Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне Товариство КБ «Правекс-Банк» звернувся до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 03.06.2011 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та позичальником [PERSON] укладено Кредитний договір № 1759-014/11Р, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 106200,00грн. строком до 03.06.2016 року зі сплатою 18 % річних. В порушення умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, а тому виникла заборгованість за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 28.10.2016 р. загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем складає 137048,37грн., з яких: 65976,36грн. сума заборгованості за кредитом; 22340,27грн.- сума заборгованості за відсотками, пеня за несвоєчасну сплату кредиту- 37240,89 грн.; пеня за несвоєчасну сплату відсотків-11490,85грн. Позивач в судове засідання не з»явився, просив справу слухати у його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.33) Відповідач в судове засідання не з»явився повторно, про дату слухання справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлений відповідач про день і час слухання справи не повідомив причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.06.2011 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та позичальником [PERSON] укладено Кредитний договір № 1759-014/11Р, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 106200,00грн. строком до 03.06.2016 року зі сплатою 18 % річних (а.с.4-12) В порушення умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, а тому виникла заборгованість за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 28.10.2016 р. загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем складає 137048,37грн., з яких: 65976,36грн. сума заборгованості за кредитом; 22340,27грн.- сума заборгованості за відсотками, пеня за несвоєчасну сплату кредиту- 37240,89 грн.; пеня за несвоєчасну сплату відсотків-11490,85грн. (а.с.12-13). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року ( з подальшими змінами) № 11 «Про судове рішення» судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Вказані норми права є обов»язковими для виконання вище переліченими установами. При настанні певних умов - встановлення статусу особи-боржника, яка проживає на тимчасово окупованій території, остання не повинна доводити наявність форс-мажорних обставин, оскільки вище переліченими нормами права встановлюється час та місце проведення антитерористичної операції, що є підставою для обов»язкового виконання банківськими установами імперативних норм ст. 2 Закону щодо ненарахування пені і штрафних санкцій до зазначеній категорії осіб за кредитними договорами з 14.04.2014 року. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання вимог цього закону КМУ прийняв розпорядження№1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до цього розпорядження до зазначених населених пунктів належить і місто м. Покровськ (Красноармійськ). В подальшому розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 року зупинено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень) Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053р та розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Покровськ (Красноармійськ). Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 58 Конституції України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли пом'якшує або скасовує у цивільну відповідальність особи. Зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов»язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. При такій дії відбувається перегляд, корекція попередніх рішень щодо таких фактів вже відповідно до нового закону чи іншого нового нормативно-правового акта. Проте, не можуть мати зворотної дії юридичні норми, які встановлюють нові права й обов»язки чи заборони, оскільки порушення таких прав, невиконання таких обов»язків, недотримання таких заборон завжди буде новим видом, новим складом правопорушень. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Розпорядження Кабінету Міністрів є підзаконним нормативно-правовим актом. У даному випадку розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають і конкретизують первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання. Отже, норми підзаконного правового акта - розпорядження КМУ від 05.11.2014 року розповсюджувались на правовідносини, які виникли до вступу цього розпорядження в силу, та регулювались нормами вищезазначених діючих законодавчих актів, зокрема розпорядження КМУ від 30.10.2014 року, яке станом на 05.11.2014 року не втратило чинність, та Законом України від 02.09.2014 року, тобто первинними нормами, на підставі яких були прийняті вищевказані підзаконні акти. Окрім того, суд зауважує, що норми закону від 02.09.2014 року щодо скасування пені та штрафних санкцій з 14.04.2014 року носять імперативний характер. Оскільки на теперішній час м. Покровськ (Красноармійськ), згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, пеня була нарахована банком станом на 16.11.2016 року, після набрання чинності Закону України від 2 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та в момент чинності вищезазначених нормативно-правових актів, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, розповсюджуються на відповідача звільняють останнього від обов'язку по оплаті на користь позивача всієї суми пені. Як вбачається з розрахунку, наданому ПАТ КБ «Правекс-Банк» пеня нараховувалась за період з 11.10.2011 року по 28.10.2016 року, тобто частина пені була нарахована після вищезазначених діючих законодавчих актів, тому в даному випадку підлягає стягненню пеня, нарахована за період з 11.10.2011 року по 14.04.2014 року. Враховуючи вищезазначені норми права, зокрема Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», підзаконні нормативні акти, а також той факт, що частина пені була нарахована після 14.04.2014 року станом на 28.10.2016 року, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 90489,14грн., яка складається: 65976,36грн.- сума заборгованості за кредитом, 22340,27грн.- сума заборгованості за відсотками; 1359,14грн.- пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 812,37грн.-пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] понесені судові витрати, судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 1358грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial