Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у неї та відповідача [INFO] народилась донька [PERSON] . Шлюб між нею та відповідачем не реєструвався, при цьому на час подання позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання їх спільної доньки. Відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини, а тому вона змушена самостійно виховувати малолітню доньку та забезпечувати їй належне та необхідне утримання. Зокрема, щомісяця на харчування та навчання доньки у школі вона витрачає приблизно 2580 грн., на одяг дитини витрачається приблизно по 6000 грн. на сезон, тобто, приблизно по 2000 грн. щомісяця. Також, вона несе витрати на поповнення мобільного телефону для дитини та придбання шкільної форми та взуття. Крім того, для гармонійного розвитку дитини вона щомісячно витрачає 230 грн. на музичну школу, 2500 грн. за навчання верховій їзді та 2000 грн. на розважальні заходи (кіно, картинг, атракціони, катання на роликах тощо). Таким чином, щомісячно на утримання дитини з урахуванням всіх витрат нею витрачається приблизно 9790 грн. Враховуючи розмір витрат на дитину, а також те, що відповідач працює, інших утриманців не має, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку. Крім того, позивач зазначає про те, що за період з вересня 2017 року по травень 2018 року нею понесені витрати на навчання дитини у музичній школі в розмірі 1035 грн., придбано іспанську гітару для уроків музики, вартістю 10 804 грн., витрачено 5182 грн. на одяг для верхової їзди, придбано мобільний телефон, вартістю 4187, акустичну колонку, вартістю 2999 грн., гіроборд, вартістю 8599 грн. Крім того, в серпні 2017 року на відпочинок та оздоровлення дитини у Турції було витрачено 14 910 грн., у жовтні - листопаді 2017 року на білети на відпочинок у Польщі витрачено 2660 грн., у червні-травні 2018 року на білети для дитини на відпочинок у Іспанії витрачено 12 834 грн. Відтак, з урахуванням положень ст.185 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину понесених вищевказаних витрат на дитину в загальному розмірі 32 122 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 19.09.2018 року дану справу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.11.2018 року відкрито провадження у справі за даною позовною заявою в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 11.12.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач зазначає про те, що проживав спільно з позивачем без реєстрації шлюбу з 2005 року по червень 2018 року. Від спільного проживання вони мають доньку [PERSON] , 2007 року народження. Разом з ними проживала [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача від першого шлюбу. Також він має доньку від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . За час його спільного проживання з позивачем він забезпечував родину матеріально, оскільки позивач не працювала, а також сплачував за навчання її доньки від першого шлюбу у Національному авіаційному університеті. В кінці літа 2017 року позивач повідомила йому, що має намір вийти заміж за громадянина США та в подальшому з донькою виїхати на постійне проживання до США. Оскільки він не підтримував бажання позивача щодо виїзду їх спільної дитини, у них з позивачем почали виникати непорозуміння та сварки. Для того, щоб дитина не бачила їх сварок, він був змушений змінити місце проживання з серпня 2017 року, проте з цього періоду продовжував надавати грошові кошти, купувати продукти харчування, одяг, взуття, забезпечувати шкільним приладдям, відвідувати батьківські збори, організовувати дозвілля дитини. Кожні вихідні дні та канікули його донька разом з позивачем приїздили до нього у дачний будинком, де він мешкав, та вони спільно проводили час. З квітня 2018 року позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, його звернення щодо вирішення питання утримання та виховання дитини, її розвитку, ігнорує. Відповідач зазначає про те, що на даний час в добровільному порядку сплачує аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки від першого шлюбу, яка продовжує навчання в розмірі ј частини доходу, несе витрати на оренду квартири в розмірі 5600,00 грн. щомісячно, а тому він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у відсотковому відношенні до його доходу. Щодо додаткових витрат відповідач проти позову заперечував, вказуючи на те, що на час придбання речей, які вказує позивач, він проживав спільно з позивачем та на придбані речі особисто надавав грошові кошти, а тому просив відмовити в задоволенні позову в цій частині. 05.02.2019 року представником позивача Чернявським Д.Є. надано письмові пояснення до позовної заяви. 22.03.2019 року та 20.05.2019 року адвокатом Федоришиним О.О., який діє в інтересах позивача, подано письмові пояснення до позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.05.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 15 % від його заробітку, в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат просив відмовити. При цьому зазначив, що за його заявою бухгалтерією по місцю його служби здійснюється відрахування аліментів на користь позивача на утримання дитини. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.7 т.1). В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 15 % від його заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня донька сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. При цьому суд враховує і те, що відповідач працює у Головному управлінні Національної поліції у м.Києві і на підставі його рапортів від 06.12.2018 року бухгалтерією Управління здійснюється відрахування аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 3/20 частин заробітку, а також на утримання його доньки [PERSON] в розмірі 3/20 части заробітку, яка є повнолітньою, але продовжує навчання (а.с.59, 114, 115, 116, 117 т.1, а.с.24, 25, 26 т.2). Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених виплат. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги частково. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат, то суд вважає, що вони також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Так, позивач зазначає про те, що за період з вересня 2017 року по травень 2018 року нею понесені витрати на навчання дитини у музичній школі в розмірі 1035 грн., придбано іспанську гітару для уроків музики, вартістю 10 804 грн., витрачено 5182 грн. на одяг для верхової їзди, придбано мобільний телефон, вартістю 4187, акустичну колонку, вартістю 2999 грн., гіроборд, вартістю 8599 грн. Крім того, в серпні 2017 року на відпочинок та оздоровлення дитини у Турції було витрачено 14 910 грн., у жовтні - листопаді 2017 року на білети на відпочинок у Польщі витрачено 2660 грн., у червні-травні 2018 року на білети для дитини на відпочинок у Іспанії витрачено 12 834 грн. Відтак, з урахуванням положень ст.185 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину понесених вищевказаних витрат на дитину в загальному розмірі 32 122 грн. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В судовому засіданні відповідач пояснив суду, що вищевказані речі були придбані під час їх спільного проживання, а тому він особисто давав кошти на їх придбання, а щодо погодження відпочинку дитини позивач до нього не зверталась. Суд вважає, що батьки дитини мають дотримуватись положень ч.1 ст.157 СК України щодо спільності прийняття рішень у всіх питаннях, що стосуються дитини. При цьому, наявність матеріальної можливості одного з батьків забезпечити оплатне навчання чи придбання коштовних речей для дитини не вказує на те, що його половину зобов`язаний сплачувати інший з батьків, з яким не було погоджено такий розмір оплати і який такої матеріальної можливості не має. Суд не може вважати понесення позивачем витрат на оплату навчання верхової їзди, а також одягу для цього, як витрати, викликані особливими обставинами, понесення яких одним з батьків зумовлювало б стягнення їх половини з іншого. Суд звертає і увагу на те, що надані квитанції про придбання такого одягу не містять жодних ідентифікуючих ознак, які б дозволили б дійти висновку, що цей одяг придбаний саме позивачем саме для її дитини (а.с.13 т.1). В той же час, суд приходить до висновку про те, що навчання дитини у музичній школі зумовлено розвитком її здібностей, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути половину вартості цього навчання в розмірі 1035 грн., оскільки вказаний розмір є обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними доказами по справі (а.с.11, 135 т.1). В той же час, відсутні підстави для стягнення з відповідача половини вартості гітари, оскільки вказаний чек також не містить жодних ідентифікуючих ознак, які б дозволяли чітко встановити, що вона придбана саме позивачем для доньки (а.с.10 т.1). Щодо придбання мобільного телефону, акустичної колонки та гіроборду, а також витрат на білети на відпочинок, то суд також вважає вказані вимоги необґрунтованими, виходячи з вищенаведених положень ст.157 СК України, оскільки вказані витрати не відносяться до таких, що зумовлені особливими обставинами, а також не узгоджувались з відповідачем. Крім того, квитанції на придбання вказаних речей також не містять ідентифікуючих ознак (а.с.14, 15 т.1) При таких обставинах, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат та стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати на навчання дитини у музичній школі в розмірі 1035 грн. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 30.08.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач та позивач є звільненими від сплати судового збору, то судові витрати відносяться за рахунок держави. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial