Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

В січні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі. При цьому, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON]. Позов обґрунтовується тим, що позивач та відповідач 25 червня 2010 року зареєстрували шлюб після чого у них народилася донька. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було припинено, а доньку залишено на виховання позивача [PERSON] На даний час позивач ніде не працює, соціальної допомоги не отримує, має тяжке матеріальне становище, сама одягати, лікувати доньку вона не в змозі, а тих коштів, що відповідач надає в добровільному порядку, а це - 400 грн. щомісяця, недостатньо. Позивач, вважає, що відповідач, хоч і працює неофіційно, але має доходи, які дозволяють йому сплачувати більшу суму на утримання доньки, зважаючи на це, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання доньки в розмірі по 1000 грн. щомісяця починаючи з дати звернення до суду і до досягнення донькою повноліття, тобто до 10 липня 2030 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду подали заяву, у які просили справу слухати у їх відсутність, позов визнають частково, а саме згідні сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 25 червня 2010 року після чого у них народилася донька, що підтверджується свідоцтвом про народження від 23 липня 2012 року виданого органами державної реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Смолдирівської сільської ради Баранівського району Житомирської області. (а.с. 4). Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було припинено, а доньку залишено на виховання позивача [PERSON] (а.с. 5). Позивач підтверджує той факт, що відповідач у добровільному порядку надає щомісячно по 400 грн. на утримання доньки, але при цьому, позивач вважає, що відповідач може надавати більшу суму, адже працюючи неофіційно має достатній для того дохід. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що відповідач працевлаштований та має велику заробітну плату, адже жодних доказів про це позивачем не було надано. В свою чергу, відповідачем надано довідку від 07.09.2016 року про те, що він є інвалідом 3 групи. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що відповідає приписам ч. 1 ст. 184 СК України. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Так, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2017 року становить 1355 гривень. Отже, мінімальний розмір аліментів на утримання дитини віком до 6 років не може бути менше ніж 406.05 грн. Таким чином, сума в розмір 400 гривень яку позивач надає в добровільному порядку на утримання доньки є меншою від встановленого законом мінімуму. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що відповідає приписам ч. 1 ст. 192 СК України. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, зважаючи на те, що відповідач перебуває у працездатному віці, є інвалідом 3 групи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. В силу п. 3 ч. 1 ст. 5 позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: partial