Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

\~\~У вересні 2014 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить визнати майно у вигляді автомобіля Lexus RX300, державний номер [NUMBER], квартири [ADDRESS], а також приміщень 1 поверху по вул. Золочівська, буд. 14 у м. Харкові спільною сумісною власністю подружжя. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію своєї частини майна у розмірі ? від вартості спільного майна подружжя: автомобіль Lexus RX300, державний номер [NUMBER], - 161\~160 грн., квартири [ADDRESS] 268\~600 грн., а також приміщень 1 поверху по вул. Золочівська, буд. 14 у м. Харкові 483480 грн. Загальна сума 913\~240 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму судового збору за подання позовної заяви у сумі 3409 грн. В подальшому позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та остаточно просила встановити факт її проживання із відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2008 року по 12.06.2009 року. Визнати майно у вигляді автомобіля «Lexus RX300», держ.номер АХ 3330 СМ, квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], а також приміщень 1-го поверху по вул. Золочівська, буд. 14 у м. Харкові, загальною площею 90 кв.м спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину спільної сумісної власності подружжя, тобто на ? автомобіля «Lexus RX300», держ.номер АХ 3330 СМ; на ? квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; на ? приміщення № 88 першого поверху по вул. Золочівська, 14 у м. Харкові. Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію своєї частини майна у розмірі ? від вартості спільного майна подружжя: автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ 3330 СМ, у розмірі 182\~959,88 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3409 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача суму сплачену за проведення експертизи у розмірі 1845 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона познайомилась в 2007 році та з січня 2008 року вони почали мешкати однією сім'єю, але без реєстрації шлюбу, у гуртожитку по вул. Червоноармійська, 11, кімната № 20. З цього часу і до офіційного укладення шлюбу вони вели спільне господарство, відпочивали разом, відвідували спільних друзів, спілкувалися з батьками. Друзі сприймали їх як сімейну пару. В лютому 2009 року вони за власні кошти придбали квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], яку оформили на ім'я відповідача. В грудні 2009 року, після того, як вони закінчили всі ремонтні роботи в квартирі та облаштували її, вони вселилися та з цього часу постійно в ній проживали. Всі борги, які виникли під час купівлі квартири та проведення ремонтних робіт, вони віддавали разом. Крім того, в цей період її доходи були значно більшими за доходи відповідача. Враховуючи, що в період з січня 2008 року до офіційного укладення шлюбу вони з відповідачем мали спільний побут, вели сумісне господарство, виконували обов'язки щодо утримання один одного, мали спільне місце проживання, його спільно утримували, мали серйозні наміри щодо подальшого спільного життя і асоціювали себе як родину та складали таке ж враження у суспільства та інших осіб поруч з якими мешкали, разом працювали, спілкувалися, вважає за необхідне в судовому порядку встановити факт проживання її та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім того, позивач зазначила, що 12 червня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області, від якого народилася донька [PERSON], 12.06.2010 року. В період проживання разом однією родиною, як зазначалось вище, за спільні кошти ними була придбана квартира, що розташована за адресою [ADDRESS]. В період знаходження у шлюбі і проживання разом однією родиною також за спільні кошти сторонами був придбаний автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ 3330 СМ. Також в період спільного проживання було придбано приміщення 1 поверху по вул. Золочівська, буд.14 у м.Харкові. На сьогоднішній день у власності відповідача знаходяться гостинки, загальною площею 90 квадратних метрів на 1 поверсі в приміщенні по вул. Золочівська, буд.14 у м. Харкові. Добровільно розділити спірне майно відповідач відмовляється, у зв'язку з чим у позивача виникла необхідність звернутися до суду з позовною заявою. У судовому засіданні позивач та її представники неодноразово подані уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі, надали письмові заперечення (т. 1, а.с. 126-128).У судовому засіданні пояснили, що спірне нерухоме майно квартиру № 70, яка розташована за адресою: Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кушнарьова, 2, було придбано відповідачем 19.02.2009 року, тобто, до укладання шлюбу із позивачем за кошти, які були надані батьком позивача, а приміщення 1-го поверху, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Золочівська, буд. 14, крім приміщення № 88, згідно рішення Ленінського районного суду від 04.10.2012 року по справі № 2024/7344/12, самовільно реконструйовані житлові квартири, які на даний час йому не належать, адже були продані іншим особам за згодою позивача під час знаходження у шлюбі. Також пояснив, що позивач проти продажу автомобіля «Lexus RX300», держ.номер АХ3330СМ, не заперечувала, але після отримання коштів за цей автомобіль почала вимагати собі більшу частку коштів. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено наступне. 12 червня 2009 року в Мереф'янській міській раді Харківського району Харківської області був укладений шлюб [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 52. Вищезазначене встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05.11.2014 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 17.11.2014 року (т. 1, а.с. 122). Відповідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Від шлюбу народилася донька, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 204116, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 390 (т. 1, а.с. 9). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України судом може бути встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу. Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, позивач в останній редакції уточненої позовної заяви та у судових засіданнях просила встановити факт її проживання із відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2008 року по 12.06.2009 року. В підтвердження факту проживання однією сімєю позивачка надала суду численні фотокартки, які підтверджують сімейні стосунки між нею та відповідачем протягом тривалого часу. Достовірність даних фотознімків не оспорювалась (т. 1, а.с. 105-111). Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт спільного проживання сторін в період з січня 2008 року до офіційного укладення шлюбу. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачку [PERSON] знає з 2001 року, коли вона працювала завідуючою гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Червоноармійська, 11. На той час [PERSON] проживала в даному гуртожитку. З кінця 2006 року та напочатку 2007 року [PERSON] став ночувати у [PERSON] та у 2007 році почав жити разом з [PERSON] у гуртожитку, потім одружилися та виїхали з гуртожитку, коли купили квартиру у смт. Пісочин Харківського району Харківської області. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона знає з 2001 року. Вони разом працюють та мешкали у гуртожитку. Станом на теперішній час вона продовжує мешкати в даному гуртожитку. [PERSON] вона знає з 2007 року, коли він приходив до [PERSON] та з 2007 року став проживати у неї. Вона разом з ними відпочивала. З приводу придбаної квартири у смт. Пісочині їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що [PERSON] вона знає з 2003 року та проживали разом у гуртожитку, до якого вона разом з чоловіком переїхала у грудні 2007 року. Їй віддомо, що з 2007 року [PERSON] мешкав разом з [PERSON] у гуртожитку. Потім вони разом переїхали у квартиру, яка знаходиться у смт. Пісочині. За які кошти була придбана дана квартира їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною доньки [PERSON]. З 07.12.2007 року вона знає [PERSON] Разом працювали. [PERSON] знає з грудня 2007 року, коли він почав разом жити з позивачкою. Їх завжди вважала сім'єю. До 2009 року вони проживали у гуртожитку, а потім переїхали у квартиру в смт. Пісочині. В кінці 2008 року вона дала у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 30\~000 грн. на придбання квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що є рідною сестрою [PERSON] Відповідача вона знає з 2007 року. Знала також, що її сестра та відповідач працювали разом на Південній залізниці. Їх вважала родиною. У червні 2009 року вони одружилися. До одруження вони разом купували квартиру. Вона та її батьки давали 20\~000 грн. у грудні 2007 року або у січні 2008 року. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON], який пояснив, що разом з дружиною у грудні 2007 року переїхали до гуртожитку, де напочатку 2008 року або взимку або восени він познайомився з позивачкою. Відповідач приїздив до неї два або три рази на неділю, а з літа 2009 року почав проживати разом з [PERSON]. Дані покази свідка є неконкретними, містять суперечності з поясненнями вищевказаних свідків Таким чином, з пояснень вищевказаних свідків встановлено, що в період з 01.01.2008 року по 12.06.2009 року, тобто до моменту реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] мешкали разом, мали спільний побут, вели сумісне господарство, виконували обов'язки щодо утримання один одного, асоціювали себе як родину, в результаті чого можно зробити висновок, що між сторонами в зазначений період існували усталені відносини, притаманні подружжю, та позов в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2008 року по 12 червня 2009 року підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 22-25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.\~У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 70 по вул. [PERSON], 2 в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1125 (т. 1, а.с. 124-127). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] був зареєстрований автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ3330СМ (т. 1, а.с. 82). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2012 року за [PERSON] було визнано право власності на самовільно реконструйовані (переобладнані нежитлові приміщення у житлові) квартири та приміщення квартирного багатоповерхового житлового будинку літ. «А-5» по вулиці Золочівській, 14 у м. Харкові, а саме на квартири № 59, 69,78, 86, 88 (т. 2, а.с. 114-116). Вищевказане майно позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити його. Однак, дана вимога позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, квартира № 70 по вул. [PERSON], буд. 2 в смт. Пісочин Харківського району Харківської області як зазначалось вище відповідно договору купівлі-продажу від 19 лютого 2009 року була придбана [PERSON] Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі № 6-79цс13, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно із правовою позицією висловленою судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-135цс13, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Згідно із правовою позицією висловленою Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-211цс14, сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що гроші на придбання квартири відповідачу він надав особисто, які він зняв з власного депозиту у банку. Після оформлення договору купівлі-продажу, з метою забезпечення повернення відповідачем грошей, на його ім'я останнім було складено заповіт. Зазначені дані цілком було підтверджено свідком [PERSON], яка у судовому засіданні пояснила, що свого часу до неї звернувся батько відповідача - [PERSON] з проханням допомогти підібрати недорогий варіант придбання квартири, що й було нею зроблено. Перед початкам оформлення угоди, [PERSON] зняв гроші з свого власного банківського рахунку і хоча договір купівлі-продажу оформлявся на ім'я [PERSON] гроші продавцю в іноземній валюті безпосередньо сплатив [PERSON] Дивлячись на ту обставину, що [PERSON] дуже переживає за сплачені гроші, вона рекомендувала відповідачу оформити заповіт на ім'я батька. З [PERSON] вона не знайома. Крім того, зазначені обставини були підтверджені свідком [PERSON], який пояснив суду, що був свого часу запрошений [PERSON] бути присутнім при укладанні договору купівлі-продажу квартири, бо мав неодноразово справи з нерухомістю. Під час укладання були присутні з одного боку відповідач [PERSON], його батько [PERSON], [PERSON] та він, а з іншого боку були присутні продавець та її син. Гроші продавцю, через її сина, передав [PERSON], адже молодий чоловік по перше перерахував їх, а тільки потім передав жінці. Вищевказані пояснення свідків підтверджуються довідкою, наданою начальником відділення № 85 АТ «УкрСиббанк», у якій зазначено, що [PERSON] мав вкладний рахунок № 26358022339400 у євро та депозитні кошти за даним рахунком у сумі 25\~000 євро були повернуті вкладнику 22.10.2008 року (т. 1, а.с. 204-205). 27 березня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу був посвідчений заповіт, відповідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження належні йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] та квартиру № 70 по вул. [PERSON] № 2 в смт. Пісочин, Харківського району Харківської області, заповів [PERSON] (т. 1, а.с. 206). Таким чином, у судовому засіданні відповідачем доведений той факт, що квартира № 70 по вул. [PERSON] № 2 в смт. Пісочин, Харківського району Харківської області була придбана за кошти його батька, [PERSON] Доказів того, що позивач матеріально приймала участь у придбанні спірної квартири надано не було. А до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що вони давали у борг [PERSON] грошові кошти саме на придбання квартири № 70 по вул. [PERSON] № 2 в смт. Пісочин, Харківського району Харківської області, суд ставиться критично, оскільки [PERSON] є рідною сестрою позивачки, а [PERSON] хрещеною доньки позивачки та вони зацікавлені у вирішенні справи на користь позивача. Жодного документу на підтвердження факту передачі ними грошових коштів позивачці суду надано не було. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнаня квартири № 70, що розташована за адресою Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кушнарьова, буд. 2, спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на ? частину зазначеної квартири задоволенню не підлягають. Крім того, як зазначалось вище згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] був зареєстрований автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ3330СМ, номер кузова [NUMBER], який позивач просить поділити. Відповідно довідки-рахунок серії ВІА № 618449 автомобіль «Lexus RX300» 30 вересня 2014 року був проданий (т. 1, а.с. 236). Згідно повідомлень заступника начальника УДАІ ГУМВС України в Харківській області відповідно за вих. № 52/9957 від 23.10.2014 року та за вих. № 52/1318 від 16.02.2015 року транспортні засоби за [PERSON] зареєстровані не значаться (т. 1, а.с. 193, 235). За змістом ч. 2 ст. 68 СК України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У судовому засіданні встановлено, що автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ 3330 СМ, було відчужено подружжям у період знаходження їх у шлюбі. Належних та допустимих доказів з приводу того, що спірний автомобіль було продано відповідачем без згоди позивача та, що відповідач діяв не в інтересах сім'ї суду надано не було, тому поділу даний автомобіль не підлягає. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ним в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, \~допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. \~ \~ \~ \~ Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", \~вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. \~ Таким чином, в порушення вимог ч. 5 ст. 71 СК України суду не надано було доказів згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошової компенсації своєї частини майна у розмірі ? частини від вартості спільного майна подружжя автомобіль «Lexus RX300», держ.номер АХ 3330 СМ, у розмірі 182\~959,88 грн. згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5178 від 16.06.2015 року (т. 1, а.с. 225-228) задоволенню також не підлягають. Також судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належали приміщення квартирного багатоповерхового житлового будинку літ. «А-5» по вулиці Золочівській, 14 у м. Харкові, а саме на квартири № 59, 69,78, 86, 88 . Відповідно нотаріально засвідченої заяви від 17.12.2012 року [PERSON] надала згоду відповідачеві [PERSON] на продаж та укладання договорів купівлі-продажу вищевказаних квартир (т. 1, а.с. 160). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В той же час, з отриманих на запит суду з Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно, а також з отриманих копій реєстраційних справ на приміщення №№ 59, 69, 78, 88 в будинку по вул. Золочівській, 14 у м. Харкові вбачається, що за [PERSON] зареєстроване право власності лише на квартиру № 88 першого поверху по вул. Золочівській, 14 у м. Харкові. Інші квартири були відчужені відповідачем за згодою позивача (т. 2, а.с. 2, 4, 6, 8, 10, 37-118), у звязку з чим дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу по ? частини за кожним. Частинами 1, 3 статті 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 3\~409 грн., що підтверджується оригіналом квитанції № [NUMBER] від 19.09.2014 року (а.с. 1). Крім того, по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, оплату якої було покладено на позивача. Із супровідного листа Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON] за вих.№ 5178 від 16.06.2015 року, який знаходиться в матеріалах справи у т. № 1, а.с. 224, вбачається, що вартість експертизи у сумі 1\~845 грн. сплачена. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, в матеріалах на час винесення рішення суду містився лише оригінал квитанції про сплату позивачем судового збору. Документального ж підтвердження витрат за проведення експертизи позивачем не надано. У зв'язку з цим та з урахуванням того, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача лише судовий збір у розмірі 3 409 грн. Крім того, ухвалою суду від 18.09.2014 року був накладений арешт на квартиру [ADDRESS], арешт на приміщення 1 поверху № 59, 69, 78, 86, 88 у буд. № 14 по вул. Золочівська у м. Харкові, а також арешт на автомобіль Lexus, державний номер [NUMBER] (а.с. 25-26). Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. У зв'язку з тим, що станом на день винесення судового рішення автомобіль Lexus, державний номер [NUMBER], а також приміщення 1 поверху № 59, 69, 78, 86 у буд. № 14 по вул. Золочівська у м. Харкові знаходяться у приватній власності інших осіб, суд вважає за необхідне зняти арешт із зазначеного майна, а також зняти арешт з квартири [ADDRESS], оскільки дана квартира не була визнана спільної сумісною власністю подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: partial