Доходи у [PERSON] були з торгівлі на ринку, що у [PERSON] була фірма вона не знала. Стосовно технічного стану автомобіля VOLKSWAGEN нічого не може пояснити. Стосовно автомобіля ВАЗ 21043, то на даний час, на її думку, на вигляд машина знаходиться в ідеальному стані, використовується для власних потреб. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що працює найманим працівником у [PERSON] , сторін знає давно, перебуває у добрих відносинах. Знає [PERSON] по роботі з 1995 року, працювали підприємцями на ринку. З 2011 року вона прийшла до неї допомагати реалізовувати товар [PERSON] , а з 2016 року офіційно працює у неї, отримує заробітну плату, всі звіти завжди робить [PERSON] . У сторін було 2 машини. На даний час одна машина - ВАЗ 21043, раніше був ще автомобіль VOLKSWAGEN. [PERSON] до цього часу їздить на автомобілі ВАЗ 21043. Закупку товару робила завжди [PERSON] . Вона брала кредит для закупівлі товару.Стосовно технічного стану транспортних засобів сторін нічого пояснити не може. Згідно частини 1 ст. 368 ЦК України,- спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України,- у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України,- майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України,- дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, - якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року,-\~до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.30\~Постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,-\~у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження, його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки факт спільного проживання однією сім`єю знайшов своє підтвердження із матеріалів справи, тому суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги в частині визнання права власності і поділу майна та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме: автомобіль ВАЗ 21043, 2001 року випуску, фіолетового кольору, номерний знак [NUMBER] , вартістю 45743 грн.; автомобіль VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , вартістю 266403 грн. Щодо визнання за [PERSON] право власності на автомобіль ВАЗ 21043, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , суд зазначає наступне. Із матеріалів справи вбачається, що під час спільного проживання з 01.01.2004 по серпень 2015 сторони придбали транспортні засоби марки автомобіль ВАЗ 21043, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , які було зареєстровано за відповідачем. Згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 11.09.2017,- за [PERSON] зареєстровано транспортні засоби: 24.05.2002 - автомобіль ВАЗ 2106, 1979 року випуску, червоного кольору, номерний знак [NUMBER] ; 08.05.2008 - автомобіль VOLKSWAGENSharan, 2003 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , який 05.01.2016 перереєстровано на іншого власника; 11.05.2012 автомобіль ВАЗ 21043, 2001 року випуску, фіолетового кольору, номерний знак [NUMBER] , який 17.08.2016 перереєстровано на іншого власника, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області територіального сервісного центру № 5946 від 13.09.2017 р. № 31/18/5946-2129 (Т. 2, а.с. 11). Так, 17.08.2016 на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5946/2016/0154434 [PERSON] було продано автомобіль ВАЗ 21043, 2001 року випуску, фіолетового кольору, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , за ціною у розмірі 2000 грн. (Т. 2, а.с. 114). 05.01.2016 [PERSON] було продано автомобіль VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, сірого кольору, н.з. [NUMBER] , [PERSON] за ціною у розмірі 10000 грн. (Т. 2, а.с. 123). У пункті 30\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня\~\~2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,-\~судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її\~\~потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Після припинення спільного проживання, вищевказані автомобілі було відчужено відповідачем за договорами купівлі-продажу без згоди позивача, не в інтересах сім`ї, та не на її потреби. Інших доказів відповідач не надав. Також судом встановлено, що автомобілі ВАЗ 21043, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , були придбані та використовувалися в інтересах сім`ї, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між подружжям в рівних частках. Презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно відповідачем не спростовано. За таких обставин, оскільки спірні автомобілі ВАЗ 21043, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , є власністю сторін, а тому з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 1/2 частина їх вартості. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 02/2019 від 03.09.2019,- ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , станом на 15.09.2015 складає 266403 грн. Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21043, 2001 року випуску, фіолетового кольору, номерний знак [NUMBER] , станом на 15.09.2015 складає 45743 грн. (Т. 3, а.с. 82-121). Відповідач у судовому засіданні з вказаною ринковою вартістю спірного автомобіля не погодився, але доказів іншої вартості автомобіля суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що для захисту майнового права позивача, згідно змісту ст.ст.15,16\~ЦК України щодо способу захисту цивільних прав, виходячи із рівності часток у майні подружжя, відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, з урахуванням того, що іншого сторонами не визначено за домовленістю або шлюбним договором, а також, що спірні автомобілі є неподільною річчю, на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ 21043, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER] , у розмірі 22871,50 грн. (45743 грн.:2) та автомобіль VOLKSWAGEN Sharan, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , у розмірі 133201,50 грн. (266403 грн.:2), а всього 156073 грн. Щодо визнання права власності на майно перелічене в заяві про\~збільшення позовних\~вимог від\~29.01.2020\~№3-39 позивачем надано фотографії, а також товарні чеки відповідно до яких останньою 28.04.2006 була придбана витяжка Piramida T-900 (№4) та плита газова вмонтована «Fagor» 2СИ-40І В (№9), 12.08.2010 придбано холодильник LG G W-B207FLQA (№6), 29.04.2006 придбано мийку Genius D-100 рета (№11), духовку «Fagor» (№10) та надано фотографії кухонних меблів, душової кабіни, ванної, раковини для вмивання з тумбою, дивану софи, підставки під матрац, дивану кутового, килимових доріжок. Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, майно, заявлене позивачем, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя майно, яке вказане в переліках №№ 3, 5, 7 8, 12-39 заяви про збільшення позовних вимог від 29.01.2020, не підтверджене належними доказами, зокрема квитанціями на їх придбання, що унеможливлює встановити час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання) та мету придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів щодо належності такого майна, дати його придбання, кількості, вартості, джерел доходу, жодною із сторін не надано, як і не надано доказів, що вказане перелічене майно в тому числі і майно №4, 6, 9, 10, 11 є невідчуженим одним із сторін, а тому зазначені вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про визначення порядку користування житловим приміщенням та земельною ділянкою. Стаття 41 Конституції України, ст. 317, 319, 391 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право приватної власності є непорушним. Оскільки право власності складається з таких його невід`ємних складових, як право володіння, користування та розпорядження, то позбавлення особи хоча б одного з них ущемить права власника, які охороняються законом. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України,- кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, виходячи з аналізу змісту наведених вище норм слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦК України,- майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,- при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України,- співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Верховний Суд України у Постанові від 03 квітня 2013 року висловив правову позицію у справі № 6-12цс13 та зазначив, що, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. При цьому не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані приміщення. За час сумісного життя сторонами було збудовано житловий будинок з надвірними спорудами за адресою:\~\~ [ADDRESS] , та є його власниками на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 кожному, що підтверджується Актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння в присутності забудовників [PERSON] та [PERSON] на садибі [ADDRESS] , Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно будинок [ADDRESS] , згідно якого останні є власниками на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 кожному. Право приватної спільної часткової власності на вказаний житловий будинок зареєстровано КП «Сумське БТІ» 08.02.2006 по 1/2 частці кожному із сторін, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9785400 від 08.02.2003 в реєстровій книзі № 110 за реєстровим номером 7530. Вказаний будинок було побудовано на земельній ділянці, на яку 11.06.2004 на підставі рішення Сумської міської ради № 516-МР від 25.06.2003 на ім`я [PERSON] (серія СМ № 143651) та [PERSON] (серія СМ № 1251851) видано Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В даному випадку, сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу житлового будинку [ADDRESS] . Кожна із сторін наполягає на своєму варіанті розподілу. Так, згідно уточнених позовних вимог позивач просить залишити за нею варіант визначення порядку користування № 2, згідно висновку експерта № 21/944/01 від 07.02.2017, як другому співвласнику, за яким у неї жодних зауважень до висновку експерта не надано (т.1, а.с.130-155). Так, згідно даного варіанту поділу житлового будинку [PERSON] набуває право власності на 55/100 ідеальних часток приміщення, а [PERSON] набуває на 45/100 ідеальних часток. Розмір компенсації частки складає 128150 грн. Відповідач, прийнятного для нього варіанту визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою суду не зазначив. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.4 і ч. 5\~ст. 71 СК України). Відповідно до роз`яснень п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. [PERSON] \~згоди навиділення більшої частини приміщення житлового будинку у власність [PERSON] \~не давав. Остання попереднього не вносила відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що сторони не можуть дійти між собою згоди, позивач наполягає виключно на своєму варіанті поділу, враховуючи доводи сторін, а також надані варіанти поділу згідно висновку експерта, суд вважає найбільш прийнятним варіант № 3 висновку №986/16 додаткової комплексної будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи від 30.05.2017 визначення порядку користування житловим будинком і надвірними будівлями домоволодіння, що найточніше відображає інтереси сторін щодо обслуговування нерухомого майна, а саме виділити [PERSON] наступні приміщення і надвірні будівлі житлового будинку [ADDRESS] : приміщення підвалу літ. «п/д»: підвал «II», площею 30,0 кв.м; підвал «III», площею 15,3 кв.м; приміщення житлового будинку літ. «А-І»: частина коридору «11-1», площею 11,8 кв.м; кухня «1-2», площею 16,8 кв.м; житлова кімната «1-3», площею 15,4 кв.м; приміщення мансарди літ. «м/с»: сходова клітина «1-7», площею 5,0 кв.м; хол «1-8», площею 24,1 кв.м; житлова кімната «1-9», площею 21,9 кв.м; кладова «1-10», площею 3,8 кв.м; господарські споруди: ганок літ. «гн», вбиральня літ. «Б», навіс літ. «Г», 50/100 частин огорожі №1-4, що складає 50/100 ідеальних часток (показано рожевим кольором в додатку №1); виділити [PERSON] наступні приміщення і надвірні будівлі в житловому будинку [ADDRESS] по варіанту 3 висновку №986/16 додаткової комплексної будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи від 30.05.2017: приміщення підвалу літ. «п/д»: підвал «І», площею 22,1 кв.м; підвал «IV», площею 22,3 кв.м; приміщення житлового будинку літ. «А-І»: частина коридору «1-1», площею 10,2 кв.м; житлова кімната «1-4», площею 23,0 кв.м; ванна кімната «1-5», площею 8,0 кв.м; вбиральня «1-6», площею 1,7 кв.м; приміщення гаражу літ. «А1-І», загальною площею 35,5 кв.м: гараж «V», площею 35,5 кв.м; господарські споруди: кухня літ. «В», бесідка літ. «Д», теплиця літ. «Е», 50/100 частин огорожі №1-4, що складає 50/100 ідеальних часток (показано синім кольором в додатку №1). Також, суд вважає найбільш прийнятним варіант № 3 висновку №986/16 додаткової комплексної будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи від 30.05.2017, за яким: [PERSON] на 1/2 виділяється земельна ділянка, площею 319 кв.м, з урахуванням площі під будівлями та спорудами (відображена рожевим кольором). [PERSON] на 1/2 виділяється земельна ділянка, площею 319 кв.м, з урахуванням площі під будівлями та спорудами (відображена блакитним кольором); ділянка загального користування (відображена без кольору) відображено земельна ділянка подвір`я, площею 362 кв.м, з урахуванням площі під житловим будинком «А-І» спільного користування між співвласниками. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України,- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позовна заява містила дві вимоги: майнового і немайнового характеру. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2440 грн., 551,20 грн. та 551,20 грн., витрат на\~проведення комплексної\~судової оціночно-будівельної,\~будівельно-технічної\~та земельної-технічної\~експертизи в\~розмірі 2500\~грн.,\~1500\~грн.,\~2000\~грн.,\~витрат на\~проведення судової\~автотоварознавчої експертизи\~в розмірі\~3454\~грн. (942 грн. (участь експерта у судових засіданнях по справі) + 1256 грн. (послуга експерта з оцінки т/з ВАЗ 21043, р.н. [NUMBER] ) + 1256 грн. (послуга експерта з оцінки т/з VOLKSWAGENSharan, д.н. [NUMBER] ), які слід присудити позивачеві з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовної вимоги немайнового характеру, часткового задоволення позовної вимоги майнового характеру, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3542,40 грн., а також підлягають стягненню з відповідача витрати на проведення експертиз у розмірі 9454 грн., а всього 12996,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial