Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року у справі №362/1814/14-ц визнано мирову угоду між позивачем та відповідачем, відповідно до умов якої ТОВ "Васильків Жилбуд"зобов'язувався виплатити [PERSON] 117 692,52 гривень у строк до 25 вересня 2014 року. [PERSON] стверджує, що відповідач умоги вищезазначеної угоди не виконав, а тому вона змушена звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи і розгляд справи буде проведено за його відсутності (а.с. 39). У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року у справі №362/1814/14-ц визнано мирову угоду між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Васильків Жилбуд». Відповідно до п. 3 вищезазначеної мирової угоди ТОВ «Васильків Жилбуд» зобов'язується виплатити суму в розмірі 117692 грн. 52 коп. (сто сімнадцять тисяч шістсот дев'яносто дві гривні п'ятдесят дві копійки) на користь [PERSON] в строк до 25 вересня 2014 року. Крім того, в п. 7 мирової угоди зазначено, що в разі невиконання ТОВ «Васильків Жилбуд» своїх обов`язків за даною мировою угодою відповідач зобов'язується сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1 % від суми, яка підлягає виплаті за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 170 299,95 гривень, в тому числі: основна заборгованість - 117 692,52 гривень, 1% пені - 52 607,43 гривень. Зі змісту ст.175, ч.2 ст.122 (п.2), ч.1 ст.205 (п.4), ст..14 ЦПК України - ухвала суду про прийняття мирової угоди і про закриття з цих підстав провадження у справі є обставиною, що перешкоджає повторному зверненню до суду з тим самим позовом. Згідно ст..208 ЦПК така ухвала суду є видом судового рішення. Згідно ст.14 та ч.3 ст.61 ЦПК України таке судове рішення є обов'язковим, і зокрема обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.11, ч.1 та 2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникає з підстав, передбачених законом, зокрема з правочинів, на підставі судового рішення, тощо. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Укладена між сторонами мирова угода є видом двостороннього правочину, передбаченим законом. Крім того, дана мирова угода визнана судом і вважається законною, є на даний час дійсною, такою, що створила для сторін цієї угоди правові наслідки, зокрема створила для кожного з них певні зобов'язання і права, зокрема право вимагати виконання зобовязань, взятих другою стороною за даною мировою угодою. Вказана ухвала суду (судове рішення), якою мирова угода визнана, має законну силу і є обовязковою для сторін та підлягає виконанню сторонами. На підставі даної мирової угоди, визнаної судом, у відповідача, зокрема, виникло грошове зобов'язання перед позивачем. Умовами мирової угоди передбачено розмір грошового зобов'язання, його призначення, строки і порядок його виконання. Дане грошове зобов'язання виникло у відповідача з законних підстав, воно є дійсним і таким, що підлягає належному виконанню, а тому позовні вимоги в частині стягненняз відповідача суми 170 299,95 гривень підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 гривень моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову, оскільки позивач не надав достатніх доказів у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди безпідставні та необґрунтовані. На підставі наведеного та

Outcome: partial