Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 14955,60 грн. за кредитним договором №б/н від 20.06.2011 року. В обґрунтування вимог покликається на те, що 20.06.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останній кредит у розмірі 8000,00 грн., у виді встановленого кредитного ліміту картковий рахунок. Відповідач зобов`язувалася погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором. Проте, [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустила заборгованість перед банком, яка станом на 15.08.2019 року становить 14955,60 грн. Тому позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В долученому до позовної заяви клопотанні просив справу розглядати без його участі; позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а також оголошенням, розміщеним на сайті суду. Не подала відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом фактично встановлено, що 20.06.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останній кредит в розмірі 8000,00 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно умов кредитного договору (п.2.1.1.5.5), [PERSON] взяла на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію, на умовах, визначених даним договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим допустила заборгованість перед позивачем. Заборгованість згідно з наданим банком розрахунку станом на 15.08.2019 року складає 14955,60 грн. та включає в себе 6620,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2835,57 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3560,78 грн. заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання, 750,00 грн. заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500,00 штрафу (фіксована частина), 688,36 грн. штрафу (процентна складова). Даний факт стверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором в матеріалах справи. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору відповідачем, були порушені права Банку, як кредитодавця. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 6620,89 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 2835,57 грн законні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання та у розмірі 3560,78 грн, а також пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 750,00 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), а також 688,36 грн штрафу (процентна складова) суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, виходячи з такого. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статті 549 ЦК України чітко визначено порядок обчислення штрафу і пені : у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання відповідно. До грошових зобов`язань, яким є зобов`язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. Суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Отже, суд вважає, що у стягненні пені і штрафів слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. А тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з оригіналу платіжного доручення, позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Позов задоволено на 63 %, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1210,23 грн.

Outcome: partial