Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач ПАТ « Банк Форум» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.09.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0207/07/15-Z про надання кредиту на споживчі потреби 10000 доларів США зі строком користування до 26.09.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладено іпотечний договір №0207\\07\\15-Z (І) квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором уклав з відповідачем [PERSON] договір поруки №0207\\07\\15-Z (П2). Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, оскільки відповідачем не були виконані зобов'язання, встановлені договором. Відповідач [PERSON] не виконує зобов'язання належним чином, внаслідок чого станом на 04.08.2015 року існує заборгованість за кредитним договором в сумі 4046,46 доларів США, що складається із: - простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів 1006,83 доларів США; - поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів 2104 доларів США; - простроченої заборгованості за нарахованими процентами 410,93 доларів США; - поточної сума заборгованості за нарахованими процентами 38.19 доларів США; загальної суми заборгованості без штрафних санкцій 3559,45 доларів США; - сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом по процентам. - штраф за порушення умов п.3.3.7 кредитного договору 5000 гривень. Представник ПАТ «Банк Форум» за довіреністю [PERSON] 16.11.2015 подав до суду уточнені позовні вимоги та просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором від 29.09.2007року №0207\\07\\15-Z в сумі 4046,46 доларів США 11 центів та 5000 гривень. Також представником ПАТ «Банк Форум» за довіреністю [PERSON] 31.05.2016 року подав до суду уточнення позовних вимог, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3896,44 доларів США та штраф 5000 гривень. Представником позивача також надано заяву про стягнення з відповідачів витрат за оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» у сумі 462 гривень, про що надано квитанцію. Не погодившись з позовними вимогами ПАТ «Банк Форум» відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, третя особа [PERSON] про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними. Свої вимоги мотивує тим, що позивачем порушено вимоги ст.. Закону України «про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору), ані до укладення кредитного договору від 26.09.207 року, ПАТ «Банк Форум», ані під час укладення кредитного договору, не було надано споживачу повної та достовірної інформації про сукупну повну вартість кредиту та всіх сукупних послуг, як банківських, так і 3-х осіб, немає відомостей про сукупну вартість кредиту, не надавався окремий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, копію кредитного договору від 26.09.2007 року за №0207\\07\\15-Z з графіком повернення кредиту ніхто не вручав, але поставила розпис про це оскільки це вимагали робітники банку. Про порушення своїх прав дізналась у 2015 році, коли отримала копію позовної заяви, тому просить поновити строк позовної давності, просить визнати кредитний договір недійсним. Представник ПАТ «Банк Форум» в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. У зустрічних позовних вимогах про визнання кредитного договору та застосувати строк позовної давності стосовно заявлених ним вимог просить відмовити. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права та обов'язки сторін, справа розглянута у відсутності відповідача при заочному розгляді, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0207\\07\\07\\15-Z (а.с. 8-9) про надання для споживчих потреб у сумі 10000 доларів США зі строком користування до 26.09.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,0% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки від 26.09.2007 року (а.с.13.) згідно якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед позивачем погасити у повному обсязі заборгованість по кредитному договору в разі його невиконання або порушення [PERSON] зобов'язань за цим договором. Відповідно до п. 2.1 договору поруки, поручитель зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиції (штраф, пеню) та інші платежі передбачені кредитним договором. У випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору, як це встановлено п. 3.1 договору поруки, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Документами, що знаходяться в матеріалах справи підтверджено, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.06.2014 року прийнято рішення № 49 про початок ліквідації Публічного акціонерного Товариства « Банк Форум» з 16 червня 2014 року. Пунктом 1 ч.3 ст.47 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачено, що Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені Банку. Згідно п.5 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. У відповідності до п.9 ст.48 та п.5 ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені Банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Отже, вжиття у встановленому законодавством прядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку під час здійснення його ліквідації покладено безпосередньо на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або шляхом делегування повноважень на уповноважену особу Фонду. Відповідно ч.1 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду» та Законом України не передбачено можливості передоручення своїх повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам. Виходячи з наведеного, суд, не приймає до уваги при ухваленні рішення та не розглядає заяву про уточнення розміру позовних вимог, оскільки уточнення підписані представником ПАТ «Банк Форум» [PERSON], а не уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк-Форум» Ларченко Іриною Миколаївною. Також з цих підстав не може бути задоволена вимога про стягнення витрат на оголошення у пресі в сумі 462 грн. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не 84,00 доларів США. За змістом п. 2.5 кредитного договору сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. Пунктом 2.6 Кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно в валюті кредиту, щомісячно не пізніше 20-го числа місяця. З розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 04.08.2015 року вбачається що заборгованість відповідача складає 4046,46 доларів США та 5000 гривень, з яких: - простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів 1006,83 доларів США; - поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів 2104 доларів США; - простроченої заборгованості за нарахованими процентами 410,93 доларів США; - поточної сума заборгованості за нарахованими процентами 38.19 доларів США; загальної суми заборгованості без штрафних санкцій 3559,45 доларів США; - сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом по процентам. - штраф за порушення умов п.3.3.7 кредитного договору 5000 гривень. Пунктом 3.2.2 кредитного договору 0207/07/15-Z від 26.09.2016 року передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником чи поручителем зобов'язань за кредитним договором чи договорами, які є забезпечують виконання зобов'язань, банк має право вимагати достроково повернення кредитних коштів та сплати процентів. Згідно п. 4.1 кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Пунктом 3.3.8 договору передбачений обов'язок позичальника у разі неналежного виконання зобов'язань за договором достроково повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на письмову вимогу банку. Відповідно до пункту 5.3 кредитного договору таке стягнення може бути проведено за умови вручення під розписку або надіслання рекомендованим листом позичальнику письмової вимоги про повернення кредиту та сплату процентів. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачам направлялись вимоги про дострокове повернення кредитних коштів рекомендованими листами (а.с.36-40). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. За правилом, передбаченим ст. 1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 546 ЦК України, передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 543 ЦК України, передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Пунктом 12 Постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, передбачено, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст. 533 ЦК України. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодам, укладеними між резидентами на території України. Згідно ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися лише у національній валюті України - гривні. Дана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 01.04.2015 року у справі №909/660/14. Пунктом 4.4 кредитного договору, передбачено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3 кредитного договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000,00 грн. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м.Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно матеріалів позовної заяви, відповідачі зареєстровані в м.Маріуполі. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 487,01 доларів США задоволенню та штрафу в розмірі 5000 гривень не підлягають, в інщій частині підлягають задоволенню. Що стосується зустрічних вимог, то суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Так, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. У відповідності до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у зв'язку з чим грошове зобов'язання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч.1 ст. 192 ЦК України, відповідно якої законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання повинно бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст.5 цього Декрету, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією має право здійснювати операції з- надання кредитів в іноземній валюті. При цьому індивідуальної ліцензії відповідно до пп. «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті не вимагається. Враховуючі, що Виходячи з того, що ПАТ «Банк Форум» мав під час укладення договору з відповідачем банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операцій в іноземній валюті, він мав право на укладання кредитного договору в іноземній валюті - в доларах США та має право вимагати виконання зобов'язань за даним договором у валюті кредитування. І такий договір не суперечить чинному законодавству, тому доводи відповідача, що договір є недійсним , оскільки не укладений у гривні, не відповідають вимогам законодпаства та обставним справи. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. У звязку з цим застосування Закона України „Про захист прав споживачів до спорів, що виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений Закон не застосовують, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, бо згідно до ст.627 ЦК України - сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позов в частині визнання договору недійсним в судовому засіданні не доведені. Позивач не довів в судовому засіданні, що вона дійсно вимагав у Банку надати йому якусь інформацію, чи розяснити , яка є йому незрозуміла. Судом встановлено, що між сторонами було укладено 26.09.2007 року кредитний договір №0207\\07\\15-Z про надання кредиту в розмірі 1000 доларів США ,відповідно до якого позивач за зустрічним позховом була ознайомлена з умовами кредитування, з якими погодилась. За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстав для визнання договору недійсним. Посилання відповідача на те, що позивач закрив свої відділення у м.Маріуполі також не заслуговують на увагу, оскільки вимогнами законодавства передбачено порядок повернення заборгованості у випадку відмови кредитора її отримувати. Також не підлягає задоволенню клопотання щодо поновлення строку позовної давності, оскільки із умовами договору позивач за зустрічним позовом ознайомилася при його укладені , а поважних причипн його пропуску суду не наведено. Виходячи з того, що в силу вимог ч.5 п. 21 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на час звернення з позовом до суду, позивач при подачі позову до суду у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів дохід держави судовий збір за ставками, що діяли станом на момент звернення позивача до суду з позовом відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 12.08.2015 року) з кожного окремо в рівних частках по 1534,13 грн., а загалом 3068,26 грн. (виходячи з ціни позову (4046,46 доларів США * 25,97) + 5000 = 110086,57 грн.), оскільки солідарне стягнення судового збору не передбачене. На підставі викладеного,

Outcome: partial