Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», в якій зазначає, що 01 вересня 2008 року він уклав депозитний договір № 866131 з філією АВТ КБ «Надра» в місті Горлівці, терміном на один рік до 01.09.2009 року на суму 14,47 тройських унцій. Однак умови вказаного договору так і залишились невиконаними і він не отримав золота зі злочинної волі старшого менеджера Банку - [PERSON]. [PERSON] навмисно, користуючись своїм службовим становищем, розікрав кошти, що знаходились на зазначеному депозитному рахунку, відкритому за укладеним депозитним договором. Так, 10.09.2009 року [PERSON] підробив підпис позивача в Договорі № 1 «Купівлі-продажу банківського металу без фізичної поставки» і продав належне йому золото на суму 107132,26 грн. Кошти в сумі 21426,46 грн. [PERSON] привласнив одразу, незаконно отримавши їх в касі відділення № 20 Банку. Решту - в сумі 85705, 81 грн. він зарахував на інший депозитний рахунок, якій відкрив від імені позивача, і привласнював пізніше, на протязі значного часу, що підтверджується роздруківкою за операціями по поточному (картковому) рахунку, наданою Горлівською філією Банку за період з 01.01.2008 року по 30.05.2010 року. Жодних документів на підтвердження отримання позивачем цих коштів відповідач не має. Позивач зазначає, що факт умисного розкрадання його майна, зокрема за депозитним договором від 01.09.2008 року на суму 14,47 тройських унцій золота підтверджується обставинами, встановленими у вироку Центрально-міського районного суду м. Горлівки від 26.12.2012 року, який набрав законної сили 09.07.2013 року на підставі ухвали апеляційного суду Донецької області (копія вироку та ухвали додаються). За цими процесуальними документами позивач був визнаний потерпілим. В кримінальному процесі цивільний позов ним заявлений не був. Також позивач наголошує,що умови укладеного депозитного договору від 01.09.2008 року № 866131 між ним та відповідачем так і залишились невиконаними. Згідно договору на депозиті у відповідача знаходилось 14,47 тройських унцій золота 999,9 проби, процентна ставка складала 5% річних., а саме 0,72 тройських унцій золота 999,9 проби за рік. Про існування депозитного договору дорогоцінних металів № 866131 від 01.09.2008. На підставі вищезазначеного позивач просить суд зобов'язати ПАТ КБ «Надра» повернути йому в натурі 18.07 тройських унцій золота 999,9проби, з яких 14,47 - депозит, 3,6 - проценти за користування депозитом за період з 01.09.2008 по 01.09.2013. Також позивач наголошує на спричиненій йому моральній шкоді, яку він оцінює у 50 000 грн. Вона полягає у душевних стражданнях, що він зазнав внаслідок втрати свого майна, а також в ході тривалого досудового розслідування і судового розгляду справи. З 2010 року триває його поневіряння по чисельних слідчих кабінетах та судах. Тому вищезазначену суму він також просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та вищезазначене. Позивач просить відшкодувати завдану шкоду юридичною особою, а саме ПАТ УБ «Надра», який є правонаступником ВАТ КБ «Надра», оскільки ця шкода завдана їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків відповідно до ч.1ст.1172 ЦК України. Представник відповідача позов не визнав, зазначивши, що вони є неналежним відповідачем і наполягав на тому, що завдана шкода повинна відшкодовуватись на підставі ч.1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, тобто [PERSON], надавши письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності, прийшов до наступного. 01 вересня 2008 року позивачем - [PERSON] було укладено депозитний договір № 866131 з філією АВТ КБ «Надра» в місті Горлівці, терміном на один рік до 01.09.2009 року на суму 14,47 тройських унцій. Згідно договору на депозиті у відповідача знаходилось 14,47 тройських унцій золота 999,9 проби, процентна ставка складала 5% річних., а саме 0,72 тройських унцій золота 999,9 проби за рік. Судом встановлено, що вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 26 грудня 2012року [PERSON] визнаний винним і засуджений за ст. ст 191 ч.2,191 ч.3,362 ч.1,362 ч.3, 364 ч.2.366 ч.1, 366ч.2 КК України до шести років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади банківських службовців, пов'язані з обліком, зберіганням, управлінням і розпорядженням матеріальними цінностями, строком на три роки. Ухвалою судового палати по кримінальних справах апеляційного суду Донецької області від 09 липня 2013 року вирок залишений без змін. 10 вересня 2009року [PERSON] підробив підпис від імені позивача [PERSON] в заявах про продаж іноземної валюти банківських металів для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності і в договорах купівлі-продажу банківського металу без фізичної поставки від цієї ж дати і без його відома продав 14,47тройських унцій золота 999,9 проби на суму 107132,26 і 0,72 тройських унцій золота 999,9 проби на суму 5731,94грн. Потім, також без відома позивача [PERSON] підробив підпис від імені клієнта ВАТ КБ «Надра» [PERSON] в заяві на видачу готівки в сумі 24292,42 грн. Це частина грошових коштів, переведених [PERSON] на поточний рахунок [PERSON]. [NUMBER] у відділенні ПАТ КБ «Надра» № 20 у м. Горлівці Донецької області без його відома та згоди після продажу належних йому 14,47 тройських унцій золота 999,9проби В той же день 10.09.2009 [PERSON] на підставі заяви № 7864 про видачу готівки із підробленим підписом позивача отримано в касі відділення № 20 ПАТ КБ «Надра» 24292,42грн. Вироком від 26.12.2012 суд встановив, що [PERSON] по епізоду відносно позивача [PERSON] діяв всупереч посадовим інтересам, зловживаючи службовим становищем, підробив підпис позивача у різних банківських документах: заяві про продаж іноземної валюти і банківських металів для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, в договорах купівлі-продажу банківського металу без фізичної поставки, заяві на видачу готівки від 10.09.2009року, а отже визнаний винним за вищезазначеними статтями Карного кодексу України. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Згідно із приписами ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цієї особи. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами відшкодування шкоди» при розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах в відповідачем встановлений в кримінальному провадженні і прописаний у вироку суду від 26.12.2012року. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду несе ПАТ КБ «Надра», а посилання представника відповідача на неналежність відповідача у даному процесі є безпідставними. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вчинення [PERSON] злочину зумовлено певними умовами, серед яких виконання трудових обов'язків на посаді спочатку менеджера відділення № 20, а потім начальника відділення № 33 ПАТ КБ «Надра». При виконанні своїх трудових обов'язків [PERSON] був наділений організаційно-розпорядчими функціями, мав змогу зловживати своїм службовим становищем, яке використовував у власних, корисних цілях з метою збагачення. При цьому належного контролю з боку відповідача за його діяльністю не було, тому саме ПАТ КБ «Надра» повинно відшкодовувати шкоду, завдану ним під час його трудової діяльності. Спосіб відшкодування шкоди визначає позивач згідно із приписами ч.1 ст.1192 ЦК України:з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Позивач просить відшкодування шкоди в натурі, шляхом виконання умов депозитного договору № 866131 від 01.09.2008року, укладеного між ним та ВАТ КБ «Надра» який він не розривав і який має чинність на тепер. За цим договором позивач не отримав предмету депозиту, тому що договір був розірваний на підставі злочинних дій [PERSON] з метою заволодіння майном позивача. Згідно договору на депозиті у відповідача знаходилось 14,47 тройських унцій золота 999,9 проби, процентна ставка складала 5% річних., а саме 0,72 тройських унцій золота 999,9 проби за рік. Про існування депозитного договору дорогоцінних металів № 866131 від 01.09.2008, нарахування процентів за депозитом банківського металу саме в цьому розмірі у судовому засіданні було підтверджено представником відповідача. І предмет депозиту 14,47 і проценти за депозитом 0,72 тройських унції золота були продані [PERSON] без відома та згоди позивача. Загальна сума за період з 01.09.2009року по 01.09.2013, складає за цей період 3,6 тройських унцій золота Доводи представника відповідача стосовно того, що [PERSON] вкрав кошти [PERSON] від продажу ним золота тільки в сумі 24292,42грн., а інші кошти були зараховані на поточний рахунок позивача [NUMBER] у відділенні ПАТ КБ «Надра» № 20 у м. Горлівці Донецької області використані ним, що підтверджується роздруківкою поточного звіту саме з цього рахунку, не можуть бути взяті до уваги. Згідно із приписами ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилання представника відповідача тільки на роздруківку звітів по рахунку [PERSON] як на доказ використання ним коштів не береться судом до уваги, оскільки доказом безготівкового використання коштів з поточних банківських рахунків клієнтів є ІНСТРУКЦІЯ про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена Постанова Правління Національного банку України 21.01.2004 N 22, яка не передбачає звіт з поточного рахунку доказом безготівкового використання коштів. Не було надано представником відповідача і доказів готівкового використання коштів з рахунків [PERSON]. а саме: його заяви, постійно діючого розпорядження(ПДР), будь-якого касового документу ( меморіального, видаткового ордеру, тощо), другого екземпляру квитанцій при видачі коштів через банкомат або інших документів. Також при вивченні матеріалів кримінальної справи встановлено, що відбувалося втручання з боку [PERSON] в поточний рахунок позивача [NUMBER]. Згідно з висновками компьютерно-технічної експертизи «В записанном на предоставленной дискете файле, обнаружены сведения об изменениях в счете [NUMBER] клиента [PERSON]( а.с.196 т.2 кримінальної справи), тому наданий звіт по цьому рахунку позивача не є доказом в розумінні ст.58, 59ЦПК України. Посилання представника відповідача на відсутність письмових доказів у зв'язку з виїмкою їх правоохоронними органами при проведенні досудового кримінального провадження є неспроможними, оскільки згідно із ст. 65 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» усі документи про здійснення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та результати ідентифікації осіб, які здійснювали такі операції, банк зобов'язаний зберігати протягом п'яти років з дня проведення таких операцій. Зобов'язують банки к зберіганню фінансових документів при проведенні слідчих дій і постанови Національного Банку України №422 від 06.11.2006. Суд вважає, що розірвання договору депозиту банківського дорогоцінного металу від 01.09.2008 № відбулося без волі і згоди позивача, що підтверджене вироком суду від 26.12.2012, тому вибраний позивачем спосіб відшкодування заподіяної шкоди в натурі підлягає задоволенню. З відповідача слід стягнути тобто повернути позивачу в натурі 18.07 тройських унцій золота 999,9проби, з яких 14,47 - депозит, 3,6 - проценти за користування депозитом за період з 01.09.2008 по 01.09.2013. Вимоги [PERSON] стосовно стягнення на його користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок винних дій відповідача доведеним. Враховуючи, неможливість тривалий час користування своїми грошовими коштами, ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача з ПАТ «КБ «Надра» моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 10 000 грн. В іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення. Питання судових витрат слід вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial