Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що за свого життя [PERSON] фактично мав жилий будинок зазначений за планом літерою: А, а також такі надвірні будівлі та службові прибудови зазначені за планом літерами: а-прибудова, Г-вбиральня, №1-паркан, №2-ворота, №3-колодязь, розташовані за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, м. Камянка-Дніпровська, вул. Червоноармійська, 70. 07 грудня 1967 р. [PERSON] помер. Спадщину прийняла фактично, але документально не дооформила своїх спадкових прав дружина померлого [PERSON]. 13 липня 1996 р. [PERSON] померла. Спадщину прийняв фактично, але документально не дооформив своїх спадкових прав батько позивачки, син померлої [PERSON]. 07 лютого 2014 р. [PERSON] помер. Спадщину після померлого батька прийняла фактично позивачка - [PERSON], так як мешкала з батьком до дня його смерті, а після смерті розпоряджається домогосподарством, на присадибній земельній ділянці вирощує сільгосппродукцію. На данний час виникла необхідність укласти угоду з постачальниками електроенергії, газу, питної води. В усіх інстанціях вимагають документацію про право власності. Звернувшись до Кам?янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори позивачка з?ясувала, що нею не було надано заяву про прийняття спадщини у встановлений строк, а документація на будинок не дооформлена належним чином. У зв'язку з тим, що отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі вона не може, змушена звернутися до суду. Позивачка просила суд: визнати, що [PERSON] фактично мав жилий будинок зазначений за планом літерою: А, а також слідуючі надвірні будівлі та службові прибудови зазначені за планом літерами: а-прибудова, Г-вбиральня, №1-паркан, №2-ворота, №3-колодязь, розташовані за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, м. Камянка-Дніпровська, вул. Червоноармійська, 70; встановити факт прийняття спадщини, [PERSON], після померлого 07.12.1967 р. [PERSON]; визнати, що [PERSON] фактично мала жилий будинок зазначений за планом літерою: А, а також слідуючі надвірні будівлі та службові прибудови зазначені за планом літерами: а-прибудова, Г-вбиральня, №1-паркан, №2-ворота, №3-колодязь, що розташовані за вищевказаною адресою; встановити факт прийняття спадщини, [PERSON], після померлої 13.07.1996 р. [PERSON]; визнати, що [PERSON] фактично мав жилий будинок зазначений за планом літерою: А, а також надвірні будівлі та службові прибудови, що розташовані за зазначеною адресою; встановити факт прийняття спадщини, [PERSON], після померлого 07.02.2014 р. [PERSON]; визнати за нею право власності на жилий будинок зазначений за планом літерою: А, а також надвірні будівлі та службові прибудови зазначені за планом літерами: а-прибудова, Г-вбиральня, №1-паркан, №2-ворота, №3-колодязь, які розташовані за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, м. Камянка-Дніпровська, вул. Червоноармійська, 70. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у визначений час в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що проти позовних вимог не заперечує. Третя особа також просила проводити слухання справи без своєї участі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] фактично мав жилий будинок зазначений за планом літерою: А, а також такі надвірні будівлі та службові прибудови зазначені за планом літерами: а-прибудова, Г-вбиральня, №1-паркан, №2-ворота, №3-колодязь, які розташовані за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, м. Камянка-Дніпровська, вул. Червоноармійська, 70. 07 грудня 1967 р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом серії VII-ЯР № 626582. 13 липня 1996 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії I-ЖС № 276988. 07 лютого 2014 р. помер їх син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії I-ЖС № 290031. Згідно свідоцтва про народження серії I-ЖС № 479131 їх донькою є [PERSON], яка згідно свідоцтва про одруження серії I-ЖС № 034612 у 1998 році змінила прізвище на «Камінська». Згідно свідоцтва про одруження серії I-ЖС № 112903 Камінська ([PERSON]О.) у 2003 році змінила прізвище на «Зуєва». Спадщину після померлого батька фактично прийняла позивачка - [PERSON], оскільки мешкала разом з батьком до дня його смерті, а після смерті розпоряджається домогосподарством, на присадибній земельній ділянці вирощує сільгосппродукцію. Згідно Інструкції Міністерства юстиції України від 21.05.2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші майнові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державної реєстрації. Згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відсутність державної реєстрації дачного будинку в органах державної реєстрації створює їй перешкоди в оформленні спадщини на нього. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач протягом шестимісячного строку не відмовилась від спадщини, тому є такою, що не пропустила строк для прийняття спадщини. Як зазначається у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, та усі обєкти, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці були зведені у період з 1954 по 1985 рік. Житловий будинок був побудований в 1954 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 р. Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Позивачка зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину їй не було видано. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними прибудовами підлягають задоволенню. Щодо вимог встановити факти приналежності житлового будинку з надвірними прибудовами та встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавців, суд вважає відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має право подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Однак у спадкодавців [PERSON], [PERSON] та [PERSON]О був відсутній правовстановлювальний документ на вищевказаний обєкт. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України зі смертю особи припиняється її правоздатність, тому за нею не можна визнати будь-яке право. Тому вимога встановити факт приналежності на праві приватної власності за вищевказаними спадкодавцями на житловий будинок з надвірними прибудовами задоволенню не підлягає. Як не підлягає і вимога встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, оскільки ця вимога є взаємоповязаною попередньою вимогою позивачки, за якою суд прийняв рішення про відмову в її задоволенні. На підставі ст.ст. 3, 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 р. Про власність», ст. 2 Закону України від 01.07.2004 р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial