Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у спілкування з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , та визначити наступні способи участі матері у вихованні і спілкування з дочкою: особисте безперешкодне спілкування матері з дитиною, використовуючи будь-які засоби зв`язку, у будь-який час, якщо це не порушує нормального типа звичайного режиму дитини; особисті побачення матері з дитиною без присутності батька два рази на місяць другий та останній тиждень місяця з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. неділі, для чого зобов`язати відповідача пердавати дочку в обумовленому батьками місця, зобов`язати позивача повертати дочку до її постійного місця проживання до 19 год. у другу та останню неділю щомісяця. Визначити спільний відпочинок матері з донькою протягом 7 календарних днів під час різдвяно-новорічних свят (з 25.12 до 08.01.) в парні роки перші 7 днів проводить Батько з Дитиною; інші 7 днів - мати з донькою, в непарні роки - навпаки; 45 календарних днів під час літніх канікул з 16.07. до 29.08. - в парні роки, з 01.06. до 15.07. - в непарні роки проводить мати з дитиною. Вказуючи на те, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з донькою, яку безпідставно забрав 04.10.2017 р., вчить дитину боятися матері та уникати з нею спілкування, чти завдає шкоду не лише позивачці, а й їх доньці. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали. Відповідач та його представник заявлених вимог не визнали, вказуючи на їх безпідставність, а також просили врахувати при вирішенні спору висновок Cлужби у справах дітей Васильківської районної державної адміністрації та думку дитини. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області Гаркавенко В.Г. в судовому засіданні підтримав висновок про визначення способу участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] , від 14.01.2021 р. Вважає запропонований графік позивачки про спілкування з дитиною таким, що вносить дезорганізацію в життя дитини. Зазначив, що з урахуванням в майбутньому зміни поведінки матері на краще, можливо за заявою сторін внести зміни до висновку органу опіки про безперешкодне спілкування дитини з матір`ю по телефону, за допомогою месенджерів. Суд, заслухавши думку учасників процесу, думку дитини в присутності психолога, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що 11.05.2018 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області у цивільній справі № 362/6563/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області та Cлужба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, ухвалено рішення, що набарало законної сили, та яким відмовлено в задоволенні позову. Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням суду встановлено наступні обставини: Перебування сторін з 11.08.2010 р. в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2017 р. було розірвано. Під час перебування в шлюбі, [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 22.02.2011 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. З висновку інспектора Святошинського управління поліції ГУ НП в м. Києві, за результатами перевірки матеріалів ЄО № 70281 від 04.10.2017 р. вбачається, що 04.10.2017 р. до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві із заявою звернувся [PERSON] про те, що колишня дружина [PERSON] забрала спільну дитину та теперішнє їх місце знаходження невідоме. В ході виконання матеріалу було встановлено, що 04.10.2017 р. від класного керівника своєї доньки, [PERSON] дізнався, що його доньку [PERSON] , [INFO] з поганим самопочуттям зі школи забрала невідома дівчина, яка представилась нянею. Станом на 04.10.2017 р. батько не знав, з ким знаходиться дитина та в якому вона стані і у зв`язку з цим звернувся до органів поліції з відповідною заявою. Згодом стало відомо місце проживання малолітньої [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , але при візиті за даною адресою двері працівникам поліції ніхто не відчинив. На місце події було викликано власника квартири, який відчинив двері і в подальшому в квартирі було виявлено малолітню [PERSON] разом з невідомою жінкою [PERSON] , [INFO] , яка назвалася подругою [PERSON] , яка в свою чергу пояснила, що доглядала за дитиною поки мати дитини декілька днів була за містом у робочих справах. 06.10.2017 р. до Святошинського УП ГУНП у м. Києві звернувся батько [PERSON] з заявою з проханням розшуком доньки не займатись, оскільки вона знаходиться разом з батьком за місцем його мешкання. Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] № 419 від 31.10.2017 р. визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] № 420 визначено години спілкування [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , кожної першої та третьої суботи з 10 до 14 години в присутності батька [PERSON] або уповноваженої ним особи. Згідно актів від 02.12.2017 р., 16.12.2017 р., 17.02.2018 р. та 03.03.2018 р., складеного відповідачем, позивач не з`явилась в час, визначений та відведений для неї, який визначений їй для участі в вихованні та спілкуванні з дитиною. Свідок [PERSON] , мати позивачки, в судовому засіданні просила, що б її онучка - [PERSON] , проживала разом з матір`ю. Разом з тим, вона не заперечувала, що раніше через неналежне виконання заявницею своїх материнських обов`язків по відношенню до її доньки, які ставались постійно, ведення аморального способу життя, відсутності постійної роботи, залишення дитини на сторонніх невідомих осіб, нехтуючи її життям та здоров`ям, вона скаржилася на неї до відповідних державних органів. Свідки [PERSON] , [PERSON] , сусіди родини [PERSON] , в судовому засіданні показали, що у визначений органом місцевого самоврядування час позивач свою доньку не відвідувала, крім того, неналежним чином виконували свої материнські обов`язки, щодо піклування про неї, раптово залишаючи дитину та виїжджаючи з місця проживання у невідомому напрямку. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України). Позивачем докази того, що протягом усього часу, за який вона проживає окремо від доньки, нею вчинялись активні дії щодо здійснення своєї батьківської відповідальності та налагодження із донькою добрих стосунків, не надано. Крім того, перебування доньки в сім`ї позивачки негативно впливає на її виховання та здоров`я, а в деякій мірі несе загрозу для дитини. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили добровільне невиконання позивачкою рішення органу опіки та пілкування та відсутність її у визначенні для побачень з донькою дні. Разом з тим, допитана в присутності психолога [PERSON] в судовому засіданні малолітня донька [PERSON] висловила своє бажання спілкуватися з мамою по телефону, проводити час спільно з татом та мамою, з якою їй дуже весело і за якою вона сумує. Проте, висловила незгоду у проведенні часу з мамою окремо від тата та за межами місця свого проживання, оскільки боїться. Висновком Васильківської районної державної адмінстарції від 14.01.2021 р. вих. № 28/6-23 рекомендовано визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки кожної другої та четвертої суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. в присутності батька дитини [PERSON] з можливістю спільного відвідування культурно-розважальних заходів для дітей та інших заходів, спрямованих на розвиток дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Звертаючи увагу на вищевказане та на підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що позивач має постійний дохід та житлові умови, достатні для проживання, виховання та розвитку доньки. Під час судового розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивачки з дочкою буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що спілкування матері з дочкою буде сприяти повноцінному вихованню дитини, їх розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь матері у вихованні дочки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав стоірн, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Випадки звернення зі скаргами в органи поліції з боку позивача та відповідача, згідно доказів наданих ними в обґрунтування позовних вимог та заперечень, на думку суду, можуть слугувати ще одним підтвердженням факту існування певної конфліктної ситуації між сторонами по справі, яку на даному етапі вони не можуть врегулювати самостійно. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування матері з дочкою, а також беручи до уваги матеріальні та побутові умови сторін, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я і стан здоров`я дитини, її вік, беручи до уваги, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з донькою та участі у її вихованні незалежно від того, з ким вона проживає, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. При цьому суд враховує інтереси дитини, висловлену нею думку, а також інтереси відповідача та позивача та встановлює графік зустрічей, який не порушує режиму дня та навчання дочки, не відриває її від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному їх існуванню і при цьому не порушує принципу рівності прав батьків при участі у вихованні та спілкуванні дитини. Так, визначаючи способи участі позивача у вихованні дочки та визначаючи години спілкування, судом враховано рекомендації щодо режиму дня, який має забезпечувати високу працездатність дитини протягом навчального дня, тижня, року, захищати нервову систему від перевтоми, підвищувати загальну стійкість організму, створювати сприятливі умови для фізичного і психічного розвитку. Основні режимні моменти доби дітей, зокрема учнів - це навчальні заняття в школі і вдома, заняття в установах додаткової освіти, гуртках і т.д., рухливі ігри та спорт, прогулянки, допомога в сім`ї і самообслуговування, вільний час, прийом їжі і нічний сон. Враховуючи необхідний час для підготовки відходу до сну, планування наступного дня, тощо суд вважає, що особисте безперешкодне спілкування матері з дитиною шляхом використання будь-яких засобів зв`язку щодня у будь-який час з 17 до 20 год. відповідатиме потребам дитини та не вплине негативним чином на її розпорядок дня. Суд вважає за можливе встановити побачення матері з дитиною у присутності батька два рази на місяць другий та останній тиждень місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. суботи; в якості святкових днів для зустрічей позивача з донькою обмежитись днем народження дитини, шкільними святами та загальнодержавними святами, і надати позивачу можливість проведення відпочинку разом з дитиною в зимовий та літній періоди загальною тривалістю не більше 14 календарних днів в присутністю батька дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 р., заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Вирішуючи спір, враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial