Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Державна Іпотечна Установа звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~ про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 184 298,31 грн., посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 250 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 18,5 % на рік з кінцевим терміном повернення - 21.09.2023 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов`язаннями. Тому позивач просить стягнути суму заборгованості із позичальника. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що строк погашення основного зобов`язання настане тільки 21.09.2023 року, з вимогою про дострокове погашення заборгованості позивач не звертався, то відповідно в позивача відсутні будь-які підстави для стягнення заборгованості, оскільки строк виконання зобов`язання не настав. Окрім того, звертає увагу на безпідставний розрахунок інфляційних втрат. Предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні. Також відповідач вказує, що оскільки строк виконання зобов`язання не настав, а тому відсутні підстави для нарахування пені. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов у якому відповідач просить відмовити повністю у задоволенні позову Державної іпотечної установи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року між\~ ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1258pv-08 (а.с. 12-15). Згідно договору іпотеки від 23.09.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Договір іпотеки (а.с.53-56). Згідно п.2.1. Іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю - ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» наступне майно: домоволодіння, що знаходиться під [ADDRESS] та складається з: житлового будинку, цегла, загальною площею 474,6 кв.м. і житловою площею 280,9 кв.м., позначений за планом земельної ділянки літерою «А»; Гараж, цегла, загальною площею 52,8 кв.м., позначений за планом земельної ділянки літерою «Б»; огорожа, цегла, загальною площею 270,0 кв.м. позначена за планом земельної ділянки № 1. Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, зазначено, що «Даний договір укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань, що виникли у Позичальника на підставі Кредитного договору» (а.с.53-56). Умовами п.п. 2.1 Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності у розмірі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) дол. США з оплатою по процентній ставці 18,5 % (вісімнадцять цілих п`ять десятих) процентів річних. Пунктами 3.1, 3.2 Кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за Кредитним договором проводиться на підставі письмових заяв Позичальника, за погодженням з Банком. Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 21 вересня 2023 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок (а.с. 12-15). Розрахунком заборгованості та довідкою про стан заборгованості станом на 18.06.2018 року встановлено, що заборгованість [PERSON] за договором про іпотечний кредит №1258pv-08 перед Державною іпотечною установою складає 184 298,31 грн., в тому числі по сумі основного боргу - 82 469,57 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 21 603,25 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37 779,72 грн., інфляційні втрати - 42 445,77 грн. (а.с. 8, 9, 10, 11). В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено Договори поруки. Умовами п.1.1 Договорів поруки Поручителі зобов`язуються перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором №1258pv-08 від 22.09.2008 року, укладеним між Кредитором та Божником, відповідно до якого Боржникові надано кредит у розмірі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) дол. США зі сплатою 18,5 % (вісімнадцять цілих п`ять десятих) процентів річних (а.с. 24-25, 27-29, 30-32, 33-35). З Акту оцінки майна вбачається, що [PERSON] передається в заставу філії "Прикарпатське регіональне управління" ВАТ Банк Фінанси та Кредит, як забезпечення по договору №1258pv-08 від 22.09.2008 року наступне нерухоме майно: домоволодіння та земля, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 26). Також судом встановлено, що 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПAT Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В. Вимогами пункту 1.2. Договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (Кредитними, Іпотеки, Поруки тощо) вказаних у додатках до цього договору (включаючи Кредитний, Договори поруки та Іпотечний договір [PERSON] ). Згідно з пунктом 2.1. Договору відступлення Пункт 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних (а.с.36-39). З повідомлення Державної іпотечної установи вбачається, що [PERSON] було повідомлено про відступлення Прав вимоги Банк «Фінанси та Кредит» на користь Державної іпотечної установи, у зв`язку прийняттям Національним Банком України Постанови № 612 від 17 вересня 2015р. (а.с.44-45). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. За ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Позивачем станом на 18.06.2019 року проведено розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит №1258pv-08 перед Державною іпотечною установою, відповідно до якого заборгованість складає 184 298,31 грн., в тому числі по сумі основного боргу - 82 469,57 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 21 603,25 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 37 779,72 грн., інфляційні втрати - 42 445,77 грн. (а.с. 8, 9, 10, 11). Позивачем надано достатньо доказів укладення між позивачем та [PERSON] кредитного договору, наявності заборгованості по ньому і з урахуванням того, що відповідачем заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплачена, то вона підлягає стягненню у судовому порядку. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. З огляду на вищевикладене, суд вважає підставними вимоги позову щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 82 469,57 грн. - суми основного боргу, 21 603,25 грн. - прострочених відсотків за користування кредитом, 37 779,72 грн. - пені за прострочення сплати кредитних коштів - 37 779,72 грн. Стосовно вимоги позову про стягнення інфляційних втрат у розмірі 42 445,77 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Проте, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц. Наведений висновок також був викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Крім того, цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та у постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18. Отже, вимоги позову щодо стягнення інфляційних нарахувань з урахуванням їх правової природи та умов укладеного договору є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції захищені шляхом застосування кредитором, передбаченого умовами договору еквівалента іноземної валюти та його правом перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527, 530, 546, 611, 612, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 89, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial