Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачка з відповідачем мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Представник позивачки зазначає, що ніякої домовленості щодо утримання дітей між позивачкою та відповідачем не досягнуто, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, будь-якої участі у їх вихованні не приймає. З посиланням на ст.ст. 182, 183 СК України, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] та доньки [PERSON] в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивачка в судове засідання не з`явилась, приймала участь в судовому засіданні через повноважного представника. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив (а.с. 36). Надав суду заперечення на позов від 27 листопада 2019 року, які по свій суті є відзивом, який залишений судом без розгляду, оскільки доказів направлення даного відзиву іншій стороні відповідачем не надано. З`ясувавши думку представника позивача, суд враховуючи, що відповідач, повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, постановив проводити судовий розгляду у відсутність відповідача. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 березня 2005 року та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 28 серпня 2009 року (а.с. 14, 40). Згідно довідки Комунального підприємства «Солонянське житлово-комунальне управління» Солонянської селищної ради № 50 від 01 лютого 2019 року, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою, та знаходяться на її утриманні (а.с. 16). Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей позивачці регулярно не надає, хоча зобов`язаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, так і дітей, їх віку та потреб, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дитини. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дітей, так і відносно відповідача, сторонами не надано. Доводи представника позивачки, щодо стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/2 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, судом не приймаються, оскільки на підтвердження цих обставин ні позивачкою ні представником позивачки не надано жодних доказів, як і належного обґрунтування. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, часткове задоволення позовних вимог позивачки, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 183 СК України,

Outcome: partial