Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначила, що згідно рішення Ладижинського міського суду від 25.11.2013 шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано. За час спільного проживання з [PERSON] у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Відповідач перестав сплачувати добровільно кошти на утримання дитини. Останній платіж надійшов 01.09.2018. Проживають з відповідачем вони окремо, син знаходиться на її утриманні. Відповідач не підтримує фінансово, в зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Тому просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Додатково пояснила, що син регулярно гостює в батька на вихідних, в період карантину, коли не було навчання в школі син також тривалий час жив у батька. Відповідач купує необхідні речі сину, дає кошти на його утримання, однак робить це нерегулярно, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав, що бере участь в утриманні сина, щороку бере для нього путівку для відпочинку в санаторії. Також, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що гроші на утримання дитини він регулярно надавав позивачу безпосередньо в руки, коли син [PERSON] проживав з нею. Але син більше часу проживає з ним, ніж з позивачем. Наприклад, в 2020 році з початку весни до вересня він проживав з ним. І лише, коли почався учбовий рік, він став жити з матір`ю. Також син проводить у нього всі свята, всі вихідні та канікули, за винятком канікул, коли він був з матір`ю в Єревані. На початку навчального року він здав на потреби школи і класу, де навчається син [PERSON] , 400 грн. І на ці потреби він щороку добровільно сплачує необхідну суму. Також добровільно сплачує біля 200 грн на харчування сина. Крім того, завжди поповнює рахунок на мобільний телефон сина, купує йому одяг та взуття. Вказав, що визнає позов частково і тому, що в такому разі він і надалі зможе витрачати кошти на утримання сина, додатково, окрім аліментів. Також зазначив, що підлягає врахуванню і те, що він є інвалідом другої групи по захворюванню органів зору і його доходом є лише пенсія по інвалідності, розмір якої становить 6000 грн. В зв?язку із станом здоров?я він щодня витрачає кошти на необхідні ліки. Повідомив, що він переніс 7 складних операцій на лівому оці та 2 складних операції на правому оці, на які витратив дуже велику суму коштів, зібрану за допомогою батьків та родичів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала заперечення [PERSON] викладені в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву. Повідомила, що відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] частково, так як він є інвалідом другої групи по захворюванню органів зору. Згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки доходу. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке. Суд встановив що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що [PERSON] знаходиться періодично на утриманні батька [PERSON] , коли гостює та проживає з ним. [PERSON] добровільно сплачував аліменти на сина до 2016 року. [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання по зору та отримує пенсію, розмір якої, зі слів відповідача, що визнається позивачем, становить біля 6000 грн. на місяць. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містить ст. 180 СК України. Згідно із ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положення ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які має сплачувати батько, суд враховує таке. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Положеннями ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 липня 2020 року становить 2318 грн, з 1 грудня 2020 року визначено 2395 грн на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину мінімально необхідного для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує наявні дані про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище [PERSON] та його стан здоров?я, відсутність у нього інших дітей та утриманців. Також суд враховує, що неповнолітній [PERSON] також частину часу проживає з батьком, який бере участь в утриманні сина, а саме: син проводить у нього всі свята, всі вихідні та канікули, а також батько бере участь у інших витратах на утримання сина, що не заперечується позивачем. Тому суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати власну дитину і спроможний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2/9 частини всіх видів його заробітку (доходу), відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд вважає такими, що не впливають на розмір аліментів, посилання відповідача на ту обставину, що дитина зареєстрована за його місцем проживання, оскільки сторони не заперечують те, що їх син проживає з матір?ю, яка його утримує. Посилання відповідача, що в нього в квартирі для сина також є окрема кімната, забезпечена необхідними меблями, технікою, а син в 2020 році більше часу проживав у нього, що не оспорюються позивачем, підтверджує те, що батько бере участь у вихованні та утриманні сина. Однак, не спростовує доводи позивача, що кошти на утримання дитини відповідач сплачує нерегулярно. Проживання дитини з батьком, зокрема через припинення навчання у школах весною 2020 року через запровадження карантинних заходів, не може свідчити про відсутність підстав для стягнення аліментів надалі. При цьому суд враховує, що позов подано до суду 18.09.2020 року, і позивач не просить стягувати аліменти за період, що був до цього. Позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду. Згідно Закону «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до змісту ч.6 ст.141 ЦПК судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат. В силу ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: partial