Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чорнобаївського району (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів за надані послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем і відповідачем укладено договір, відповідно до якого позивач приймає на себе догляд за [PERSON], зобов'язується виконувати всі роботи, пов'язані з утриманням та доглядом за ним, а відповідач повинен вчасно сплачувати кошти за надані послуги. До червня 2017 року відповідач справно виконував свої зобов'язання та вчасно оплачував надані послуги, проте з липня по грудень 2017 року на рахунок позивача надходили кошти не в повному обсязі. На неодноразові звернення позивача з проханням сплатити кошти в добровільному порядку відповідач не реагував, а обмежувався лише обіцянками. Крім того, відповідач згідно з умовами договору, а саме у випадку несвоєчасного внесення плати, зобов'язана прийняти [PERSON] на своє повне утримання, однак відмовляється це зробити. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14380,34 гривень та судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. 4 травня 2018 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог шляхом викладення у наступній редакції: 1) позовну заяву за позовом територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чорнобаївського району розглянути; 2) стягнути з [PERSON] заборгованість, що утворилася станом на 1 березня 2018 року за надані послуги в сумі 14380,34 гривень; 3) зобов'язати [PERSON] прийняти [PERSON] на своє повне утримання; 4) стягнути понесені судові витрати з відповідача. У судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення судом заочного рішення не заперечувала, просила заяву про зміну позовних вимог не враховувати, а при прийнятті рішення виходити зі змісту позовної заяви (а.с. 30). Згідно з листом Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 16 березня 2018 року № 146 (а.с. 17), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 16), відповідач зареєстрована за адресою: [INFO]. Однак поштові відправлення з копією ухвали суду, позовною заявою і доданими до неї документами та повісткою суду, надіслані за зазначеною адресою, відповідачем не отримано (а.с. 25-26, 28-29). За таких обставин, відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 34-35), однак до суду не зявилася, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на заяву представника позивача з проханням розглядати позовні вимоги в обсязі, викладеному у позовній заяві, враховуючи те, що жодних процесуальних рішень за результатами розгляду заяви про уточнення позовних вимог судом не приймалося, суд вважає за можливе розглядати позов в межах позовних вимог, вказаних у позовній заяві. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до укладеного договору про надання послуг № 2 від 12 грудня 2016 року (далі - договір) позивач прийняв на себе догляд за [PERSON], та взяв на себе зобов'язання виконувати всі роботи, пов'язані з утриманням та доглядом за ним, а відповідач вчасно сплачувати кошти за надані послуги у розмірі 4128,30 (чотири тисячі сто двадцять вісім гривень 30 копійок) гривень. Договір згідно з п. 6.1 набув чинності 12 грудня 2016 року. 5 січня 2017 року сторони уклали додаткову угоду до договору про надання послуг № 2 від 12 грудня 2016 року, відповідно до змісту якої замінили п 3.6 розділу 3 договору наступним чином: починаючи з 1 січня 2017 року (згідно з калькуляцією вартості соціальної послуги "стаціонарний догляд" по відділенню стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання с. Богодухівка територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чорнобаївського району за 2016 рік) вартість утримання підопічного на платній основі становить: 4510,96 (чотири тисячі п'ятсот десять гривень 96 копійок) гривень (а.с. 7). Згідно з додатковою угодою від 2 лютого 2018 року № 2 до договору про надання послуг № 2 від 12 грудня 2016 року замінено п 3.6 розділу 3 договору наступним чином: починаючи з 1 січня 2018 року (згідно з калькуляцією вартості соціальної послуги - стаціонарний догляд за рахунок бюджетних коштів на 2018 рік) вартість утримання підопічного на платній основі становить: 6407,35 (шість тисяч чотириста сім гривень 35 копійок) гривень (а.с. 11). Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме прийняв на себе догляд за [PERSON] на встановлених договором умовах. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти у повному обсязі за договором про надання послуг внаслідок чого утворилася заборгованість. Судом встановлено, що відповідач до червня 2017 року належно виконувала свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг, проте з липня по грудень 2017 року кошти нею сплачувалися не в повному обсязі. Так, позивачем 5 вересня 2017 року особисто вручено відповідачу лист від 5 вересня 2017 року № 281 з проханням терміново до 10 вересня 2017 року погасити заборгованість за липень-серпень 2017 року у розмірі 5421,80 гривень, за вересень 2017 року - у розмірі 4510,96 гривень та попереджено, що у разі несплати цих коштів позивач буде змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості (а.с. 8). Крім того, 2 лютого 2018 року відповідачу направлено додаткову угоду № 2 від 2 лютого 2018 року та лист, відповідно до змісту якого позивач просив терміново до 9 лютого 2018 року погасити заборгованість у розмірі 9472,99 гривень та попереджав, що у разі несплати цих коштів буде змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості (а.с. 9-10). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, належними сторонами та в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушуючи зазначені приписи законодавства та умови договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 1 березня 2018 року виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача становить 14380,34 гривень (а.с. 12). Разом з тим суд не погоджується з вказаним розрахунком, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 3.4 договору сторонами передбачено, що виконавець (позивач) зобов'язаний повідомити замовника (відповідача) про зміну вартості утримання в стаціонарному відділенні протягом 15 днів письмово з повідомленням, а замовник повинен дати письмову відповідь про подальше утримання в термін до 10 днів з моменту отримання повідомлення. Однак з матеріалів справи вбачається, що додаткова угода від 2 лютого 2018 року № 2 до договору про надання послуг № 2 від 12 грудня 2016 року, відповідно до якої варість послуг збільшено до 6407,35 гривень, не підписана відповідачем. Жодних доказів того, що відповідач була обізнана зі змінами умов договору в частині підвищення вартості послуг, та погодилася на такі умови, матеріали справи не містять. За таких обставин суд дійшов висновку про необгрунтованість розрахунку заборгованості позивача, оскільки вартість послуг для відповідача у січні та лютому 2018 року мала становити 4510,96 гривень, як обумовлено сторонами у додатковій угоді до договору про надання послуг № 2 від 12 грудня 2016 року, а не 6407,35 гривень, як нараховано позивачем. Враховуючи, що станом на грудень 2017 року відповідач мала заборгованість у розмірі 4465,64 гривень, за січень і лютий 2018 року мала сплатити по 4510,96 гривень, а фактично сплатила 1400,00 гривень і 1500,00 гривень відповідно, то розмір заборгованості станом на 1 березня 2018 року відповідно до розрахунку суду становить 10587,56 гривень (4465,64 + 4510,96 х 2 - 1400,00 - 1500,00). Враховуючи викладене, суд вважає, що неналежне виконання відповідачем умов договору призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, що підлягають захисту, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають до задоволення частково відповідно до розрахунку суду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, а саме у розмірі 10587,56 гривень, що становить 73,63% (10587,56 / 14380,34 х 100) від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1297,36 гривень (1762,00 / 100 х 73,63). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial