Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Городенківської РДА Городенківського району Івано-Франківської області, в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернувся в суд з подовом до [PERSON] , в якому просить: - відібрати малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; - передати малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , для вирішення питання щодо подальшого влаштування дітей ргану опіки та піклування Городенківської РДА; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь тих осіб або установ, яким будуть передані діти; - накласти заборону на відчуження майна та житла за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] являється матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей записані згідно з ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою ст.135 СК України № 00015503479 від 19.06.2015 р. та довідкою № 3 від 01.12.2010 року виданою Поточищенською сільською радою. Інших дітей відповідачка немає. Відповідачка разом з дітьми зареєстрована по [ADDRESS] . За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, працює в ПФГ «Поточище» з 13.12.2018р., домашнє господарство не веде. Є матір`ю двох дітей, проте не приділяє належну увагу вихованню та догляду дітей. Сім`я проживає в антисанітарних умовах про що свідчить характеристика № 37 від 07.02.2019р. видана виконкомом Поточищенської сільської ради. Відповідачка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за статтями КУпАП, а сама: за ст.175-1 ч.1 (22.04.2017р., 16.08.2018р.), за ст. 178 ч.1 ( 15.03.2017р., 22.04.2017р., 14.06.2018р.) , за ст.178 ч.2 ( 17.08.2018р.), за ст.184 ч.2 (20.08.2018р.). До служби у справах дітей Городенківської РДА надходили численні повідомлення щодо неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків стосовно дітей, зловживання спиртними напоями, тому неодноразово здійснювались обстеження умов проживання даної сім`ї. В ході обстеження умов проживання сім`ї 12.05.2017 р. було встановлено, що приміщення, в якому проживає сім`я не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, діти не доглянуті, не мали чистого одягу та постільної білизни, продуктів харчування. В приміщенні було брудно та лежав брудний одяг. [PERSON] на зауваження реагувала емоційно, поводила себе досить агресивно. Відповідачці надавався час, щоб привести будинок в належний стан у відповідності до санітарно-гігієнічних норм та створити відповідні умови проживання та виховання малолітніх дітей. На комісії з питань захисту прав дитини 23.05.2017р. вирішено надати [PERSON] термін для покращення умов проживання, а дітей [PERSON] та [PERSON] направлено на санаторно-курортне оздоровлення. Згідно довідки № 01-26/86 від 05.02.2019 року виданій ОКМУ « Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Садгора», діти [PERSON] та [PERSON] з 13.10.2017р. по 02.01.2018р., та з 02.02.2918р. по 10.04.2018р. знаходилися на оздоровленні у пульмонологічному відділенні даного закладу. Службою у справах дітей та районним центром соціальних служб для сім`ї та молоді проводились профілактичні бесіди з відповідачкою стосовно неналежного догляду за малолітніми дітьми. Відповідачку попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей. На деякий час ситуація в сім`ї прокращилася. Однак, під час чергового обстеження умов проживання даної сім`ї, яке було 22.08.2018р. встановлено, що матеріально-побутові та санітарно-гігієнічні умови не задовільні, не створено відповідних умов для проживання дітей, в будинку брудно, повсюди розкидані речі та іграшки, діти не доглянуті, відсутні необхідні запаси продуктів харчування. Малолітній [PERSON] мав би йти до 1 класу, однак відповідачка не підготувала сина до школи, хоча по віку (на момент обстеження дитині було 7 років 9 місяців) міг би вже навчатися в 2 класі. За заявою матері 22.08.2018 року малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані в Івано-Франківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей. 28.12.2018 року психолгом Івано-Франківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON] складена психологічна характеристика сімейних відносин дітей. Встановлено, що за час перебування дітей в закладі (з 22.08.2018р.) мати жодного разу не відвідувала дітей, не передавала гостинці, не цікавилася їхнім здоров`ям та самопочуттям, що говорить про повну відсутність материнської любові до власних дітей. Хлопчики дуже потребують батьківського тепла та опіки, проте підсвідомо бажають надалі залишатися в закладі, оскільки проживання там є цікавим та різноманітним. Діти розуміють, що вдома їм буде гірше (тестування рівня тривожності [PERSON] показує високі результати внутрісімейної тривоги дитини, хлопчик розуміє, що продовжиться насильство над дітьми, оскільки до цього часу мати била їх з братиком, рідко готувала їжу для них, вела асоціальний спосіб життя). Діти емоційно не готові на повернення в сім`ю, відсутнє бажання повертатися до матері, з якою в хлопчиків пов`язані не найкращі спогади. Категорично не рекомендується повернення дітей в сім`ю. З листа № 675 від 09.01.2019р. виданого Івано-Франківським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей з`ясовано, що гр. [PERSON] своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , влаштованих до закладу 22.08.2018р., відвідала всього один раз 09.01.2019р. під час обстеження умов проживання сімї [PERSON] 10.12.2018р. встановлено, що матеріально-побутові умови частково покрачились. Однак, відсутні необхідні запаси продуктів харчування. Наявне пічне опалення, яке частково несправне. Згідно з висновком органу опіки та піклування № 01-22/114 від 13.02.2019р. орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Згідно листа районного центру соціальної служби для сімї, дітей та молоді № 01-16/28 від 14.02.2019р. сімя відповідачки перебуває під соціальним супроводом з 27.08.2018р. за підсумками здійснення соціального супроводу встановлено, що в даній сімї відсутні належні санітарно-гігієнічні та матеріально-побутові умови проживання. Мати не намагається забезпечити належне виховання та розвиток своїх дітей, до виконання батьківських обовязків ставиться пасивно, тому повернення в сімейне середовище вважається недоцільним. Відповідачка не викону покладених законом на батьків обовязків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного догляду, повноцінного харчування, медичного догляду, здобуття освіти, гідних умов проживання та належного виховання. Згідно ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частиною 4 ст.17 ЗУ`Про охорону дитинства» передбачено, що у разі відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладається заборона на відчуження майна та житла дитини, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Представник позивача Цюмпала А.П. в судових засіданнях просив позов задовольнити з наведених в позові підстав. Відповідачка [PERSON] відзиву на позов не надавала. В судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала. Ствердила, що вона з грудня 2018 року працевлаштована, дома зробила ремонт який змогла. Робить все для того, щоб її діти мали можливість проживати разом із нею. Ствердила, що відвідує дітей раз на місяць, телефонує до них кожного дня. Та зазначила, що їй потрібний час для того, щоб подати докази на підтвердження цієї інформації. У зв`язку із чим судом не одноразово переносились судові засідання на дати погоджені із сторонами. Також вона повідомила, що її старший син не пішов в школу, оскільки на той час вона проживала поза межами с.Поточище і мала намір після повернення в с.Поточище в наступному році віддати сина в школу. Також підтвердила, що її діти не відвідували і дошкільні заклади бо не проживали в одному селі так як вона часто міняла місце проживання. Зазначила, що вона вже виправилась. Вислухавши представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що: відповідачка [PERSON] є матір`ю синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .(а.с. 10-12) Вони зареєстровані за адресою реєстрації їх матері, де вона на даний час проживає по [ADDRESS] , в будинку батька відповідачки. (а.с. 13). Згідно характеристики, виданої сільським головою с.Поточища, [PERSON] є «мама одиночка. Народила двоє дітей. Не приділяє належну увагу вихованню та догляду дітей, не веде домашнє господарство. Сімя проживає в антисанітарних умовах.» (а.с. 14). На протязі 2017-2018 років [PERSON] не одноразово притягувалась до адмінвідповідальності за ст.175-1, 178,184 КУпАП.(а.с. 15). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 12.05.2017 року, 22.08.2018 року, 10.12.2018 року, 07.02.2019 року умови проживання у господарстві [PERSON] незадовільні, відсутнє газопостачання, опалення пічне, але не працює димохід, діти не доглянуті, син [PERSON] школу не відвідує, хоча мав би йти в перший клас тощо. (а.с. 16, 19, 22, 23). Діти були на оздоровленні з 13.10.2017 року по 02.01.2018 року та з 02.02.2018 року по 10.04.2018 року в ОКМУ «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Садгора» (а.с. 18). Інформацією наданою 09.01.2019 року стверджено, що з 22.08.2018 року по даний час діти перебувають в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Мати відвідувала дітей тільки один раз 09.01.2019 року. Телефонує дітям кожного дня, обіцяє приїхати до них. (а.с. 20). Згідно психологічної характеристики дітей від 28.12.2018 року складеної психологом центру реабілітації дітей [PERSON] : «сімейна ситуація сприймається дітьми як неблагополучна. Діти емоційно не готові на повернення в сім`ю, відсутнє бажання повертатись до матері, з якою в хлопчиків пов`язані не найкращі спогади. Категорично не рекомендується повернення дітей в сім`ю». Ще у цій характеристиці зазначено, що мати з часу перебування у закладі - 22.08.2018 року, жодного разу не відвідувала дітей, але телефонувала їм. Відвідував тільки рідний батько. (а.с.21 ). Інформацією наданою районним центром соціальних служб для сім`ї дітей та молоді від 14.02.2019 року стверджується, що сім`я відповідачки знаходиться під соціальним супроводом з 27.08.2018 року з метою покращення умов проживання. Не зважаючи на численні відвідування та проведену роботу, мати разом із співжителем зловживають спиртними напоями, вчиняють скандали, бійки. Вважають за недоцільне повернення дітей в сім`ю.(а.с. 24). Те саме було підтверджено директором центру [PERSON] , допитаною, як свідка в судовому засіданні. Ще вона повідомила, що під соціальний супровід сім`ю відповідачки вони брали декілька разів з 2010 року. Бачила неодноразово, як відповідачка була на підпитку. В хаті в зимовий період було холодно, діти перебували там в курточках. Згідно висновку органу опіки і піклування Городенківської районної державної адміністрації від 13.02.2019 року доцільним є відібрання малолітніх дітей у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Діти відповідачки за її заявою влаштовані до Івано-Франківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Мати дітей відвідала тільки один раз. Під час відвідування її господарства 10.12.2018 року було встановлено, що умови проживання покращились тільки частково. Але були відсутні необхідні запаси продуктів харчування. Було пічне опалення, яке частково не справне (а.с.4-7). Свідок [PERSON] , який є сільським головою з 2015 року с.Поточище, ствердив, що відповідачка намагалась зробити цього року ремонт дома, але ремонтом то можна назвати дуже важко. Дома фактично безлад. Підтвердив, що відповідачка знаходиться в полі зору як неблагополучна сім`я. Син [PERSON] не відвідував школу так як був трохи недорозвинутий. Діти часто ходили на ферму з матір`ю де вона працювала. З інформації районного центру соціальних служб від 13.06.2019 року вбачається, що не зважаючи на численні відвідування їх працівниками сім`ї [PERSON] з лютого по червень 2019 року спостерігається, що умови проживання не покращились і вони не рекомендують повертати дітей в сімейне середовище.(а.с.61). Також згідно інформації наданої Івано-Франківським центором соціально-психологічної реабілітації дітей від 12.06.2019 року, де перебувають діти відповідачки з 22.08.2018 року, мати відвідувала дітей тільки один раз 09.01.2019 року. На даний час рідко до них телефонує. Було, що не телефонувала більше місяця до дітей (а.с.62). В психологічній характеристиці дітей відповідачки від 13.06.2019 року зазначено, що «Завдяки зібраній інформації для дослідження міжособистісних взаємин у сім`ї, було виявлено, що сімейна ситуація сприймається дітьми як неблагополучна.» «проживання з матір`ю завдало негативного впливу на психологічний стан дітей» (а.с. 63). Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з частиною другою статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року). Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежений, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року). Існують обставини, які свідчать про загрозу здійснення протиправних дій стосовно дітей з боку близького оточення матері, якщо вони залишаться проживати з матір`ю та її сім`єю. Їх поведінка є небезпечною для формування негативних звичок у дітей та їх правильного морального виховання. Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у одного з батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки цієї особи, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що малолітні діти відповідачки проживали разом із нею в антисанітарних умовах, без належного виховання, діти не відвідували ні дошкільні заклади ні школу, з часу перебування дітей в реабілітаційному центрі, а саме з 22.08.2018 року, вона тільки один раз 09.01.2019 року відвідала дітей, на даний час дуже рідко їм навіть телефонує, не подала доказів того, що умови проживання для дітей вона покращила, що має змогу їх належним чином виховувати та утримувати, як вона на це покликалась заперечуючи проти позову в судовому засіданні, з чого можна зробити висновок про те, що наданий час [PERSON] , ще не виправилась, не здійснила належних умов для проживання, виховання малолітніх дітей, фактично не цікавиться їх життям протягом останнього часу тому залишення дітей у матері є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже враховуючи вищенаведено суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити в частині відібрання дітей без позбавлення батьківських прав в [PERSON] , як тимчасовий захід, які і так не проживають разом із нею з 22.08.2018 року, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше проживання малолітніх дітей разом із відповідачкою є на даний час небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, так як її сім`я є на даний час неблагополучною і таке відібрання буде у інтересах дітей для забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка, на даний час не бере участі в утриманні своїх дітей, не допомагає їм матеріально жодним чином. Відповідно дост. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тому суд приходить до переконання, що слід задовольнити позов і в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь тих осіб або установ, яким будуть передані діти. В частині заборони відчуження позивачу відчужувати будинок, то суд приходить до наступного. Будинок в котрому зареєстровані діти відповідачки [PERSON] , не належить на праві власності відповідачці. Вона тільки ним користується із згоди свого батька, який також не оформив право власності на будинок після смерті своїх батьків. І відповідно відповідач не має можливості на даний час з власної волі відчужити будинок в котрому зареєстровані її неповнолітні діти. Крім того суд враховує, що відчуження житлового будинку в якому зареєстровані неповнолітні і так не можливо без згоди органу опіки і піклування, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити як в передчасному та безпідставному. Питання судових витрат слід вирішити згідно вимог ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 170, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial