Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернулась в суд із наведеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що шлюб між нею та [PERSON] на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10грудня 2014 року. Від шлюбу вони мають малолітньогосинаПавлів [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею, та знаходиться на її утриманні. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23березня 2017 року присуджено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Аліментні зобов`язання [PERSON] не виконує, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість в розмірі 25 000 грн. Вважає розмір присуджених аліментів недостатнім для належного утримання малолітньогосина, оскільки є нижчим встановленого законом мінімального розміру аліментів.Матеріальне становище [PERSON] є достатньо високе, він є молодою працездатною людиною, працює будівельником, нерухомості, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає.Для достатнього утримання та розвитку дитини відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також дитина потребує додаткових витрат у зв`язку із перебуванням на диспансерному обліку по стану здоров`я з діагнозом «хронічний тонзиліт». На придбання ліків витрачається 500 грн. щомісячно. Дитина потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком певних здібностей, а саме відвідування репетитора по навчанню польської, англійської мови. На навчання дитини щомісячно витрачаються кошти в розмірі по 2245 грн. відповідач відмовляється оплатити половину додаткових витрат в розмірі 15 920 грн. Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Позивач та її представник в судове засіданняне з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та просить його задоволити. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача у заяві про розгляд справи у його відсутності вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, тому з врахуванням ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всі учасники справи в судове засідання не з`явились, тому, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву не подав у встановлений судом строк, то суд, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, судом встановленонаступне. [PERSON][PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2008, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.12.2014 (а.с.15-17). Під час перебування сторін у шлюбі народивсясин [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження(а.с.12). Рішенням суду від 10.12.2014дитину залишено проживати з матір`ю. На підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.12.2014 судом присуджено стягувати із [PERSON] користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.03.2017 ухвалено стягувати із відповідача [PERSON] аліменти у збільшеному розмірі в сумі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів розпочато з 17.10.2017, рішення суду набрало законної сили з 23.05.2017 (а.с.18-21). Позивачка просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення суду від 23.03.2017 у зв`язку із зростанням витрат на утримання дитини та збільшенням прожиткового мінімуму, а також вказує, що відповідач має значні доходи, але ухиляється від утримання дитини. Інформації про свої доходи позивачка суду не надала. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством. Стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньогосина у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів, оскільки останні стягуються у твердій грошовій сумі, а не частці від заробітку. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів (в даному випадку рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.03.2017). За змістом ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В процесі розгляду справи позивачем не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі, який перевищує мінімальний. При цьому визначаючи розмір аліментів у збільшеному розмірі суд бере до увагу потреби самої дитини. Позов в частині збільшення розміру аліментів слід задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.03.2017до 1200 грн. щомісячно. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Суд вважає, що розмір понесених додаткових витрат повинен підтверджуватись документально. В процесі розгляду справи позивачем не доведено понесення нею витрат на лікування та оздоровлення сина, витрат на репетиторство. Копія договору про надання освітніх послуг та копія товарного чеку від 17.01.2019 не підтверджує заявлену у позові суму понесених додаткових витрат. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просила суд стягнути додаткові витратиіз урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Згідно ч. 4 ст. 196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Позивачем не направлялась вимога відповідачу про оплату додаткових витрат, доказів понесення додаткових витрат позивачем не надано, тому вказана вимога не підлягає до задоволення. [PERSON] зобов`язання по сплаті аліментів не виконував, у зв`язку із чим у нього станом на 31.01.2019 виникла заборгованість в розмірі 25 000 грн., що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів (а.с.22). Як вбачається із розрахунку старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області заборгованість вказана лише з 01.01.2018, інформації про сплату аліментів до 01.01.2018 року позивачем суду не надано. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням індексу інфляції на утримання дитини у сумі 28 756 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами. Задоволення позовних вимог в цій частині призведе до подвійного стягнення аліментів. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно розрахунку, наданого позивачем неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з дня виникнення заборгованості по 01.02.2019 складає 9750 грн., але розрахунок пені (неустойки) позивачем проведено невірно. Судом проведено розрахунок неустойки (пені) по формулі:заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Загальна сума неустойки (пені) за період з 01.01.2018 по 31.01.2019 складає 3960 гривень. Довідки чи розрахунку зі сплати аліментів до 01.01.2018 позивачем суду не надано, тому суд не може порахувати неустойку (пеню) за час до 01.01.2018. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 768 гривні 40 коп.судового збору на користь держави. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Позивачем судовий збір не сплачено, тому судовий збір стягнуто з відповідача на користь державного бюджету України. Позивачем не подано разом із позовною заявою попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, не надано доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., тому такі витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 180-182, 185,187, 190, 191, 192, 194, 196, СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: partial