Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

АТ «КБ Приват Банк» (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (надалі також відповідач 1 та 2) про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.05.2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» (правонаступник ПАТ КБ «Приват Банк», АТ КБ «Приват Банк») було укладено кредитний договір «ZRIWGK00004378 (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 29160 доларів США на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2018 року. Цього ж дня, 14.05.2008 року, позичальник в забезпечення кредитного договору був укладений договір іпотеки №ZRIWGK00004378 нерухомого майна, а саме: житловий будинок загальною площею 111.50 кв.м. та земельної ділянки 0.0714 га., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком В.О. та зареєстрований в реєстрі №1963. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач 1 станом на 01.09.2010 року мав заборгованість - 34924,23 доларів США, яка складалась з наступного: 25621,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 5157,66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1355,39 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2790,12 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» в 2010 році звернувся до Баранівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON], 3-ті особи [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 04.04.2011 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] укладеного 14.05.2008 року. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 08.12.2011 року по справі №2-29/2011 позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZKIWGK00004378 від 14.05.2008 року звернути стягнення на житловий будинок, який розташований за адресою : [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку і визнання договору іпотеки недійсним, відмовлено за безпідставністю. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24.05.2012 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 08.12.2011 року змінено, викладено другий абзац резолютивної частини в новій редакції: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2МШОК00004378 від 14.05.2008 року, що складається: заборгованість за кредитом - 25 621,06 доларів США, заборгованість за відсотками - 5 157,66 доларів США, заборгованість по комісії - 1 355,39 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 2 790,12 доларів США, що еквівалентно 275 203,72 грн., звернути стягнення на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], початкова вартість якого згідно договору іпотеки 186 850 грн. і який належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також: наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу». У решті рішення залишено без змін. [PERSON] 22.10.2015 року звернулась до Баранівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON], [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON], просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS], посвідчений 14.05.2008 року приватним нотаріусом Присяжнюком В.О., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 1690, як такий що укладений представником з перевищенням сйоїх повноважень та всупереч її інтересам, скасувати державну реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] в Новоград-Волинському БТІ за № 714 в книзі 8п від 21.05.2008 року на вказаний будинок , визнати недійсним договір іпотеки будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], який посвідчено нотаріусом 14 травня 2008 року. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 20.09.2016 року по справі №273/1636/15-ц залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 15.11.2016 року в задоволенні уточнених позовних вимог [PERSON] відмовлено за безпідставністю. Отже судами встановлено наступні преюдиційні факти, які не потребують доказуванню в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України: чинності договору купівлі-продажу, кредитного договору та договору іпотеки; визначення розміру заборгованості за кредитним договором. Таким чином, [PERSON] під час укладання договору іпотеки на виконання вказаних вимог Закону, було документально підтверджено право на набуття ним у власність вказаного житлового будинку та земельної ділянки у майбутньому, а саме [PERSON] був наданий договір купівлі-продажу цього будинку та земельної ділянки від 14.05.2008 року. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки і є належним документальним підтвердженням права на набуття [PERSON]. у власність цього будинку та земельної ділянки у майбутньому. Договір купівлі-продажу будинку є чинним, він був укладений з дотриманням вимог ст. 203 ЦК України, волевиявлення сторін було вільним, направлене на настання юридичних наслідків, які полягають у припиненні права власності на майно у продавця [PERSON] та виникнення такого права у покупця [PERSON] У той же час, [PERSON] не було проведено реєстрацію права власності на земельну ділянку в реєстраційній службі Баранівського районного управління юстиції Житомирської області по договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 14.05.2008 року, що є порушенням п. 35.6 Договору іпотеки, де передбачено, що іпотекодавець на протязі 30 днів з дати купівлі Предмету іпотеки повинен його зареєструвати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На даний час, фактичним власником земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS] залишається [PERSON], що в свою чергу унеможливлює виконання рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 08.12.2011 року по продажу предмету іпотеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач зазначає, що оскільки [PERSON] не провів державної реєстрацію права власності на земельну ділянку, а право власності залишилось за [PERSON], АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає, що за аналогією закону (ст. 23 Закону України «Про іпотеку») [PERSON] набула статусу іпотекодавця зі всіма правами та обов'язками. З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК Українисуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив відповідачі не надали. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 14.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договору №ZRIWGK00004378, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 29160 доларів США (а.с. 5-7). Згідно договору купівлі-продажу від 14.05.2008 року [PERSON] за дорученням власника будинку [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0.0714 га (кадастровий номер:[NUMBER]) по [ADDRESS] за 250000 грн. (а.с. 11). Рішенням Баранівського районного суду від 20.09.2016 року [PERSON] було відмовлено у визнанні недійснив вище вказаного договору купівлі - продажу будинку та відповідної земельної ділянки, за безпідставністю (а.с. 25). Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаним кредитним договором Банк і [PERSON] 14.05.2008 року уклали договір іпотеки, за яким останній надав в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] вартістю 186850 грн. ( а.с. 7, 10). Рішенням Баранівського районного суду від 08.12.2011 року було задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZKIWGK00004378 від 14.05.2008 року та звернено стягнення на житловий будинок, який розташований за адресою : [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку і визнання договору іпотеки недійсним, відмовлено за безпідставністю (а.с. 18). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не підлягають доказуванню обставини чинності та законності договору купвлі-продажу, кредитного договору та договору іпотеки, а також, розмір кредитної заборгованості (а.с. 5-28). Відповідно до ст.599 ЦПК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель, тобто Банк, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу прав власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку» якщо в іпотеку передається будівля (споруда), розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. І навпаки, якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом із цими будівлями (спорудами). З аналізу зазначеної норми вбачається, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов'язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватись і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об'єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка). Зазначене підтверджено ВС в ухвалі від 8.12.2010 у справі №6-50440св10. Відповідно дост. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленоюст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. З огляду на викладене, враховуючи докази на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідачів, суд вважає що заявлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню. При цьому, суд частково задовольняє вимогу позивача про стягнення судових витрат із [PERSON], адже ст. 141 ЦПК України вказує на те, що судові витрати стягуються із відповідача у випадку задоволення позову. Зважаючи на те, що відповідачами по справі виступає не тільки [PERSON], а й [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути судові витрати на користь позивача із обох відповідачів у рівних частках.

Outcome: partial