Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного нотаріуса Вдовіної Ліани Леонідівни, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яку уточнив 23 січня 2019 року, в якій остаточно просив: визнати протиправними дії нотаріуса Вдовіної Л.Л. стосовно незаконного позбавлення позивача права власності на будівлю магазину за адресою: [ADDRESS] шляхом державної реєстрації прав на вказану будівлю, індексний номер 32509565 від 15.11.2016 року, на нового власника - АТ «КБ ПриватБанк»; скасувати рішення нотаріуса Вдовіної Ліани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32509565 від 15.11.2016 року стосовно будівлі магазину за адресою: [ADDRESS] ; скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17615337 про державну реєстрацію прав, індексний номер 32509565 від 15.11.2016 року стосовно будівлі магазину за адресою: [ADDRESS] ; відновити в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 20.10.2008 року, у відповідності до якого власниками будівлі магазину за адресою: [ADDRESS] були - [PERSON] , частка власності Ѕ, та [PERSON] , частка власності Ѕ; визнати право власності Ѕ будівлі магазину за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; стягнути з нотаріуса Вдовіної Ліани Леонідівни та АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 100 000 грн. завданої моральної шкоди - по 50 000 грн. з кожного. В обґрунтування позову зазначає, що 25.09.2017 року йому стало відомо про те, що приватний нотаріус Вдовіна Ліана [PERSON] , на підставі договору іпотеки, № DNDVGA 000000406 від 13.12.2006 року із змінами, прийняла незаконне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32509565 від 23.11.2016 року, чим грубо порушила його права як власника - іпотекодавця. Зазначає, що вказаним рішенням позивач був незаконно позбавлений права власності на власне нерухоме майно 1/2 будівлі магазину за адресою: [ADDRESS] . Підставою для проведення державної реєстрації вказаної будівлі були підроблені документи, а саме документи, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотеко держателя. Однак, його підпис на накладній про отримання повідомлення є підробленим, жодного повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки він не отримував. Більш того, наголошує, що його фінансові зобов`язання за кредитним договором він виконав, про що свідчить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року по справі № 200/9872/15-ц. Приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень нотаріус грубо порушила норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, державний реєстратор - приватний нотаріус зобов`язаний був здійснити перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав або відмови у проведенні державної реєстрації прав, зокрема на підставі поданого документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Вважає, що нотаріус під час вчинення реєстраційних дій не виконала покладених на неї обов`язків, діяла не чесно, не сумлінно, в супереч вимогам закону, а державна реєстрація об`єкта нерухомості була здійснена незаконно, без виконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Зазначив також, що внаслідок невиконання своїх обов`язків приватний нотаріус незаконно позбавила позивача права власності на належне йому нерухоме майно та завдала йому значної моральної шкоди. Крім того, виходячи з електронних копій документів, підставою для перереєстрації права власності на будівлю є зверненні заступника керівника напрямку ПАТ КБ «Приват банк» [PERSON] до приватного нотаріуса Вдовиної Л.Л. від 02.11.2016 року № ЕРР0000/2-7394, в якому зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти перереєстрації об`єкта нерухомості, а саме: нежитлова нерухомість будівля магазину загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позичальник [PERSON] , з наявності заборон та іпотеки». Отже, у відповідності до листа мова йде про 190,8 кв.м., а не про 334 кв.м., відомості про які внесено нотаріусом в реєстр. Відповідальність за подання фіктивних документів несе ПАТ КБ «Приватбанк». Звертає також увагу, що враховуючи рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року, банк двічі задовольнив свої вимоги, що є зловживанням цивільним правом. Тому, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Гайворонський О.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідачка Приватний нотаріус Вдовіна Л.Л. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надавала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності. Крім того, у листі вих. № 120/01-16 від 20.03.2019 року, що надійшов на адресу суду 12 квітня 2019 року, зазначила, що нотаріуси відносяться до державних реєстраторів як спеціальні суб`єкти, на які покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, таким чином нею, як нотаріусом, ніяких дій та рішень не приймалось, а отже визнання її дій протиправними як нотаріуса та скасування рішення нотаріуса вважає неможливим. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNDVGA00000406, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 165 900,00 доларів США на термін до 13.12.2010 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в строки та в порядку, що передбачені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 13.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № DNDVGA00000406, згідно якого [PERSON] виступив поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DNDVGA00000406 від 13.12.2006 року та зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, а також сплату інших винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказані обставини були встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року та визнавались сторонами справи, а тому вони не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № DNDVGA00000406 від 13 грудня 2006 року, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» як іпотекодержателем та [PERSON] як іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки № DNDVGA00000406 від 13 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2536, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна (будівля магазину) літ. А-2, А1-2, А2-2, готовністю 79 відсотків, загальною площею 190,8 кв.м., ганок літ. а. 17 листопада 2009 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» як іпотекодержателем та [PERSON] , [PERSON] як іпотекодавцями було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору іпотеки № DNDVGA00000406 від 13.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1117, яким внесено зміни та доповнення в договір іпотеки, зокрема у пункт 7, згідно якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавці надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, магазин літ. А-2 з мансардою та ганками літ. а і а1 загальною площею 334,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, предмет іпотеки належав іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] на праві власності на новостворене майно по Ѕ частині за кожним на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська б/н від 25.06.2008 року справа № 2-1616-2008 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за № 20636684 від 20.10.2008 року (реєстраційний номер 16563568). 15 лютого 2012 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» як іпотекодержателем та [PERSON] , [PERSON] як іпотекодавцями було укладено Договір про внесення змін № 2 до Договору іпотеки № DNDVGA00000406 від 13.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрований в реєстрі за № 193, яким було внесено зміни у пункт 2 Договору. [PERSON] зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у останнього виникла прострочена заборгованість за кредитним договором. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У пункті 16.7.1 Договору іпотеки № DNDVGA00000406 від 13 грудня 2006 року сторонами було обумовлено, що іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому, у пункті 27 вищезазначеного Договору іпотеки сторонами було обумовлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що\~іпотеко держатель\~зобов`язаний письмово\~повідомити іпотекодавця. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вирішило використати досудовий метод врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки, у зв`язку з чим за вих. № ЕРР0000/2-7394 від 2 листопада 2016 року заступник керівника напрямку Credit Collection Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Томас [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни з листом, в якому просив здійснити реєстрацію права власності нерухомого майна, а саме нежитлової нерухомості будівлі магазину загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за іпотеко держателем ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 73889442 від 24.11.2016 року вбачається, що 15 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною право власності на нежитлову будівлю магазин літ. А-2 з масандрою, ганки літ. а. а1 загальною площею 334,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1094418012101) було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», номер запису про право власності 17615337. Підставою виникнення у Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» права власності у вказаному Витягу зазначено: договір іпотеки, серія та номер 2536, виданий 13.12.2006, видавник Орлова Т.Є. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32509565 від 23.11.2016. Не погоджуючись з рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», у жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення порядку державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, в тому числі на неотримання повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст.\~10\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є, зокрема, нотаріус. При цьому, умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також перелік документів, необхідних для її проведення, визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553). У пункті 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що для державної\~реєстрації права\~власності на\~підставі договору\~іпотеки,\~що містить\~застереження про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя шляхом\~набуття права\~власності на\~предмет іпотеки,\~також подаються: 1)\~копія письмової\~вимоги про\~усунення порушень,\~надісланої іпотекодержателем\~іпотекодавцеві та\~боржникові,\~якщо він\~є відмінним\~від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту завершення 30-денного строку з моменту отримання [PERSON] та [PERSON] письмової вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», останнім було надано приватному нотаріусу Вдовіній Л.Л. як державному реєстратору, відповідні повідомлення про намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, а також накладні експрес доставки «Меркурій». Так, на підтвердження вручення позивачу [PERSON] Повідомлення вих. 495 від 9 вересня 2016 року про намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було надано Накладну експрес доставки «Меркурій» № 0007586, в якій міститься відмітка про отримання [PERSON] вищевказаного Повідомлення 12 вересня 2019 року. Позивач [PERSON] заперечує факт отримання ним будь-яких повідомлень від Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, та наголошує, що Накладна експрес доставки «Меркурій» № 0007586, як і підпис позивача у ній, є підробленими. Так, з повідомлення заступника директора з контролю якості Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба експрес-доставки «Меркурій» вих. № 317/09 від 26.09.2017 року вбачається, що відправлення під номером 0007586 ніколи не проходило через дану кур`єрську службу та не доставлялось, даний номер накладної повністю відсутній в їх базі даних. У вказаному повідомленні також висловлено припущення про нецільове використання фірмових накладних невідомими особами. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд не приймає до уваги в якості доказу Накладну експрес доставки «Меркурій» № 0007586 та визнає, що позивач [PERSON] не отримував від Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» повідомлення намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки. Жодних доказів належного повідомлення відповідачем Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» позивача про намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, матеріали справи не містять та стороною відповідача таких доказів не надано, а тому суд приходить до переконливого висновку, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 17615337, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1094418012101, стосовно будівлі магазину, розташованої за адресою: [ADDRESS] , було порушено вимоги Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Наказом Міністерства фінансів України № 519 від 21 травня 2018 року «Про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» було змінено тип Банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та у зв`язку зі зміною типу Банку затверджено нове найменування Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи викладене, оскільки під час розгляду справи знайшов підтвердження факт порушення законних прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту, а також враховуючи, що державна реєстрація нерухомого майна - будівлі магазину, розташованої за адресою: [ADDRESS] , була проведена з порушенням вимог законодавства України та, зокрема, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, суд приходить до висновку, що слід скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32509565 від 15 листопада 2016 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 17615337, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1094418012101, стосовно будівлі магазину, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до п. 26 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року за № 1141, відомості про\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~про об`єкти\~та суб`єктів\~таких прав\~вносяться до\~Державного реєстру\~прав виключно\~на підставі\~рішення державного\~реєстратора. Частиною 2\~статті 26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено,\~що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За таких обставин, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про необхідність скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32509565 від 15 листопада 2016 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 17615337, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1094418012101, стосовно будівлі магазину, розташованої за адресою: [ADDRESS] , то скасуванню в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, підлягає також і запис про право власності № 17615337 від 15 листопада 2016 року щодо будівлі магазину, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1094418012101, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У пункті 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року за № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 року № 484) визначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому\~статтею 37\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. Отже, вимоги позивача щодо відновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 20.10.2008 року, згідно якого власниками будівлі магазину за адресою: [ADDRESS] , були [PERSON] та [PERSON] , задоволенню не підлягають, оскільки такий запис має бути автоматично поновлений після внесення запису про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності № 17615337 від 15 листопада 2016 року. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідком скасування рішення про державну реєстрацію прав та запису про право власності на спірне нерухоме майно є повернення сторін у положення, яке існувало до виникнення даної обставини, тобто зі скасуванням рішення державного реєстратора та запису про право власності на спірне нерухоме майно втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливали, а тому після їх скасування право власності позивача [PERSON] та [PERSON] на спірне нерухоме майно слід вважати поновленим. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, оскільки зі скасуванням рішення державного реєстратора та запису про право власності на спірне нерухоме майно втрачаються і ті правові наслідки, які з нього випливали, то будь-які підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на Ѕ частину будівлі магазину за адресою: [ADDRESS] відсутні, а тому у їх задоволенні в цій частині належить відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання протиправними дій нотаріуса Вдовіної Л.Л. стосовно незаконного позбавлення позивача права власності на будівлю магазину за адресою: [ADDRESS] шляхом державної реєстрації прав на вказану будівлю на нового власника - АТ «КБ ПриватБанк», то такі позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Дійсно, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, перевіряє документи\~на наявність\~підстав для\~проведення реєстраційних\~дій,\~зупинення розгляду\~заяви про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень,\~зупинення державної\~реєстрації прав,\~відмови в\~державній реєстрації\~прав та\~приймає відповідні\~рішення. Згідно ч.\~1\~ст.\~23\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» розгляд\~заяви про\~державну реєстрацію\~прав може\~бути зупинено\~державним реєстратором\~виключно у\~таких випадках: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством ; неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у\~пункті 3\~частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав. Дійсно, судом було встановлено вище, що позивач [PERSON] не отримував від Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» повідомлення намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, а накладна та відправлення під номером 0007586 ніколи не проходило через кур`єрську службу експрес-доставки «Меркурій» і не доставлялись позивачу. Однак, разом з цим у частині 2 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що відповідальність за\~достовірність даних,\~що містяться\~в документах,\~поданих для\~державної реєстрації\~прав,\~несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Будь-яких підстав вважати підробленою накладну № 0007586, яка була надана на підтвердження вручення позивачу Повідомлення про намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, у приватного нотаріуса Вдовіної Л.Л. не було, як не було і законних підстав для зупинення державним реєстратором розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів протиправності дій нотаріуса Вдовіної Л.Л. матеріали справи не містять. Отже, під час розгляду не було встановлено протиправності дій приватного нотаріуса Вдовіної Л.Л. щодо незаконного позбавлення позивача права власності на будівлю магазину за адресою: [ADDRESS] , а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити. Не підлягають задоволенню також і позовні вимоги позивача, пред`явлені до відповідача Приватного нотаріуса Вдовіної Ліани Леонідівни, щодо стягнення з неї в рахунок відшкодування моральної шкоди 50\~000 грн., оскільки під час розгляду справи судом не встановлено порушення саме Приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. законних прав та інтересів позивача. Вирішуючи позовні\~вимоги [PERSON] \~щодо стягнення\~з Акціонерного\~товариства Комерційний\~банк «ПриватБанк»\~моральної шкоди\~у розмірі\~50\~000\~грн.,\~суд виходить\~з наступного. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного\~зв`язку\~між шкодою\~і протиправним\~діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Однак, разом з цим позивачем ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи не було зазначено та не було обґрунтовано в чому ж саме виразились моральні страждання позивача. На підтвердження завданої позивачу моральної шкоди останнім взагалі не надано жодного доказу та не наведено жодного обгрунутвання. При цьому, суд звертає увагу, що законом передбачений обов`язок сторін подавати докази в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях (ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди, не обґрунтовано в чому саме виразились моральні страждання позивача, не доведено причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача, а також враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені частково, а саме задоволено дві позовні вимоги немайнового характеру, за кожну з яких позивачем було сплачено по 640 грн. судового збору, а також було задоволено дві заяви про забезпечення доказів, за кожну з яких позивачем було сплачено по 352 грн. 40 коп. судового збору, то з відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1\~984 грн. 80 коп. ( 640 грн. + 640 грн. + 352 грн. 40 коп. + 352 грн. 40 коп. = 1\~984 грн. 80 коп.), а в іншій частині сплачений позивачем судовий збір підлягає віднесенню на сторону позивача. При цьому, з відповідача Приватного нотаріуса Вдовіної Ліани Леонідівни судовий збір не стягується, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, що були пред`явлені до цього відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial