Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини та збільшення розміру аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у цивільному шлюбі з 2005 по 2010 рік, під час якого у них 12.06.2006 року народилася донька - [PERSON]. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню дитини, тому вона зверталася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09.12.2011 року, задоволено її позовні вимоги та вирішено стягувати з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання дитини - [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Починаючи з липня 2016 року, відповідач припинив сплачувати аліменти на утримання дитини, у зв'язку із чим, станом на 01.03.2018 року, утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 10000,00 грн., що підтверджується довідками державного виконавця №102, 103, 104 від 05.03.2018 року. Розмір неустойки (пені) по несплаті аліментів з 01.03.2017 року, на даний час складає: 03.2017 р. - 4000 грн.*1%*31 дн. = 1240 грн.; 04.2017 р. - 4500 грн.*1%*30 дн. = 1350 грн.; 05.2017 р. - 5000 грн.*1%*31 дн. = 1500 грн.; 06.2017 р. - 5500 грн.*1%*30 дн. = 1650 грн.; 07.2017 р. - 6000 грн.*1%*31 дн. = 1860 грн.; 08.2017 р. - 6500 грн.*1%*31 дн. = 2015 грн.; 09.2017 р. - 7000 грн.*1%*30 дн. = 2100 рн.; 10.2017 р. - 7500 грн.*1%*31 дн. = 2350 грн.; 11.2017 р. - 8000 грн.*1%*30 дн. = 2400 грн.; 12.2017 р. - 8500 грн.*1%*31 дн. = 2635 грн.; 01.2018 р. - 9000 грн.*1%*31 дн. = 2790 грн.; 02.2018 р. - 9500 грн.*1%*28 дн. = 2660 грн.; Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 24550,00 грн. Крім цього, їхній доньці у 2017 році був поставлений діагноз «Змішаний аst. зі спазмом акомодації обох очей», у зв'язку з виявленим у дитини захворюванням, вона за власний рахунок лікувала доньку та було витрачено на лікування дитини 2750,00 грн. Вважає за необхідне стягнути з відповідача 50% вартості проведеного дитині лікування, а саме: 2750:2=1375 грн. Крім того Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», встановлений прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років у розмірі 1860,00 грн. з 01.01.2018 по 01.07.2018 р. у зв'язку з чим вважає за необхідне збільшити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання дитини до (1860,00:2) 930,00 грн. яким стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в сумі 10000,00 грн. Стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в сумі 10000,00 грн. Стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь додаткові витрати, пов'язані з лікуванням дитини - [PERSON], [INFO], в сумі 1375,00 грн. Збільшити розмір стягуваних з [PERSON] на її, [PERSON] користь, аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] до 930,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від них до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив, відзив у встановлений судом строк не надав. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом, належними доказами по справі встановлено факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що сторони перебували у цивільному шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.12.2011 року було стягнуто з [PERSON], [INFO], зареєстрованого [ADDRESS], фактично проживаючого [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, допустивши негайне виконання рішення в частині стягнення за один місяць починаючи з 17.08.2011 року до повноліття дитини та на користь держави судовий збір в розмірі 42,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 90,00 грн. (а.с.9). Відповідач припинив сплачувати аліменти на утримання дитини, у зв'язку із чим, станом на 01.03.2018 року, утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 10000,00 грн., що підтверджується довідками державного виконавця №102, 103, 104 від 05.03.2018 року (а.с.12-14). Розмір неустойки (пені) по несплаті аліментів з 01.03.2017 року, на даний час складає: 03.2017 р. - 4000 грн.*1%*31 дн. = 1240 грн.; 04.2017 р. - 4500 грн.*1%*30 дн. = 1350 грн.; 05.2017 р. - 5000 грн.*1%*31 дн. = 1500 грн.; 06.2017 р. - 5500 грн.*1%*30 дн. = 1650 грн.; 07.2017 р. - 6000 грн.*1%*31 дн. = 1860 грн.; 08.2017 р. - 6500 грн.*1%*31 дн. = 2015 грн.; 09.2017 р. - 7000 грн.*1%*30 дн. = 2100 рн.; 10.2017 р. - 7500 грн.*1%*31 дн. = 2350 грн.; 11.2017 р. - 8000 грн.*1%*30 дн. = 2400 грн.; 12.2017 р. - 8500 грн.*1%*31 дн. = 2635 грн.; 01.2018 р. - 9000 грн.*1%*31 дн. = 2790 грн.; 02.2018 р. - 9500 грн.*1%*28 дн. = 2660 грн.; Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 24550,00 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за №3 від 15.05.2006 року вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням правової норми пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року №6-94цс15, якою Верховний Суд України відступив від правової позиції, викладеної раніше. Відповідно до ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З дослідженого у судовому засіданні розрахунку пені видно, що її розмір за період 01.03.2017 року по 01.02.2018 року становить 24550,00 грн. Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем будь-якими доказами спростований не був. При цьому, враховуючи положення ст.196 СК України, в частині стягнення неустойки (пені) в розмірі, що не перевищує 100% суми заборгованості, розмір пені в даному випадку складатиме розмір самої заборгованості, тобто 10000,00 грн. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статею 182 ч.2 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Стосовно позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, судом встановлено, що у відповідності до заключення Медичного центру Медікус-Чернівці від 06.03.2018 року, дитині [PERSON] поставлено діагноз «Змішаний ast. зі спазмом акомодації обох очей» (а.с.10-11). Позивач вказує, що у зв'язку з виявленим захворюванням у дитини [PERSON] вона за власний рахунок лікувала доньку та на підтвердження надала талони про сплату коштів в розмірі 2750,00 грн. (а.с.15-24), проте позивачкою не надано суду доказів того, що вказане обстеження було викликано станом здоров'я дитини, зокрема відсутнє направлення фахового лікаря-офтальмолога, саме до цієї «клініки». Більш того із наданих позивачкою талонів не можливо встановити за які конкретні послуги було сплачено кошти, а тому в цій частині слід відмовити в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат. У відповідності до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Передбачено ст. 182 СК України, із змінами від 08.07.2017 року, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років у розмірі 1860,00 грн. з 01.01.2018 р. по 01.07.2018 р. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач є молодою, працездатною особою; може надавати матеріальну допомогу дитині [PERSON] в розмірі 930,00 грн.; суд враховує те, що неповнолітня дитина перебуває на матеріальному утриманні позивача; як позивач, так і відповідач є працездатними; суд вважає, що заявлені вимоги про збільшення розміру аліментів ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення частково. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial