Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

ПАТ «АБ «Південний» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно, зобов'язання вчинити дії та виселення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.03.2009, між позивачем та відповідачем, з метою забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором №314 від 27.09.2007, укладеного між [PERSON] та АБ «Південний», було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за Р№ 1521. Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки є квартира [ADDRESS]. У термін, передбачений кредитним договором, кредитні кошти у повній сумі повернуті не були. З метою захисту своїх порушених прав, позивач звернувся до відповідача з зазначеним позовом. В судове засідання представники позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з зазначених вимог. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Третя особа в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.03.2009, між позивачем та відповідачем, з метою забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором №314 від 27.09.2007, укладеного між [PERSON] та АБ «Південний», було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за Р№ 1521. Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки є квартира [ADDRESS], та складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною площею 118,3 кв.м. Станом на 24.09.2010, тобто у термін, передбачений кредитним договором, кредитні кошти у повній сумі повернуті не були. Пунктом 3.3. Договору іпотеки від 13.02.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 1521 передбачено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» спосіб стягнення: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. На підставі викладеного, позивач звернувся із позовом про звернення стягнення на заставлене майно та виселення, однак, за час слухання справи № 757/33766/14-ц ПАТ АБ «Південний» реалізував своє право на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29864642, вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Хафусової В.В. за № 17403713 від 21.11.2014 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про держану реєстрацію права власності за ПАТ АБ «Південний». Отже, на теперішній час, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Київ, [ADDRESS] належить позивачу - ПАТ АБ «Південний». На виконання зазначених вимог чинного законодавства 03.09.2013 ПАТ АБ «Південний» за адресою: [ADDRESS] була вручена вимога про виселення вих. 0-86-28822 від 15.08.2013 та вимога про виселення вих. 0-86-28818 від 15.08.2013. На теперішній час вимога позивача про виселення залишається невиконаною, відповідачі продовжують проживати в квартирі [ADDRESS] чим порушують вимоги чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин Верховного Суду України від 07.10.2010 із змінами і доповненнями, внесеними повідомленням Верховного Суду України від 01.12.2011 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Крім того, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленого законом. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленого законом. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. В даному випадку, до врегулювання спірних правовідносин застосовуються положення ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, відповідно до якої у разі не звільнення жилого приміщення особами у добровільному порядку, вони підлягають примусовому виселенню на підставі рішення суду. При цьому можливість виселення не ставиться в залежність від надання їм жилих приміщень. Системний аналіз наведених положень закону та обставин, дає підстави для висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, тому позов підлягає частковому задоволенню, за виключенням вимоги про звернення стягнення на заставлене майно, оскільки на момент розгляду справи, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Київ, [ADDRESS] належить позивачу - ПАТ АБ «Південний». Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача, пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial