Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивачка подала позовну заяву у якій вказує, що з 01.11.2012 року вона працювала в ТОВ «Теплообмінник» на посаді головного бухгалтера. З лютого 2014 року підприємство, на якому вона працювала, не виплачувало їй заробітну плату мотивуючи тим, що підприємство знаходиться в стадії банкрутства. Наказом № 21-к/06 від 06.06.2014 року вона була звільнена з роботи за ст. 36 ч. 1 п. 1 КЗпП України, але розрахунок при звільненні з нею не було проведено до теперішнього часу, незважаючи на те, що відповідач має перед нею заборгованість по заробітній платі за період з лютого по квітень 2014 року у розмірі 5777,16 гривень. У зв*язку з цим вона просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та її середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 06 червня 2014 року по день фактичного розрахунку виходячи із її середньоденного заробітку - 21882,44 гривні та 10000.00 гривень у якості моральної шкоди. В судове засідання позивачка не явилась, про день слухання була повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, він у становленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки він не повідомив, від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З урахуванням думки позивачки, дослідивши представлені нею докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що наказом № 21-к/06 від 06.06.2014 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с.13), але розрахунок при звільненні з нею не було проведено до теперішнього часу, незважаючи на те, що відповідач має перед ним заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2014 року по травень 2014 року у розмірі 5777,16 гривень (а.с.10). У зв*язку з чим вона просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та її середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 06 червня 2014 року по день винесення рішення суду виходячи із її середньоденного заробітку та 10000.00 гривень у якості моральної шкоди. В силу ст. 116 ч.1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення. Таким чином судом встановлене порушення відповідачем вказаної норми закону. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). В силу ст. 2 ч. 3 вказанного Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов*язана відповідна виплата, т.т. з дня звільнення позивача, в даному випадку 1435 гривень 50 копійок - ((1096.67 гривень + 1774.32 гривень) : 2 місяці), а середньоденна зарплата складає 71.80 гривень - (2870,99 гривен(1096.67 гривень + 1774.32 гривень) : 40днів (21 робочий день у квітні 2014 року та 19 робочих днів у травні 2014 року). Стаття 117 ч.1 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не доведено відсутність вини установи у порушенні строків розрахунку з позивачем при його звільненні, суд вважає необхідним стягнути з відповідача середній розмір заробітку позивача за період з 07 червня 2014 року по 27 січня 2015 року (дата прийняття рішення) включно у кількості 162 робочих дня на суму 11631,60 гривень - (162 дня (15+23+20+22+23+20+23+16 днів) х 71,80 гривень (середньоденна заробітна плата) = 11631.60 гривень. Таким чином, в судовому засіданні у достатнім ступені доведено факт порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання працівником заробітної плати, розрахунок з ним при його звільненні. В силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином законодавство про працю прямо передбачає наявність обов'язку власника або уповноваженого ним органу на відшкодування моральної шкоди у разі порушення законних прав працівника. Крім того суд вважає, що обставини по справі, які з'ясовані судом, в достатній ступені підтверджують, що порушення відповідачем законних прав позивачки призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, оскільки не виплата заробітної плати вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що потребувало матеріальних затрат. Враховуючи данні обставини, приймаючи до уваги, що відповідачем грубим чином порушена ст. 43 Конституції України, позицію позивача, суд вважає можливим встановити розмір моральної шкоди у сумі 5000.00 гривень, що буде відповідати принципам реальності та справедливості. В силу ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: partial