Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Обгрунтовуючи позов [PERSON] зазначила, що 12 січня 2015 року приблизно о 18:00 годині, [PERSON], перебуваючи в районі колишньої АЗС Лукойл, розташованої по вул. Степовій в м.Татарбунари Одеської області, знаходячись в салоні автомобіля Wolksvagen Passat, державний номер [NUMBER], під час сварки наніс їй не менше пяти ударів рукою в область обличчя та голови та не менше трьох ударів рукою по різним частинам тулуба, спричинивши позивачу легкі тілесні ушкодження. За даним фактом відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу, 17 червня 2016 року відповідача було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. Позивач зазначила, що своїми злочинними діями відповідач завдав їй матеріальної шкоди у розмірі 30000 гривень, які були витрачені нею на лікування травм, отриманих внаслідок побиття. Вона втратила працездатність, отримала другу группу інвалідності, знаходиться на обліку у лікаря-онколога. Внаслідок протиправних дій відповідача вона зазнала болю та душевних страждань, був порушений її звичний життєвий устрій, погіршився стан здоров'я, була змушена звертатися за правовою допомогою та до суду за захистом своїх прав. На відшкодування компенсації моральної шкоди просила стягнути з відповідача 10000 гривень. Крім того, просила стягнути з відповідача судові витрати. Під час розгляду справи позивач підтримала свій позов, просила задовольнити його у повному обсязі та пояснила суду, що після побиття [PERSON] та спричинення їй тілесних ушкоджень вона захворіла на онкологічне захворювання. Згодом, у травні 2015 року їй було проведене операцію, вона перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Витратила на лікування 30000 гривень. В подальшому, за станом здоров'я змушена була звільнитися з роботи, їй було надано другу групу інвалідності, на цей час групу інвалідності продовжено. Через неправомірну поведінку позивача вона зазнала моральних страждань, до цього часу страждає через душевну травму та побоюється відповідача. Відповідач позов визнав частково, заперечував проти його задоволення у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 66-67). В частині спричинення позивачу матеріальної шкоди позов не визнав, в частині спричинення моральної шкоди позов визнав частково. Під час судового розгляду [PERSON] не заперечував факт спричинення [PERSON] 12 січня 2015 року легких тілесних ушкоджень, але зазначив, що причинного зв'язку між декількома ударами, завданими ним [PERSON] та онкозахворюванням, яке в неї було виявлене через чотири місяці після вчинення ним злочину немає. З приводу отриманих легких тілесних ушкоджень [PERSON] до лікаря не зверталась. Просив відмовити у стягненні з нього на користь позивача витрат на лікування у розмірі 30000 гривень. В частині стягнення компенсації моральної шкоди просив задовольнити позов частково, врахувати, що він є інвалідом 2 групи, пенсіонером та стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 гривень. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] її мати. Після її побиття [PERSON] у січні 2015 року мати, окрім фізичних страждань зазнала і душевних страждань. Вона переживала через біль та приниження, не могла залишатися одна вдома, боялась переслідувань з боку відповідача, захворіла, втратила роботу. З цих причин, вона з чоловіком та дитиною змушені були переїхати жити до матері та підтримувати її. Заслухавши пояснення позивача та представника, відповідача та представника, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з копії вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 червня 2016 року, який набрав законної сили, 12 січня 2015 року приблизно о 18:00 годині, [PERSON], перебуваючи в районі колишньої АЗС Лукойл, розташованої по вул.Степовій в м.Татарбунари Одеської області, знаходячись в салоні автомобіля Wolksvagen Passat, державний номер [NUMBER], під час сварки з [PERSON], на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс їй не менше пяти ударів рукою в область обличчя та голови та не менше трьох ударів рукою по різним частинам тулуба. Своїми діями [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівої надбровної дуги, двох саден губи, крововиливу під слизову оболонку ясен нижньої щелепи, садна щоки справа, двох подряпин правої бічної поверхні шиї. Вказані тілесні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень і відповідно до п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 17.01.1995 року. Цим же вироком [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу, у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень (а.с.4-5). Відповідно до пункту 1 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Частиною 3 статті 23 ЦК України визначено, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини… Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 17 червня 2016 року відповідача було засуджено за умисне спричинення позивачці 12 січня 2015 року легких тілесних ушкоджень. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкод. Через побиття вона зазнала душевних та моральних страждань, був порушений її звичний життєвий устрій, погіршився стан здоров'я, позивач зазнала фізичного болю та приниження, змушена була звертатися за правовою допомогою та до суду за захистом своїх прав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу фізичних, душевних страждань, тяжкості вимушених змін у її житті. Виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, ступеня вини відповідача, його матеріального стану, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. Вимога позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 30000 гривень не підлягає задоволенню з таких підстав. Частинами 1,2 статті 1166 ЦК України визначено, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Судом встановлено, що відповідача [PERSON] засуджено за спричинення позивачу легких тілесних ушкоджень, завданих 12 січня 2015 року у вигляді: садна в ділянці лівої надбровної дуги, двох саден губи, крововиливу під слизову оболонку ясен нижньої щелепи, садна щоки справа, двох подряпин правої бічної поверхні шиї. З приводу даних тілесних ушкоджень потерпіла за медичною допомогою не зверталась, будь-яких письмових доказів на підтвердження витрат на лікування суду не надано. Надані суду товарні та касові чеки на придбання медичних препаратів, датовані: травень 2015 року, квітень-травень 2016 року, серпень 2016 року (а.с.6-9) суд вважає неналежними доказами, оскільки у зазначений період позивач не проходила лікування з приводу тілесних ушкоджень, отриманих 12 січня 2015 року. Твердження [PERSON] в частині того, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона захворіла на онкологічне захворювання, проходила стаціонарне та амбулаторне лікування та витратила на медикаменти 30000 гривень суд вважає необґрунтованими, оскільки вироком Татарбунарського районного суду від 17 червня 2016 року таких обставин не встановлено. Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" сторони, як інваліди другої групи звільнені від сплати судового збору. Тому, на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави. \~\~\~\~

Outcome: partial