Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

В серпні 2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») 187 785,00 (сто вісімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача: з 24.10.2000 р. до 10.07.2007 р. - підземним прохідником дільниці №1 ВАТ «Кривабасзалізрудком», з 10.07.2007 р. до 01.11.2012 р. - підземним гірничим очисного забою дільниці №4 ВАТ «Кривабасзалізрудком», з 01.11.2012 р. до 05.03.2014 р. - підземним прохідником шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривабасзалізрудком», правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Загальний стаж роботи на підприємствах відповідача за професією, пов`язані з умовами впливу шкідливих факторів, складає 13 років 3 місяці. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, підпадаючи під дію пилу та виробничого шуму в параметрах, що перевищували гранично допустимі, з вини відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» № 066 від 21.01.2014 позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, переважно зліва, шийна С5, С6, білатерально, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродисфукцією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з пері артрозами, ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першої ст. Причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. По факту професійного захворювання за останнім місцем роботи позивача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» було проведено розслідування, комісією створеною на підприємстві, про що був складений відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2014 року де вказано, що професійне захворювання виникло через недосконалість технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно іброгенної дії і повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не зажди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. Висновком МСЕК № 044636 від 14.03.2017 року [PERSON] , повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності (25% - радикулопатії, 15% - ХОЗЛ) - безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, Позивач втратив своє здоров`я, він не має змоги вести звичне життя, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває больові відчутті, а саме: частий, ниючий, тупий біль в поперековому відділі хребта, з іррадіацією в нижні кінцівки, на теперішній час більше в ліву ногу по задньо-боковій поверхні, оніміння в ногах, більше в лівій нозі, судоми м`язів в ній, обмеження рухів в попереку, посилення болю при фізичному навантаженні, переміні положення тіла, ниючий біль в шийному відділі, іррадіює переважно в праву руку, плече, болі в колінних, плечових і ліктьових суглобах, болі в кистях, підвищена чутливість їх до холоду, часті судоми в пальцях кистей, оніміння в кистях, загальна слабкість, сухий кашель, задишка при фізичному навантаженні, задвоєння в очах, більше справа, оніміння правої руки та ноги. Позивач, позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Крім того, позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематично потребує медичної допомоги. Він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2018 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу ПАТ «КЗРК» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ПАТ « КЗРК» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України. Представник відповідача ПАТ «КЗРК» Мордвінкін С.В. надав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість вимог, не надання позивачем доказів, завдання підприємством моральної шкоди. При прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріли справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат: з 24.10.2000 р. до 10.07.2007 р. - підземним прохідником дільниці №1 ВАТ «Кривабасзалізрудком»; з 10.07.2007 р. до 01.11.2012 р. - підземним гірничим очисного забою дільниці №4 ВАТ «Кривабасзалізрудком»; з 01.11.2012 р. до 05.03.2014 р. - підземним прохідником шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривабасзалізрудком» правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». 21.01.2014 року медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» №066, [PERSON] встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, переважно зліва, шийна С5, С6, білатерально, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродисфукцією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з пері артрозами, ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів. По факту професійного захворювання за останнім місцем роботи, позивача [PERSON] , ПАТ «КЗРК» створеною комісією, якою було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2014, про що складено АКТ. Згідно висновків, п.16 Акту, професійне захворювання виникло через недосконалість технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно іброгенної дії і повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не зажди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21.01.2014 протокол №066, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут, робота на підприємствах, які належали ПАТ «КЗРК». За висновком МСЕК від 14.03.2017 року [PERSON] , повторно, встановлено 40% втрати професійної працездатності (з них 15% - ХОЗЛ, та 25% - ракулопатії) - безстроково. Відповідно до Закону України «Про охорону праці» на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання постійно відчуває больові відчутті, а саме: частий, ниючий, тупий біль в поперековому відділі хребта, з іррадіацією в нижні кінцівки, на теперішній час більше в ліву ногу по задньо-боковій поверхні, оніміння в ногах, більше в лівій нозі, судоми м`язів в ній, обмеження рухів в попереку, посилення болю при фізичному навантаженні, переміні положення тіла, ниючий біль в шийному відділі, іррадіює переважно в праву руку, плече, болі в колінних, плечових і ліктьових суглобах, болі в кистях, підвищена чутливість їх до холоду, часті судоми в пальцях кистей, оніміння в кистях, загальна слабкість, сухий кашель, задишка при фізичному навантаженні, задвоєння в очах, більше справа, оніміння правої руки та ноги. Позивач, позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Крім того, позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематично потребує медичної допомоги. Він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», власник зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведеності позивачем наявності моральних страждань. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що Позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача, щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 40%, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 70 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial