Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва, позивач АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив суд: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] загальну суму заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року у розмірі 4 649 260,05 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 02.07.2007 року був укладений договір про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02, а також - три додаткові угоди до нього, та Банк повністю виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, здійснивши видачу Позичальнику кредитних ресурсів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у сумі 395 000,00 доларів США. Оскільки Позичальник скористався кредитними ресурсами, однак свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконував, систематично порушував виконання умов Договору, Банком було направлено Позичальнику вимогу від 18.10.2010 року про усуненні порушень умов Кредитного договору, умови якої позичальником виконано не було. Загальна сума заборгованості Позичальника по Кредитному договору станом на 04.02.2014 року склала 4 649 260,05 грн, що включає: 361 724,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 891 266,01 грн, - сума строкової заборгованості по кредиту; 12 005,83 доларів США, що за курсом НБУ становить 95 962,60 грн, - сума простроченої заборгованості по кредиту; 4 905,21 доларів США, що за курсом НБУ становить 39 207,34 грн, - сума строкової заборгованості по процентам; 131 530,02 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 051 319,45 грн, - сума простроченої заборгованості по процентам; 571 504,65 грн - пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] 02.07.2007 року були укладені договори поруки: з [PERSON] договір поруки №37-07-П1/02, з [PERSON] договір поуки №37-07-П2/02, з [PERSON] , договір поруки №37-07-П3/02, за умовами яких Поручителі зобов`язались перед Кредитором безумовно відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором. Між Банком та майновим поручителем Боржника [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений Іпотечний договір від 02.07.2007 року, за умовами якого майновим поручителем передано в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2014 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] та зупинено провадження у справі до розгляду Дніпровським районним судом м. Києва цивільної справи № 755/160/15-ц та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2015 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року скасовано. Справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 21.10.2015 року провадження у справі за позовною заявою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора - в частині заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] закрито, у зв`язку зі смертю особи. Цього ж дня ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора, залишено без руху та надано можливість позивачу за зустрічним позовом виправити недоліки в строк до 27.10.2015 року, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року, постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, до спільного розгляду із первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] , про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2016 року позовну заяву АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у новій редакції від 16.11.2015 року повернуто заявнику. Цього ж дня, ухвалою суду постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, прийнята заява позивача за зустрічним позовом [PERSON] про зміну підстав позову та нова редакція зустрічної позовної заяви. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 05.04.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №37-07-ПЗ/02 від 02.07.2007 року, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора та за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, залишено без руху та надано можливість позивачу за зустрічним позовом виправити недоліки в строк до 11.04.2016 року, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження. Цього ж дня, ухвалою суду постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора та за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №37-07-ПЗ/02 від 02.07.2007 року, об`єднавши їх в одне провадження. Ухвалою суду постановленою в судовому засіданні 11.05.2016 року без видалення до нарадчої кімнати, прийнята заява позивача за зустрічним позовом [PERSON] про зміну підстав позову та нова редакція зустрічної позовної заяви. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №37-07-П1/02 від 02.07.2007 року, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора, за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №37-07-ПЗ/02 від 02.07.2007 року, залишено без руху та надано можливість позивачу за зустрічним позовом виправити недоліки протягом трьох днів з моменту отримання копії ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження. Цього ж дня, ухвалою суду постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора та за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №37-07-ПЗ/02 від 02.07.2007 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №37-07-П1/02 від 02.07.2007 року, об`єднавши їх в одне провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року відмовлено представнику позивача за первісним позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Боярину М.П. у задоволенні заяви про відвід судді Катющенко В.П. Цього ж дня, ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №37-07-ПЗ/02 від 02.07.2007 року, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора, залишено без розгляду. Ухвалою суду постановленою в судовому засіданні 14.07.2017 року без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року зустрічну позову заяву [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №37-07-П1/02 від 02.07.2007 року, подану в межах розгляду цивільної справи позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора та за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, залишено без розгляду. Також, цього дня, ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів від Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит». Також, цього дня, судом прийняті заперечення проти первісного позову, які надійшли від [PERSON] та [PERSON] 12.01.2018 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на виконання ухвали суду від 12.12.2017 року подані письмові докази. У підготовчому засіданні 31.01.2018 року, судом з урахуванням положень п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, визначено про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання, учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи. 06.02.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання поруки припиненою. 03.03.2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про продовження строку для подання зустрічного позову та зустрічна позовна заява до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання поруки припиненою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2018 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора та за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання поруки припиненою, об`єднавши їх в одне провадження. Поновлено відповідачу [PERSON] процесуальний строк, встановлений законом, на подання зустрічної позовної заяви. Прийнято до спільного розгляду з первісним позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора та за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання поруки припиненою, зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання поруки припиненою, об`єднавши їх в одне провадження. Цього ж дня, ухвалами суду постановленими в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення третьої особи [PERSON] , та залучено до участі в справі за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] у якості третьої особи [PERSON] 19.04.2018 року до суду надійшов відзив АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на зустрічну позовну заяву [PERSON] та відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] 16.05.2018 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи [PERSON] на зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2018 року було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні 03.07.2018 року представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] подано відповідь на відзив та клопотання про призначення експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року відмовлено представнику ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Белінському В.А. у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог та про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Цього ж дня, ухвалами суду постановленими в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, прийняті заперечення представника позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на клопотання про призначення експертизи та додаткові письмові докази. 10.09.2018 року до суду надійшли додаткові пояснення до заперечення на заяву про призначення експертизи представника позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» про залучення до участі в справі правонаступника позивача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2019 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] призначено у справі судово-економічну експертизу, провадження по справі до отримання висновку експертизи зупинено. 05.03.2020 року до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист про повернення матеріалів справи № 755/5002/14 без дослідження через несплату [PERSON] вартості експертизи. 26.06.2020 року до суду надійшли заяви представника правонаступника позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» про застосування строків позовної давності щодо відповідачів за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та пояснення. 23.10.2020 року до суду надійшла заява правонаступника позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» про уточнення позовних вимог. 12.11.2020 року до суду надійшло клопотання представника правонаступника позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» про поновлення провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2020 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступник позивача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за вимогами про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора, за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою, за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою. Призначено справу до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи. 23.12.2020 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] на заяву про уточнення позовних вимог. Клопотання про долучення доказів, клопотання про витребування доказів Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року прийнята в межах розгляду цієї цивільної справи заява правонаступника позивача ТОВ «ФК» «ІНВЕНТ» про уточнення позовних вимог від 23.10.2020 року, у зв`язку з чим сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Цього ж дня, ухвалами суду, постановленими у порядку ч. 4 ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, судом відмовлено представнику відповідача [PERSON] - [PERSON] у задоволенні клопотань про витребування доказів. 06.01.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на заяву про уточнення позовних вимог. 13.04.2021 року до суду надійшла заява правонаступника позивача ТОВ «ФК» «ІНВЕНТ» про забезпечення позову. 15.04.2021 року до суду надійшли клопотання представника відповідачів, [PERSON] та [PERSON] , про долучення до матеріалів справи висновку судово-економічної експертизи та про долучення доказів до матеріалів справи, пояснення відповідно до ч.3 ст. 43 ЦПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника правонаступника позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» про забезпечення позову. 21.04.2021 року до суду надійшла заява правонаступника позивача ТОВ «ФК» «ІНВЕНТ» про недопущення зловживання процесуальними правами. 22.04.2021 року до суду надійшла заява правонаступника позивача ТОВ «ФК» «ІНВЕНТ» про відвід судді. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року заява представника правонаступника позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» - Іщук Д.В. про відвід судді визнана необґрунтованою та передана для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Галагана В.І. від 27.04.2021 року у задоволенні заяви представника правонаступника позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» - Іщук Д.В. про відвід судді, що подана в межах розгляду цивільної справи № 755/5002/14-ц, відмовлено, справу передано для продовження розгляду в тому ж складі суду. 21.05.2021 року до суду надійшла заява представника правонаступника позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» про приєднання до матеріалів справи доказів. 26.05.2021 року до суду надійшли заяви представника правонаступника позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» з процесуальних питань щодо неврахування доказів при вирішенні справи. Ухвалою суду від 26.05.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступник позивача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за вимогами про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора, за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою, за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою. Призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що остаточні позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» за вимогами про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року в межах первісного позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.10.2020 року щодо валюти, в якій підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом та процентами, сформульовані наступним чином: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року у сумі 510 165,82 долари США та 571 504,65 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 373 730,59 долари США, заборгованості за процентами - 136 435,23 долари США, пені за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам - 571 504,65 грн (т. 6 а.с.41-42). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечують проти позовних вимог ТОВ «ФК «ІНВЕНТ», вважаючи що останній не може бути законним правонаступником позивача, оскільки за Договором про відступлення прав вимоги від 28.03.2019 року між ПАТ «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» останнім було придбано кредитний портфель, а не заборгованість. ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» у момент купівлі кредитного портфелю не мало відповідної ліцензії на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення від 01.04.2019 року № КПФіК-19-009-1/19-П з усіх питань, в тому числі щодо внесення відповідних змін до вищевказаних договорів слід звертатися до Нового кредитора. Проте, ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» не має права вносити зміни до договорів про відкриття кредитної лінії, оскільки вони придбали на електронному аукціоні кредитний портфель, а не заборгованості. Вважають, що ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» мав зазначити суму заборгованості у грошовій одиниці - гривні з грошовим еквівалентом в доларах США на день платежу. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] заявлено зустрічні позовні вимоги до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним Договору про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/202 від 02.07.2007 року (т. 2 а.с. 135-137). Зустрічний позов [PERSON] мотивований тим, що представник банку, яка укладала та підписувала оспорюваний Кредитний договір, [PERSON] , не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення та підписання даного договору саме в такій редакції і саме на таких умовах, оскільки довіреність, на підставі якої діяла представник, та «Положення про філію» не давала їй таких повноважень, що свідчить про суттєве перевищення службових повноважень з її боку та тягне за собою порушення прав і настання негативних наслідків для позивача. При укладенні Кредитного договору сторонами не було досягнуто істотних умов даного договору щодо визначення розміру загальної суми з урахуванням відсотків за користування кредитом, що підлягає сплаті Позичальником на рахунок Банку. В порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк, уклавши з Позичальником договір про іпотечний кредит, не повідомив останнього про тип відсоткової ставки, чим порушив його права споживача фінансових послуг. Крім того, при укладенні кредитного договору Банком не були виконані в повній мірі вимоги п. 2.1 постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Також при наданні Позичальнику кредиту в іноземній валюті Банком було порушено приписи ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, Закону України «Про Національний банк України», Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», оскільки індивідуальні ліцензії на надання АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та на отримання гр. [PERSON] кредитів в іноземній валюті у жодної із сторін за Кредитним договором відсутні. При цьому наявність у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій не звільняє сторони від обов`язку отримати індивідуальну ліцензію, що свідчить про відсутність законних підстав для надання та отримання кредиту в іноземній валюті у сторін оспорюваного договору. Вказане у сукупності, на думку позивача за зустрічним позовом, свідчить про незаконність змісту договору, та є підставою для визнання його недійсним. ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» відкидає вказані підстави зустрічного позову [PERSON] , посилаючись на наступне. 20.01.2003 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було отримано банківську ліцензію № 28 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Також, 14.09.2004 року банком отримано Дозвіл № 28-2 на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якого Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] , кожним окремо, заявлено зустрічні позовні вимоги до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON] , про визнання припиненими Договору поруки № 37-07-П1/02 від 02.07.2007 року та Договору поруки № 37-07-П3/02 від 02.07.2007 року і визнання поруки припиненою (т. 3 а.с.146-148, а.с.161-163). Зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] мотивовані тим, що в результаті підписання між Банком та Позичальником Додаткової угоди № 1 від 11.08.2008 року відбулася зміна основного зобов`язання, передбаченого Кредитним договором у частині підвищення розміру процентів за користування кредитом, що зумовило збільшення обсягу відповідальності Поручителів за Договорами поруки. При цьому, Позичальник, [PERSON] , не звертався до Поручителів, [PERSON] та [PERSON] , з метою отримання згоди на зміну умов Кредитного договору, та вони такої згоди не надавали, відтак в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, Договори поруки та порука, встановлена такими Договорами, підлягають визнанню припиненими. Звернення позивача за первісним позовом, на думку Поручителів, свідчить про невизнання ним права останніх на припинення зобов`язання за Договорами поруки. Відповідач за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» позовні вимоги про визнання припиненими Договорів поруки та поруки, встановленої Договорами, - не визнає та вважає, що підписуючи відповідні Додаткові угоди № 1 від 17.09.2012 року до Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, підтверджували свою згоду на зміну умов Кредитного договору, як при збільшенні розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами [PERSON] , так і при подальшому її зменшенні. Факт укладення Додаткових угод № 1 до Договорів поруки підтверджує визнання та подальше схвалення Поручителями внесення відповідних змін до кредитного Договору. Третя особа за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги про визнання припиненими Договору поруки № 37-07-П1/02 від 02.07.2007 року та Договору поруки № 37-07-П3/02 від 02.07.2007 року і визнання поруки припиненою визнає, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» подано відповідні заяви про застосування строків позовної давності за зустрічними позовами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки останнім з липня 2007 року було відомо про існування оспорюваних ними правочинів - Договору про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/202 від 02.07.2007 року, Договору поруки № 37-07-П1/02 від 02.07.2007 року та Договору поруки № 37-07-П3/02 від 02.07.2007 року та вони, в силу вимог ст. 253, 257, 261 ЦК України, не були позбавлені права на звернення до суду до 03.07.2010 року, що свідчить про сплив позовної давності, та є підставою для відмови у зустрічних позовах. У судовому засіданні представник правонаступника позивача за первісним позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ТОВ «ФК «ІНВЕНТ», [PERSON] , підтримав заявлений позов до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та заявах по суті справи. У задоволенні зустрічних позовів просив відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги зустрічних позовів, посилалася на викладене в них та заявах по суті справи обґрунтування. При цьому, позичальник [PERSON] визнає наявність у нього заборгованості по тілу кредиту. Щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , то просила повністю відмовити у задоволенні такої позовної вимоги, задовольнивши вимоги зустрічного позову про визнання поруки припиненою. Разом з тим, вважає ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» не є правонаступником АТ «Банк «Фінанси та Кредит», як кредитора відповідача-1, з огляду на відсутність відповідної ліцензії. Крім того, жоден з відповідачів не отримував повідомлення про відступлення права вимоги. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Як убачається з матеріалів справи, 02.07.2007 року відповідач-1 за первісним позовом [PERSON] звернувся до начальника відділення № 2 Банку «Фінанси та Кредит», ТОВ, [PERSON] , із заявою про видачу кредиту на суму 395 000,00 доларів США (т. 1 а.с. 25). 02.07.2007 року між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ, (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02, за умовами якого Банк відкрив Позичальнику у відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 395 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 13,5% річних (т. 1 а.с. 9-11, 102). За приписом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов`язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов`язання та іншими умовами договорів. З метою забезпечення виконання зобов`язань за укладеним Кредитним договором № 37-07-Ил/02 було укладено ряд договорів поруки, зокрема: Договір поруки № 37-07-П1/02 від 02.07.2007 року укладений між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ, іменований надалі Банк, та [PERSON] , іменований надалі Поручитель, і [PERSON] , іменований надалі Боржник; Договір поруки № 37-07-П2/02 від 02.07.2007 року укладений між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ, іменований надалі Банк, та [PERSON] , іменований надалі Поручитель, і [PERSON] , іменований надалі Боржник; Договір поруки № 37-07-П3/02 від 02.07.2007 року укладений між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ, іменований надалі Банк, та [PERSON] , іменований надалі Поручитель, і [PERSON] , іменований надалі Боржник (т. 1 а.с.17-18, а.с.19-20, а.с.21-22). За умовами вказаних Договорів поруки Поручителі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зобов`язалися перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником, [PERSON] , зобов`язань за Кредитним договором № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, укладеним між кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові наданий кредит у розмірі 395 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5% річних. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Крім того, 02.07.2007 року між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ, іменований надалі Іпотекодержатель, та [PERSON] , іменований надалі Іпотекодавець, був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Щербою Л.О., та зареєстрований в реєстрі за № 1822, за умовами якого Іпотекодавець передає в заставу Іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 23-24). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . За нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.п. 4.1. - 4.3. п. 4 Кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 13,5 процентів річних. Нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування процентів за день видачі кредитних ресурсів проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Нарахування процентів проводиться не рідше одного разу на місяць на залишок заборгованості позичковому рахунку позичальника. Нарахування процентів проводиться по методу «факт/360» за кожний день користування кредитними ресурсами. Позичальник сплачує проценти щомісяця, в термін з «26» по останнє число (включно). Відповідно до п.п. 3.1. п. 3 Кредитного договору № 37-07-Ил/02 видача Кредитних ресурсів у рамках відновлювальної кредитної лінії проводиться на підставі письмових заяв Позичальника, за погодженням з Банком. За надання кредитних ресурсів позичальник сплачує комісію в розмірі 0,2% від кожної суми траншу. У п.п. 3.3 п. 3 Кредитного договору № 37-07-Ил/02 позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 01.07.2022 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісячно, починаючи з грудня 2008 року, в термін з 26 по останнє число (включно) кожного місяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до Додатку № 1. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Як передбачено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ст. 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з п.п. 6.1. п. 6 Кредитного договору за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6. цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Крім того, між Банком та Позичальником було укладено ряд додаткових угод до Кредитного договору, зокрема. Додатковою угодою № 1 від 11.08.2008 року до Кредитного договору № 37-07-Ил/02 було встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 14,5% річних, тобто збільшено розмір процентної ставки (т. 1 а.с. 12, 103-104). 12.09.2008 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 37-07-Ил/02, за умовами якої були змінені строки погашенні позичкової заборгованості та процентів за користування кредитними ресурсами: з 1 по 10 число (включно) кожного місяця (т. 1 а.с.13). Додатковою угодою № 3 від 17.09.2012 року до Кредитного договору № 37-07-Ил/02 було встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 13,5% річних (т. 1 а.с. 15, 105-106). Пункти 3.2. та 4.3. Кредитного договору № 37-07-Ил/02 викладено в наступній редакції: п.п. 3.2. п.3 - Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 01.07.2022 року. Позичальник зобов`язується щомісячно починаючи з жовтня 2012 року по серпень 2013 року включно, в термін з «01» по «10» число (включно) кожного місяця здійснювати погашення заборгованості рівними частинами в сумі не менше 1 000,00 доларів США, та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості (Додаток № 1 до Кредитного договору та Додаткової угоди № 3). Починаючи з жовтня 2013 року до кінця строку дії Кредитного договору, позичальник зобов`язується щомісячно в термін з «01» по «10» число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить 6 026,00 доларів США. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами. Зазначений розмір Ануїтетного платежу може бути змінений за згодою сторін; п.п. 4.3. п. 4 - Позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісяця з «01» по «10» число (включно) кожного місяця згідно Графіка зниження розміру заборгованості (Додаток № 1 до Кредитного договору та Додаткової угоди № 3). У строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Додатково позичальник сплачує прострочені проценти рівними частинами на протязі 96 місяців, починаючи з жовтня 2012 року, згідно з Графіком зниження розміру заборгованості (Додаток № 1 до Кредитного договору та Додаткової угоди № 3). Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів № 22089003840/22080020572102. Також, 17.09.2012 року між Банком та окремо з кожним із Поручителів, зокрема [PERSON] та [PERSON] , було укладено Додаткові угоди № 1 до Договору поруки № 37-07-П1/02 від 02.07.2007 року та № 37-07-П3/02 від 02.07.2007 року, відповідно до яких Поручителі свідчать, що вони ознайомлені із Кредитним договором та Додатковою угодою № 3 до нього від 17.09.2012 року та погоджуються з його умовами (т. 3 а.с. 215, 216). Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, Банком були виконані умови Кредитного договору в частині надання кредиту Позичальнику, що підтверджується заявами на видачу готівки (т. 1 а.с. 37-59). При цьому, зі змісту заявленого первісного позову та з пояснення сторін убачається, що з боку Позичальника [PERSON] наявне порушення умов Кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим, відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку позичальника (т. 3 а.с.108-132, т. 4 а.с. 51-217), станом на 04.02.2014 року заборгованість Позичальника [PERSON] за Кредитним договором № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року становить 510 165 82 доларів США та 571 504,65 грн, з яких: сума заборгованості по кредиту - 373 730,59 доларів США; сума заборгованості за процентами - 136 435,23 доларів США; пеня за прострочення заборгованості по кредиту - 571 504,65 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Кредитним договором, Банком були направлені Позичальнику повідомлення про усунення порушень від 02.04.2010 року та від 18.10.2010 року, яке також було направлено поручителям (т. 1 а.с. 26, 27). 12.02.2014 року Банк звернувся до Позичальника та його Поручителів з вимогами про дострокове повернення кредитних ресурсів за Кредитним договором №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року щодо усунення порушення умов Кредитного договору, шляхом сплати заборгованості за даним Кредитним договором, яка виникла у зв`язку з порушенням Боржником умов Кредитного договору, а саме: несплати коштів за виданими кредитними ресурсами (т. 1 а.с. 110-120). За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1 ст. 551 ЦК України). Отже враховуючи те, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитору пеню. Оскільки судом встановлено, що Позичальник порушив взяті на себе за Кредитним договором зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, що доведено за матеріалами справи, заявлені позивачем за первісним позовом вимоги про стягнення пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за користування кредитом є обґрунтованими. При цьому, стороною позичальника не заперечується факту того, що ним порушені умови Кредитного договору в частині сплати кредитних коштів, будь-яких належних доказів у спростування наданого суду розрахунку, стороною відповідача-1 за первісним позовом надано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. За ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Аналіз наведених норм чинного законодавства та умов кредитного договору свідчить про те, що максимальний розмір пені, визначений Законом та погоджений сторонами у кредитному договору, пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. При цьому оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 909/660/14, а також у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/1923/16, від 13.07.2018 у справі № 916/2393/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15. Отже вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні). 13.03.2019 року були проведені електронні торги з продажу активів ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО «БАНК «ФІНАСНСИ ТА КРЕДИТ», що складаються з кредитного портфелю - прав вимог за 19 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, переможцем яких визнано ТОВ «ФК «ІНВЕНТ». Кошти за придбані активи сплачені переможцем аукціону 21.03.2019 року (т. 5 а.с. 128, 129). 28.03.2019 року між ПАТ «БАНК «ФІНАСНСИ ТА КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та поручителів зазначених у Додатках №№ 1-2 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у Додатках №№ 1-2 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (т. 5 а.с. 124-125). Як убачається з Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 28.03.2019 року - реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, відступлення прав вимоги відбулося за кредитним договором № 37-07-Ил/02 від 02 липня 2007 року укладеним з [PERSON] (т. 5 а.с. 126). Відповідно до Додатку №2 до Договору про відступлення прав вимоги від 28.03.2019 року - реєстр договорів поруки, права вимоги за якими відступаються, відступлення прав вимоги відбулося за договорами поруки №№ 37-07-П1/02, 37-07-П2/02, 37-07-П3/02 від 02.07.2007 року укладеними з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування), відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами судового провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з судового провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ст. 55 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною судового провадження. Отже, підставою для заміни сторони судового провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах. Таким чином, ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» є правонаступником ПАТ «БАНК «ФІНАСНСИ ТА КРЕДИТ» за вимогами про стягнення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року. У частині відсутності у ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, що, на думку представника відповідачів за первісним позовом, свідчить про відсутність у правонаступника позивача прав кредитора відносно позичальника та поручителів, то у цій частині суд враховує наступні висновки Верховного Суду викладені у постанові 05.11.2018 року по справі № 754/12197/16-ц. Правовий аналіз статті 1, частин першої, другої, четвертої статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (зі змінами) свідчить, що право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до товариства за договором купівлі-продажу прав вимоги, не є валютною операцією, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії у розумінні приписів Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», тому така ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, а не договорів купівлі-продажу прав вимоги. Щодо доводів зустрічного позову [PERSON] про недійсність Договору про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, зокрема надання банком позичальнику кредиту в іноземній валюті в порушення норм діючого законодавства, суд доходить наступного. За вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України) За нормою з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Свобода договору передбачає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором. Згідно зі ст. 11 ЦК України крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Положеннями ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом. Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Грошовою одиницею України є гривня (ст. 99 Конституції України). Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Станом на час виникнення спірних правовідносин між сторонами основним законодавчим актом, що регулював правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю був Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Нормами ст.ст. 47, 49 вказаного Закону України, у відповідній редакції, визначено операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року, у чинній на час виникнення правовідносин редакції, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Згідно з п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275, у відповідній редакції, від 17.07.2001 року та зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 21.08.2001 року за № 730/5921 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати такі операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. 20.01.2003 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримано банківську ліцензію № 28 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». 14.09.2004 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримано Дозвіл № 28-2 на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з яким Банку надано право на здійснення операцій з валютними цінностями. Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року на час отримання кредиту законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті, як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Як роз`яснено в п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв`язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У своїй діяльності банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ст. 2 вказаного Закону України банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакції що діяла на час видачі кредиту, кредитними операціями є операції, серед іншого, зазначені в п. 3 ч. 1 ст. 47 цього Закону. Також, за ч. 1 ст. 49 вказаного Закону розміщенням банком залучених коштів визначено кредитною операцією. Отже Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначив, що банки, які мають банківську ліцензію, мають право здійснювати кредитування в іноземній валюті. У п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Таким чином, операції із розміщення коштів є кредитною операцією, яка може здійснюватися банками на підставі банківської ліцензії. За п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк, крім перелічених у ч. 1 цієї статті, має право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року валютними цінностями є валюта України, платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті, банківські метали. Валютними операціями, серед іншого, є операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України. Таким чином, видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки пов`язана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту. Згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційний банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного кредитування. Таким чином, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями на момент укладення спірного договору мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодав\-ства ( ст. З Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які право\-мірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Згідно з п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». З огляду на викладене, з урахуванням змісту оспорюваного Кредитного договору, суд доходить переконання, що в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Суд звертає увагу на те, що, підписуючи оскаржуваний Кредитний договір, [PERSON] погодився з усіма умовами щодо отримання кредиту, повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те що обставини, на які посилається Позичальник, як на підставу позовних вимог, зокрема, щодо несправедливості умови кредитного договору, порушення Банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відносно нього, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає зустрічний позов [PERSON] необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Як вже зазначалося, відповідно до Конституції України гривня є грошовою одиницею України. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Як вбачається заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічні висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вказаних обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог первісного позову у частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року у сумі 510 165,82 доларів США та 571 504,65 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 373 730,59 доларів США, заборгованість за процентами - 136 435,23 доларів США, пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам - 571 504,65 грн. В частині солідарного стягнення вказаної суми заборгованості також з відповідачів-2,3 за первісним позовом, [PERSON] та [PERSON] , суд доходить наступних висновків. Як було встановлено судом, з моменту укладення Додаткової угоди № 1 від 11.08.2008 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, що передбачала збільшення процентної ставки з 13,5% річних до 14,5% річних, відбулася зміна основного зобов`язання, передбаченого Кредитним договором, в частині підвищення розміру процентів за користування кредитом. За приписами ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Верховний Суд України у постанові від 20.02.2013 року по справі № 6-172цс12 дійшов висновку про те, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Оскільки в результаті укладення між Банком та Позичальником Додаткової угоди № 1 від 11.08.2008 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02 від 02.07.2007 року, що відбулося без згоди поручителів, зокрема [PERSON] та [PERSON] , збільшився обсяг відповідальності боржника, [PERSON] , що свідчить про зміну основного зобов`язання, у суду відсутні підстави покладення на Поручителів відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком шляхом солідарного стягнення з них заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з припиненням 11.08.2011 року поруки. Водночас, оскільки 17.09.2012 року між Банком та окремо з кожним із Поручителів, зокрема [PERSON] та [PERSON] , 17.09.2012 року було укладено Додаткові угоди № 1 до Договору поруки № 37-07-П1/02 від 02.07.2007 року та № 37-07-П3/02 від 02.07.2007 року, у яких Поручителі погодилися з умовами Кредитного договору та Додаткової угоди № 3 до нього від 17.09.2012 року, суд позбавлений можливості визнати вказані Договори поруки припиненими, що свідчить про обрання позивачами за зустрічними позовами, [PERSON] та [PERSON] , невірного способу захисту їх порушених прав та інтересів, та є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] . Щодо заяви сторони відповідача за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд виходить з наступного. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Як було встановлено судом зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх недоведеністю. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення первісного позову АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступник позивача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за вимогами про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 37-07-Ил/02 від 02 липня 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора, та необхідність повної відмови у задоволенні зустрічних позовів: зустрічного позову [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №37-07-Ил/02 від 02 липня 2007 року; зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою та зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою. Інші доводи сторін, які наведені у первісному та зустрічних позовах і заявах сторін по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача-1 за первісним позовом, [PERSON] , на користь позивача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial