Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. В обгрунтування заявлених вимог зазначили, що [PERSON] 15 жовтня 2011 року о 10 год. 45 хвл., керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись в м. Києві по Південному мосту, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль «Фольксваген» АІ 7209 СМ здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження трьох транспортних засобів. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER]. Завдана шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 26400,45 грн. Враховуючи, що добровільно відповідач не відшкодував завдані МТСБУ збитки, просять стягнути з [PERSON] на їх користь грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 26400,45 грн. та судові витрати по справі, а саме 264,05 грн. сплаченого судового збору та 1500 грн. по сплаті вартості наданої правової допомоги. В судове засідання представник позивача не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати за публікацію оголошення в пресі про виклик відповідача в сумі 420 грн.. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Урядовий курєр». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 15 жовтня 2011 року о 10 год. 45 хвл., керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись в м. Києві по Південному мосту, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль «Фольксваген» АІ 7209 СМ здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження трьох транспортних засобів. 21.12.2011 року постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн./а.с.6/ Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] завдано механічні пошкодження, згідно копії звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1870 від 04.11.2011 року розмір шкоди складає 32021,02 грн./а.с.7-10/. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 23.12.2011 року власник пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання відшкодування скористався своїм правом передбаченим ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем /а.с.3-4/, до якої надав копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/4289768 /а.с.5/ У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач на підставі наказу № 597 від 17.02.2012 року здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 26400,45 грн. за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого, що підтверджується копією наказу та платіжного доручення № 834 від 20 лютого 2012 року/а.с.12,13/ Листом МТСБУ від 08.11.2012 року відповідачу [PERSON] запропоновано добровільно відшкодувати позивачу витрати по страховому відшкодуванню в строк до 07.12.2012 року, проте вимоги позивача виконані не були /а.с.14/ Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховик, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України є обґрунтованими і відповідно до вимог чинного законодавства підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути в порядку регресу виплачене позивачем страхове відшкодування в сумі 26400,45 грн., Що стосується вимог позивача щодо стягнення грошових коштів у розмірі 1500 грн. сплачених в рахунок правової допомоги, то дані вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надана копія Додаткової угоди № 125 до Контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 року, з якої вбачається, що розмір винагороди виконавця за ведення від імені замовника справи складає 2000 грн. /а.с.15/ Проте, будь-якого доказу в підтвердження проведення оплати за надану правову допомогу матеріали справи не містять, як і не містять розрахунку часу, витраченого представником позивача на надання правової допомоги з зазначенням яка саме робота була зроблена представником позивача, в якому обсязі, а тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. Крім того, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 264,05 грн. та понесено витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 420 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial