Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Чаплинського району Херсонської області. Право власності на будинок підтверджується договором дарування від 08.02.2002 року. Відповідач по справі донька її чоловіка, яка зареєстрована в будинку з 27.06.2015 року, але фактично не проживає у вказаному будинку понад п'ять років. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку з належного їй будинку, однак на її прохання вона не реагує. Відповідачка вийшла заміж та проживає разом із чоловіком в іншому місті. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати Чаплинську селищну раду Херсонської області зняти з реєстрації [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві, та пояснила, що відповідачка є донькою її чоловіка, у спірному будинку не проживає більше п'яти років, на даний час вона вийшла заміж та проживає з чоловіком в іншому місті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - Чаплинської селищної ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 08 лютого 2002 року, посвідченого Чаплинською державною нотаріальною конторою [PERSON] подарувала [PERSON] належний дарителю житловий будинок, що знаходиться за адресою: Херсонська область, [ADDRESS]. З копії домової книги для реєстрації громадян, проживаючих за адресою: [ADDRESS] слідує, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. З акту перевірки №955 від 11 жовтня 2016 року факту проживання в житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], складеного комісією у складі: заступника селищного голови [PERSON]., інспектора житлового фонду [PERSON], члена житлово-побутової комісії [PERSON], вбачається, що [PERSON], 1994 року народження, зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживає з 2010 року, за свідченням наймачів сусідніх будинків №54, №49. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] є позивачка по справі [PERSON], відповідно до укладеного договору дарування будинку від 2002 року. Вимоги позивачки щодо відсутності відповідача [PERSON] та не проживання останньої в спірному будинку понад п'ять років, підтверджується показами позивача та актам її не проживання, тому виходячи із встановлених обставин по справі та враховуючи наведені положення закону, відповідач [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням. Щодо вимог позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд виходить з наступного. Згідно із абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз вказаної норми закону «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. Крім того, орган реєстрації - Чаплинську селищну раду Херсонської області, залучено до участі у справі у якості третьої особи, а не відповідача, і в судовому засіданні позивач не надала суду докази, що відповідний орган реєстрації відмовив їй у задоволені заяви про зняття з реєстрації відповідача у спірній квартирі, а тому суд, вважає за необхідне в частині позову щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку визнати безпідставним та відмовити у його задоволенні. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial