Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.12.2007 року відповідачем підписано заяву б/н, відповідно до якої їй відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом, який після збільшення становив 3\~700 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір. Позивач стверджує, що відповідно до умов цього договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором. Однак, вона порушила свої кредитні зобов`язання та допустила виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 08.07.2020 року позивачем визначено як 117 822,20 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2\~102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. 03.08.2020 року представник позивача [PERSON] надіслав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та згідний на заочний розгляд справи (а.с.52). Відповідач 02.11.2020 року подала відзив на позовну заяву, в якій вказує, що позовні вимоги вона не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Представник позивача стверджує, що 19.12.2007 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредитну картку. Однак, у позовній заяві безпідставно зазначено, що вона була згідна з тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з цими Умовами та Правилами, які нібито були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, адже у додатках до позовної заяви зазначено, що вказаний документ наявний в оригіналі у відповідача, проте вказаного документа у неї немає і бути не може, оскільки його вона навіть не бачила. Відповідач також звертає увагу на те, що у підписаній нею заяві позичальника не зазначені суми чи відсотки, які можуть нараховуватися за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит та пеня, які позивач включив у загальну суму заборгованості. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов їй були роз`яснені працівником магазину, що вона їх розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 19.12.2007 року заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитом, їх розмір та порядок нарахування, які вказані в позовній заяві та додатках до неї. У зв`язку з вищенаведеним відповідач вказує, що відсутні підстави вважати, що при укладені договору з нею позивач дотримався вимог, передбачених ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Відповідач 02.10.2020 року подала до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, внаслідок чого просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Представник позивача 18.11.2020 року подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19.12.2007 року. Позивач вказує, що надав до суду копію анкети-заяви від 19.12.2007 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, а з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловила згоду про укладення договору та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що вона згідна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Також позивач зазначає, що з матеріалів позовної заяви чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 36% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Таким чином, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі його істотні умови. Відповідачем 07.12.2020 року направлено до суду заперечення, в якому вказано, що у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що підписана нею заява від 19.12.2007 року та Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Відповідач зазначає, що системний аналіз статей 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1054 ЦК України дає можливість зробити висновок, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому відповідач вважає, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими ознайомлений. Враховуючи правову позицію Верхового Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, відповідач вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з нею АТ КБ «Приват Банк» дотримався вимог закону про повідомлення споживача про умови кредитування. Відповідач вказує, що при підписанні нею заяви від 19.12.2007 року їй не надали для ознайомлення у письмовому вигляді Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку і в даній заяві не відображені розміри комісій та штрафів тощо. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 19.12.2007 року відповідачем підписано заяву б/н, згідно з якою відповідачу відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом, який після збільшення становив 3700 грн. Кредитний договір укладено у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку, в якій відповідач погодився з тим, що дана заява разом з цими Умовами, Правилами і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с.35). Позивачем вказано, що відповідач станом на 08.07.2020 року порушив умови кредитного договору і має заборгованість: за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) 3 605,76 грн.; за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 1 246,12 грн.; нарахованою пенею 112 970,32 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості позивачем визначено як 117 822,20 грн. Однак, щодо позову в частині стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України \~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 3\~605, 76 грн., то з урахуванням вимог щодо розумності та справедливості розмір пені слід визначити як 3\~500 грн. Отже, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, становить 8\~351, 88 грн. та складається із заборгованостей: за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) 3 605,76 грн.; за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 1 246,12 грн.; пенею 3 500 грн. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2\~102 грн., що стверджується платіжним дорученням від 04.08.2020 року (а.с. 4). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial