Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 05 листопада 2018 року позивач надала відповідачу у позику 1500 (одну тисячу п`ятсот) євро та 400 (чотириста) доларів США, які останній зобов`язувався повернути у строк до 05 листопада 2019 року, що підтверджується розпискою відповідача від 05 листопада 2018 року. Зазначена розписка є документом, який боржник видав кредитору на підтвердження укладення договору позики, його умов, та отримання грошових коштів. Однак, свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав, кошти у визначений у розписці строк не повернув. Враховуючи, що між позивачем і відповідачем існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, а також 3 % річних від простроченої суми. 04.02.2021 року було отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Суддя з 01.02.2021 року по 19.02.2021 року перебувала у відпустці. Ухвалою суду від 26.02.2021 року провадження по даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання на 09.03.2021 року. Через неявку сторін розгляд справи 09.03.2021 року відкладено на 13.04.2021 року. Через неявку сторін розгляд справи 13.04.2021 року відкладено на 12.05.2021 року. У судове засідання 12.05.2021 року сторони не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду повторно не з`явився без поважних причин, поважність причин неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надавав та не заявляв, заяв по суті справи не подавав. Згідно з п.п.6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2018 року позивач - [PERSON] , дата народження [INFO] , надала відповідачу - [PERSON] , дата народження [INFO] , 1500 (одну тисячу п`ятсот) євро та 400 (чотириста) доларів США, які останній зобов`язувався повернути у строк до 05 листопада 2019 року. Вказане підтверджується розпискою [PERSON] від 05 листопада 2018 року, яка містить підтвердження факту отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) євро та 400 (чотириста) доларів США у борг та встановлення обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу у строк до 05 листопада 2019 року. Зазначена розписка є документом, який [PERSON] (боржник) видав [PERSON] (кредитору) на підтвердження укладення договору позики, його умов, та отримання грошових коштів. Однак, свої зобов`язання за договором позики відповідач своєчасно не виконав - кошти у визначений у розписці строк не повернув. 12.12.2020 року позивачем направлено відповідачу претензію рекомендованим листом з вимогою повернути визначену у розписці суму заборгованості. Відповідно до даних трекінгу АТ "Укрпошта" вказана претензія не вручена під час доставки. Також суд надсилав йому копію позову та судові повістки, проте адресат відсутній за вказаною адресою, таким чином вважається повідомилепний. Таким чином, станом на теперішній час відповідачем зобов`язання за договором позики не виконано. Оригінал розписки знаходиться у позивача. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. Якщо договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, то відсутні правові підстави для перерахунку у гривні боргу. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, стягнення з відповідача заборгованості має відбуватися саме в іноземній валюті, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з суми боргу, визначеної в іноземній валюті. Такий висновок викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Враховуючи, що між позивачем і відповідачем існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, наявні правові підстави для стягнення у судовому порядку з відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, а також 3 % річних від простроченої суми. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням заборгованості у розмірі 1500 євро та 400 доларів США, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 06 листопада 2019 року. 1500 євро х 56 днів прострочення в 2019 році х 3 : 100 : 365 (днів у 2019 році) = 6,9 євро; 1500 євро х 364 днів прострочення в 2020 році х 3 : 100 : 366 (днів у 2020 році) = 44,8 євро; 400 доларів США х 56 днів прострочення в 2019 році х 3 : 100 : 365 (днів у 2019 році) = 1,8 доларів США; 400 доларів США х 364 днів прострочення в 2020 році х 3 : 100 : 366 (днів у 2020 році) = 11,9 доларів США. Таким чином, розмір 3 % річних від простроченої суми за період з 06.11.2019 року по 29.12.2020 року складає 51,7 євро та 13,7 доларів США. Так, загальна сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , складає 1551,7 євро та 413,7 доларів США. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, із огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] у частині вимог щодо стягнення боргу за позикою та 3%річних. Із приводу розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. У підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. стороною позивача не було надано до суду будь-яких доказів. При цьому суд вбачає, що дійсно участь у справі в інтересах позивача приймала адвокат Степанишина А.С.. Між тим, зважаючи на те, що ні відповідного договору із приводу наданих послуг, ні розрахунку та опису наданих послуг, ні доказів щодо оплати вартості таких послуг адвоката позивачем не надано, то суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] в частині стягнення витрат на професійну допомогу у розмірі 2000 грн. та відмовляє в їх задоволенні. Судовий збір же у розмірі 840. 80 грн., сплачений позивачем за подання даного позову згідно квитанції №81595 від 28.12.2020 року, підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial