Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що являється одноосібним власником квартири [ADDRESS]. Крім нього в даній кваритирі зареєстрований [PERSON], який вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2015 року був визнаний винним у подвійному вбивстві та засуджений до довічного позбавлення волі. Позивач вказує, що відповідач не проживає в квартирі понад один рік, крім того перебуває в місцях позбавлення волі, при цьому позивач змушений сплачувати комунальні послуги за нього та нести додаткові витрати на утримання житла. У зв'язку із цим, просив про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач перебуає в Київському слідчому ізоляторі, про день та час розгляду справи повідомлений, надіслав до суду заяву в якій позов визнає. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що спадкоємцем квартири [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності [PERSON], являється її син [PERSON] На підставі вказаного свідоцтва право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON], як колишній чоловік [PERSON], зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. Однак, [PERSON] понад рік не проживає у вказаній квартирі, крім того на даний час знаходиться в місцях позбавлення волі. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2015 року відповідач визнаний винним у подвійному вбивстві та засуджений до довічного позбавлення волі. Аналізуючи зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не мешкає за адресою: [ADDRESS]. Тобто, відповідач на час звернення позивача до суду не мешкає в квартирі [ADDRESS] більше одного року поспіль. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] як одноосібний власник має право на здійснення права власності на належну йому квартиру [ADDRESS] та вимагати усунення порушень цього права. Ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньої або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою є достатньою правовою підставою для зняття з реєстрації проживання за цією адресою. Оскільки позивач не звертався до органів реєстрації з заявою про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, суд вважає передчасною вимогу про примусове зняття останнього з реєстраційного обліку. Судовий збір із відповідача у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню на користь позивача в порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial