Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.08.2014 року відповідач, керуючи автомобілем марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] по вул. Глибочицькій в м. Києві під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод для інших учасників дорожнього руху та не надав дорогу автомобілю [NUMBER], що належить [PERSON] На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить громадянину [PERSON]. Розмір завданих збитків, згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 21.08.2014 року складеному ФОП [PERSON] становить 5076.93 грн. за пошкоджений транспортний засіб. Позивачем було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 4230.78 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Крім того, у зв»язку з залученням аварійного комісара позивачем було понесено витрати в розмірі 612.00 грн. та 1 000.00 грн. витрат на правову допомогу. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2014 року в ДТП визнано винним відповідача. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з»явився, в своїй письмовій заяві просив проводити розгляд справи без його присутності, підтримав вимоги заявленого позову в повному обсязі та просив суд про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про день та час розгляду справи за відомою адресою його реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача в своїй письмовій заяві. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.08.2014 року відповідач, керуючи автомобілем марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] по вул. Глибочицькій в м. Києві під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод для інших учасників дорожнього руху та не надав дорогу автомобілю [NUMBER], що належить [PERSON] На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить громадянину [PERSON]. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2014 року в ДТП визнано винним відповідача. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6508339 терміном дії з 31.05.2014 р. по 30.05.2015 р. Розмір завданих збитків, згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 21.08.2014 року складеному ФОП [PERSON] становить 5076.93 грн. за пошкоджений транспортний засіб. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. 21.10.2014 року позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 4230.78 грн., а тому був вимушений звернутися до суду з регресним позовом. Крім того, у зв»язку з залученням аварійного комісара позивачем було понесено витрати в розмірі 612.00 грн. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність . Згідно ст. 22 Закону Моторно (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров»ю, майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов′язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов′язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналізуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про відшкодування в порядку регресу витрат, пов»язаних з сплатою страхового відшкодування та можливість їх задоволення. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1 000.00 грн. то судом було встановлено наступне. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Право на допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України. Згідно вимог ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України). Частинами 1,2 статті 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В обгрунтування вимог про відшкодування витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги, позивач надав суду додаткову угоду №260 до контракту про надання правової допомоги №77 від 04.10.2012 року (а.с. 22). Відповідно до ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи відсутній контракт про надання правової допомоги позивачу юридичною особою, крім того, позивачем не надано суду підписаного сторонами акту виконаних робіт, не надано калькуляції вартості юридичних послуг, які були надані позивачу та з яких би вбачалося кількість годин витраченого робочого часу на надання правової допомоги, а тому суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачем по оплаті правової допомоги не знайшли обгрунтування у судовому засіданні, та не підлягають задоволенню судом. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1378.00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial