Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою та просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на користь майбутнього опікуна аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частина від усіх вдів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що позивач є бабусею малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з нею з 2012 року та продовжує проживати після смерті його батька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, вони мешкали однією сім`ю, в період шлюбу, за час сімейного життя в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати із своїм батьком. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідач по справі [PERSON] мешкає окремо від свого сина з 2012 року не займається вихованням та утриманням дитини, не забезпечує матеріально, не лікує, не цікавиться його життям, розвитком, не є обізнаною про його стан здоров`я, не надає матеріальної допомоги, за вісім років, жодного разу не бачила дитини, про себе ніяких звісток не надавала. Позивач, постійно займається утриманням та лікуванням свого онука, годує його, одягає, проводжує медичне обстеження та лікує. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, до початку розгляду справи надала клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.116). Відповідач в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.102), в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи, кожен окремо надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.98,117). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши у сукупності всі матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2009, який 01.04.2015 розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.25). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.. 126, 133, 135 СК України № 00028943087 (а.с.8), копією актового запису про народження № 18 від 07.09.2009 (а.с.55) та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00029604152 від 17.02.2021 (а.с.53-54). Після розірвання шлюбу малолітня дитина [PERSON] проживав та був зареєстрований з 07.03.2017 разом із батьком та бабусею за адресою [ADDRESS] , про що свідчать довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 7, 26) [INFO] помер батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). У своїй позовній заяві позивач стверджує, що відповідач по справі [PERSON] мешкає окремо від свого сина з 2012 року не займається вихованням та утриманням дитини, не забезпечує матеріально, не лікує, не цікавиться його життям, розвитком, станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги, за вісім років, жодного разу не бачила дитини, про себе ніяких звісток не надавала. Вищевикладене підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме повідомленням Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.01.2017 (а.с.12), відповідно до змісту якого, позивач зверталася до поліції із заявою, щодо перевірки [PERSON] , проте проведеною перевіркою по наявним облікам, було встановлено, що [PERSON] , серед померлих, заарештованих, затриманих в порядку ст.. 208,191,535 КПК України, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться. Місцезнаходження [PERSON] невідоме та встановити його не виявилося можливим. Крім того, як видно з матеріалів справи, малолітній [PERSON] , є дитиною-інвалідом, про що мається відповідне посвідчення (а.с.15,35). Відповідно до довідки № 213 від 18.08.2020 (а.с.14), виданою КНП «Нікопольський ПМСД» НМР м.Нікополь, [PERSON] , відповідно до стану здоров`я підлягає навчанню в спеціалізованому закладі для дітей з вадами слуху. Дитина інвалід з 2010 рік по 2027 рік, з діагнозом Н90 Двустороння сенсоневральна глухота. На підставі довідки № 213 від 18.08.2020 (а.с.14), виданою КНП «Нікопольський ПМСД» НМР м.Нікополь, відповідно до рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 09.09.2020 № 721 (а.с.16) та довідки КЗО «Криворізька спеціальна школа «Сузір`я» ДОР» № 01.04/485 від 17.12.2020 (а.с.17), [PERSON] , влаштований до КЗО «Криворізька спеціальна школа «Сузір`я» ДОР», де навчається на теперішній час. З вищезазначеного вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , є дитиною інвалідом, та потребує постійного лікування та матеріального забезпечення з боку батьків, проте відповідач по справі з якої рішенням Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 (а.с.30) стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходів на користь - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 01.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття, зухвало ставиться до свого обов`язку по утриманню дитини, та належним чином його не виконує, у зв`язку із чим має заборгованість по сплаті аліментів станом на вересень 2020 року в загальному розмірі 68911,40 грн. (а.с.23-24). Згідно висновку Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 10.03.2021 (а.с.76-77) та висновку ради опіки та піклування Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 26.03.2021 (а.с.87), орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стаття ст.164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, одна з яких, передбачена п.2 ч.1 цієї статті - це ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Законодавство України, а саме Сімейний кодекс України в ст. 150, визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, зобов`язані поважати дитину, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування про неї. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання батьками обов`язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов`язки, але не вчиняють відповідних дій. В своїй заяві наданій суду, [PERSON] , не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] . Таким чином, у судовому засіданні зібрано достатньо доказів, підтверджуючих факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини, оскільки відповідач з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, не надає їй моральної підтримки, повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально не забезпечує, крім того, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, тому суд вважає за необхідне, виходячи з інтересів дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини - сина [PERSON] 2009 року народження. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини на користь майбутнього опікуна, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як видно з матеріалів справи з відповідача на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.30), вже стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] 2009 року народження, а тому майбутній опікун вправі в подальшому звернутися до суду із вимогами про заміну стягувача у виконавчому провадженні в порядку ст.. 442 ЦПК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 454,00 гривні, а інша частина в розмірі 454,00 гривні, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial