Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання втратившими право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що їй на праві власності належить будинок № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області. У вказаному будинку зареєстрований її син [PERSON], його дружина [PERSON] та її онук [PERSON] З лютого 2013 року відповідачі проживають в [INFO], проте добровільно знятися з реєстраційного обліку у її домоволодінні не бажають, чим здійснюють перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю, оскільки їх реєстрація у вказаному будинку позбавляє її можливості оформити субсидію, у звязку з чим вона вимушена сплачувати значні кошти за комунальні послуги. Просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користувнаня житловим будинком № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області шляхом зняття останніх з реєстраційного обліку у вказаному будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що вона разом з відповідачами до лютого 2013 року проживала у спірному домоволодінні. В лютому 2013 року відповідачі добровільно покинули її будинок та з того часу проживають [INFO]. Наміру повертатися та користуватися будинком не мають. Оскільки в даному будинку крім неї прописані і відповідачі, вона не може оформити субсидію, а тому вимушена платити значні кошти за комунальні послуги, яких вона не має, у звязку з чим вона в даний час вимушена проживати в будинку своєї дочки. Продати будинок теж вона не може, оскільки в будинку зареєстровані відповідачі, у звязку з чим її будинок купувати ніхто не бажає. Просить визнати відповідачів такими, що вратили право користування будинком № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області, шляхом зняття їх з реєстраційого обліку. В частині вимог, щодо стягнення з відповідачів сплаченого нею судового збору відмовляється, просить дані судові витрати залишити за нею, з відповідачів на її користь не стягувати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивачка є його матірю. Останній дійсно на праві власності належить будинок № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області, в якому вони проживали з 1995 року по лютий 2013 року. З лютого 2013 року в спірному будинку не проживають, весь цей час проживають [INFO]. За місцем свого фактичного проживання зареєструватися не мають можливості, оскільки даний будинок вони купили, проте на сьогоднішній день оформити належним чином можливості не мають, так як власниця будинку померла. Наміру проживати у будинку позивача не має, з реєстраційного обліку у будинку позивача не знявся, так як йому ніде зареєструватися, у звязку з чим у задоволенні позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що з 1995 року разом зі своєю сімєю проживала в [INFO]. Проте позивачка [PERSON] створила їм нестерпні умови для проживання та в лютому 2013 року її чоловіка було побито, після чого вони вимушені були покинути спірне домоволодіння. Наміру повертатися до будинку та проживати в ньому не має, з питанням про вселення до будинку не зверталась і звертатися не буде. З лютого 2013 року вона разом з чоловіком та сином проживає [INFO]. В рахунок купівлі будинку, в якому вони проживають ними були сплачені кошти, проте, в даний час оформити документи на будинок можливості не мають. Вона і сама має намір знятися з реєстраційного обліку в будинку позивача, проте тільки після того, як оформлять документи на власний будинок, а в даний час їм ніде зареєструватися, у звязку з чим у задоволенні позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, шо дійсно з лютого 2013 року у будинку позивача не проживає. В даний час поживає в м. Вільногірську, де працює та знімає квартиру. Наміру повертатися та проживати в будинок позивача не має, проте оскільки він не є власником житла в якому проживає, тому зареєструватися за місцем свого проживання можливості не має, у звязку з чим у задоволенні позову просив відмовити. Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свого представника до суду не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином /а.с.31,33/. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з домоволодінням позивача. У домоволодінні позивача відповідачі не проживають з лютого 2013 року. Вони проживають в [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивачка є його сусідкою, остання разом з відповідачами до 2013 року проживала у [INFO]. Проте в лютому 2013 року відповідачі покинули зазначений будинок та з того часу проживають в іншому домоволодінні. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується копіями реєстраційних посвідчень, виданих Пятихатським бюро технічної інвентаризації від 22.09.1995 року /а.с.6, 8/. Відповідно до адресних довідок від 17.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO] з 19.11.1998 року, а [PERSON] з 03.03.2004 року /а.с.12-14, 21-23/. Згідно із довідкою Саївської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області № 182 від 17.03.2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою [INFO], але фактично проживають за адресою [INFO] /а.с.11/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 28.03.2016 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрвоані за адресою - будинок № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області, проте фактично проживають [INFO]. Будинок № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області порожній/а.с.37/. У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен громадянин України має право на житло. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами по справі, позивач [PERSON] скориставшись своїми правами, наданими власнику будинку, що передбачені ст. 150 ЖК та ч. 1 ст. 383 ЦК України надала відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як членам її сім'ї право проживання (користування) спірним домоволодінням, зареєструвавши останніх у домоволодінні № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і вправі вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власність зобов'язує. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Факт відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в будинку №35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області понад один рік підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], наявними в справі доказами, та визнано в судовому засіданні відповідачами. Доводи відповідача [PERSON] про поважність причин не проживання в спірному домоволодінні, а саме створення позивачем негативної психологічної обстановки, її неадекватної поведінки суд не приймає до уваги, оскільки ніяких доказів в підтвердження цього суду відповідачем надано не було. Також відповідачами не було надано до суду достатніх і достеменних доказів наявності перешкод з боку позивача щодо їх користування та проживання у спірному домоволодінні, з лютого 2013 року відповідачі вселитися у дане житлове приміщення не намагались, ніяких заходів щодо користування та вселення в будинок не здійснювали, до правоохоронних органів з відповідними заявами не звертались. Крім того, відповідачі особисто зазначили в судовому засіданні, що вселятися в будинок позивача наміру не мають і будь-яких заході з приводу їх вселення до будинку вживати не збераються. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні визнали факт непроживання у спірному домоволодінні понад три роки, доказів, які підтверджують поважність причини їх відсутності суду не надали, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області є законними та обгрунтованими, у звязку з чим підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача про зняття [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку з належного їй будинку суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком № 35 по вул. Малиновського в с. Долинське Пятихатського району Дніпропетровської області є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою, а тому дані вимоги є надлишковими, у звязку з чим задоволенню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., проте остання подала до суду заяву з проханням сплачений нею судовий збір залишити за нею, з відповідачів на її користь не стягувати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сплачений судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: partial