Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей та дружину. Посилалася на те, що 18.06.2016 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя у них є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що за час спільного проживання через несумісність характерів, різницю у поглядах на життя та часті конфліктні ситуації сімя не склалась. Відповідач нехтує сімейними цінностями та, перебуваючи у стані алкогольного спяніння застосовує відносно неї фізичне насильство. Вважає подальше спільне життя, примирення та збереження сімї неможливим. З вересня 2018 року фактичні шлюбні між ними припинені, спільне господарство ними не ведеться, на даний час вони проживають окремо. Зазначила, що діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Вона самостійно не в змозі утримувати дітей. Також вказувала на те, що відповідач інших утриманців не має, він є особою працездатного віку, проте добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. Зокрема протягом останніх місяців [PERSON] надав допомогу на утримання обох дітей приблизно у розмірі 1000 гривень, що є недостатнім. Їй відомо, що відповідач на даний час офіційно не працює, однак підробляє та утримує тимчасові заробітки. Вона в даний час не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріальне становище в неї важке. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання 1 розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно та понесені судові витрати. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 12.12.2018 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила задовольнити. Представник позивача також позов підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що примирення між ними неможливе. Позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів визнав частково на загальну суму 3000 гривень. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторонами 18.03.2016 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.8-9). Сторони не підтримують шлюбних стосунків, в них окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. Спірних питань про розподіл майна немає, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачем (а.с.11). Зазначена обставина відповідачем не оспорювалася, а тому суд визнає її такою, що не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дітей, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема,\~за змістом\~ст.7\~Кодексу сімейні\~відносини регулюються\~цим Кодексом\~та іншими\~нормативно-правовими\~актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, його дохід носить мінливий, не регулярний характер. Одночасно частиною другою зазначеної статті СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обовязок по утриманню дитини. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1626 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 2027 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, а також те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, стан його здоровя, обовязок позивачки по утриманню дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей у розмірі по 1400 гривень щомісячно на кожну житину, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] суд зазначає наступне: Так, статтею 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначене право дружина має і в разі розірвання шлюбу. Положеннями частини четвертої ст.84\~СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років,незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини у запропонованому розмірі. При визначенні розміру аліментів, суд з урахуванням вимог ч.4\~ст. 84 СК України, бере до уваги матеріальний стан платника аліментів, який на даний час не працює, а також те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, на яких зобовязаний сплачувати аліменти, а тому вважає, що останній не має змоги сплачувати аліменти на дружину у заявленому у позовній заяві розмірі, у звязку з чим їх розмір підлягає зменшенню до 700 гривень щомісячно.

Outcome: partial