Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та відповідно до заявлених вимог просить стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 17 989 грн., витрати позивача за проведення оцінки вартості майнової шкоди у розмірі 2 300 грн., заподіяну моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. та по сплаті судового збору у розмірі 878, 80 грн. Вимоги мотивовано тим, що позивач є власником кв. [ADDRESS] . 18.09.2018 відбулося залиття квартири позивача з кв. № 503 , що знаходиться поверхом вище та власником якої є відповідач [PERSON] . Встановленою причиною залиття є розбиття рукомийника, розташованого у ванній кімнаті в кв. № 503 . Оскільки кв. [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу, саме вона, як вказує позивач, несе відповідальність за належне власнику майно, в тому числі і за завдану шкоду іншим особам в процесі неналежного використання свого майна. Розмір заподіяної матеріальної шкоди визначено у Звіті з оцінки збитку № 81/81 від 21.10.2018, який складений фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим в Державному реєстрі оцінювачів. Також зазначає, що внаслідок залиття квартири вона зазнала моральних страждань, які виразилися у нервовій та психологічній напрузі, перебуванні у дискомфортних умовах проживання, відчутті сирості, вологості та неприємного запаху. Психологічне становище позивача погіршено також і тим, що відповідач заливала квартиру позивача неодноразово та жодного разу не здійснила будь-якого матеріального відшкодування, що посилило нервові переживання позивача та членів її родини. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 16 листопада 2020 року вказана цивільна справа розприділена судді Саламон О.Б. 17 листопада 2020 року по справі відкрито провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Відповідачем [PERSON] до суду надано відзив, у якому остання зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Зокрема вказала, що Акт про залиття житлового приміщення (квартири) від 20.09.2018 складений без будь-якого огляду кв. № 503 , а тому є незрозумілим яким чином комісією встановлено причину залиття та визначено винну особу у заподіянні позивачу матеріальної шкоди. До загальної суми розміру матеріальної шкоди, визначеної на підставі Звіту про визначення розміру матеріального збитку включено ПДВ у розмірі 20%, що становить 2 998,00 грн. Разом з тим, як зазначає відповідач, збитки у вигляді податку на додану вартість виникають виключно при здійсненні ремонтних робіт платником зазначеного податку. При виконанні ремонтних робіт особою, що не є платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до витрат, пов`язаних із ремонтом, а відтак і до розміру матеріальної шкоди. Доказів проведення поточного ремонту після залиття квартири позивачем до суду не надано. В Акті огляду пошкоджень оздоблення після залиття квартири № 496 зазначено, що оцінювачем виявлений фізичний знос оздоблення, що вказує на те, що приміщення вже тривалий час потребувало поточного або капітального ремонту. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що приміщення до залиття перебувало у придатному для використання стані та його мешканцями були дотримані всі санітарні норми для проживання. Вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди, як зазначає відповідач, є безпідставною та необгрунтованою жодними належними та допустимими доказами, оскільки квартира позивача, як вбачається із Звіту про визначення розміру матеріального збитку вже на час залиття потребувала поточного ремонту. Відповідачем також зазначено, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт виконаних адвокатом послуг та їх оплату. Адвокат [PERSON] не перебуває на обліку як платник податку, відсутня в Єдиному реєстрі адвокатів України та є донькою позивача, що викликає сумніви стосовно оплатного характеру її послуг позивачу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі. Представник третьої особи - Житлово-будівельний кооператив «Академічний-19» до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього кодексу, тобто тягар доказування покладається на сторін цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] (а.с.10) У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.69,84-85). Квартира [ADDRESS] , як вказала відповідач, є її особистою приватною власністю (а.с.77-83) 18 вересня 2018 року о 21:30 год. у кв. [ADDRESS] відбулося залиття з вище розташованої квартири № 503 . Факт залиття квартири позивача підтверджено Актом про наслідки залиття житлового приміщення (квартири) від 20 вересня 2018 року, затвердженим головою правління ЖБК «Академічний-19» Марусяк С.О. та складеним у присутності членів комісії у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначеною у Акті причиною залиття вказано розбиття мешканцями квартири № 503 умивальника, розташованого у ванній кімнаті зазначеної квартири. На момент обстеження комісія встановила, що у залитій квартирі № 496 пошкоджено: - стеля і стіни на кухні та в коридорі, які оброблені гіпсокартонною плиткою; - стеля санвузла і ванного приміщення. На день обстеження у квартирі № 496 ще була волога стеля в кухні і мала відтінок іржі, а також у квартирі був присутній запах вогкості. На стелі та стінах кухні і коридору чітко проявлялись вологі ржаві підтоки. Акт від 20 вересня 2018 року складено за зовнішнім оглядом квартири № 496 у відсутності відповідача [PERSON] , яка є власником кв. [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності ( [NUMBER] ) від 08 лютого 2001 року (а.с.11) Відповідно до Звіту № 81/18 з оцінки збитку від 21 жовтня 2018 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] , розмір матеріального збитку, який завдано власнику в результаті залиття квартири [ADDRESS] станом на момент складання даного звіту становить 17 989 грн. з урахуванням податку на додану вартість у розмірі 20% (а.с.12-49) 10 жовтня 2020 року згідно з п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представником позивача - адвокатом [PERSON] відібрано письмові пояснення у позивача, з яких вбачається, що 18 вересня 2018 року близько 20 год. 00 хв позивач, перебуваючи в своїй квартирі, почула сильний гуркіт зверху, який надходив з квартири № 503 . Близько 21:30 год. в квартирі позивача почала литись зі стелі вода, у зв`язку з чим був викликаний представник ЖБК «Академічний-19» та який зазначив про необхідність перекриття води в квартирі поверхом вище. Проте в квартирі № 503 ніхто двері не відчинив, тому позивач зателефонувала на мобільний телефон відповідачу [PERSON] та повідомила про залиття. Остання, в свою чергу, повідомила позивача про те, що в квартирі № 503 було розбито рукомийник у ванній кімнаті, у зв`язку з чим, один із мешканців (орендарів) поранив руку та поїхав до лікарні, тому можливості потрапити в квартиру у неї немає. Згодом, по приїзду мешканки (орендар) квартири № 503 , позивач, відповідач [PERSON] та представник ЖБК «Академічний-19» зайшлидоквартири № 503 та побачили, що в зазначеній квартирі підлога у ванній кімнаті, коридорі та кухні були повністю залиті водою. Пройшовши до ванної кімнати, було встановлено, що дійсно розбито рукомийник та із шлангу, який було приєднано до рукомийника, витікала вода. (а.с.96) За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт згідно Додатку 4. до пункту 2.3.6 Правил Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується Актом про наслідки залиття житлового приміщення (квартири) від 20.09.2018, який відповідає вимогам Додатку 4. до пункту 2.3.6 вищезазначених Правил. Як встановлено в судовому засіданні Акт про наслідки залиття житлового приміщення (квартири) був складений 20 вересня 2018 року, причини залиття було встановлено 18 вересня 2018 року у присутності відповідача, мешканця квартири № 503 та представника ЖБК «Академічний-19». Письмові пояснення позивача щодо огляду квартири № 503 у день залиття, а саме 19 вересня 2018 року у присутності відповідача та встановлення причини залиття не спростовані відповідачем та його представником будь-якими доказами. Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року в справі №?753/20314\\15-ц вказав, що «аргументи касаційної скарги про те, що його квартира не оглядалася, він акт не підписував, спростовуються змістом такого акта, із якого вбачається, що підлога квартири відповідача залита водою, тобто комісія оглядала квартиру останнього, а непідписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів». Доказами є будь які дані, які встановлюються засобами, зокрема письмовими доказами, тобто відомості про факти доводяться аргументами, актами, довідками, листуванням службового або особистого характеру, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, що узгоджується з вимогами ч.ч. 1-2 ст.76 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, Акт від 20 вересня 2018 року суд вважає належним і допустимим доказом у справі. Згідно з п. 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ч.ч.4-5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно зі ст. 151 ЖК Української РСР та абз. 5 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №?572 від 8 жовтня 1992 року, власник зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Отже, обов`язок з утримання квартири, санітарно-технічних приладів, що розміщені у квартирі у належному стані покладено саме на власника квартири. Зазначене підтверджується практикою Верховного Суду, який у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №?344/3303/16-ц підкреслив, що суди попередніх інстанцій, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача і взявши до уваги те, що особа як власник квартири, з якої відбувся витік води, не довів, що його вини в заподіянні шкоди немає, дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Окремо Верховний Суд наголосив, що аргументи касаційної скарги про те, що в справі немає доказів на підтвердження того, що шкода заподіяна позивачу внаслідок протиправної поведінки відповідача, є безпідставними, оскільки на власника квартири покладені обов`язки щодо належного утримання й експлуатації квартири та її складників, зокрема сантехнічного обладнання та мережі водовідведення квартири. Таким чином, відповідач, як власник кв. [ADDRESS] зобов`язана утримувати належне їй майно, у тому числі здійснювати контроль за станом сантехнічного обладнання у квартирі та його використанням. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зазначених обов`язків щодо утримання свого майна позивачу, як власнику кв. [ADDRESS] заподіяно матеріальну шкоду. Вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу внаслідок залиття в судовому засіданні не спростована відповідачем та його представником. Розмір збитків завданих позивачу залиттям визначено у Звіті № 18/18 від 21 жовтня 2018 року. Не погоджуючись із визначеним у Звіті розміром матеріального збитку, завданого власнику в результаті залиття кв. [ADDRESS] , відповідач водночас останнього не спростував будь-якими доказами та не скористався процесуальним правом щодо заявлення клопотаня про проведення відповідної експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям. Водночас суд вважає, що стягненню підлягає розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди без врахування ПДВ, оскільки збитки у вигляді податку на додану вартість виникають виключно при здійсненні ремонтних робіт платником зазначеного податку. Доказів проведення поточного ремонту після залиття квартири позивачем не надано. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 2 п. 3 зазначеної Постанови, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Верховний суд у постанові від 14 лютого 2018 року в справі №?686/10520/15-ц зауважив, що розв`язуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зважає на тривалість порушення прав позивача, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачу майном). Оскільки позивачеві спричинені душевні страждання, яких вона зазнала з огляду на залиття квартири, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 000 грн. Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов в постанові від 08.05.2018 в справі № 638/9035/16-ц та постанові від 14.11.2018 в справі № 487/2120/16. Отже, приймаючи до уваги ті обставини, що залиття квартири позивача призвело до пошкодження належного її майна, що зумовило моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань, з огляду на незручності проживання в пошкодженій квартирі, потребу здійснення ремонту та залучення коштів для відновлення стану квартири, а також ту обставину, що залиття квартири позивача з вище розташованої квартири, яка належить відповідачу на праві власності має неодноразовий характер (а.с.94-95), суд вважає вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди обгрунтованими та визначений позивачем розмір такого відшкодування таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати позивача згідно наданих доказів скаладають 2 500 грн. та підтверджуються Договором про надання правничої допомоги № 10/10 від 10.10.2020, рахунком-фактурою № 10/20 від 10.10.2010, Актом прийому-передачі виконаних робіт від 10.10.2020. Відповідно до ч.1, 2 ст. 12 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону, у день складання присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими. Таким чином, в силу вищезазначених вимог положень Закону, особа адвоката підтверджується виключно посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, а також діяльність адвоката не обмежується будь-яким колом осіб, яким останній може надавати правничу допомогу. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду № 855/229/19 від 06.07.2019; № 757/213848/19-ц від 21.10.2019, де зазначено, що «…Особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України». Також суд касаційної інстанції в постанові від 04.04.2018 в справі №?362/7517/13-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73219596) оцінив як доказ у справі висновок про оцінку майна від 3 грудня 2013 року, що був складений ПП «Актив Інвест», у якому було вказано, що розмір заподіяної шкоди, спричиненої залиттям квартири, становить 50 936 грн. …… слушним також заявлення клопотання про компенсування відповідачем вартості послуг щодо здійснення експертного дослідження. Такі витрати вважають майновими збитками й обов`язок стосовно їхнього відшкодування охоплюється приписами п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК, адже є витратами, які мусили зробити для відновлення свого порушеного права (тобто реальними збитками). Право на таке відшкодування підтвердив і Верховний Суд, який у постанові від 02.05.2018 в справі №?401/2142/16-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74630200) зазначив, що вартість витрат, яких особа зазнала для того, щоб визначити розмір заподіяної шкоди та вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт….. Стосовно задоволення вимог про відшкодування цих витрат Верховний Суд залишив рішення судів попередніх інстанцій без змін, фактично визнавши їх складником майнової шкоди, заподіяної позивачеві. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підлягають частковому задоволенню щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 14 991 грн., моральної - 5 000 грн., понесені витрати в розмірі 2 300 грн. за проведення оцінки вартості майнової шкоди, витрати на правничу допомогу - 2 500 грн. та судовий збір - 878,80 грн. Інші доводи позивача на висновки суду не впливають та підстав для задоволення позову не дають. На підставі викладеного,

Outcome: partial