Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк) у листопаді 2015 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 18.07.2007 року між Банком та відповідачем укладено Договір про іпотечний кредит №130-07, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 34000 доларів США, зі сплатою 12% річних за користування кредитом та терміном остаточного повернення - 17.10.2027 року. При цьому погашати кредит та проценти [PERSON] зобов'язався рівними частинами до 27 числа кожного місяця. За несвоєчасне повернення кредиту та процентів договором передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. З листопада 2014 року [PERSON] неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, своєчасно виплати на погашення кредиту та процентів не вносить, внаслідок чого станом на 16.10.2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитом в сумі 1551 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами станом на 31.08.2015 року становить 2232,61 доларів США, пеня в сумі 910,44 доларів США. Крім того на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України Банком нараховані [PERSON] інфляційні втрати в сумі 477,55 доларів США та 3% річних в сумі 50,76 доларів США. За таких обставин Банк просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №130-07 від 18.07.2007 року в загальній сумі 5222,36 доларів США. В подальшому позивач неодноразово змінював позовні вимоги, остаточно сформулювавши їх 29.03.2016 року та просив суд стягнути з [PERSON] за кредитним договором №130-07 від 18.07.2007 року прострочену заборгованість по кредиту що станом на 23.03.2016 року становить 2256 доларів США; прострочену заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за період з 24.10.2014 року по 31.01.2016 року, що становить 3325,21 доларів США; суму пені за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом за період з 22.03.2015 року по 22.03.2016 року, що становить 44890,27 гривень; суму інфляційних втрат від простроченої заборгованості за період з 22.03.2013 року по 22.03.2016 року, що становить 12465,24 гривень; 3% річних по простроченій заборгованості за період з 22.03.2013 року по 22.03.2016 року що становить 2916,17 гривень, а всього 5581,21 доларів США простроченого боргу за кредитом і відсотками та 60271,68 гривень пені за порушення виконання умов кредитного договору, інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], підтримав уточнені 29.03.2016 року позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні та підтвердив обставини викладені у позові. Додатково пояснив, що Банк наполягає саме на судовому вирішенні спору із [PERSON]. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги не визнала. Подала письмові заперечення проти позову в яких посилалася на те, що позивачем не доведено виконання Банком своїх зобов'язань перед [PERSON] за кредитним договором №130-07 від 18.07.2007 року, оскільки у видатковому ордері №639962_002 від 18.07.2007 року наданому Банком суду, в графі призначення платежу вказано «видано кредит зг. кред. дог. №86 від 12.07.2007 р.». Однак [PERSON] не укладав 12.07.2007 року з Банком кредитний договір №86. Крім того згідно Інструкції про касові операції в банках України, затвердженою постановою Правління НБУ від 14.08.2003 року №337 регламентовано порядок видачі готівки з каси банку, який передбачає видачу готівки у національній валюті за заявою про видачу готівки. За таких обставин на думку представника відповідача належними доказами виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором повинен бути договір про відкриття позичкового рахунку, заява позичальника на видачу готівки та виписка з особового рахунку відповідача. Крім того розрахунки заборгованості надані позивачем не відповідають змісту позовних вимог в частині дати початку порушення умов договору [PERSON], а нарахування інфляційних втрат на зобов'язання в іноземній валюті суперечить практиці Верховного Суду України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. АТ «Ощадбанк» є правонаступником ВАТ «Ощадбанк», що не заперечувалось у судовому засіданні сторонами та підтверджено витягом зі Статуту Банку (а.с. 5-6). 05.07.2007 року [PERSON] звернувся до Банку із письмовою заявкою про надання кредиту в сумі 34000 доларів США для придбання житла (а.с. 12-13). В той же день 05.07.2007 року [PERSON] у письмові формі повідомлений Банком про умови кредитування (а.с. 14). 12.07.2007 року кредитним комітетом філії-Черкаське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» прийнято рішення (протокол №86) про надання дозволу на видачу [PERSON] кредиту в сумі 34000 доларів США на придбання житла (а.с. 220). 18.07.2007 року між Банком та [PERSON], як позичальником, укладено Договір про іпотечний кредит №130-07 (а.с. 16-18), відповідно до умов якого - п.п. 1.1, 1.2, 1.5, 1.6.1.4. - Банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 34000 доларів США на придбання квартири за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язується прийняти, належним чином використати кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних. Термін остаточного повернення кредиту - 17.07.2027 року. Сплата процентів та повернення кредиту повинні здійснюватися щомісячно до 27 числа кожного місяця. Кредит погашається рівними частинами в сумі по 141 долару США щомісячно. Сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником в валюті кредиту та в порядку передбаченому цим Договором. Крім того Договором про іпотечний кредит (п.5.2) передбачено, що за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. Додатками до Договору про іпотечний кредит №130-07 від 18.07.2007 року є Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (додаток №1), Вид та предмет супутніх послуг та обґрунтування їх вартості (додаток №2), Витяг з тарифів за послуги установ філії «Черкаське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» (додаток №3) (а.с. 56-62). 01.11.2008 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору про іпотечний кредит №130-07 від 18.07.2007 року яким розмір процентів за користування кредитом збільшено до 16% річних (а.с. 75). 01.03.2009 року між Банком та [PERSON] укладено Додатковий договір №2 до Договору про іпотечний кредит №130-07 від 18.07.2007 року яким розмір процентів за користування кредитом зменшено до 12% річних (а.с. 76). 18.07.2007 року по філії-Черкаське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» видано Розпорядження начальнику ОПЕРВ та головному бухгалтеру про надання [PERSON] у відповідності з рішенням кредитного комітету протокол №86 від 12.07.2007 року та договором про іпотечний кредит №130-07 від 18.07.2007 року кредиту готівкою в сумі 34000 доларів США (а.с. 221). Згідно видаткового касового ордера №639962_001 від 18.07.2007 року [PERSON] отримав в філії-Черкаське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» грошові кошти в сумі 34000 доларів США (а.с. 22). Факт отримання коштів [PERSON] за видатковим касовим ордером №639962_001 від 18.07.2007 року ні відповідачем ні його представником у судовому засіданні не заперечувався. Суд не погоджується із доводами представника відповідача, про те, що видатковий касовий ордер №639962_001 від 18.07.2007 року не може бути належним доказом видачі [PERSON] кредиту за договором №130-07 від 18.07.2007 року оскільки в ньому в графі призначення платежу зазначено «Видано кредит зг. кред. дог. №86 від 12.07.07р.». При цьому суд враховує пояснення представника позивача, про те, що літерно-цифрове позначення «№86 від 12.07.07р.» вказане у видатковому касовому ордері не є випадковим, а містить реквізити рішення кредитного комітетк Банку про дозвіл на видачу кредиту [PERSON] (а.с. 220), а крім того посилання на це рішення міститься у розпорядженні працівникам бухгалтерії на видачу готівки відповідачу (а.с. 221). Факт виконання Банком своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 18.07.2007 року про надання [PERSON] кредиту в сумі 34000 доларів США також підтверджується випискою по рахунку (а.с. 94). Крім того суд враховує, що [PERSON] укладаючи додаткові угоди із Банком у 2008 та 2009 роках до договору №130-07 від 18.07.2007 року не оспорював факту отримання кредиту в сумі 34000 доларів США, а також протягом семи років у період з 2007 по 2014 рік здійснював погашення заборгованості за кредитом та процентами перед Банком саме за договором №130-07 від 18.07.2007 року. Вказані обставини в своїй сукупності дають суду підстави вважати доведеним факт надання Банком [PERSON] 18.07.2007 року кредиту в розмірі 34000 доларів США саме за Договором про іпотечний кредит №130-07 від 18.07.2007 року. Відповідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК України). 03.09.2015 року Банк звернувся до [PERSON] із письмовою претензією про сплату простроченої заборгованості за кредитом та процентам, а також виплату пені за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором (а.с. 23), оскільки на той час [PERSON] припинив виконання своїх зобов'язань перед Банком по поверненню кредиту та сплаті процентів. Згідно розрахунків заборгованості наданих позивачем, станом на 23.03.2016 року розмір простроченої заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 18.07.2007 року становить 2256 доларів США (а.с. 205), а розмір простроченої та несплаченої заборгованості за процентами станом на 31.01.2016 року становить 3325,20 доларів США (а.с. 207-208). На підтвердження правильності розрахунку простроченої заборгованості [PERSON] за процентами та кредитом Банком надані суду виписки по рахункам [PERSON] (а.с. 211-219). Пеня за порушення термінів повернення кредиту та процентів розрахована позивачем за один рік - з 22.03.2015 року по 22.03.2016 року на підставі п. 5.2. Договору про іпотечний кредит від 18.07.2007 року, яким розмір такої пені за порушення позичальником зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом, встановлено в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. При цьому згідно даних офіційного Інтернет - представництва Національного Банку України (http://www.bank.gov.ua), облікова ставка у період з 04.03.2015 року становила 30%, з 28.08.2015 року 27%, з 25.09.2015 року до 22.04.2016 року 22% річних. Визначення суми пені у гривні відповідає вимогам як кредитного договору так і вимогам законодавства України, а саме статтям 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а також правовим позиціям Верховного Суду України (зокрема Постанова від 01.04.2015 року справа №3-29гс15). Однак суд вважає, що позовні вимоги Банку про стягнення пені підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Позивач визначив пеню у гривні в сумі 44890,27 гривень, як еквівалент 1719,77 доларів США, тобто за курсом 2610,2484 гривень за 100 доларів США (а.с. 209). В той же час на день вирішення справи (11.05.2016 року) офіційний курс гривні до долару США, встановлений НБУ на рівні 2519,6137 гривень за 100 доларів США. Таким чином розмір пені, яка підлягає стягненню із [PERSON] на користь Банку за період з 22.03.2015 року по 22.03.2016 року повинен становити 43331,56 гривень, із розрахунку 1719,77 доларів США х 25,196137 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] допустив прострочення виконання своїх грошових зобов'язань із повернення кредиту та сплати процентів, а тому Банк має право на отримання 3% річних передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги Банку про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач визначив 3% річних у гривні в сумі 2916,17 гривень, як еквівалент 111,72 доларів США, тобто за курсом 2610,2488 гривень за 100 доларів США (а.с. 210). В той же час на день вирішення справи (11.05.2016 року) офіційний курс гривні до долару США, встановлений НБУ на рівні 2519,6137 гривень за 100 доларів США. Таким чином розмір 3% річних, які підлягають стягненню із [PERSON] на користь Банку за період з 22.03.2013 року по 22.03.2016 року повинен становити 2814 гривень 91 копійка, із розрахунку 111,72 доларів США х 25,196137 гривень. Суд вважає, що позовні вимоги Банку до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат в сумі 12465,24 гривень у зв'язку із простроченням відповідачем виконання своїх зобов'язань із погашення кредиту та процентів не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в націо\-нальній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору між Банком та [PERSON], індексації не підлягає. За таких обставин норми ч.2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні. Відповідачем суду не надано доказів, які б спростовували правильність наведеного Банком розрахунку простроченої заборгованості [PERSON] за кредитом, процентами, а також пені та 3% річних. Клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи представником відповідача відкликано. За таких обставин суд приходить до висновку, що 18.07.2007 року між Банком та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит №130-07, умови яких щодо повернення кредиту та сплати процентів позичальником належним чином не виконані, а тому позовні вимоги АТ «Ощадбанк» необхідно задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь Банку прострочену станом на 23.03.2016 року заборгованість за кредитом в сумі 2256 доларів США; прострочену заборгованість за нарахованими та несплаченими станом на 31.01.2016 року процентами в сумі 3325,2 доларів США, а також пеню в сумі 43331,56 гривень та 3% річних в сумі 2814,91 гривень. Крім того згідно правил ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь Банку необхідно стягнути судовий збір в сумі 2872,15 гривень пропорційно до задоволених позовних вимог. Щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентам в іноземній валюті (долари США), необхідно зазначити наступне. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», на час укладання Договору про іпотечний кредит № 130-07 від 18.07.2007 року мало Банківську ліцензію НБУ №148 від 16.01.2002 року на право здійснення банківських операцій (а.с. 72), а також Дозвіл НБУ №148-1 від 16.01.2002 року (а.с. 73-74) на право здійснення, у тому числі операцій з валютними цінностями. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки Договором про іпотечний кредит №130-07 від 18.07.2007 року визначено, що кредит видано в доларах США (п.1.1. Договору) та погашення кредиту та процентів здійснюється в доларах США (п.1.5, п.1.6.1.4 Договору) то із відповідача на користь Банку заборгованість за кредитом та процентами необхідно стягнути в іноземній валюті (доларах США), без зазначення її еквіваленту у гривні. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року справа №6-145цс14. На підставі ст. ст. 15-16, 526, 533, 612, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial