Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідно до норм Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків та Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та типового договору власники (найманці) квартир зобов`язані щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання. Відповідач був власником квартири, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Лушкіною О.В., приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області 12.03.2021 року за реєстровим №396, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 12.03.2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310596014123 номер запису про право власності 40952129, розташованої за адресою: [ADDRESS] ( особовий рахунок № [NUMBER] ), опалювальна площа 32,1 м2. Відповідачем в порушення чинних законодавчих та нормативних актів, оплата за надані послуги здійснювалась не в повному обсязі, в результаті чого станом на 01.04.2021 року утворилась заборгованість в сумі 27578,37 грн. Протягом зазначеного періоду позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, від яких він не відмовлявся та за користування якими проводилися нарахування відповідно до встановлених тарифів. Не зважаючи на вищезазначене, відповідачем оплата за надані послуги не здійснювалась, хоча щомісячно, при отримані квитанції відповідач повідомлявся про наявну заборгованість та необхідність її сплатити. До теперішнього часу суму заборгованості тік і не погашено. З метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з позовною заявою. У зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачам платежів за користування теплопостачання відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого позивач провів нарахування 3 % річних від простроченої суми та відповідно просив стягнути борг з урахуванням встановленого індексу інфляції. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 526, 610, 625 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача надав до суду заяву у якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] надав суду заяву у якій позовну заяву визнав, справу просив розглянути у його відсутність. Зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки вимоги заявлені за період з жовтня 2012 року. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось, у зв`язку з неявкою сторін. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №397 [PERSON] продав квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Відповідно до пункту 9 договору встановлено, що [PERSON] зобов`язується сплатити та підтвердити документально сплату боргу за комунальні послуги. Особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , виписаний на [PERSON] . З довідки від 07 травня 2021 року № 099-99.02-13089, виданої Відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розшифровки особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , опалювальна площа становить 32,1 кв. м, за період з жовтня 2012 року по квітень 2021 року заборгованість з централізованого опалення становить 27578,37 грн. Згідно з розрахунком суми інфляції та 3 % відповідно до ст. 625 ЦК України за період з жовтня 2012 року по квітень 2021 року становить 7666,98 грн. та 2498,80 грн. відповідно. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2012 року по квітень 2021 року та відповідно застосування приписів ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Так суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1297, ст. 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадини і не припинилися внаслідок її смерті, тому відповідач отримав у спадщину не тільки квартиру, а й заборгованість зі сплати комунальних послуг. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить\~спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, про що зазначено в частині 5 статті 1268 ЦК України. Тобто, в даному випадку обов`язок відповідача утримувати успадковане ним нерухоме майно, виник з дня відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року № 401/710/15-ц, провадження № 6-3193св18, Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року № 401/710/15-ц від 23 травня 2018 року у справі № 552/1527/16-ц, провадження № 61-541св18, обов`язок власника квартири, набутої як спадщина, оплачувати житлово-комунальні послуги, виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; а власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату житлово-комунальних послуг.. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. На підставі розрахунків представників позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості відповідачем вбачається, що останній заборгували за період з 1 жовтня 2012 року по 1 квітня 2021 року ККП «Маріупольтепломережа» 3% річних в розмірі 2498,80 грн. та інфляційні втрати в розмірі 7666,98 грн. Суд також зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Натомість, представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача 22 квітня 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності щодо вимог, які стосуються періоду нарахувань з 1 жовтня 2012 року по 31 березня 2018 року. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так у заяві [PERSON] було заявлено клопотання про застосування до вказаного спору строків позовної давності, через що заявлені ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги до такого відповідача підлягають задоволенню саме в межах строків позовної давності, тобто у межах трирічного періоду, який обраховується з 01 квітня 2018 року по 01 квітня 2021 року. Суд при цьому звертає увагу на те, що для цілей застосування ч. 3, 4 ст. 267 ЦК поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» до [PERSON] підлягають задоволенню в межах строку позовної давності щодо вимог з оплати послуг за надання теплової енергії, оскільки вона письмово просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Суд встановив, що за період з 1 квітня 2018 року по 1 квітня 2021 року відповідач заборгував позивачу з наданих послуг з теплової енергії по [ADDRESS] 13317,64 грн. (225,43 + 85,06 + 655,38 + 841,76 + 880,98 + 1032,84 + 779,08 + 209,87 + 107,79 + 687,15 + 708,76 + 840,10 + 818,34 + 454,91 + 241,90 + 675,58 + 1096,16 + 1107,78 + 1016,13 + 852,64). На підставі ст. 266 ЦК України зі збігом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат постачальника послуг. Суд зауважує, що внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Суд зазначає, що оскільки судом було прийнято рішення про необхідність задоволення заявлених вимог до [PERSON] у межах строку позовної давності, то на підставі наданого суду представником позивача розрахунку боргу відповідача за період з 1 серпня 2018 року по 1 квітня 2021 року судом визначено заборгованість за кожен з місяців за такий період. Зважаючи на встановлені судом суми боргу за кожен місяць зазначеного періоду, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до квітня 2021 року розрахував суми інфляційних втрат позивача відповідно до долучених до справи розрахунків суду, з яких вбачається, що інфляційні втрати ККП «Маріупольтепломережа» за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за періоди оплат за: квітень 2018 року 1,80 грн., травень 2018 року 0,00 грн., червень 2018 року 0,00 грн., липень 2018 року - - 1,58 грн., серпень 2018 року - -0,00 грн., вересень 2018 року 4,28 грн., жовтень 2018 року 5,29 грн., листопад 2018 року 13,52 грн., грудень 2018 року 14,46 грн., січень 2019 року 26,89 грн., лютий 2019 року 18,61 грн., березень 2019 року 40,50 грн., квітень 2019 року 47,10 грн., травень 2019 року -32,97 грн., червень 2019 року -23,55 грн., липень 2019 - -28,26 грн., серпень 2019 року - -14,13 грн., вересень 2019 року 32,97 грн., жовтень 2019 року 33,73 грн., листопад 2019 року 5,51 грн., грудень 2019 року -12,43 грн., січень 2020 року 14,11 грн., лютий 2020 року -23,62 грн., березень 2020 року 66,62 грн., квітень 2020 року 68,58 грн., травень 2020 року 25,71 грн., червень 2020 року 17,14 грн., липень 2020 року - -51,42 грн., серпень 2020 року - -17,14 грн., вересень 2020 року 42,85 грн., жовтень 2020 року 85,69 грн., листопад 2020 року 120,18 грн., грудень 2020 року 93,07 грн., січень 2021 року 148,84 грн., лютий 2021 року 124,65 грн., березень 2021 року 226,40 грн., що загалом складає 1139,30 грн. Також судом було обраховано 3 % річних за ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановленого боргу за кожен місяць спірного періоду, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до квітня 2021 року, з огляду на що вбачається наступний розмір 3 % річних за періоди оплат за: квітень 2018 року 0,56 грн., травень 2018 року 0,57 грн., червень 2018 року 0,56 грн., липень 2018 року 0,57 грн., серпень 2018 року 0,57 грн., вересень 2018 року 0,56 грн., жовтень 2018 року 0,79 грн., листопад 2018 року 2,38 грн., грудень 2018 року 4,61 грн., січень 2019 року 6,85 грн., лютий 2019 року 8,56 грн., березень 2019 року 11,47 грн., квітень 2019 року 11,61 грн., травень 2019 року 12,00 грн., червень 2019 року 11,61 грн., липень 2019 року 12,00 грн., серпень 2019 року 12,00 грн., вересень 2019 року 11,61 грн., жовтень 2019 року 12,28 грн., листопад 2019 року 13,57 грн., грудень 2019 року 15,83 грн., січень 2020 року 17,92 грн., лютий 2020 року 18,71 грн., березень 2020 року 21,16 грн., квітень 2020 року 21,07 грн., травень 2020 року 21,77 грн., червень 2020 року 21,07 грн., липень 2020 року 21,77 грн., серпень 2020 року 21,77 грн., вересень 2020 року 21,07 грн., жовтень 2020 року 21,77 грн., листопад 2020 року 22,73 грн., грудень 2020 року 26,28 грн., січень 2021 року 29,17 грн., лютий 2021 року 28,69 грн., березень 2021 року 33,93 грн., що загалом складає 499,44 грн. Таким чином загалом у [PERSON] мається борг перед позивачем за спірний період зі спожитої теплової енергії в сумі 13317,64 грн., з\~інфляційних втрат в сумі\~1139,30 грн., з 3% річних в сумі 499,44 грн. З огляду на наведене вмотивування, враховуючі положення договору купівлі-продажу квартири, суд дійшов висновку, що позов ККП «Маріупольтепломережа» підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених судом розрахунків боргу. Згідно із ст. 141 ЦПК суд стягує на користь ККП «Маріупольтепломережа» з відповідачів також витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог. Оскільки позовні\~вимоги позивача\~до [PERSON] \~були задоволенні\~судом частково,\~в загальній\~сумі 14956,38\~грн.\~(13317,64 + 1139,30 + 499,44 = 14956,338),\~то відповідно з неї підлягає стягненню на користь ККП «Маріупольтепломережа» витрати по сплаті судового збору в розмірі 899,50 грн. (14956,38 / 37744,15 х 2270 = 899,50).

Outcome: partial