Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася до Компаніївського районного суду Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказу начальника відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області В.Б. Шмеги № 260 від 04.12.2013 року « Про відсутність працівника на робочому місці», повернення безпідставно утриманих коштів, відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 20.03.2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Компаніївську районну державну адміністрацію Кіровоградської області. В судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що позивач з 31.08.2006 року і по теперішній час працює на посаді вчителя початкових класів Петрівської загально-освітньої школи І -III ступенів. В грудні 2013 року, з невідомих їй підстав, вона отримала заробітну плату в значно меншому розмірі, ніж отримувала раніше. З цього приводу звернулася до бухгалтерії відділу освіти, там повідомили, що на підставі наказу начальника відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області В.Б. Шмеги було вираховано заробітну плату за 28-31 жовтня 2013 року та 01.11.2013 року за прогули, які вона не скоювала, тому вона змушена звернутись до суду. Представник відповідача відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області Шмега В.Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що даний наказ було винесено на підставі складених і переданих працівниками школи актів за прогули позивачки, так як вона не перебувала на робочому місці і тому ним зроблено відрахування з заробітної плати. Представник співвідповідача Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області повторно в судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не надавав. Свідки позивача [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони разом з позивачем працювали в Петрівській школі під час канікул з 28 жовтня по 01 листопада 2013 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони бачили позивачку в Петрівській школі, на робочому місці, під час канікул в жовтні та листопаді 2013 року. Свідок [PERSON] повідомила, що вона працює в магазині, який знаходиться поряд зі школою і під час навчального процесу та в період канікул в жовтні та листопаді 2013 року позивач заходила до магазину за печивом. Свідок [PERSON] пояснив, що в кінці жовтня 2013 року, на канікулах він встановлював сантехнічні прилади в Петрівській школі і центральні двері були відкриті, оскільки при бетонуванні підлоги повинна вивітрюватись волога. Свідки відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що в зв»язку з тим, що позивач під час канікул була відсутня на роботі в Петрівській загальноосвітній школі, ними були складені Акти від 28 по 31 жовтня та 01 листопада 2013 року, які передані в прокуратуру Компаніївського району Кіровоградської області та начальнику відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації для прийняття мір реагування. Крім цього, 04 грудня 2013 року складено акт про відмову від написання пояснювальної записки [PERSON] щодо причин своєї відсутності на робочому місці з 28.10.2013 року по 01.11.2013 року. Вчителів [PERSON] та [PERSON] також під час канікул на роботі не було, їх твердження, що на роботу вони заходили через центральні двері не відповідає дійсності, оскільки під час канікул проводились ремонтні роботи і центральний вхід був закритий. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, позивача, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені слідуючи факти. Судом встановлено, що на підставі наказу № 29-к по відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 25 серпня 1992 року відповідно до п. 2 наказу позивача ([PERSON]) призначено на посаду вчителя початкових класів Петрівської середньої школи з 28.08.1992 року, про що було внесено відповідній запис до трудової книжки [PERSON] та згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 19.09.1992 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. ( а.с. 7-10). Як вбачається з запису в трудовій книжці, згідно наказу № 87 -к від 05.09.2005 року по відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації та по наказу № 4 -к від 05.09.2005 року по Петрівській ЗОШ І-ІІІ ступенів позивача було призначено на посаду виконуючого обов'язки заступника директора з навчально - виховної роботи ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Петрівка. З 31.08.2006 року і по теперішній час позивач, відповідно до п. 2 наказу № 138 -к від 31 серпня 2006 року по відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області про переведення з посади заступника директора з навчальної роботи Петрівської ЗОШ І -ІІІ ступенів на посаду вчителя початкових класів цієї ж школи, працює на цій посаді. (а.с. 11). На підставі поданих актів № 1,2,3,4,5 від 28.10.2013 року по 01.11.2013 року, складених працівниками Петрівської ЗОШ 1-Ш ступенів про відсутність на робочому місці без поважної причини протягом робочого дня вчителя початкових класів [PERSON] та Акту «Про відмову написання пояснювальної записки [PERSON]» від 04.12.2013 року начальник відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області Шмега В. 04.12.2013 року за № 260 видав наказ про вирахування з заробітної плати за 28-31 жовтня 2013 року, 01 листопада 2013 року. (а.с. 6, 12-18, 48). Згідно довідки Компаніївської районної державної адміністрації за № 20-45 від 14.03.2014 року з заробітної плати [PERSON] була утримана сума в розмірі 638,14 грн. (а.с. 26). Суд визначає правовідносини відповідно до встановлених фактів, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України « Про оплату праці» та ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частинами 1 ст. 26 Закону України « Про оплату праці» та ст.127 КЗпП України передбачено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20 %, а випадках, передбачених законодавством, - 50 % заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу ( ч.2 ст.127 КЗпП): 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення зайвих сум, виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136 КЗпП). Жодної з цих обставин по даній справі судом не встановлено. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника застосовуються тільки один із заходів стягнення - догана чи звільнення. За прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин передбачено звільнення з роботи по п. 4 ст. 40 КЗпП України. Оскільки перелік дисциплінарних стягнень має вичерпний характер, то роботодавці інші дисциплінарні стягнення встановлювати не можуть. Всі інші види стягнень є незаконними. Як встановлено в судовому засіданні дисциплінарне стягнення до позивача не застосовувалось, а тому у відповідача не було підстав для винесення наказу від 04.12.2013 року про проведення відрахувань з заробітної плати [PERSON] Із пояснень начальника відділу освіти Компаніївської районної державної адміністрації Шмеги В.Б. та директора Петрівської загально-освітньої школи [PERSON] встановлено, що в Петрівській загально-освітній школі постійно виникають конфліктні ситуації з 2006 року. Свідки відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що Акти від 28.10-01.11.2013 року подали начальнику відділу освіти пізніше 29.11.2013 року, щоб позивачка не взяла лікарняний або відпустку за власний рахунок. Про складання актів її не повідомляли, поважність причин відсутності на робочому місці не встановлювали. Отже, суд критично відноситься до показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відсутність позивачки на робочому місці під час осінніх канікул і не може взяти їх до уваги, так як більшість із них знаходяться з позивачкою в неприязних відносинах та в колективі школи постійно відбуваються конфлікти між позивачем та директором школи. Твердження свідків про відсутність [PERSON] на роботі у вказані дні та про те, що вхідні центральні двері були зачинені в дні канікул спростовуються показаннями інших свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]) не являються працівниками школи та не задіяні в конфлікті. Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Пленум) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму судом була надана можливість подання позивачкою доказів про заподіяну моральну шкоду. Але в судовому засіданні позивачкою не було доведено, в чому саме полягає моральна шкода і що було підставою для визначення запропонованого її розміру. Судові витрати за згодою позивачки віднести за її рахунок.

Outcome: partial