Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову ПАТ «Укрсоцбанк» зазначає, що 07.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку (далі - АКБСР) «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту №40.29-48/179, за яким відповідачу [PERSON] було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20 027 доларів США, зі сплатою 11,5 % річних. В якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобов'язань між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON], 07.05.2007 року укладено договір поруки №013/207-П, за умовами якого [PERSON] зобов'язалась перед позивачем солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором № 40.29-48/179 від 07.05.2007 року. 30.10.2009 р. між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту №40.29-48/179 від 07.05.2007 р., якою було змінено графік погашення заборгованості. 09.07.2010 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту №40.29-48/179 від 07.05.2007 р., якою було змінено кінцевий термін повернення заборгованості, а саме: до 06 травня 2016 р. Крім того, 09.07.2010 р. між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки №013/207-П від 07.05.2007 р., якою було змінено кінцевий термін повернення заборгованості, а саме: до 06 травня 2016 р. В порушення умов договору кредиту, відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не здійснює погашення процентів за користування кредитом у встановлені терміни, станом на 25.01.2016 року загальний розмір заборгованості складає 5 589,03 доларів США що становить по курсу НБУ на 25.01.2016 року - 138 564,04 грн. у зв'язку з чим позивач просить суд позов задовольнити, стягнувши на його користь з відповідачів солідарно заборгованість у зазначеному розмірі. Представник позивача в судове засідання на 08.08.2017 р. не з'явився, причини неявки суду не відомі, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в минулих засіданнях позовні вимоги підтримував та просив суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо позову, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] взагалі заперечує про отрмання кредиту, а матеріали справи не містять докази надання кредиту, оскільки моментом надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових коштів, який підтверджується відповідним касовим документом за підписом співробітника банку та позичальника. Крім того, було заявлено клопотання щодо застосування строків позовної давності, зазначивши, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що право кредитора на повернення кредиту було порушено 10.12.2008 р., а починаючи з 22.02.2013 р. відповідач зовсім припинив сплачувати кредит. Отже відповідач вважає, що строк позовної давності щодо повернення кредиту сплив, а в задоволені позовних вимог потрібно відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, що свідчить почтові повідомлення про вручення судової повістки (а.с.74, 83, 89). Суд вважає заможливим проводити судове засідання у відсутності представника позивача та відповідача [PERSON], на підставі наявних в матеріалах справи доказів, про що не заперечували відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 07.05.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту №40.29-48/179, за яким відповідачу [PERSON] було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20 027 доларів США, зі сплатою 11,5 % річних. Відповідно до п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2007 р.в. Відповідно до листа Національного банку України №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року вбачається, що операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». У зв'язку із чим, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. В якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобов'язань між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON], 07.05.2007 року укладено договір поруки №013/207-П, за умовами якого [PERSON] зобов'язалась перед позивачем солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором № 40.29-48/179 від 07.05.2007 року. 30.10.2009 р. між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту №40.29-48/179 від 07.05.2007 р., якою було змінено графік погашення заборгованості. 09.07.2010 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту №40.29-48/179 від 07.05.2007 р., якою було змінено кінцевий термін повернення заборгованості, а саме: до 06 травня 2016 р. Крім того, 09.07.2010 р. між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки №013/207-П від 07.05.2007 р., якою було змінено кінцевий термін повернення заборгованості, а саме: до 06 травня 2016 р. В укладених договорах визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Банківською установою зобов'язання за договорами виконані в повному обсязі [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України). Згідно розрахунку наданого позивачем вбачається, що у відповідача [PERSON] станом на 25.01.2016 року існує заборгованість перед позивачем в розмірі 5 589,03 доларів США що по курсу НБУ - 138 564,04 грн., що складається з: -сума заборгованості за кредитом 4336,94 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25.01.2016 р. становить 107 522,13 грн.; -пеня яка передбачена за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок 1 233,69 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25.01.2016 року становить 30 585,79 грн.; -пеня яка передбачена за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок 18,40 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25.01.2016 р. становить 456,12 грн. Стосовно доводів зазначених в запереченнях на позов сторони відповідача щодо не отримання [PERSON] кредитних коштів, встановлено наступне. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору №40.29-48/179 від 07.05.2007 р., надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (дол. США) з позичкового рахунку №22034013792821 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені п. 1.2. цього договору. За змістом п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Крім того, кредитний договір №40.29-48/179 від 07.05.2007 р. та додаткові угоди до кредитного договору містять особисті підписи відповідача [PERSON], які ніким не оспорювались, та суду не було надано доказів зі сторони відповідача, що цей підпис вчинений не відповідачем, а іншою особою. Тим більше, сам договір кредиту не визнавався недійсним, тобто відповідача влаштовували умови які в ньому викладені. Судом також були досліджені копії заяв відповідача [PERSON], якими остання давала свою згоду на укладення вищезазначених договорів, своїм чоловіком [PERSON] Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Також суд звертає увагу на той факт, що відповідач [PERSON] деякий час здійснював проплату за кредитною заборгованістю, сплачував відсотки за користування кредитом, що в свою чергу підтверджує факт отримання останнім кредитних коштів. Щодо заявленого клопотання стороною відповідача про застосування строків позовної давності, судом встановлено наступне. Позовна давність - це строк для захисту права за позовом особи, право якої порушене. Іншими словами, це строк протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати захисту чи примусового здійснення свого права через суд. Сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові. Проте, особа, яка виконала зобов'язання після закінчення позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, якщо навіть у момент виконання вона не знала про його закінчення. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності встановлюється у три роки. Таким чином, на протязі саме цього строку особа, чиї права порушені, має право звернутись до суду. Строки позовної давності мають загальний характер. Вони поширюються на всі правовідносини, крім випадків, передбачених законодавством. Норми, в яких містяться правила щодо позовної давності, складають самостійний цивільно-правовий інститут, який є однією із складових загальної частини цивільного права. При порушенні суб'єктивного цивільного права особа може звернутися з позовом до суду за захистом. Необхідно розрізняти право на позов у матеріальному розумінні і право на позов у процесуальному розумінні. У матеріальному розумінні право на позов - це право вимагати від суду винесення рішення про захист порушеного суб'єктивного права і право отримати такий захист. Закінчення строку позовної давності позбавляє сторону можливості вимагати примусового здійснення права через суд, але не позбавляє права звернутися за захистом до суду взагалі, оскільки для подачі позовної заяви до суду про захист порушеного суб'єктивного права законодавець ніяких строків не встановлює. Право на позов у процесуальному розумінні - це право на подачу позовної заяви з метою захисту порушеного права, не обмежене строками позовної давності. Вимоги щодо захисту порушеного права розглядаються судом незалежно від строку позовної давності, але закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову. Так, статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, даною статтею передбачено, що по окремих видах правочинів початок перебігу позовної давності може бути визначених іншими обставинами такими як: за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання; якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Пунктом 1.1.2 кредитного договору №40.29-48/179 від 07 травня 2007 року встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту 06 травня 2014 р., оданк додатковою угодою до даного договору від 09.07.2010 р. було змінено графік погашення заборгованості та встановлено термін погашення заборгованості до 06 травня 2016 р. Згідно зі ст.264 ЦК перебіг строку позовної давності переривається: вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (наприклад, часткове повернення боргу, лист з проханням про відстрочку повернення боргу тощо). Так, згідно розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем [PERSON] було здійснено 09.02.2015 р., позов пред'явлений до суду 04.04.2016 року, тобто поданий з дотриманням встановлених вимог законодавства України. Таким чином, суд не вбачає підстав для залишення позову без задоволення в зв'язку з пропушенням строків позовної давності. Однак, відповідно до вимог ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно з загальною позовною давністю. Зміст кредитного договору свідчить про те, що сторони не встановлювати більш тривалий строк позовної давності щодо стягнення з позичальника пені за прострочення виконання основного зобов'язання. Відповідно до частини другої вказаної статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 14.04.2015 р. по 12.01.2016 р. в розмірі 1 071, 60 доларів США, та за несвоєчасне повернення відсотків за період за період з 09.04.2015 р. по 25.09.2015 р. в розмірі 13,59 доларів США. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 5422,14 доларів США. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2016,22 грн., тобто в частині задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial