Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував з відповідачем по справі у трудових відносинах з 16.05.2013 року, працюючи гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом від 13.10.2019 р. він був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Під час звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку в сумі 5151,14 грн. З вимогою про виплати йому заборгованості по заробітній платі він звернувся до відповідача 11.12.2019 року. Однак остаточно відповідач розрахувався з ним 23.12.2019 р. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 13.10.2019 р. по 23.12.2019 р. у сумі 37808,89 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив , що звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. Під час роботи на підприємстві позивач перебував на лікарняному в період з 16.09.2019 р. по 16.10.2019 р. День звільнення позивача збігається з останнім днем лікарняного. Тобто, у день звільнення позивач отримав трудову книжку. Вимога про розрахунок від 10.12.2019 р. відповідачем не була отримана. Остаточний розрахунок з позивачем був здійснений відповідачем 05.12.2019 р. Твердження позивача про остаточний розрахунок з боку ДП «ВК «Краснолиманська» 23.12.2019 р. не відповідає дійсності, оскільки у зазначену дату були перераховані кошти за рахунок Фонду соціального страхування, що виключає відповідальність відповідача. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.( а. с. 39-42). Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 33). Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати за відсутності представника. ( а. с. 30). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, працюючи гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті. ( а. с. 7-14). Наказом від 13.10.2019 р. позивача було звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. ( а. с. 13). Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» за № 05 від 13.01.2020 р. при звільненні [PERSON] було нараховано заборгованість по заробітній платі в сумі 6431,12 грн, за винятком обов`язкових утримань до сплати 5151,14 грн., зазначену суму остаточно було перераховано позивачу 23.12.2019 р., ( а .с. 16). Як встановлено судом, позивач в день звільнення не працював, звернувся з вимогою до відповідача про виплату всіх сум, нарахованих при звільненні 10.12.2019 року. ( а. с. 15,18,55). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг\~своїх вимог\~лише на\~момент припинення\~такого правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку,\~що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Доводи представника відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, про те, що оплата лікарняних не входить до заробітної плати, а тому і відсутні підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України, не можуть бути прийнятими до уваги, так як суперечать положенням діючого законодавства. Згідно п. 1 ст. 22 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати ( доходу), у разі настання в неї тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 1 Закону України « Про оплату праці» заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України « Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми ( заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. У постанові Верховного Суду України від 03.03.2017 р. у справі № 6-331цс17 зазначено, що всі суми ( заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП відповідальність. Отже, виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності врегульована спеціальним законом і законодавець не пов`язує застосування передбачених ст. 117 КЗпП України наслідків у вигляді сплати середнього заробітку за весь час фактичного розрахунку із затримкою розрахунку саме по заробітній платі, а вказує на таку відповідальність у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівнику всіх сум, якими, у даному випадку, є допомога по тимчасовій непрацездатності. Відсутність вини у затримці виплати належних позивачеві сум при звільненні відповідачем не доведено. Як встановлено в судовому засіданні позивач перебував на лікарняному з 16.09.2019 р. по 13.10.2019 р. включно. Позивач звернувся до відповідача про проведення з ним розрахунку 10.12.2019 р., відповідачем отримана зазначена заява 12.12.2019 р.( а. с. 15, 18,55), тому доводи представника відповідача про те, що ними не отримана заява про розрахунок при звільненні до уваги судом не приймається. Враховуючи той факт, що позивач в день звільнення не працював, звернувся з вимогою про проведення з ним відповідного розрахунку 10.12.2019 р., остаточно відповідач виплатив заборгованість усіх сум, що йому належить 23.12.2019 р., то позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню з 10. 12. 2019 р. по 23.12.2019 р. включно. \~ \~ \~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивача фактично було звільнено в жовтні 2019 року, тому під час розрахунку середнього заробітку суд має виходити з виплат за серпень, вересень 2019 р. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» середньоденний заробіток розрахований згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. та становить 771,61 грн ( а. с. 17). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.12.2019 р. по 23.12.2019 р. в сумі : 771,61 х 9 ( робочі дні) =6944,49 грн. Згідно із п. 164.2.1, п. 1 64.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу. Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. \~ \~ Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачем було\~заявлено вимоги\~про стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~на суму\~37808,89\~грн.,\~задоволені позовні\~вимоги на\~суму 6944,49\~грн.,\~тому судовий\~збір \~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути у\~розмірі 154,45\~грн.\~(\~840,80\~х 18,37%\~х 100=\~154,45). На підставі викладеного,

Outcome: partial