Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

В квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») 166 920,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював на підприємстві відповідача в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища понад 13 років, гірником очисного забою 4 розряду в підземних умовах на дільниці №5 шахти «Родіна», з 09.08.2004 року по 19.06.2018 рік. В жовтні 2018 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини було встановлені професійні захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна - з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періоартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. М54.1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеня. код J 44. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), код Н90.3.» За висновком МСЕК від 14.12.2018 року серії 12 AAA № 0564219 Позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% (з них 50% -радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, та 5% глуховатість) та встановлена 3 група інвалідності з 03 грудня 2018 року з переоглядом 01 грудня 2019 року. [PERSON] в позовній заяві зазначив, що внаслідок отримання професійного захворювання не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Настання негативних змін у його житті, окрім неможливості відновлення його стану здоров`я, який він мав до виникнення професійного захворювання, обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту життя. Через хворобу він не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. Крім того, він не може повноцінно приділяти увагу малолітній доньці - [PERSON] , [INFO] , ходити з нею вдвох на прогулянку, бавитися з нею, бо найменший різкий рух спричиняє біль. Життя Позивача змінилося назавжди, відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №632 від 16.11.2017 року повна його реабілітація неможлива і перспектива в майбутньому переносити ще сильніший біль, постійно лікуватись, спричиняє йому моральні страждання. З метою уникнення подальшого прогресування хвороби, попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань та для того, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоров`я. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань, що призводять до значних і постійних моральних страждань та змушують його звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з призначенням дати та часу розгляду справи. 21 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «КЗРК». У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, на думку відповідача, факт спричинення моральної шкоди є недоведеним. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наданої до матеріалів справи трудової книжки [PERSON] працював гірником очисного забою 4 розряду в підземних умовах на дільниці №5 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 09.08.2004 року по 19.06.2018 рік. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», протокол 23.10.2018 року №1531, [PERSON] встановлені професійні захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна - з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періоартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. М54.1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеня. код J 44. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), код Н90.3.» У висновку Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 06.06.2018 року виданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області зазначено, що позивач працював в шкідливих умовах праці з повним робочим днем. Умови праці характеризувались фізичними перевантаженнями: [PERSON] підпадав під вплив підвищених параметрів (концентрації) аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони що відноситься до 3 класу 1 ступеню шкідливості; локальної вібрації -до 3 класу 1 ступеня; шум -до 3 класу 2 ступеня; мікроклімат -до 3 класу 2 ступеня, важкість праці- до 3 класу 1 ступеня. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.11.2018 року де вказано, що працюючи на шахті «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком» гірником очисного забою з 09.08.2004 року по 19.06.2018 року [PERSON] виконував комплекс робіт з очисного виймання корисних копалин, керування скреперними лебідками, монтаж та демонтаж скреперних лебідок, здійснював подрібнення гірничої мас и за допомогою вибухів накладними зарядами та приймав участь у підготовці масових вибухів на дільниці. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувались фізичними перевантаженнями. Внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушення систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 23.10.2018 №1531 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 05.09.1995 по 24.06.1998 - підземний електрогазозварювальник шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка»; з 24.06.1998 по 15.03.2000 - підземний крепільник шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка; з 15.03.2000 по 29.07.2004 - підземний гірник очисного забою шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» (п.16 Акту). Згідно пункту 17 Акту розслідування причинами виникнення хронічного професійного захворювання причина виникнення професійного захворювання є: Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну - 40 кг при допустимій до 30кг; періодичне перебування у незручній позі - 48,6 % зміни при допустимому до 25 % , нахили корпусу (вимушені, більше 30 0) кількість за з міну -396 при допустимих до 100 разів. Пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони -6,4 мг/м 3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 Шум, еквівалентний рівень звуку в дБА: 95 при гранично допустимому до 80. За висновком МСЕК від 14.12.2018 року серії 12 AAA № 0564219 Позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% (з них 50% -радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, та 5% глуховатість) та встановлена 3 група інвалідності з 03 грудня 2018 року з переоглядом 01 грудня 2019 року Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Як встановлено із медичних документів (медичний висновок ЛЕК від 23.10.2018 року), позивач [PERSON] внаслідок професійного захворювання відчуває біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, більше в ліві, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, оніміння в кінцівках, судоми в литкових м`язах та м`язах передплічь, частіше в нічний час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднення при ході, загальна слабкість., задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий приступодібний, важкість у грудях. На підставі чого й було встановлено [PERSON] професійне захворювання. Через стан здоров`я, позивач вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров`я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача майже не покращується. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо работодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача у своєї відзові на позов. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, викладених у відзові, переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 65%, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Враховуючи надані Пленумом Верховного Суду України роз`яснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімального прожиткового мінімуму - становить 1921,00 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] , тридцять п`ять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 67 235 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial