Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 30.09.2013 року в розмірі 15351,94 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] (далі - Квартира), і є споживачами послуг з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає позивач. Відповідачі не сплачували в повному обсязі за вказані послуги, що призвело до утворення зазначеної вище заборгованості. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Зазначила, що між [PERSON] та КП «ХТМ» 17.09.2009 року було укладено договір № 8719 реструктуризації заборгованості, яка утворилась станом на 01.09.2009 рік в розмірі 4917,36 грн., з 01.09.2009 року по 01.09.2012 року. Також пояснила, що розрахунок заборгованості відповідачів, наданий суду, виконаний з урахуванням платежів, які відповідачі повинні були сплачувати відповідно до вказаного договору про реструктуризацію заборгованості. Заперечувала проти застосування строків позовної давності. [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила застосувати строки позовної давності. Пояснила, що дійсно 01.09.2009 року між відповідачем [PERSON] та позивачем було укладено договір реструктуризації, умови якого виконувались частково, у відповідності до поточного матеріального стану відповідача. Підтвердила, що відповідач [PERSON], яка зареєстрована в Квартирі, тривалий час, а саме понад три роки до моменту звернення позивача до суду з дійсним позовом, в Квартирі фактично не проживала. Також зазначила, що при цьому [PERSON] відмовлялась знятись з реєстраційного обліку за адресою Квартири та сплачувати комунальні послуги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що фактично в Квартирі не проживала та, відповідно, послугами, які надає позивач, не користувалась. В зв'язку з наведеним заперечувала проти солідарного стягнення заборгованості з неї та [PERSON] Пояснила, що не заперечує частково сплатити вказану заборгованість, проте зазначити, яку саме частину заборгованості вона готова сплатити, не змогла. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до довідки № 1397 від 23.06.2014 року, наданої дільницею № 34 КП «Жилкомсервіс», в Квартирі зареєстровані відповідач [PERSON], який є її власником, відповідач [PERSON], а також неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За період з 01.11.2008 року по 30.09.2013 року у відповідачів виникла заборгованість за послуги з опалення та підігріву холодної води у розмірі 15351,94 грн. Крім того, 17.09.2009 року між [PERSON] та КП «ХТМ» було укладено договір реструктуризації заборгованості № 8719, згідно умов якого позивач надав [PERSON] розстрочку у погашенні заборгованості, яка утворилась станом на 01.09.2009 року в розмірі 4917,36 грн., з 01.09.2009 року по 01.09.2012 року з рівномірним погашенням боргу в сумі 136,60 грн. щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги в квартирі, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно п. 21 вказаних Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п. 30 вказаних Правил споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, складає три роки. Згідно з ч. ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач звернувся до суду з дійсним позовом 01.04.2014 року. Як вбачається з ухвали Московського районного суду м. Харкова від 26.11.2013 року, з вимогою щодо стягнення заборгованості з осіб, які проживають в Квартирі, в порядку наказаного провадження позивач звертався до суду 08.11.2013 року, проте у прийнятті заяви позивача про видачу судового наказу було відмовлено, позивачу було роз'яснено право звернутись з тими самими вимогами в порядку позовного провадження. Оскільки норми ст. 264, 265 ЦК України пов'язують переривання перебігу позовної давності виключно з фактом пред'явлення позову, звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу не може бути розцінено судом в якості обставини, яка мала наслідком переривання перебігу позовної давності. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строки позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 31.03.2011 року, в зв'язку з чим відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за вказаний період. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості за опалення та гаряче водопостачання підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 01.04.2011 року по 30.09.2013 року. Як вбачається з наданої суду відомості нарахувань та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, за період з 01.04.2011 року по 30.09.2013 року розмір заборгованості відповідачів складає 7007,33 грн. Як встановлено судом з пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, заборгованість у вказаному вище розмірі, що була нарахована за період з 01.04.2011 року по 30.09.2013 року, включає в себе заборгованість минулих періодів, яка мала сплачуватись відповідачами згідно договору про реструктуризацію заборгованості № 8719 від 17.09.2009 року. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення заборгованості за період, що не перевищує строк позовної давності, а саме з 01.04.2011 року по 30.09.2013 року в розмірі 7007,33 грн. Оцінюючи доводи [PERSON] щодо відсутності підстав для стягнення з неї вказаної заборгованості у зв'язку з її фактичним непроживанням в Квартирі у вказаний період часу та необхідності стягнення зазначеної заборгованості виключно з [PERSON], суд керується наступним. Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з положень п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України [PERSON], а також [PERSON] не доведено, що вони зверталась до позивача з письмовою заявою щодо зменшення розміру плати у зв'язку з відсутністю [PERSON] за місцем проживання в Квартирі та надавали на підтвердження вказаної обставини відповідні офіційні документи. За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності передбачених чинним законодавством України підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості на надані позивачем послуги. Враховуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 7007,33 грн. Розмір судового збору в даній цивільній справі складає 243,60 грн., які були сплачені позивачем під час пред'явлення позову. Позивачем було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 15351,94 грн. Судом задоволено позовні вимоги в розмірі 7007,33 грн. Таким чином, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог відшкодуванню підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 111,19 грн., які суд стягує з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial