Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 22 січня 2011 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у сторін народився син: [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, несумісність характерів та постійні конфлікти з приводу побутових питань. Протягом останніх двох років стосунки між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникали конфлікти, свідком яких нерідко ставав неповнолітній син сторін, що негативно впливає на його психологічний стан та спричиняє душевні страждання позивачу. Відповідач постійно ігнорує інтереси сім»ї, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дитини та дружини; він не здатен підтримувати моральну атмосферу у сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги. З червня 2014 року сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Також позивач просить при реєстрації розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]». В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд його задовольнити, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе, вони з відповідачем не проживають спільно протягом двох років, сім»я існує формально. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, однак заперечив проти викладених позивачем обставин, зазначивши, що основною причиною розірвання шлюбу є втрата між ним та позивачем почуття любові. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 22 січня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 37. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків; з червня 2014 року окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Кожен із них має різні погляди на життя, на взаємні права та обов»язки подружжя, що призводило до виникнення конфліктів в сім»ї. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи. Оскільки сторони у справі тривалий час не ведуть спільне господарство, кожен з них живе власним життям, вони не є сім»єю в розумінні ст.3 Сімейного кодексу України. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим, сім»я існує формально. Однак, не підлягають задоволенню вимоги про присвоєння позивачу дошлюбного прізвища «[PERSON]» з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ст.16 зазначеного Закону, державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) проводиться стосовно громадян України відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зміну прізвища. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: partial