Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області через свого представника із позовом до [PERSON], виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, адреса: вул. Михайлівська, 56, м. Білгород - Дністровський Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на проживання і користування у домоволодінні № 50 по вул. Шабській в м. Білгород - Дністровський Одеської області; зобов`язати виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради зняти [PERSON], [INFO] з реєстрації у домоволодінні № 50 по вул. Шабській в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником 5/200 часток домоволодіння № 50 по вул. Шабській у м. Білгород-Дністровський Одеської області на підставі договору дарування від 20.03.2010 року. Власником інших 5/200 частин вказаного вище домоволодіння був відповідач по справі, який відповідно до договору про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно від 02.08.2016 року передав належну йому частину майна на користь їх спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач зареєстрований у належному їй на праві власності домоволодінні, проте не проживає у ньому з 03.04.2010 року, а тому внаслідок відсутності за місцем реєстрації понад встановлені законодавством строки, має бути визнаний таким, що втратив право на проживання у ньому . Враховуючи вищевикладене, позивач і звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи наявна заява її представника, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, розглянувши справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не сповістив. Представник виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши відзив від 29.08.2018 року, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради зняти [PERSON], [INFO] з реєстрації у домоволодінні № 50 по вул. Шабській в м. Білгород-Дністровський Одеської області Зі згоди представника позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 20.03.2010 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] та [PERSON], з іншої сторони, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 694, позивачу, яка змінила прізвище у звязку з повторним укладанням шлюбу належить на праві власності 5/200 частин домоволодіння під № 50, що знаходиться в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Шабській /л.с.6-8/. Позивач своє право приватної власності на 5/200 частин домоволодіння під № 50, що знаходиться в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Шабській зареєструвала у встановленому законодавством порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26260529 від 31.05.2010 року /л.с.9/. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного вище договору дарування частини домоволодіння від 20.03.2010 року, відповідачу також було передано в дар 5/200 частин домоволодіння під № 50, що знаходиться в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Шабській, однак на підставі договору про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно від 02.08.2016 року, [PERSON] з метою припинення обовязку по сплаті аліментів передав належну йому частину нерухомого майна на користь малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказану нерухомість прийняла [PERSON], оскільки діти залишились проживати разом із нею. /л.с.10-12/ У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до частини першої\~статті 316 ЦК України\~встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~статті 346 ЦК України\~право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Тобто, після укладення договору про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно від 02.08.2016 року, право власності на 5/200 частини частин домоволодіння під № 50, що знаходиться в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Шабській перейшло від відчужувача [PERSON] до набувачів неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], тобто право власності [PERSON] на 5/200 часток вказаного домоволодіння припинилось. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Матеріалами справи встановлено, що відповідач \~ є колишнім членом сім`ї позивача. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, відповідно до яких,\~\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до акту від 05.03.2018 року, складеного КП «ЖЕО №1» вбачається, що власниками по вул. Шабській, 50 в м. Білгород-Дністровський Одеської області є [PERSON], та її діти: [PERSON] та [PERSON]. За вищевказаною адресою зареєстрований колишній чоловік власниці [PERSON], шлюб з яким розірвано 13.10.2011 року. Зі слів сусідів [PERSON] не мешкає по вул. Шабська,50 з 2016 року. /л.с.16/ Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 5/200 часток частин домоволодіння під № 50, що знаходиться в м. Білгород - Дністровський Одеської області по вул. Шабській, ту обставину, що попередній власник інших 5/200 частин вказаного вище домоволодіння, відповідач по справі передав його на користь їх спільних з позивачем дітей на підставі договору про припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно від 02.08.2016 року, враховуючи підтверджений у судовому засіданні факт не проживання відповідача у спірному домоволодінні понад встановлені чинним законодавством строки, а саме з 2016 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до\~[PERSON],\~виконавчого комітету\~Білгород-Дністровської\~міської ради\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщеннямв частині визнання [PERSON]таким, що втратив право користування у домоволодінні № 50, що знаходиться в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Шабській - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про зобов'язання виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради зняти [PERSON], [INFO] з реєстрації у домоволодінні № 50 по вул. Шабській в м. Білгород-Дністровський Одеської області, суд приходить до наступного. У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Тож, позиція представника виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, викладена у його відзиві від 29.08.2018 року щодо того, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, що набрало законної сили, та додаткового зобовязання виконавчого комітету з вчинення дій по зняттю особи з реєстраційного обліку не передбачається, є вірною, та суд погоджується з вказаними ствердженнями. За таких обставин, враховуючи відзив представника виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, а також те, що згідно чинного законодавства рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в цієї частині слід відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: partial