Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 32 339,37 грн та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 21.02.2012 між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач всі зобов'язання які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленого Договором. Відповідач не належним чином виконувала свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 31.10.2016 утворилась заборгованість у розмірі 32 339,37 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала до суду письмові заперечення, згідно яких просила у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав пропущення позивачем строків позовної давності. Також відповідач зазначила, що позивачем не вірно проведено розрахунок її заборгованості, оскільки згідно розрахунку відповідача сума боргу становить 1 355,24 грн та 139,74 грн комісії. Також одночасно просила застосувати строки позовної давності та відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем 21.02.2012 р. був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-33). За клопотанням відповідача суд витребовував у позивача інформацію стосовно строку дії картки, на що інформація до суду не надійшла. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.7). Однак з доданих позивачем до заяви Умов та Правил надання банківських послуг суду не вдається встановити, що саме ці Умови є невід'ємною частиною кредитного договору, оскільки на жодному з аркушів зазначених Умов та Правил немає підпису позичальника (відповідача) про ознайомлення з ними (а.с.10-33). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом було встановлено, що відповідач не належним чином виконувала свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором та кредитні кошти у повному обсязі не повернула. З наданих позивачем розрахунків заборгованості судом вбачається, що станом на 31.10.2016 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 32 339,37 грн. Однак вказані розрахунки заборгованості проведені за різними відсотковими ставками, які не були попередньо узгоджені з відповідачем, що не слугує підставою для стягнення боргу саме в такому розмірі. До того ж, як вбачається з наданих відповідачем розрахунків, її заборгованість перед позивачем за карткою становить 1 355,24 грн. Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Позивач всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України доказів погодження з відповідачем зміні відсоткової ставки суду не надав, а відтак суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 355,24 грн. та комісії в сумі 139,74 грн. Окрім того судом встановлено, що позивач додатково нараховує відповідачу заборгованість за пенею і комісією - 3080,00 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 1 516,16 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 Договору). При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, яка становить базову відсоткову ставку по договору + 50 грн. Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З урахуванням вищенаведеного суд не вбачає законних підстав для додаткового стягнення з відповідача штрафів. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦК України суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1378 грн. Враховуючи вищенаведене, ст. 61 Конституції України, ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 599, 610, 612, 625, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, та

Outcome: partial