Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він з 10.02.1988 року по 01.07.1991 року та з 15.10.1991 року по 01.06.2000 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання». З 01.06.2000 року по 20.01.2010 року перебував у трудових відносинах з ДП «Завод ОБ та ВТ», працював оператором, в минулому вогнетривник. Був звільнений у звязку з виходом на пенсію. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання № 62 від 27.08.2001 року йому були встановлені такі професійні захворювання: «Нейросенсорна туговухість зі значним ступенем зниження слуху III ст. професійного характеру. (Основний діагноз). Шийний остеохондроз хребта, цервікалгія, 2-х сторонній плече-лопатковий періартрит з больовим синдромом та обмеженням руху в плечових суглобах. (Супутній діагноз)». Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 32 від 19.04.2002 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: «Попередній: Неврит слухових органів. Туговухість III ст. Заключний: Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з помірно-вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях в поєднанні з міофіброзом надлопаткових м'язів, двостороннім плече-лопатковим періартрозом з обмеженням ротаційних рухів в плечових суглобах. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість 4 ст. зі значним ступенем зниження слуху. (Основний діагноз). Гіпертонічна хвороба І ст. (Супутній діагноз)». Причиною виникнення професійного захворювання стали: робота в умовах підвищеного шуму та в умовах локальної вібрації. Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м.Суми від 21.12.2009 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності, безтерміново. Ступень втрати працездатності склала 45%. За рекомендацією лікарів позивач потребує медикаментозного, санаторного лікування, лікування в реабілітаційній установі. Отримані професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Зазначає, що відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків та професійних захворювань що спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди покладається на [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь 45000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Зазначає, що у [PERSON] зареєстровано два страхові випадки. Так, [PERSON] згідно висновку МСЕК від 05.11.2001 р. первинно встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, згідно [PERSON] №62 від 27.08.2001 p., відповідно з якою потерпілому виплачена одноразова допомога у розмірі 6400,00 грн., яка за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку. Згідно висновку МСЕК від 04.11.2002 р. позивачу встановлено 45% стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюваннями, з яких 25% первинно згідно [PERSON] №32 від 19.04.2002 p., відповідно з якою потерпілому виплачена одноразова допомога у розмірі 8800,00 грн., яка за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку. Згідно висновку МСЕК від 14.12.2009 р. позивачу встановлено 45% стійкої втрати професійної працездатності безтерміново у зв'язку з двома професійними захворюваннями. По двом страховим випадкам [PERSON] щомісячно отримує суму втраченого потерпілим заробітку, яка на сьогодні складає 2456,25 грн. Таким чином, [PERSON] належним чином виконує всі покладені на нього обов'язки, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та своєчасно та в повному обсязі надає позивачу соціальні послуги та здійснює страхові виплати, за умови визначення такої потреби органами МСЕК, тобто потерпілий соціально захищений насамперед з боку [PERSON]. Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, а саме довідку МСЕК і акти за формою П-4 є документами, що підтверджують факт професійного захворювання і встановлення у звязку з цим втрати працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку та ніяким чином не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Також зазначив, що з 01.01.2015 р. відповідно до п. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України роботодавцем. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10.02.1988 року по 01.07.1991 року та з 15.10.1991 року по 01.06.2000 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання». З 01.06.2000 року по 20.01.2010 року перебував у трудових відносинах з ДП «Завод ОБ та ВТ», що підтверджується копію трудової книжки (а.с.6-9) Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного-захворювання № 62 від 27.08.2001 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: «Нейросенсорна туговухість зі значним ступенем зниження слуху III ст. професійного характеру. (Основний діагноз). Шийний остеохондроз хребта, цервікалгія, 2-х сторонній плече-лопатковий періартрит з больовим синдромом та обмеженням руху в плечових суглобах. (Супутній діагноз).» Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 32 від 19.04.2002 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: «Попередній: Неврит слухових органів. Туговухість III ст. Заключний: Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з помірно-вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях в поєднанні з міофіброзом надлопаткових м'язів, двостороннім плече-лопатковим періартрозом з обмеженням ротаційних рухів в плечових суглобах. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість 4 ст. зі значним ступенем зниження слуху. (Основний діагноз). Гіпертонічна хвороба І ст. (Супутній діагноз)». Причиною виникнення професійного захворювання стали: робота в умовах підвищеного шуму та в умовах локальної вібрації (а.с.11,13) У судовому засіданні встановлено, що згідно висновку МСЕК від 21.12.2009 року [PERSON] встановлено 45 % стійкої втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, безтерміново. (а.с.14) Також встановлено, що професійні захворювання позивача, зазначені у актах, виникли у звязку з не контролюванням начальником цеху № 31 [PERSON] виконання технологічного регламенту при проведенні сталеливарних робіт та не забезпеченням працюючих індивідуальними засобами індивідуального захисту органів слуху, дихання, спецодягом у повній мірі, рук від вібрації. Абзац 4 статті 1 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-ХІV; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей було завданням страхування від нещасного випадку. Згідно з підпунктом «е» пункту 1 статті 21 цього Закону в разі настання страхового випадку [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі [PERSON]) був зобовязаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За частиною третьою статті 28 Закону № 1105-ХІV за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому [PERSON] провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до частини третьої статті 34 цього Закону моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась [PERSON] за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування повинно було здійснюватися у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Отже, за змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи характер та обсяг страждань позивача тривалість вимушених змін в його житті та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 20000,00 грн.

Outcome: partial