Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач та його законний представник звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 19.12.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 25.05.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді громадських робіт на 50 годин, внаслідок того, що він 02.09.2016 року на ґрунті виниклих неприязних стосунків, завдав [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді забиття верхньої та нижньої щелепи, рани слизової поверхні верхньої та нижньої губи, контрактури коронкового краю першого зуба верхньої щелепи справа та зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 14.09.2016 року № 208 відносяться до легких тілесних ушкоджень. У зв'язку з тим, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 10 580 грн., у зв'язку з проходженням лікування, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., яка полягала у психо-емоціональному стані здоров'я, а також витрати понесені у зв'язку із зверненням до адвоката у розмірі 1 000 грн., [PERSON] та його законний представник [PERSON], з урахуванням уточнених позовних вимог, просили стягнути солідарно зі [PERSON] та його законного представник [PERSON] загальну суму у розмірі 16 580 грн. В судовому засіданні позивач та його законний представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач та його законний представник позовні вимоги не визнала, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на фінансову неможливість сплати зазначеної суми. Суд, заслухавши думку учасників справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 19.12.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 25.05.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді громадських робіт на 50 годин (а.с. 7-14). Згідно висновку експерта № 208 від 14.09.2016 року [PERSON], [INFO], 02.09.2016 року завдано легкі тілесні ушкодження (а.с.42). Відповідно до лікарських талонів, інформації від 02.11.2018 року та 13.11.2018 року, а також журналу, наданих лікарем стоматологом [PERSON], в період з 05.09.2016 року по 24.01.2017 року [PERSON], [INFO], проходив лікування після завданої травми, вартість якого склала 10 580 грн. (а.с. 6, 61-73). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Оскільки вина [PERSON], у вчиненні кримінального правопорушення встановлена вищевказаним вироком, вона не підлягає доказуванню при розгляді даної справи, а матеріальна шкода у розмірі 10 580 грн. підтверджена наданими позивачем талонами про оплату послуг лікаря-стоматолога (а.с.6), а також інформацією, наданою лікарем-стоматологом відносно лікування позивача (а.с.61-73), позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню, однак зазначена сума, на підставі ч. 1 ст. 1179 ЦК України, підлягає стягненню лише зі [PERSON], оскільки на час вчинення кримінального правопорушення йому було 17 років, тобтовін був неповнолітнім, а тому повинен відповідати за завдану шкоду самостійно на загальних підставах, а також лише на користь [PERSON], оскільки на час звернення до суду з позовом, йому було вже 18 років, тобто він був вже повнолітньою особою. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач, як винна особа у спричиненні позивачу легких тілесних ушкоджень, несе відповідальність за спричинену позивачу моральну шкоду внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, враховуючи характер та глибину душевних страждань позивача, характер кримінального правопорушення, яке вчинено відносно нього, в результаті якого позивачу заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 10 580 гривень, а також враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування відповідачем моральної шкоди повинен складати 1 000 гривень., та підлягає стягненню лише зі [PERSON] на користь [PERSON] з тих же підстав, що і матеріальна шкода. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат понесених позивачем у розмірі 1000 грн. у зв'язку із зверненням до адвоката, то тут суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту. Так в матеріалах справи як підтвердження користування позивачем послугами, пов'язаними з правничою допомогою адвоката немає жодних доказів, а наявна лише квитанція № 1/2018 від 03.07.2018 року, про передачу грошових коштів [PERSON] адвокату [PERSON] (а.с.3), яка ще і не оформлена у встановленому законом порядку, а також довідка-розрахунок від 03.07.2018 року (а.с.4), однак не додано договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом. Таким чином відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу немає, а тому у цій частині відмовляє. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Враховуючи те, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволено у повному обсязі у розмірі 10 580 грн., а в частині відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 1 000 грн. (11 580 грн. від 16 580 грн. складає 74, 32%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору розмірі 523,80 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial