Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до КП ШКЗ «Зірка» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що Згідно наказу № 750-к від 05.09.2017 р. позивач був тимчасово прийнятий з 06 вересня 2017 року на посаду водія автотранспортних засобів автотранспортної дільниці транспортного цеху. Наказом V 935-к від 02.11.2017 р. [PERSON] був переведений па постійну роботу водієм автотранспортних засобів автотранспортної дільниці транспортного цех). Наказом № 436-к від 02.08.2018 року позивач був з 02 серпня 2018 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ст. 38 ч. З КЗпП України). На день звільнення з роботи Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Зірка» нарахувало [PERSON] заробітну плату в сумі 33225,75 грн., але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилося. Позивач надав заяву про розгляд справи за його участі, позовні вимоги підтримує просить розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення. Відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судове засідання\~ повторно не з`явився, будь яких заперечень проти позову не надав, не повідомив суп про причини неявки в судове засідання. За таких обставин, суд відповідно до вимог\~ ст.ст. 280-281 ЦПК України,\~ зі згоди позивача, виносить рішення при заочному розгляді справи, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Суд дослідивши матеріали справи\~ встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON] працював в КП ШКЗ «Зірка», на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортної дільниці транспортного цеху тимчасово з 06.09.2017 року по 02.11.2017 року та на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортної дільниці транспортного цех з 02.11.2017 р. по 02.08.2018 р. (а.с.6,7) Правовідносини по даному позову регулюються Кодексом законів про працю України. Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівниками регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 02.08.2019 року\~ позивача звільнено з посади за власним бажанням в зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю.(а.с.7) В день звільнення\~ позивача і до цього часу\~ відповідач не виплатив всіх належних йому сум заробітку, в результаті чого має перед позивачем заборгованість з заробітної плати за період\~ з 01.09.2017 року по 02.08.2019 року\~ у\~ розмірі 33225,75 грн, (а.с. 8), яку слід стягнути з відповідача відповідно до ст. 116 КЗпП України. Разом з цим після звільнення\~ позивача і до цього часу заробітна плата йому не виплачена\~ (а.с.27) Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. \~ Згідно довідки від 11.02.2019р. середньоденна заробітна плата позивача становить 173,92гн (а.с.26) Таким чином\~ заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 03.08.2018 року по 10.05.2019 року(по день винесення рішення)\~ становить 33392,64 грн\~ (192(кількість роб. днів) *173,92 (середньоденна з.п.)), які також слід стягнути з відповідача. Отже\~ вимоги позивача в даній частині доведені і підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача пов`язаною з невиплатою заробітної плати у розмірі 1000 грн., то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за умов наявності вини підприємства, з нього\~ повинна стягуватися моральна шкода, якщо ці дії призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в постанові № 13 "Про практику застосування\~ законодавства про оплату праці", вказав на тє, що ця сума підлягає стягненню у випадках наявності вини піцдприємства\~ та якщо якщо роботодавець не доведе\~ відсутності своєї вини у несвоєчасній виплаті. Відповідач жодним чином не зазначив відсутності\~ своєї вини в невиплаті заробітної плати, а тому відповідно до вимог чинного законодавства з відповідача на користь позивача слід стягнути завдану невиплатою заробітної плати моральну шкоду. \~\~ Як вбачається з матеріалів справи,\~ позивач при звільненні\~ з вини відповідача дійсно втратив нормальні життєві зв`язки,\~ тривалий час не працював, дійсно докладала багато зусиль\~ для\~ організації\~ свого\~ життя\~ в цей період.\~ А тому суд\~ дійшов висновку про необхідність відшкодування\~ позивачеві\~ моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, зазначену суму суд визначив без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Щодо позовних вимог\~ в частині зобов`язати КП ШКЗ «Зірка» подати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України та зобов`язати КП ШКЗ «Зірка» сплатити пенсійні внески, то\~ такі позовні вимоги до відповідача\~ є передчасними, оскільки\~\~ зазначені в даній частині позовних вимог,\~ права позивача, на час розгляду справи,\~ відповідачем жодним чином\~ не порушені, а згідно ст. 2 ЦПК України завданням суду є захист порушених прав особи. Отже, зважаючи на те, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем\~ в даній частині позову,\~\~ позовні вимоги в частині зобов`язати КП ШКЗ «Зірка» подати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України та зобов`язати КП ШКЗ «Зірка» сплатити пенсійні внески не підлягають задоволенню. Крім цього суд має допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення усієї суми заборгованості із заробітної плати У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial