Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що він надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 16200 грн. з кінцевою датою повернення боргу 20.07.2014 року, про що відповідачем [PERSON] було написано відповідну боргову розписку в присутності свідків. Однак, свої зобов`язання остання не виконала, повернула лише частину коштів в сумі 4000 грн., тому позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду та просить, стягнути з відповідача не повернуту частину позики 12200 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу, а також 3% річних від простроченої суми, та понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору. \~ \~ \~ \~Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новоукраїнського районного суду від 12.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 01.10.2019 року (а.с. 20). \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою місця реєстації, що зареєстроване у встановленому законом порядку, згідно з\~інформацією відділу\~обліку та\~моніторингу інформації\~про реєстрацію\~місця проживання\~УДМС України\~в Кіровоградській\~області (а.с.19), які відповідач не отримала через відсутність. Про розгляд справи відповідача повідомлено шляхом розміщення оголошення 24.10.2019 року на офіційному веб-сайті "Судова влада". Позивач в судове засідання з`явився, не заперечує проти заочного розгляду та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, до початку розгляду справи через канцелярію суду надав оригінал розписки. \~ \~ \~ Станом на 06.11.2019 року відповідач не скористалася своїм правом та відзив до суду не подала, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не зверталася. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2\~ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 31 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18 (ЄДРСРУ № 77587120) досліджував питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, та дійшов висновку, що Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Також в справі № № 61-28762св18, № 6-50 цс 16 та в інших справах Верховний Суд України вкзав, що отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в борг кошти у в сумі 16200.00 грн., які зобов`язалася повернути в строк до 07 липня 2014 року, що підтверджується розпискою написаною відповідачкою в присутності двох свідків (а.с. 11). В тексті розписки чітко зазначено, що «Я, [PERSON] взяла в борг 16200 (шістнадцять тисяч двісті грн.) у [PERSON] , строком на п`ять місяців, взято при свідках», тобто факт передачі коштів відбувся, а отже і договір є укладеним. В розпискі вказано термін повернення боргу «повернути в строк 20.07.2014 року». У відповідності до Академічного тлумачного словника української мови (19701980)\~ слово «повертати, віддавати» (в контексті розписки) необхідно тлумачити\~як\~«Віддавати назад що-небудь узяте». За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Оцінюючи зміст розписки, суд приходить до висновку, що за формою та змістом вказана вище розписка, яка є предметом позову, містить всі необхідні умови передбачені договором позики, а саме містить посилання на отримання коштів,\~суму позики термін позики та термін її повернення, тому зазначена розписка являється - договором позики. Також, судом встановлено, що у зазначений в розписці (договір позики) термін, відповідач позичені кошти позивачу повернула частково в розмірі 4000 грн. 10.07.2018 року, про що зазначено в самій розпискі, та відображено позивачем в позовній заяві. Отже, відповідач не виконала умов договору, оскільки відповідач повернула лише частину позичених коштів. Клопотання про застосування строку позовної давності, від відповідача до суду не надходило. Згідно з ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1\~ст.1048 ЦК України\~, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі,\~кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду Україниу справах №6-59цс13 від 30.10.2013, №6-113цс14 від 01.10.2014) Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як слідує із змісту\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач, станом на день розгляду справи, свої зобов`язання за договором позики, в обумовлений сторонами термін, не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг за розпискою. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України 6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Перевіривши правильність нарахування індексу інфляції за період з липня 2014 року по липень 2018 року на суму боргу 16200 грн, а також з липня 2018 року по червень 2019 року на суму боргу 12200 грн., за формулою (сума боргу*відсоток інфляції суму боргу= втрати від інфляції), що в цілому складає 14377.80 грн, та повністю відповідає розрахунку позивача. Розраховуючи 3% річних за формулою (3%* Сума боргу*кількість прострочених днів):365 днів року); отримуємо відповідний розрахунок: - сума трьох відсотків річних: за період липня 2014 року по липень 2018 року на суму боргу 16200 грн (1439 днів), становить 1916.04 грн. (3%*16200*1439 днів прострочення):365 днів в році=1916 грн. 04 коп; : за період з липня 2018 року по червень 2019 року на суму боргу 12200 грн (356 днів), становить 356,98 грн. (3%*12200*356 днів прострочення):365 днів в році=356 грн. 98 коп, що є меншим згідно розрахунку позивача. Будь-яких заперечень щодо нарахованої суми боргу відповідач до суду не подала. Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та враховуючи, що відповідач не подала суду відзив, тобто не заперечила, щодо суми боргу, суд приходить до висновку, що сума заборгованості, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, підлягає частковому задоволенню, в розмірі згідно розрахнку суду, та становить 28810.92 грн., а саме: 12200 грн. - сума боргу; 3% річних 2273.12 грн. та інфляційні витрати 14337.80 коп. В частині стягнення 3% річних в розмірі 325.84 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки невідповідають проведеному судом розрахунку, а тому є необгрунтованими. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 758.76 грн. (28810.92/29176.76*768.40)=758.76 грн.

Outcome: partial