Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

В позовній заяві представник позивача зазначає, що 25.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки [PERSON] порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку станом на 29.02.2016 року становить 11264,37 грн., з яких: 561,00 грн. - заборгованість за кредитом, 6840,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 512,59 грн. штраф (процентна складова), 500,00 штраф (фіксована частина), тому представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за даним договором в сумі 11264,37 та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. У звязку із неприбуттям всіх осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обовязковою, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, і поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 512,59 грн. задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи, їх юридичну оцінку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» слід стягнути 1378,00 грн. видатки по оплаті судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № PROM1B7Q6W від 31.03.2016 року. На підставі наведеного ст. ст. 526, 527, 530, 554, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial