Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області як орган опіки та піклування звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - комунальний заклад освіти «Василівська загальноосвітня середня школа - інтернат» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO]. Мати дітей [PERSON] рішенням Солонянського районного суду від 19 лютого 2016 року позбавлена батьківських прав як відносно зазначених неповнолітніх дітей, так і доньки [PERSON], [INFO], у звязку з чим діти перебувають на обліку в службі у справах дітей Солонянської райдержадміністрації як такі, що опинились у складних життєвих обставинах у звязку з тим, що їх батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню та утриманню дітей. Дитина [PERSON] навчається в ДПТНЗ «Солонянський професійний аграрний ліцей» за фахом «кухар», а діти [PERSON] та [PERSON] у Василівській загальноосвітній школі інтернат, куди їх було влаштовано з метою захисту їх прав та інтересів, при цьому за весь час перебування дітей у даних закладах батько дітей [PERSON] їх жодного разу не відвідував, не цікавився їх здоровям та життям, матеріально не підтримував їх, як не відвідував і навчальні заклади, батьківські збори, відомостей про себе не надавав. Відповідач [PERSON] хоч і зареєстрований [INFO], але тривалий час (більше 10 років) не проживає за вказаною адресою і про його місце знаходження відомостей не надходило, а згідно складеного Сурсько-Михайлівською сільською радою 22 лютого 2016 року акту обстеження житлово-побутових умов проживання житловий будинок за вказаною адресою зруйнований та не придатний для проживання. Оскільки відповідач [PERSON] на протязі майже пяти років без поважних причин не цікавиться справами дітей, не виявляє бажання піклуватися про них, не дбає про їх моральний та фізичний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував продуктами харчування, змінив місце проживання, не повідомивши про нову адресу перебування, що свідчить про злісне ігнорування виконання батьківських обовязків, вважали доцільним та прохали суд позбавити його батьківських прав та стягнути з відповідача, який офіційно не працює, на користь органу опіки та піклування чи осіб, які будуть опікуватися дітьми, аліменти на утримання неповнолітніх дітей з урахуванням встановленого законодавством розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у твердій грошовій сумі в розмірі по 727 гривень 50 копійок щомісяця на кожну дитину, оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє його від обовязку утримувати дітей до їх повноліття, а при визначені розміру аліментів врахувати, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2016 року встановлено в розмірі 1455 гривень., у звязку з чим для нормальної життєдіяльності кожної людини такого віку щомісячно необхідно витрачати не менше вказаної суми. В судове засідання представник позивача - Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи під розписку (а.с.42,43,45), не зявився. Згідно поданої до суду представником позивача в межах повноважень за довіреністю письмової заяви (а.с.42,43,51) позов підтримали та прохали його задовольнити, а справу розглядати у їх відсутність. В разі неявки відповідача не заперечували проти розгляду справи у його відсутність в порядку заочного провадження Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання відповідача в селі Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.31,47), звідки повернулась без вручення з відміткою «не проживає» (а.с.49,50), в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, як не надав і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують. Представник третьої особи - КЗО «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат», який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.47), в судове засідання 19 лютого 2016 року не зявився, згідно поданої заяви просили здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.48). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі ст. 224 ЦПК України у звязку з неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою позивача - в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР\~№ 789-XII від 27.02.91 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що \~дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Статтею 27 Конвенції закріплено, що держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та утриманні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO]; сина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO]; доньки [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], матірю яких є [PERSON], що вбачається зі свідоцтв про народження дітей та витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України (а.с.7,8,9,12,13,14). Також судом встановлено, що [PERSON] є матірю дитини - доньки [PERSON], [INFO], відомості про батька якої згідно витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері (а.с.10,11), що свідчить про те, що відповідач [PERSON] не є батьком вказаної дитини, а відповідно зазначення позивачем в позовній заяві, що позов у даній цивільній справі до відповідача подано і в інтересах даної дитини є необґрунтованим на законі та встановлених судом обставинах. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 05 квітня 2016 року (а.с.53-54) [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], сина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] та відносно малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], доньки [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], а відповідно вказані обставини не підлягають встановленню у даній справі відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що батько дітей - відповідач [PERSON] згідно паспорта громадянина України та відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області (а.с.6,31) в установленому законом порядку зареєстрований [INFO], але згідно довідки характеристики Сурсько Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року №395 (а.с.24), акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 22 лютого 2016 року останній хоча і зареєстрований, але за вказаною адресою тривалий час (більше 10 років) не проживає і про його місце знаходження відомостей не надходило (а.с.15). Згідно складеного Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області 22 лютого 2016 року акту обстеження житлово-побутових умов проживання житловий будинок за адресою: вул.Шевченко, б.33 в селі Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області зруйнований та не придатний для проживання (а.с.15). Згідно наказів служби у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 01 липня 2009 року №№ 5,6,8 діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] взяті на облік, як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах, у звязку з тим, що батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню та утриманню дітей (а.с.16-18), а [PERSON] взята на облік згідно наказу від 04 січня 2016 року №2 (а.с.19). На час розгляду справи неповнолітній [PERSON] є учнем ДПТНЗ «Солонянський професійний аграрний ліцей» за фахом кухар (а.с.20,25а), а неповнолітні [PERSON], [PERSON] з 20.10.2009 року перебувають в КЗО «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат», де з 05.09.2014 року також перебуває і малолітня [PERSON] (а.с.21-23,25), а зазначені навчальні заклади прохали службу у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області встановити статус зазначеним дітям, а також підставу для перебування дітей у інтернаті. Згідно листів адміністрації ДПТНЗ «Солонянський професійний аграрний ліцей» від 25 березня 2016 року №155 (а.с.20), комунального закладу освіти «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат» від 15 березня 2016 року №256 (а.с.25), довідок-характеристик на дітей комунального закладу освіти «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат» від 17 лютого 2016 року (а.с.21-23) відповідач [PERSON] за час перебування дітей в інтернаті та ліцеї жодного разу не відвідував їх, не цікавився їхнім навчанням, здоровям, матеріальної допомоги не надавав, як і мати дітей. З урахуванням вище викладеного, в судовому засіданні встановлено, що відповідач як батько трьох неповнолітніх дітей не приймає участі в їх вихованні та утриманні, не дбає про їх моральний та фізичний розвиток, не приділяє уваги їх фізичному, духовному, інтелектуальному та культурному розвитку, не турбується про їх здоровя, змінив місце свого проживання не знявшись з реєстраційного обліку, що вбачається з довідки характеристики Сурсько Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року №395 (а.с.24), акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 22 лютого 2016 року (а.с.15) та у звязку з чим суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітніх дітей, батьком яких він є, підлягає задоволенню, а відповідача [PERSON] необхідно позбавити відповідно до вимог ст.164 СК України батьківських прав, оскільки невиконання або ухилення від виконання обовязку по вихованню дітей є відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, що вбачаться і з висновку Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області як органу опіки та піклування від 06 квітня 2016 року щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO] (а.с.26-28). Частиною 2\~ст. 166 Сімейного кодексу України\~передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.ст.180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 ч.2 Сімейного кодексу України не звільняє від обовязку по утриманню дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. Аналогічні положення містяться в п.17\~Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в якому зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь органу опіки та піклування чи осіб, які будуть опікуватися дітьми, аліменти на утримання малолітніх у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня звернення з позовом до суду до досягнення дітьми повноліття з урахуванням встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожиткового мінімуму, який для дітей віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2016 року становить 1455 гривень, а 01 травня 2016 року - 1531 гривня, а зазначена сума буде відповідати 30% встановленого прожиткового мінімуму, а також з урахуванням матеріального стану та стану здоровя як дітей, так і платника аліментів, який є працездатним, має мінливий нерегулярний дохід, так як офіційно не працює, повинен за законом та має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі, а в задоволені решти позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей необхідно відмовити. Також, у звязку з частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по справі, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial