Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу ДП «ДГ «Новокаховське» ІРИСУ НААН України» від 30.05.2018 року № 21-к про його звільнення відповідно до п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України, поновлення на посаді сторожа з 30.05.2018 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 4682,20 грн. та грошової компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., посилаючись на те, що прогул ним допущено не було, 27.05.2017 року він залишив робоче місце за вказівкою головного інженера [PERSON], яку йому озвучив працівник підприємства [PERSON], а 30.05.2018 року, коли він вийшов на роботу, йому було вручено наказ про звільнення за прогул. При цьому вказує, що звільнення відбулось з грубим порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 149 КЗпП України та його трудових прав, оскільки будь-яких пояснень з приводу відсутності на роботі у нього не відбирали, акти про відсутність на робочому місці не складались, при накладенні дисциплінарного стягнення не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню його роботу. 17.01.2019 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.05.2018 року по день набрання рішенням суду законної сили, який станом на 17.01.2019 року складає 37457,60 коп.. В судовому засіданні позивачем та його представником уточнено позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.05.2018 року по день винесення рішенням суду та надано відповідний розрахунок на загальну суму 44012 грн. 68 коп.. 18.01.2019 року до суду подано відзив на позов, з якого слідує, що відповідачем позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. Зокрема вказується, що відповідно до наказу №6-к від 03.03.2014 року позивач був прийнятий на посаду сторожа РММ, контори та дендропарку підприємства, а відповідно до наказу №13-к від 01.06.2017 року його було переведено на посаду сторожа господарства. Наказом по підприємству №61 від 27.12.2016 року було встановлено графік роботи сторожів господарства з 08:00 год. до 08:00 год. наступного дня згідно графіку. 27.05.2018 року позивачем було допущено прогул, про що головним інженером [PERSON] складено доповідну записку. Для з'ясування обставин відсутності позивача на робочому місці йому запропоновано надати пояснення, але останній відмовився, у зв'язку із чим було складено відповідний акт. 30.05.2018 року, згідно графіку змінності сторожів, позивач також не з'явився на робоче місце, у зв'язку з чим було складено доповідну записку та відповідний акт. При цьому, 30.05.2018 року [PERSON] з'явився до адміністрації підприємства, йому було запропоновано надати письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці 30.05.2018 року, однак він відмовився. 30.05.2018 року наказом №21-к [PERSON] було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин та запропоновано ознайомитись з наказом, на що останній відповів, що ані читати, ані підписувати наказ не буде. Після цього наказ було зачитано у присутності позивача та двох свідків вголос. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, що зазначені у позовній заяві, а представник відповідача заперечував проти позову з тих же підстав, які вказано у відзиві. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. Відповідно до наказу №6-к від 03.03.2014 року позивач був прийнятий на посаду сторожа РММ, контори та дендропарку ДП «ДГ «Новокаховське» Кіровоградської ДСДС НААН», а згідно наказу №13-к від 01.06.2017 року його було переведено на посаду сторожа господарства ДП «ДГ «Новокаховське» ІРИСУ НААН України». Наказом №61 від 27.12.2016 року було встановлено графік роботи сторожів господарства пост №1 з 08:00 год. до 08:00 год. наступного дня згідно графіку роботи. Відповідно до графіку змінності сторожів на травень 2018 року, затвердженого директором ДП «ДГ «Новокаховське» ІРИСУ НААН», [PERSON] встановлено зміну 26 травня - 16 год., 27 травня - 8 год., 30 травня - 16 год., 31 травня - 8 год.. 27.05.2018 року головним інженером ДП «ДГ «Новокаховське» ІРИСУ НААН України» [PERSON] складено доповідну записку №1 про те, що 27.05.2018 року сторож [PERSON] покинув робоче місце не попередивши про причини. Згідно акту про відсутність на роботі від 27.05.2018 року, складеного о 07:35 год. головним інженером [PERSON], інспектором з кадрів [PERSON], головним бухгалтером [PERSON], [PERSON] був відсутнім на роботі без поважних причин з 01.10 год. до 07:30 год. впродовж робочого дня. Згідно акту №1 від 29.05.2018 року про відмову [PERSON] від надання письмових пояснень причин покидання робочого місця та відсутності на робочому місці, інспектор з кадрів [PERSON], у присутності головного агронома [PERSON], прибиральника службових приміщень [PERSON], запропонувала [PERSON] надати письмові пояснення щодо причин покидання робочого місця та відсутності на робочому місці 27.05.2018 року, надати письмові пояснення [PERSON] відмовився. 30.05.2018 року головним інженером ДП «ДГ «Новокаховське» ІРИСУ НААН України» [PERSON] складено доповідну записку №2 про те, що 30.05.2018 року сторож [PERSON] відсутній на робочому місці, про причини відсутності не повідомив. Згідно акту про відсутність на роботі від 30.05.2018 року, складеного о 16:50 год. головним інженером [PERSON], інспектором з кадрів [PERSON], головним бухгалтером [PERSON], [PERSON] був відсутнім на роботі без поважних причин з 08.00 год. до 16:45 год. впродовж робочого дня. Згідно акту №2 від 30.05.2018 року про відмову [PERSON] від надання письмових пояснень причин покидання робочого місця та відсутності на робочому місці, інспектор з кадрів [PERSON], у присутності головного агронома [PERSON], прибиральника службових приміщень [PERSON], запропонувала [PERSON] надати письмові пояснення щодо причин покидання робочого місця та відсутності на робочому місці 30.05.2018 року, надати письмові пояснення [PERSON] відмовився. Наказом №21-к від 30.05.2018 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин (27, 28, 29, 30 травня 2018 року). У відповідності до акту №3 від 30.05.2018 року про відмову [PERSON] ознайомитися з наказом про звільнення, інспектор з кадрів [PERSON], у присутності головного агронома [PERSON], прибиральника службових приміщень [PERSON], запропонувала [PERSON] ознайомитися з наказом від 30.05.2018 року №21-к, засвідчити факт ознайомлення особистим підписом, на що останній відповів відмовою. Після цього наказу було зачитано. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що він працює на посаді головного інженера ДП «ДГ «Новокаховське» ІРИСУ НААН України», 26.05.2018 року близько 9:00 год. він прибув на роботу та від сторожа [PERSON] дізнався, що [PERSON] відсутній на робочому місці, тому написав доповідну директору. Так само 30.05.2018 року ним було встановлено відсутність [PERSON] на роботі і складено доповідну. Пояснити яким чином складались акти про відсутність на роботі [PERSON] він не може, на комп'ютері він не друкує. Ніяких розпоряджень щодо залишення робочого місця [PERSON] не давав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що 27.05.2018 року був вихідний день і на роботі її не було, за яких обставин складено акт від 27.05.2018 року про відсутність [PERSON] на роботі пояснити не змогла. Причини відсутності [PERSON] на роботі з'ясовувались 29 і 30 травня 2018 року як в телефонній розмові, так і особисто з [PERSON], при цьому вона пропонувала йому написати пояснення і таким чином врегулювати ситуацію, однак [PERSON] сказав, що подумає. Тоді було складено відповідний акт. В подальшому було винесено наказ про звільнення [PERSON], останній його отримувати та поставити підпис про ознайомлення з ним відмовився, після чого наказ йому зачитано і складено відповідний акт. Свідок [PERSON] повідомила, що працює на підприємстві прибиральницею, 29.05.2018 року вона прибирала в кабінеті керівника відділу кадрів [PERSON] та чула, що сторож [PERSON] не вийшов на роботу і з цього приводу [PERSON] йому телефонувала, просила прийти та владнати ситуацію, однак з телефонної розмови вона зрозуміла, що останній відмовився. Наступного дня [PERSON] знов телефонувала [PERSON] з цього приводу, він відмовився прибути, тоді був зібраний колектив, [PERSON] телефонувала головний бухгалтер, пропонували прийти та надати пояснення, він знов відмовився. Також з цього приводу складались акти і вона підписала їх. При цьому зазначила, що не пам'ятає щоб [PERSON] був присутній при складанні цих актів. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Таким чином звільнення на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України). Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У відповідності до положень ст.ст. 76- 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно графіку змінності сторожів на травень 2018 року [PERSON] мав відпрацювати зміну з 08:00 год. 26 травня до 08:00 год. 27 травня, однак з'явився на роботу 27.05.2018 близько 07:40 год., після чого залишив робоче місце, що є підставою до встановлення причин відсутності працівника на роботі. При цьому, частино 1 статті 149 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця запропонувати працівнику надати письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни. Досліджені в судовому засіданні докази в сукупності дають підстави до висновку, що зазначеної процедури дотримано не було, акт №1 від 29.05.2018 року про відмову [PERSON] від надання письмових пояснень причин покидання робочого місця 27.05.2018 року та відсутності на робочому місці складений формально, у відсутність як позивача, так і свідків, які зазначені в ньому, і переконливих доказів, що така пропозиція взагалі мала місце, представником відповідача не надано, При цьому, свідок [PERSON] вказувала, що 29.05.2018 року вона була присутня в кабінеті керівника відділу кадрів [PERSON] у зв'язку із виконанням своїх безпосередніх обов'язків, чула розмову [PERSON] по телефону, проте з ким конкретно вона розмовляла не знає, а сама [PERSON], у своїх поясненнях вказувала, що телефонувала дружині позивача та пропонувала передати [PERSON] щоб той прийшов на роботу. Присутність при цьому [PERSON] свідок [PERSON] не підтвердила. Акт про відсутність [PERSON] на роботі від 27.05.2018 року взагалі складений «заднім числом», оскільки цей день був вихідним і працівники [PERSON] та [PERSON] були відсутні на роботі. В судовому засіданні також встановлено, що 30.05.2018 року [PERSON] з'явився до адміністрації підприємства, спілкувався з директором, керівником відділу кадрів [PERSON]. Разом з цим, 30.05.2018 року головним інженером [PERSON] складено доповідну записку №2 про те, що 30.05.2018 року сторож [PERSON] відсутній на робочому місці. Також складено акт про відсутність [PERSON] на роботі 30.05.2018 року з 08.00 год. до 16:45 год. впродовж робочого дня, акт про відмову [PERSON] від надання письмових пояснень причин покидання робочого місця та відсутності на робочому місці. З огляду на те, що вказані документи так само суперечать встановленим в ході судового розгляду обставинам, їх достовірність та переконливість викликає у суду сумніви, зокрема щодо відповідності їх змісту фактичним обставинам, суд не бере їх до уваги. Таким чином суд вважає, що представником відповідача не доведений факт звернення роботодавця до [PERSON] з позицією надати письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни. Стосовно доводів позову про те, що при обранні позивачу виду стягнення не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу, слід зауважити, що представником відповідача у судовому засіданні взагалі не доведено факт здійснення дисциплінарного провадження щодо відповідача. За встановлених обставин позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ДП «ДГ «Новокаховське» ІРИСУ НААН України» від 30.05.2018 року № 21-к про звільнення [PERSON] відповідно до п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України є підставними. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Таким чином, позивач підлягає поновленню на роботі з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який обраховано з урахуванням положень ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затв. Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 та складає 44012 грн. 68 коп. (234,11 грн. середньоденна заробітна плата, обрахована на підставі розрахункового листа за березень та квітень 2018 року (4331,16 грн.(21 р.д) +5033,16 грн. (19 р.д.) = 9364,32 грн. (40 р.д.) помножена на 188 робочих днів (з 13.05.2018 року по 27.02.2019 року). Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт моральних страждань позивача внаслідок незаконного звільнення, які виражались у душевних стражданнях, переживаннях, погіршенні емоційного стану та стану здоров'я, зміні нормальних життєвих зв'язків через відсутність роботи та коштів до існування, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн.. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: на користь позивача в сумі 140 грн. 96 коп., на користь держави в сумі 1409 грн. 60 коп. (одна вимога майнового та одна вимога немайнового характеру, від сплати судового збору по яким позивач був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). На підставі викладеного,

Outcome: partial