Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з серпня 2012 року по листопад 2013 року мала близькі стосунки з відповідачем. [INFO] позивач народила сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області 17.06.2014 року. Відповідач не визнає свого батьківства, стосунків із нею не підтримує та не спілкується. Просить визнати [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], внести зміни до актового запису про народження, вказавши відповідача батьком та стягнути із нього аліменти на утримання сина у розмірі 1600 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та уточнила, просила визнати [PERSON] батьком її малолітнього сина [PERSON], внести до актового запису про народження [PERSON] № 123 від 17.06.2014 року, де у графі «відомості про батька» вказати, що батьком [PERSON] є [PERSON], [INFO], однак залишити прізвище для дитини [PERSON], стягнення аліментів проводити з дня звернення до суду та допустити негайне виконання рішення суду в частині всієї суми аліментів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що не являється батьком дитини, народженої позивачем, вважає висновок судово-медичної генетичної експертизи невірним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області 17.06.2014 року, батьками якого значаться: матір'ю - [PERSON], батьком - [PERSON]. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин України [PERSON], запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 СК України. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст.128 Сімейного кодексу України , за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька дитини з актового запису про народження дитини. Відповідно до висновку №139 від 30.11.2017 року судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %, тобто біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Відповідач у підтвердження спростування свого батьківства щодо дитини, народженою позивачем, суду не надав. Згідно ст.134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відтак, задоволенню підлягають позовні вимоги позивача про внесення змін до актового запису про народження дитини в графі " батько". Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], то такі підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 цього Кодексу одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги, проти стягнення аліментів на утримання дитини заперечень не подав. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріали справи, а саме, що відповідач працездатний, згідно матеріалів справи нікому іншому аліменти не виплачує. Однак, визначити матеріальний статус відповідача не виявляється можливим через відсутність будь - яких,даних про його офіційний дохід. Враховуючи те, що прожитковий мінімум для дітей, віком до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» з 01.05.2017 складає 1426 грн., виходячи із засад справедливості, рівності та захисту прав неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. Саме такий розмір аліментів дозволить позивачу утримувати свою неповнолітню дитину та найбільш повно відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дітей. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 17 березня 2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, а тому відсутні підстави допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми аліментів, як того просить позивач. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 56, 105,110,112,120 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial