Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

В серпні 2020 року адвокат Зеркін Артур Сергійович, який діє в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА « КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, уточнивши позовні вимоги 01 вересня 2020 року. Мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка є матір`ю [PERSON] , який помер від нещасного випадку на виробництві, що трапився з ним 01 квітня 2020 року при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 17.07.2020 року Форми Н-1 основною причиною нещасного випадку стало наявність дефектів грушоподібного затискача, що не були виявлені для їх використання та незадовільний огляд стану грушоподібних затискачів перед їх навішуванням. Супутня причина настання нещасного випадку - незадовільний технічний стан засобів виробництва. В акті визначено коло осіб, які порушили законодавство з охорони та гігієни праці, що призвело до настання нещасного випадку. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що позивачка втратила сина, рідну їй людину, якого дуже любила. Вказує, що смерть рідної людини - це невідновлювана втрата. Внаслідок смерті сина вона перебуває у душевних та психічних стражданнях, тривалий час перебуває в стані нервового потрясіння, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічному дискомфорті. Просила стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві у розмірі - 500 000 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.08.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03 вересня 2020 року Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області прийнято до розгляду уточнену позовну заяву представника позивача - адвоката Зеркіна Артура Сергійовича, який діє в інтересах [PERSON] . Представниця відповідача [PERSON] скористалася правом надання відзиву. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити оскільки порушення цивільного права особи щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності, може виникнути, зокрема, після відмови підприємством відшкодувати їй моральну шкоду в добровільному порядку, позивачка до підприємства не зверталася, а отже її права не порушені. ПАТ «Кривбасзалізрудком» підтримало родину загиблого, надало фінансову допомогу на поховання сина в розмірі 35 000 грн. Звернула увагу суду на те, що 20.08.2020 року адвокат Литвиненко C.B., в інтересах ПАТ «Кривбасзалізрудком» направила адвокатський запит до Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо з`ясування інформації про те чи не заявлено позивачем цивільного позову в рамках кримінального провадження, порушеного за фактом загибелі її сина, та чи не відшкодовувалась така шкода добровільно третіми особами. ПАТ "Кривбасзалізрудком" не порушувало права Позивача, а звернення [PERSON] до суду з позовом є передчасним. 03 вересня 2020 року від представниці відповідача Колесніченко І.В. через канцелярію суду надійшли письмові пояснення щодо уточненої позовної заяви в яких зазначила, що діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено можливість уточнення позовних вимог, оскільки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Вказала, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі - Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, на сьогодні це 18 892 грн., сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» закріплено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Смолинською поселковою радою Маловісківського району Кіровоградської області, актовий запис № 35 (а.с. 8). [PERSON] з 14.08.2019 року по 01.04.2020 року перебував у трудових відносинах з ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», що підтверджується копією трудової книги (а.с. 9-10). 01 квітня 2020 року при виконанні трудових обов`язків з сином позивачки [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством 23.07.2020 року складено акт Форми Н-1/П про розслідування нещасного випадку. Комісія з розслідування нещасного випадку визнала його таким, що пов`язаний з виробництвом. Винними особами, які допустили порушення законодавства в сфері охорони праці та Посадових інструкцій є [PERSON] - механік дільниці № 6 ш. «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» та [PERSON] - головний механік ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 11-20). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділу реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Дніпро), актовий запис № 539 (а.с. 8 зворотній). Померлий [PERSON] був сином [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження (а.с.8). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» встановлено: державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приписами частини 3 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Посилання представниці відповідача на недотримання досудового порядку звернення за відшкодуванням моральної шкоди до підприємством не є підставою для відмови у позовних вимогах, оскільки це право позивачки обирати спосіб захисту своїх прав. Не може бути такою підставою і виплата на поховання сина, оскільки не стосується відшкодування моральної шкоди. Не доведено ПАТ «Кривбасзалізрудком» і факт відшкодування моральної шкоди в добровільному або судовому порядку, а отже це є припущеннями представниці відповідача і не спростовують позовних вимог. Враховуючи те, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ч. 2 ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною його смерті, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - сина, який не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці - матері померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частковому розмірі. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків для позивача, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивач втратив близьку людину (сина) залишилися без моральної підтримки, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою сина та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 190 000 гривень. Щодо посилань на оподаткування суми моральної шкоди суд звертає увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті сина, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеню, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Що стосується витрат на правову допомогу суд приходить до наступного висновку. Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 18 травня 2020 року та ордер серії ДП № 1965 від 10 серпня 2020 року (а.с. 22,23). Відповідно до умов цього договору п.п. 2.2.2 здійснення оплат послуг виконавця здійснюється на умовах, визначених додатковими угодами до цього договору (а.с. 22). Отже документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку суду не надано, а відтак ці витрати компенсації не підлягають. Позивачку згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1900 гривень.

Outcome: partial