Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Рішенням Слов»янського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 року частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр держпраці» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди; на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 4929,69 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 4929,69 грн, відшкодування моральної шкоди 500 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Представник позивача, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин справи, що мають значення для вирішення спору, порушення судом норм матеріального права, рішення суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі . В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції взагалі не вирішив його позов в частині стягнення грошових коштів за невикористану відпустку, безпідставно зменшив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та не навів розрахунків цієї суми, що суперечить вимогам діючого трудового законодавства, безпідставно відмовив у стягненні компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та не з»ясував питання щодо інших можливих виплат, передбачених Галузевою угодою. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] працював у ДП «Донецький експертно-технічний центр держпраці» на різних посадах до 24.12.2014 року, звільнений з підстав ч.6 ст.36 КЗпП України. При звільненні з позивачем не був проведений розрахунок у повному обсязі, нараховані до виплати грошові кошти в загальному розмірі 9495,55 грн. сплачувались частинами, на час розгляду справи сума заборгованості складала 4929,69 грн, стягнута судом. У зв»язку з порушенням строків виплати заробітної плати суд стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 4929,69 грн. При цьому суд першої інстанції врахував, що на час звільнення позивач не був на роботі, заборгованість погашалась згідно графіка, позивач штучно збільшив суму заборгованості , оскільки протягом тривалого часу погашення боргу не вимагав, а також врахував розмір заборгованості на час розгляду справи 4929,55 грн та істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, який просив стягнути позивач. Моральне відшкодування визначив в розмірі 500 грн. Підстав для стягнення компенсації за порушення строків виплати доходу не встановив. Позивач в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджено відповідним повідомленням - телефонограмою на адресу позивача, яка зареєстрована в журналі №1 під №1191, отримана за вказаним телефоном особисто, що перебуває у відповідності до ч.6 ст.74 ЦПК України та відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі позивача. Представник ДП «Донецький експертно-технічний центр держпраці» просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав . Відповідно до чп.4.ч.1.ст 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При розгляді справи суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, що склались між сторонами, вірно визначився із правовою нормою, яка підлягає застосуванню, але з правовими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не можна, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений з роботи 24.12.2014 року на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України у зв»язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Вбачається, що на час звільнення позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку 48 днів в сумі 7863.35 грн. та вихідна допомога 3580 грн, всього 11443,35, після утримання податків 1949,80 грн. до виплати визначено 9493,55 грн. Заборгованості з виплати заробітної плати як винагороди, обчисленої за виконану працівником роботу , відповідач не мав. Нарахована позивачу сума остаточного розрахунку виплачувалась йому згідно графіка частинами, а саме: січень 2015 року - 1263.86 грн, квітень 2015 року -1200грн., травень 2015 року -700 грн., липень 2015 року 1400 грн., всього 4568,86 грн. Вбачається, що при вирішенні позову, суд визначив заборгованість відповідача перед позивачем в загальній сумі 4929,49 грн. як заборгованість по заробітній платі, проте, це фактично була невиплачена компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога. Суд першої інстанції помилився, визначивши вид заборгованості «заробітна плата» замість «компенсації за невикористану відпустку», проте сума заборгованості була визначена вірно 4929.49грн., стягнута рішенням суду і на теперішній час проведено остаточний розрахунок. Відповідно до ст..117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов'язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Суд першої інстанції, посилаючись на п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вказав, що при визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи. Проте з такими висновками суду неможливо погодитись. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Вбачається, що при звільненні позивача йому була нарахована компенсація за невикористану відпустку 9493,55 грн., яка йому не виплачена. Відповідач визнавав борг перед працівником, проводив його погашення частками, спору між сторонами щодо нарахування вказаної суми не було, тому застосування засад співмірності та обмеження середнього заробітку за час затримки розрахунку є невірним. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 4943,55 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати 219,54 грн., який визначений відповідачем / а.с.33 /, кількість днів затримки розрахунку за період з 25.12.22014 року по день винесення рішення судом 22.09.2015 року 159 днів, що також підтвердив представник відповідача, виплаті належить 34906,86 грн / 219,86грн. х 159 днів /. Заперечення відповідача в тій частині, що Сертифікатом /висновком/ Торгово - промислової палати України від 23.10.2014 року встановлено форс-мажорні обставини, що свідчить про неплатоспроможність підприємства, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки даний факт стосується господарської діяльності щодо справляння та сплати податків та обов»язкових платежів, до яких заробітна плата не віднесена. Відсутність коштів не позбавляє відповідача від обов»язку виплатити нараховані робітнику грошові кошти. Також не можна погодитись з висновком суду в частині відмови у стягненні компенсації за порушення строків виплати заробітної плати. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додаткова заробітна плата). Судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати». За правилами, визначеними ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться). Таким чином, позивачу належить виплати компенсацію за порушення строків виплати доходу / компенсації за невикористані дні відпустки/ , виходячи з наступного розрахунку : індекси споживчих цін 1,031х1,053х1,108х1,14,х1,022х1,004х0,99х0,992х1,023х100/100; розмір компенсації на виплачені суми / без урахування виплат за січень 2015 року, оскільки інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться/ . При виплаті в квітні 2015 року суми 1200 грн, приріст споживчих цін 0,20, компенсація 243,47; в травні - 700 грн, приріст цін 0,37, компенсація 259 грн.; в липні 2015 року -1400 грн, приріст цін 0,41, компенсація 569,90 грн. Компенсація на стягнуту судом суму 4943,55 грн на вересень 2015 року складає 1979,16 грн. Всього 3052,43 грн. / а.с. / В частині стягнення моральної шкоди підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не вбачається, оскільки він визначений судом з урахуванням конкретних обставин справи, характеру вині відповідача та характеру негативних наслідків. Оскільки апеляційним судом збільшений розмір виплат на користь позивача, то зміні підлягає рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, що складає 429 грн.

Outcome: partial