Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. \~ \~ \~ \~ Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є основним наймачем квартири [ADDRESS] (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Крім нього, за вказаною адресою зареєстровані його дружина [PERSON], їх сини [PERSON] та [PERSON], онук [PERSON]. Проте, онук [PERSON] не проживає в його квартирі з червня 2017 року, син [PERSON] з 2014 року, а син [PERSON] з лютого 2001 року. У звязку з цим йому самому приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в його помешканні, тощо. Вважає, що синів та онука необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно заявнику для зняття останніх з реєстраційного обліку за адресою Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не зявився, надавши письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги визнають, проти їх задоволення не заперечують. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі [PERSON] є батьком відповідачів по справі [PERSON], [PERSON] та дідусем відповідача по справі [PERSON]. Згідно ордеру на жиле приміщення № 9076 від 25.08.1984 (а.с. 6) позивач по справі [PERSON] є основним наймачем квартири № 161, що знаходиться в будинку № 13 по вул. Лісна в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Згідно довідки про склад сімї б/н від 05.06.2018 (а.с. 4) відповідачі по справі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO] (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS], тобто за адресою позивача по справі. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом зясовано той факт, що син позивача по справі [PERSON] з 2014 року, а син [PERSON] з лютого 2001 року не проживають в квартирі батька [PERSON] Онук відповідача по справі [PERSON] з червня 2017 року не проживає в квартирі дідуся [PERSON] Тому позивач по справі вимушений нести всі витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, тощо. Факт того, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом вуличного комітету № б/н від 03.05.2018 та актом обстеження про фактично проживаючих осіб № б/н від 03.05.2018 (а.с.7-8). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідачі [PERSON] з 2014 року, [PERSON] з лютого 2001 року, [PERSON] з червня 2017 року, тобто понад шість місяців, без поважних причин відсутні за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку жилого приміщення за адресою м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS], то в цій частині позивачу необхідно відмовити, оскільки вказану адміністративну дію вчиняють компетентні органи на підставі рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування чи виселення. Так, як суду не були надані докази відмови вказаних органів здійснити зняття з реєстраційного обліку відповідачів у спірній квартирі, вказана позовна вимога є передчасною, а тому не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial