Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з 1971 року по 1998 рік працював на підприємствах по видобутку вугілля, які входять до складу ДП «Львіввугілля». Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці на шахті, погіршився стан його здоров'я, у зв'язку із чим він неодноразово звертався за медичною допомогою. 06.12.1996 року роботодавцем було складено акт розслідування професійного захворювання, згідно якого встановлено, що таке виникло внаслідок багаторазового контакту з вугільно-породним шахтним пилом, що перевищував гранично допустимі концентрації, під час роботи під землею у шахті. Відповідно до висновку обласної МСЕК від 05.02.1997 року йому вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням. Подальшими медичним оглядами було підтверджено наявність професійного захворювання та інвалідності. Висновком Сокальської районної МСЕК від 01.11.2001 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності безтерміново, а також встановлена потреба в санаторно-курортному лікуванні. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, безстроково на 50% втратив працездатність внаслідок профзахворювання, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 30 000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснив, що працював на підприємствах по видобутку вугілля, які входять до складу ДП «Львіввугілля» у зв'язку з чим отримав професійне захворювання. У зв'язку з цим в нього з'явився сухий кашель, біль у грудях, задишка. Через значну втрату працездатності, відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства. Вимушений час від часу проходити медичне лікування. Вважає що йому заподіяно моральної шкоди, у зв'язку із чим просить позов задовольнити. Пояснення позивача підтримав його представник [PERSON]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності. Подав суду заперечення, в якому вказав, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва. Позивачем пропущений трьохрічний термін позовної давності передбачений ЦК України 1963 р.. Також зазначив, що заключення МСЕК було видано на час дії «Правил відшкодування шкоди власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 р. №472, де п.11. передбачено, що максимальний розмір моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних заробітних плат, що в розрахунку складає 3000 грн. З врахуванням ступеня втрати працездатності (50%) вважають, що максимальний розмір відшкодування позивачу моральної шкоди не може перевищувати 1500 грн. Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 1971 року по 1998 рік працював на підприємствах по видобутку вугілля, які входять до складу ДП «Львіввугілля», що стверджується копією трудової книжки виданої на ім'я [PERSON], [INFO]. У зв'язку із роботою у важких та шкідливих умовах праці під землею в шахті, позивач захворів на професійне захворювання, внаслідок чого був змушений неодноразово звертатись за медичною допомогою, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок з історії хвороб. 06.12.1996 року було складено акт розслідування професійного захворювання, яким встановлено, що останнє виникло внаслідок праці у шкідливих умовах під землею на шахті, та шкідливого впливу вугільно-породного пилу та інших факторів. Відповідно до довідки серії 2-18МАА №016968 від 05.02.1997 р.[PERSON] вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням. Подальшими переоглядами позивачу підтверджено наявність професійного захворювання та наявності інвалідності. Висновком Сокальської районної МСЕК від 01.11.2001 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності безтерміново, а також встановлена потреба в санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується копією довідки серії ЛВА-2 №016738 від 01.11.2001 року. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, діючого на час виниклих спірних правовідносин, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважається страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно вимог п. 4 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ним трудових обов»язків» затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 року №472 відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров»я (потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім»ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується моральна шкода. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 21.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 p., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійних захворювань при виконанні своїх трудових обов'язків, в зв'язку з якими йому було 05.02.1997 року вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням, подальшими переоглядами позивачу підтверджено наявність професійного захворювання та наявності інвалідності. 01.11.2001 року висновком Сокальської районної МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності безтерміново. Це призвело до того, що позивач втратив працездатність, у нього є постійна задишка при ходьбі, пітливість, він обмежений у рухах, не може виконувати повноцінно роботу при веденні домашнього господарства, став інвалідом. Змушений час від часу проходити медичне лікування, витрачати кошти на медикаменти. Всі ці обставини суттєво погіршили уклад його життя, вимагають додаткових зусиль для його належної організації. З огляду на це суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. Оцінюючи розмір моральної шкоди суд враховує загальний стаж роботи позивача на підземних роботах з шкідливими умовами праці, що складає більше 21 років. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлений його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує і ту обставину, що [PERSON] 05.02.1997 року вперше встановлено 40% втрати працездатності у зв'язку із професійним захворюванням та ІІІ групу інвалідності. На час встановлення позивачу стійкої втрати працездатності абзацом 5 пункту 11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» було встановлено обмеження, щодо розміру відшкодування моральної шкоди, згідно якого, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Тому зазначене обмеження максимального розміру моральної шкоди підлягає до застосування до даних правовідносин. Окрім цього, дана позиція висвітлена в правовій позиції Постанови Верховного Суду України від 16.05.2012 р., в якій вказано, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день встановлення потерпілому стійкої втрати працездатності. Мінімальна заробітна плата у 1996 році становила 150 000 крб., що відповідно до ст.3 Указу Президента України №762/96 від 25.08.1996 р. становить 15 грн. Отже максимальний розмір моральної шкоди не може перевищувати 3000 грн. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 3000 грн. моральної шкоди, так як вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial