Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 01.02.2021 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №55. Рішенням Деснянського районного суду міста Кива від 19.03.2015 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти у розмірі 800грн щомісячно, починаючи з 16 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, крім сплати аліментів, іншої участі у витратах на матеріальне забезпечення та розвитоку дитини, не приймає. На прохання допомогти покрити додаткові фінансові витрати на дитину відповідач не реагує. Дитина перебуває на утримані позивача [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд збільшити розмір аліментів. 03.12.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача, відповідно до якого зазначено, що відповідач ніколи не заперечував свого обов`язку, щодо утримання дітей. Відповідач приймає активну особисту та фінансову участь у піклуванні дитиною, забезпеченні їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, тому вважає вимогу позивача про збільшення розміру аліментів не обґрунтованою. З моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини від 19.03.2015, яким присуджено аліменти в розмірі 800грн, починаючи з 16.02.2015 відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання сина шляхом перерахування щомісячних платежів на особисту банківську картку позивача. За період з 16.02.2015 по 30.11.2020 відповідачем сплачено аліменти на суму 63 638,00грн, що в місячному перерахунку становить більше ніж 1000грн. Крім того, відповідач бере участь у додаткових витратах на дитину. Відповідач працює в ТОВ «Юніверсал Фітнес Солюшн» на посаді інспектора служби безпеки, дохід з 01.01.2020 по 31.10.2020 склав 36 650,60грн, з яких сума до виплати складає 29503,73грн. Також, на утриманні відповідача, окрім спільної із позивачем дитини, перебуває малолітня донька відповідача [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладеним відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 19.02.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, в матеріалах справи від представника відповідача міститься відзив відповідно до якого зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на обставини та докази, зазначені у відзиві. 19.02.2021 до суду надійшла заява від представника відповідача-адвоката Сініциної Оксани Петрівни відповідно до якої просить суд розглядати справу за відсутності відповідача та представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 55. Судом установлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою. Рішенням Деснянського районного суду міста Кива від 19.03.2015 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти у розмірі 800грн щомісячно, починаючи з 16 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до довідки про доходи № ЮФС00000038 від 26.11.2020, [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Фітнес Солюшн», на посаді інспектора служби безпеки, дохід за період з 01.01.2020 по 31.10.2020 складає 36650,60грн. Крім того, судом установлено та не заперечувалось учасниками справи, що відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів, сплачує вчасно. Відповідно до довідки про доходи від 07.09.2020, [PERSON] , з березня 2020 року по серпень 2020 року мала сукупний дохід в розмірі 20498,09грн. Також, судом установлено, що відповідач [PERSON] має на утримані доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2895. Позивач [PERSON] зазначає, що матеріальний стан відповідача [PERSON] збільшився, що підтверджуєть автомобілем, який придбав відповідач. Однак, суд критично ставить до посилань позивача [PERSON] , оскільки відповідно до довідки №8044\\227 від 04.12.2020, виданою Головним сервісним центром МВС зазначено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 04.12.2020 на ім`я [PERSON] , [INFO] , будь-які транспортні засоби на реєстраційному обліку не перебувають. Суд бере до уваги, що дитина [PERSON] [INFO] , періодично перебуває на лікувані та перебуває на обліку в Інституті урології м. Києва, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет " прожитковий мінімум на одну особу за 2021 рік становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Отже, враховуючи, що Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи викладене вище, та те, що позивача та відповідача дійсно змінився матеріальний стан, відповідно до доказів, які знаходяться в матеріалах справи, суд вважає, що дійсно є підстави для зміни розміру аліментів, шляхом зміни способу їх присудження. Таким чином, беручи до уваги положення ст.182 Сімейного кодексу України, наявність у відповідача постійної роботи, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та обставини справи, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно змінити розмір аліментів які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі з 800грн на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2020 року і до повноліття дитини. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial