Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Державне територіально-галузеве Об'єднання ''Львівська залізниця" (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», які знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» було встановлено, що в адміністративних межах Купської сільської ради Глибоцького району в смузі відведення залізниці по Залізниці на км 7 + 839 м на праві стороні по ходу колії за напрямком Карапчів - Чудей на відстані 32 м від осі колії розташована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства [PERSON], яка передана йому у власність рішенням Купської сільської ради № 163-22/2008 від 16 грудня 2008 року і яка накладається на земельну ділянку залізниці загальною площею 0,025 га., а тому просив позов визнати вказане рішення сільської ради незаконним та скасувати його та визнати недійсним державний акт про право власності на землю, виданий [PERSON], який виданий на підставі оскаржуваного рішення. В процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним державний саме державний акт серії ЯД № 105496, який посвідчує право власності на земельну ділянку [PERSON] площею 0,25 га цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В судовому засідання представник позивача Бежук С.М. не позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, надавши пояснення, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині визнання незаконним рішення сільської ради та визнання недійсним державного акту тільки в частині накладення земельних ділянок площею 0,025 га. Представник Купської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та відповідач [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділ Держземагенства у Глибоцькому районі, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилися та про причину своєї неявки в суд не повідомили, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно Ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Судом встановлено, що при проведенні робіт ПП «Ріга»з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками для ДТГО «Львівська залізниця» стало відомо про те, що під час виконання робіт в адміністративних межах Купської сільської ради Глибоцького району в смузі відведення залізниці по Залізниці на км 7 + 839 м на праві стороні по ходу колії за напрямком Карапчів - Чудей на відстані 32 м від осі колії розташована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку [PERSON], яка передана йому у власність на підставі рішення Купської сільської ради № 163-22/2008 від 16 грудня 2008 року і яка накладається на земельну ділянку залізниці загальною площею 0,025 га. Згідно «Плана границ полосы отвода Кишиневской железной дороги направление Карапчу - Чудей», розробленого в 1949 році ширина смуги відведення на ділянці перегону Карапчів - Чудей з прив'язкою до колії км 7+839 становить 40 м від осі колії. Зазначені обставини підтверджуються актом від 25 квітня 2013 року з планом-схемою де відображена накладка земельних ділянок, який підписано представником сільської ради. Що стосується відсутності державного акту на право постійного землекористування, необхідно зазначити, що землекористування залізницею здійснюється від початку будівництва залізничного полотна та його облаштування згідно будівельних норм у межах та площі визначеній «Планом границ». Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. Постановою СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. Постановою Ради Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»(Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Проте, всупереч зазначеному та існуючим нормам частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], де останній використовує надану йому земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд близько до залізничного полотна, в той час як, згідно затвердженого плану смуги відведення, відстань від залізничного полотна має становити 40 м. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» Чернівецька дистанція колії № 3110 від 03 жовтня 2013 року про сплату земельного податку з 2011 року по 2013 рік в розмірі 6107,76 гривень за земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», площею 19,0 га., на території Купської сільської ради, по ВП «Чернівецька дистанція колії». Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Однак, вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Із технічної документації із землеустрою [PERSON] та Державного акту про право власності на земельну ділянку, видану останньому 18 вересня 2009 року Львівська залізниця взагалі не зазначена, як суміжний землекористувач, хоча, як уже зазначалося, земельна ділянка відповідача знаходиться на відстані 32 м від осі колії та накладається зі смугою залізниці. Відповідно до п. б) 4.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, Купська сільська рада Глибоцького району не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність даної земельної ділянки. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Згідно п. 3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, спірна земельна ділянка, що є смугою відведення залізниці, перебувала у державній власності, знаходилася у правомірному користуванні позивача і без вилучення її в установленому законом порядку, зміни її цільового призначення орган місцевого самоврядування не мав права розпоряджатися нею. З огляду на вказане, суд вважає, що рішення Купської сільської ради № 163-22/2008 від 16 грудня 2008 року в цій частині є незаконним і підлягає скасуванню. А тому на думку суду, виданий відповідачу [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 105496 18 вересня 2009 року на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є незаконним в частині приватної власності на земельну ділянку площею 0,025 га, оскільки вказана земельна ділянка, яка знаходиться в смузі відведення державної залізниці, являється земельною ділянкою спеціального призначення, що використовується на підставі особливих положень про ці землі. Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у справі необхідно провести розподіл судових витрат. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на день звернення до суду становило 229,40 гривень. А тому з Купської сільської ради і [PERSON] на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» слід стягнути по 114,70 грн. з кожного, у відшкодування витрат на оплату судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: partial