Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом по тих підставах, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2011 року. Від даного шлюбу в них одна неповнолітня дитина: син [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Спільне життя сторін не склалося, вони перестали розуміти одне одного, у зв'язку з цим припинили шлюбні стосунки. Зараз сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть. У зв'язку з цим позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 14500 гривень за ювелірні вироби вагою 25 г, які були придбані за її кошти до шлюбу і які вона втратила з вини відповідача; грошові кошти в розмірі 700 доларів США - половина вартості автомобіля, який був придбаний у шлюбі на спільні кошти. Позивачка в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає (а.с.18). Відповідач у судове засідання не з'явився. На адресу суду від нього надійшли заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що відповідач частково згоден з позовними вимогами позивачки, а саме згоден розірвати з позивачкою шлюб. З позовними вимогами позивачки щодо стягнення з нього грошових коштів в розмірі 14500 гривень за ювелірні вироби вагою 25 г та грошових коштів в розмірі 700 доларів США - половина вартості автомобіля - відповідач не погодився (а.с.16-17). Крім того, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі (а.с.15), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 26 лютого 2011 року уклали шлюб, який був зареєстрований другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського 26 лютого 2011 року за актовим записом № 80 (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину : сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданого другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського 19 липня 2011 року, про що зроблено актовий запис № 582 (а.с. 7). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, майновий спір чи спір про місце проживання дитини у них відсутній. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] існує лише формально та позов підлягає задоволенню, оскільки ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд залишає їй прізвище "[PERSON]". Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 1 статті 69 СК України регламентує, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено, зокрема, домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи. Однак, що стосується наявності майна, що є особистою приватною власністю та спільного майна, про яке йдеться у позові, та його вартості, позивачкою не надано на підтвердження цього жодних доказів в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, тобто позивачкою не доведені факт наявності майна, належності його до переліку майна, що є особистою приватною власністю та спільного сумісного майна подружжя. У зв'язку з викладени, позов в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 14500 гривень за ювелірні вироби вагою 25 г та грошових коштів в розмірі 700 доларів США - половина вартості автомобіля задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 69, 70, 71, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial