Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22 лютого 2014 року між нею і відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Сім'я розпалася у зв'язку з різними поглядами на життя та постійними сварками. З 26 серпня 2018 року сторони мешкають окремо. Дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, відновити її дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засіданні сторони надали суду письмові заяви, якими просять розглянути справу без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач не заперечувує проти задоволення позовних вимог. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу між сторонами підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб, з якої вбачається, що 22 лютого 2014 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб. Шлюбне прізвище позивача - «[PERSON]». Факт наявності у сторін малолітньої дитини підтверджується копією свідоцтва про її народження. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не має, суд вважає доведеним факт розпаду сім'ї і знаходить, що перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Факт проживання дитини разом з позивачем сторонами не оспорювався і вважається судом доведеним. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Отже, вирішуючи справу по суті, суд, враховуючи, що відповідач проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини його доходів не заперечує, а також враховуючи, що на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина, знаходить, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, і, з урахуванням вищенаведених обставин, розмір цієї допомоги повинен складати 1/4 частина всіх видів його заробітку (доходу). Позовні вимоги стосовно відновлення дошлюбного прізвища позивачки задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, відновити дошлюбне прізвище можливо лише після розірвання шлюбу. У відповідності до ч.2 ст.114 СК України шлюб вважається розірваним у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З цього випливає, що повернутися до свого дошлюбного прізвища позивачка має право після набрання рішенням суду законної сили шляхом звернення до органів РАЦС з заявою про відновлення дошлюбного прізвища. Оскільки позивач від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial