Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

ПАТ комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказавши в заяві, що 21.07.2005 року між ПриватБанком і відповідачкою був укладений договір б/н згідно якого вона отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В порушення норм закону та умов договору, відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 30.11.2013 року у відповідачки утворилася заборгованість в сумі 13771,29грн., що складається з: заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 12639,32грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина); 631,97 грн. (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача борг за 65430,40 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Відповідачка проти позову заперечує, вказавши, що 02.10.2009 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя було видано судовий наказ, яким стягнуто з неї на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» 6047,91 грн. Крім того, відповідачами пропущений строк звернення до суду, у зв'язку із чим у позові необхідно відмовити. У разі прострочення зобов'язання банк має право стягнути з неї тільки втрати від інфляції та три процента річних від простроченої суми. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, 21.07.2005 року між ПриватБанком і відповідачкою був укладений договір б/н згідно якого вона отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином і у встановлений термін. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів. Оскільки відповідач допустив односторонню відмову від виконання зобов'язання, то наказом Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 02.10.2009 року з [PERSON] на користь ЗАТ «Приватбанк» стягнуто 6047,91 грн. До теперішнього часу наказ не виконаний. В п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. В частині 2 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку проценти встановлені договором, тому посилання представника відповідачки на те, що відшкодуванню підлягає сума, яка дорівнює 3% річних від простроченої суми неспроможні. Згідно до ст..256,257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.267 ЦК України). Оскільки наказ Ленінського районного суду м.Запоріжжя, виданий 02.10.2009 року не виконаний, суд строк позовної давності рахує з 02.10.2009 року. В межах строку позовної давності (з 02.10.2009 року по 02.10.2012 року) з відповідачки на користь банку підлягає стягненню 3920,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штраф у сумі 500 гривень (фіксована частина), та штраф у сумі 631,97 грн. (процентна складова). Підлягають відшкодуванню і витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial