Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком неповнолітнього, [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач проживає окремо від дитини, участі у його вихованні та утриманні не приймає, позивачка з посиланням на працездатність відповідача, який здебільшого підробляє на будівництві хоч і не офіційно, відсутності в нього інших утриманців, просила стягнути з нього щомісячно аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн. по досягненню сином повноліття, з проведенням щорічної індексації відповідно до закону. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також додала, що оскільки відповідач допомогу на утримання сина надає нерегулярно, та більшість витрат пов`язаних з його утриманням, навчанням, відвідуванням додаткових гуртків, несе вона. Втім,їй тяжко одній нести усі витрати на дитину. Визначаючи розмір аліментів нею враховано вік сина, ціни на ліки, одяг та продукти харчування. Тому, просила задовольнити її вимоги. В судовому засіданні представник позивачки, [PERSON] , позов підтримав та у своєму поясненні послався на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач вимоги позивачки визнав частково, з посиланням на те, що аліменти на утримання сина згоден сплачувати, але розмір про який просить позивачка для нього є завеликий, так як наразі не працевлаштований. Також по мірі можливості надає синові кошти на його потреби, коли останній про це його просить. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони по справі (а.с.2 зворот). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вищенаведені норми законодавства перш за все зводиться до того, що утримання дитини по досягнення нею повноліття є обов`язком батьків. Судом встановлено та не оспорюється учасниками судового розгляду, що неповнолітній [PERSON] проживає в сім`ї сторін. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дітей, то в межах заявлених позивачкою вимог за рішенням суду з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Нормою ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого а нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги, що на день розгляду справи судом не здобуто ніяких даних про те що відповідач працює та сама позивака у позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, то такі вимоги позивачки підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, дитини та відповідача. За вищевказаних обставин, з урахуванням встановленого законодавством обов`язку по утриманню дітей як матір`ю так і батьком, враховуючи вік дитини та пов`язане з цим розмір коштів потрібних на його утримання, а також працездатний вік сторін, зокрема відповідача, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утриманні сина в розмірі 1200 грн. Водночас щодо проведення індексації аліментів слід зазначити про наступне. Так, частина друга статті 184 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Закон відповідно до якого провадиться індексацію аліментів є Закон України "Про індексацію грошових доходів населення". Статтею 2 вказаного закону визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі є об`єктом індексації грошових доходів населення. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України гарантовано кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч.1 ст.5 ЦПК України). Отже, сукупність наведених вимог законодавства зводяться до того, що особа має право на захист свого права, в даному випадку одержувач аліментів на індексацію аліментів, за умови що таке право про яке йдеться у ч.2 ст. 184 СК України порушено. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено правило згідно з якою, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки позивачкою не надано доказів того, що має місце порушення індексації аліментів визначеного судом у твердій грошовій сумі, то відповідно така вимога позивачки наразі є передчасною. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 192 СК України,

Outcome: partial