Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивачі у липні 2017 року звернулись із вказаним позовом до Херсонського міського суду Херсонської області до відповідачів про стягнення коштів за договором купівлі-продажу квартири, збитків, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 29.10.2010 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченої заяви надала згоду чоловіку - [PERSON] на купівлю вищевказаної квартири [ADDRESS] , та стверджувала що вказаний договір укладено в інтересах сім`ї, наслідки ст.60,65 СК їм роз`яснені. Вартість вказаної квартири відповідно до умов договору купівлі-продажу складала 52487,00 грн., яку покупець зобов`язався сплатити продавцям до 18.10.2013 року, при цьому право власності у покупця на зазначене нерухоме майно виникло з моменту держреєстрації зазначеного договору. Факт повного розрахунку відповідно до умов договору підтверджується особистою заявою продавців, справжність підпису яких засвідчується нотаріально, що є невід`ємною частиною укладеного договору. Однак відповідачі взяті на себе зобов`язання за укладеним договором не виконали, оплату вартості спірної квартири у встановлений договором строк не здійснили. 31.07.2013 року [PERSON] , до закінчення строку виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу від 29.10.2010 року, подарував спірну квартиру своїй дружині- [PERSON] , на підставі нотаріально посвідченого договору. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором відповідачем [PERSON] позивачі звернулися до суду з позовом про порушення їх прав, а саме про розірвання договору купівлі-продажу, визнання права власності на вищевказану квартиру та витребування майна. Рішенням Суворовського районного суду Херсонської області від 17.09.2014 року у частині, що залишена без змін рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 04.11.2014 року, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який укладено 29.10.2010 року між [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони - розірвано, з тих підстав, що покупець не виконав умови договору купівлі-продажу, а саме не здійснив оплату за передану йому квартиру. Зважаючи на те, що 04.11.2014 року після того, як рішенням апеляційного суду Херсонської області було змінено рішення Суворовського районного суду від 17.09.2014р. в частині визнання права власності та витребування майна, позивачі вважають, що саме з 04.11.2014 року їм стало відомо про порушення майнових прав щодо отримання коштів за продану квартиру, тому вважають що строк звернення до суду ними не пропущено. Крім того позивачі зазначають, що оскільки відповідачі умови договору не виконали та не здійснили оплату вартості предмету за спірним договором купівлі-продажу, вони мають право вимагати відповідно до норм цивільного законодавства сплату основного (вартість квартири) боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми, загальна сума яких відповідно до наданого розрахунку складає - 104479,61 грн. Також позивачі просили стягнути з відповідачів упущену вигоду, оскільки за звичайних обставин, у випадку належного виконання своїх зобов`язань відповідачами, вони могли б реалізувати своє право на відчуження спірної квартири та отримати дохід, на покращення свого майнового стану. Так відповідно до джерел з інтернету вартість аналогічної квартири загальною площею 56,8 кв.м., житловою 29,3 кв.м. з відповідними технічними характеристиками становить - 260 000 грн., тому просили вказану суму стягнути. Також, зазначають, що вказаними неправомірними діями відповідачів позивачам було спричинено моральну шкоду, розмір якої вони оцінюють у 100000 тис. грн. Просили суд зазначені позовні вимоги задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві у повному обсязі. 23.01.2021 Херсонським міським судом Херсонської області постановлено заочне рішення у даній справі, яким позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором купівлі- продажу квартири, збитків, відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] - грошові кошти в сумі 104479,61 грн. (з яких: 52478 грн., - сума основного боргу, 5835,84 грн., - три відсотки річних, 46165,77 грн. - інфляційні витрати). Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] збитки у сумі - 260000,00 грн. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду в сумі 50000,00грн. по 25000,00грн. з кожного на кожного. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] пропорційно на користь держави судовий збір в сумі - 4144,79 грн., по 2072,39грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області скасовано вказане заочне рішення, призначено справу до розгляду у зальному порядку за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.11.2020 цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором купівлі-продажу квартири, збитків, відшкодування моральної шкоди передано для розгляду за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2021 дану цивільну справу прийнято до провадження. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачам в порядку статті 278 ЦПК України строк для подання відзиву на позов. Представник відповідачів подав суду відзив на позов в якому зазначає, що з поданим позовом не погоджується, вважає такий необґрунтованим та безпідставним, а викладені в ньому обставини справи, як і нормативне обґрунтування - недоведеними та хибними з огляду на наступне. Щодо стягнення оплати за квартиру з урахування інфляційних збитків та 3% річних звертає увагу на таке. У позовній заяві [PERSON] та [PERSON] - продавці за договором купівлі- продажу квартири від 29.10.2010 року, стверджують, що взятий на себе договором обов`язок з оплати придбаної квартири відповідачі не виконали, а тому з посиланням на ст. 692 ЦК України просять стягнути з останніх вказану в договорі вартість (ціну) квартири у сумі 52478,00 гри. та нараховані на таку суму, згідно ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційні збитки за період з 19.10.2013 року по 03.07.2017 року в загальній сумі 52001,61 грн. Відповідач вважає такі вимоги позивачів нормативно необґрунтованими, а неврахування факту розірвання договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2010 року - безпідставним. Позивачі обрали способом захисту своїх прав розірвання договору та повернення їм квартири, тобто, [PERSON] та [PERSON] відмовились від виконання договору, а точніше - від прийняття виконання умов такого шляхом оплати вартості квартири з боку покупця. Відповідно, після розірвання судовим рішенням договору вимагати від покупця здійснити оплату згідно умов даного договору позивачі не мають право, адже обов`язок покупця здійснити оплату квартири припинився разом із дією цього договору. Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за 4 роки на неоплачену вартість квартири, то з огляду на те, що ні у [PERSON] , ні тим більше, у [PERSON] , не має невиконаних зобов`язань/боргу згідно розірваного договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2010 року, такі вимоги також підлягають залишенню без задоволення. Щодо стягнення упущеної вигоди. Упущену вигоду, розмір якої позивачі оцінили в 260000,00 грн. як вартість аналогічної двокімнатної квартири в м. Херсон станом на день звернення до суду з даним позовом, позивачі мотивують тим, що «за звичайних обставин вони могли б реалізувати своє право на відчуження квартири і отримати дохід». Відповідач вважає таке трактування упущеної вигоди у спірних правовідносинах невірним. Так, згідно ст. 653 ЦК України, на яку посилаються позивачі, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України упущеною вигодою визнаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Отже, сторона має право за вказаних умов на відшкодування збитків, завданих розірванням договору. У спірних правовідносинах наслідком розірвання договору купівлі-продажу квартири стало те, що взаємні права та обов`язки сторін по ньому припинились, відповідно, продавці були позбавлені можливості отримати той результат, на який вони розраховували при укладенні договору, а саме отримати від покупця обумовлену договором вартість квартири. Вартість квартири станом на сьогоднішній день та неможливість реалізації свого права на її відчуження не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідачів та розірванням договору купівлі-продажу від 29.10.2010 року. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що не надавши у порушення процесуального закону належних доказів, позивачі просять стягнути з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду у сумі 100000,00 грн. по 50000,00 грн. кожному. Мотивують таку шкоду душевними стражданнями, яких вони зазнали через протиправність дій відповідачів та постійними зверненнями до різних інстанцій щодо відновлення своїх порушених прав. Такі вимоги відповідач також вважає необґрунтованими та безпідставними. Так, відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Між тим, у зобов`язальних правовідносинах моральна шкода стягується за правилами ст. 611 ЦК України, згідно якої моральна шкода у разі порушення зобов`язання підлягає стягненню у випадку, якщо це обумовлено договором або про це міститься пряма вказівка в законі, що регулює вказані правовідносини. Оскільки відшкодування моральної шкоди не передбачено ні укладеним між позивачами та [PERSON] договором купівлі-продажу квартири від 29.10.2010 року, ні законом, що регулює відносини купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, то правові підстави для задоволення відповідної вимоги відсутні. Стосовно позовних вимог до [PERSON] . У позовній заяві жодним чином не обґрунтовано вимог до [PERSON] , яка договір купівлі-продажу квартири від 29.10.2010 року не укладала, жодних зобов`язань на себе перед [PERSON] та [PERSON] не брала, відповідно, не порушувала прав та законних інтересів останніх. Дійсно, в момент вчинення правочину з придбання квартири, [PERSON] дала згоду своєму чоловіку [PERSON] на підписання договору. Так само, дружини позивачів - [PERSON] та [PERSON] , надали згоди своїм чоловікам на продаж квартири та на підписання відповідного договору (про що зазначено в тексті самого договору від 29.10.2010 року). Однак, ні [PERSON] , ні [PERSON] не є сторонами судового спору з приводу виконання договору. Натомість, правові підстави для пред`явлення вимог до дружини [PERSON] , позивачі не вказали. Відтак, за відсутності належного правового обґрунтування, позовні вимоги з приводу належного виконання умов договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2010 року до [PERSON] відповідач вважає безпідставними. Представник позивачів у відзиві також зазначає, що насправді, відповідачі жодних протиправних дій по відношенню до позивачів не вчиняли, а [PERSON] вчасно та у повному обсязі розрахувався з [PERSON] , який також діяв і від імені [PERSON] , за придбану квартиру згідно досягнутих між сторонами домовленостей. Тривалий час [PERSON] та [PERSON] разом працювали у м. Херсон, займалися продажом обладнання для опалення та водопостачання. Проте, через конфлікт, що виник між ними, [PERSON] вирішив скористатись відсутністю нотаріально посвідченої заяви про отримання коштів за продаж квартири та ініціював у 2014 році відповідний спір; мета - помститися [PERSON] за розрив ділових відносин та збагатитися за його рахунок. За відсутності належної правової допомоги та з огляду на передбачену договором купівлі-продажу квартири від 29.10.2010 року форму підтвердження факту повного розрахунку, [PERSON] не зміг довести у суді обставину здійснення ним у передбачений договором спосіб оплати. Проте, з огляду на принцип повноти та всебічності розгляду кожної справи, враховуючи, що сума, яку позивачі наразі просять стягнути з [PERSON] є великою, просить суд звернути увагу на наступне. Згідно досягнутих між сторонами у 2010 році домовленостей [PERSON] придбає належну [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру, а в рахунок оплати вартості такої придбає однокімнатну квартиру для дружини [PERSON] , яка на той час проживала у відчужуваній квартирі з дітьми, а решту - готівкою відшкодовує [PERSON] . З метою дотримання житлових прав малолітніх дітей, за три дні до посвідчення договору купівлі-продажу квартири між сторонами по даній справі, а саме 26.10.2010 року, [PERSON] придбав однокімнатну квартиру для дружини [PERSON] у [ADDRESS] . Не дивлячись на те, що у договорі купівлі-продажу покупцем зазначено [PERSON] - дружину позивача [PERSON] , обумовлену договором ціну за придбану нерухомість продавцеві сплатив саме [PERSON] . Факт оплати вартості квартири [PERSON] підтверджує продавчиня такої [PERSON] . Копія договору купівлі-продажу від 26.10.2010 року та пояснення [PERSON] будуть надані суду після їх отримання представником. Через півтора роки, а саме 05.03.2012 року, [PERSON] передав готівкою особисто [PERSON] решту коштів за придбану у нього квартиру. Факт передачі коштів підтверджують свідки - [PERSON] та [PERSON] , які особисто були присутні при такій передачі. Свої договірні зобов`язання перед [PERSON] та [PERSON] за придбану у 2010 році квартиру [PERSON] виконав у повному обсязі. На той момент сторони справи перебували у дружніх відносинах, всі сторони влаштовував проведений розрахунок, а зволікання із підписанням у нотаріуса заяви про проведений розрахунок позивачі пояснювали то своєю, то нотаріуса зайнятістю. Проте, з виникненням та загостренням між [PERSON] та [PERSON] конфлікту, довірливість та необачність [PERSON] були використані проти нього. Виходячи з принципу справедливості, у даній ситуації саме [PERSON] вправі просити суд стягнути моральну шкоду з [PERSON] , а не навпаки. Відповідачі вважають, що ні з точки зору норм права, ні з точки зору принципів справедливості, повторне стягнення з [PERSON] вартості квартири, за яку він вчасно та в повному обсязі розрахувався, є неможливим. А тому, з огляду на недоведеність позовних вимог та обраний позивачами спосіб захисту, беручи до уваги реальні фактичні обставини справи, представник відповідачів просить суд залишити позовну заяву [PERSON] та [PERSON] без задоволення. Також, повідомляє, що з метою підтвердження зазначених у відзиві фактичних обставин справи щодо сплати [PERSON] коштів за придбання дружині та дітям [PERSON] квартири, а також передачі [PERSON] готівкових коштів за придбану 29.10.2010 року квартиру, зв`язалась з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з проханням викласти відомі їм обставини з даного приводу письмово, а підписи завірити нотаріально. На момент подання даного відзиву адвокат не встигла отримати від [PERSON] пояснень, а від [PERSON] - копії договору купівлі-продажу та пояснення, тому, поставила суд до відома, що такі будуть подані невідкладно після їх отримання. Також, на підставі статті 134 ЦПК України у відзиві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який становить 10000грн. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задоволити позов. Представник відповідачів просила відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві, а у випадку, якщо суд дійде висновку про підставність позовних вимог - відмовити у захисті порушеного права у зв`язку із закінченням строків позовної давності. Присутній у судовому засіданні [PERSON] повідомив, що позовні вимоги не визнає, оскільки свої зобов`язання за договором купівлі-продажу від 29.10.2010 року виконав у повному обсязі. Так за три дні до посвідчення договору купівлі-продажу від 29.10.2010 року квартири, він придбав однокімнатну квартиру для дружини [PERSON] у м. Херсон. Не дивлячись на те, що у договорі купівлі-продажу покупцем зазначено [PERSON] - дружину позивача [PERSON] , обумовлену договором ціну за придбану нерухомість продавцеві сплатив саме він - [PERSON] . Факт оплати вартості квартири [PERSON] підтвердила продавчиня такої [PERSON] . Решту суми передав готівкою особисто [PERSON] . Факт передачі коштів підтвердили свідки - [PERSON] та [PERSON] , які особисто були присутні при такій передачі. На той момент він перебував у дружніх стосунках з [PERSON] а тому всі сторони влаштовував проведений розрахунок, а зволікання із підписанням у нотаріуса заяви про проведений розрахунок [PERSON] пояснював своєю зайнятістю. Проте, з виникненням та загостренням конфлікту, довірливість та необачність були використані [PERSON] проти нього. Ухвалою суду від 28.05.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Вивчивши матеріали даної цивільної справи, дослідивши зібрані у ній докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.2010 року укладеного та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В. між [PERSON] , який діяв від свого імені та по довіреності посвідченої приватним нотаріусом від імені [PERSON] та [PERSON] , здійснили продаж квартири в [ADDRESS] загальною площею 56,8 м. кв. за 52487,00 грн., які покупець зобов`язався сплатити продавцю до 18.10.2013року. Право власності у покупця на вказане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації зазначеного договору. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 29.10.2010 р., [PERSON] надала згоду чоловіку - [PERSON] на купівлю вищевказаної квартири [ADDRESS] , та стверджувала що вказаний договір укладено в інтересах сім`ї, наслідки ст.ст.60,65 СК їй роз`яснені. Відповідно до умов договору факт повного розрахунку за вказане нерухоме майно підтверджується особистою заявою продавців, або уповноважених представників справжність підпису яких засвідчується нотаріально, що є невід`ємною частиною вказаного договору. Однак, у встановлений договором строк [PERSON] , не здійснив оплату за придбану квартиру у повному обсязі, що підтверджується відсутністю нотаріально посвідченої заяви, тим самим порушив істотні умови договору. Крім того, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарував спірне майно, а саме квартиру за адресою в [ADDRESS] своїй дружині - [PERSON] безоплатно 31.07.2013 року. Саме невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за придбану квартиру стало підставою звернення позивачів до суду про розірвання вищевказаного договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання за позивачами права власності на спірне майно. Відповідно до Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17.09.2014 року у частині що залишено без змін рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04.11.2014 року, договір купівлі-продажу квартири укладений 29.10.2010 року між [PERSON] , який діяв від свого імені та імені [PERSON] та [PERSON] розірвано з тих підстав, що покупець не виконав умови вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, а саме не здійснив оплату за передану йому квартиру. Вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За наведених обставин, суд не бере до уваги подані представником відповідачів адвокатом Блохіною Ю.В. докази на підтвердження доводів про належне виконання свої зобов`язань відповідачами, зокрема, нотаріально посвідчені заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки факт невиконання відповідачами обов`язків за договором купівлі-продажу квартири в частині оплати встановлений рішенням суду, яке набуло законної сили, а належним доказом підтвердження виконання [PERSON] обов`язків за договором купівлі-продажу є нотаріально посвідчена заява. Позивачі, посилаючись на норми ст.ст. 625, 629, 655, 691, 692 ЦК України, просили стягнути з відповідачів вартість квартири у розмірі - 52487,00 грн., 5835,84 грн. трьох відсотків річних, 46165,77грн. інфляційних збитків за період з 19.10.2013 по 03.07.2017. Суд, перевіривши доводи позивачів, дійшов висновку про необхідність задоволення позову в цій частині, однак з інших правових підстав, з огляду на таке. Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)). При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Так згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, стягнення з відповідачів вартості квартири, яка залишилася фактично у їх власності ( [PERSON] ) після розірвання договору купівлі-продажу, трьох відсотків річних та інфляційних з нарахованих на вказану суми - є формою відшкодування збитків, а відтак підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів. Також позивачі просили стягнути з відповідачів 260000грн. упущеної вигоди, посилаючись вже на вищезазначені норми. Вирішуючи питання щодо вказаної вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 623 ЦК України, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до правових висновків Верховного Суду (Касаційний господарський суд), викладених у постановах: від 12 березня 2019 року у справі № 916/3211/16; від 25 червня 2019 року у справі № 910/422/18, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він розраховував. Крім того, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1)протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. У постанові Вищого господарського суду України від 09 лютого 2017 року у справі №923/2075/15 вказано про те, що покладення на особу обов`язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача. Про те, що доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача вказано у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, провадження № 12-199гс18; від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18, провадження № 12-153гс19. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду (Касаційний господарський суд) від 30 вересня 2019 року у справі № 921/377/14-г/7 та у постанові Вищого господарського суду України від 09 грудня 2014 року у справі № 5023/4983/12. Позивач повинен довести також те, що він міг i повинен був отримати визначені доходи, i тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості їх отримати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зроблено висновок, що тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача. Судом установлено, що відповідачі не здійснили оплату за придбану квартиру, внаслідок чого позивачі зазнали реальні та істотні збитки, оскільки відчуживши належну їм квартиру, були позбавлені можливості отримати вартість предмета договору обумовлену в договорі та позбавлені можливості використати кошти від продажу на свої потреби, а отже були позбавлені того на що розраховували при укладанні договору. Зі свого боку позивачі вживали всіх заходів щодо отримання коштів за відчужену квартиру, яка не дивлячись на те, що договір купівлі-продажу було розірвано залишилась у власності одного з відповідачів. Згідно звіту наданого позивачем про визначення ринкової вартості нерухомого майна квартири станом на 2018 рік ринкова вартість квартири, становила 334580,00 грн. Таким чином, збитки, завдані відповідачами позивачам становлять 334580,00 грн. Вказана оцінка проведена відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-III, а відтак вказану оцінку суд приймає як належний доказ суми визначення збитків. Разом з тим, позивачі просять відповідно до заявлених позовних вимог стягнути з відповідачів 260 000 грн., отже, враховуючи принцип диспозитивності, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди позивачі посилались на невиконання договірних зобов`язань відповідача. Проте, у зобов`язальних правовідносинах моральна шкода стягується за правилами ст.611 ЦК України, згідно якої моральна шкода за невиконання однією із сторін зобов`язання підлягає стягненню у випадку, якщо це обумовлено договором або про це міститься пряма вказівка в законі, що регулює вказані правовідносини. Однак, відшкодування моральної шкоди договором купівлі-продажу квартири, ні безпосередньо прямою нормою закону, що регулює правовідносини купівлі-продажу не передбачено. За встановлених обставин, вимоги позивачів в цій частині є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц. Суд не погоджується з твердженням представника відповідачів про те, що позивачі пропустили строк звернення до суду, оскільки в даному випадку цей строк потрібно рахувати з 04.11.2014, тобто дати рішення апеляційного суду Херсонської області, яким було змінено рішення Суворовського районного суду від 17.09.2014 в частині визнання права власності та витребування майна (спірної квартири), а не з часу, коли зобов`язання за договором купівлі-продажу мало бути виконане покупцем. Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). З урахуванням наведеного та ст.265 ЦПК України, суд констатує, що у даному рішенні мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім тих аргументів, які не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Згідно ухвали від 13.07.2017 року прийнято рішення про звільнення позивачів від сплати судового збору. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 3644,79грн. (104479,61 грн. +260000 грн.=364479,61)/100).

Outcome: partial