overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання договору споживчого кредиту та стягнення за ним боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного договору споживчого кредиту № 2173 від 15 січня 2013 року останній отримав кредит у розмірі 14100,00 гривень, зі сплатою щомісячних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1479452 % за один календарний день, з кінцевим терміном повернення, 15 січня 2014 року. Виконання даного зобов'язання забезпечено договором застави майна № 2117 выд 15 січня 2013 року. Вказує, на те, останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання послуг, правилами кредитування складена між [PERSON] та кредитною спілкою. Посилається на те, що протягом дії договору відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, в результаті чого станом на 30 червня 2014 року виникла заборгованість в сумі 23176 гривень 80 коп., а тому просив задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов в частині стягнення заборгованості та судового збору з відповідача, а пункт щодо накладення арешту на заставлене майно просила виключити. Відповідач в судовому засіданні змінені вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказану цивільну справу можливо розглянути при проведенні судового засідання та ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. На підставі ст. ст. 2, 11, 14, 16, 514, 525, 526, 527, 530, 611, 612, 1054, 1055 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність",

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на дитину, вказавши, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Так як відповідач в добровільному порядку не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, тому вона просить в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав частково, та повідомив, що готовий приймати участь у вихованні дитини, погодився на 25 відсотків сплати аліментів на утримання сина. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Як встановлено в судовому засіданні між позивачем та відповідачем 12.11.2015 року рішенням Обухівського районного суду Київської області розірвано шлюб. Від сумісного проживання в шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копіює рішення суду, копією свідоцтва про народження. Так як батько дитини, відповідач по даній справі, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, а вона в цьому потребують, тому суд з врахування обставин зазначених в ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини. Згідно Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.. Враховуючи викладене та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 3000 грн щомісяця на його - [PERSON]- утримання на період навчання на денному відділенні медичного училища, посилаючись на важке матеріальне становище, а відповідач є його -позивача - батьком і має можливість надавати синові на період навчання таку матеріальну допомогу. Відповідач позов визнав частково. Суд вислухав сторони, вивчив надані документи і встановив наступне: [PERSON] народився [INFO] року, його батьки [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1988 року. Після припинення шлюбних стосунків між батьками [PERSON] залишився проживати з матір"ю, з 2012 року [PERSON] є студентом Одеського обласного базового медичного училища і навчається на денному відділенні. Позивач стверджує, що батько ухиляється від обов"язку утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання, тому він - [PERSON] звернувся до суду з цим позовом і вимагає встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн і щомісячно стягувати з відповідача на його - позивача- користь до закінчення навчання в медичному училищі або до досягнення сином 23 років. [PERSON] стверджує, що батько має можливість сплачувати аліменти у вищезазначеній сумі, тому як він отримує пенсію, займається приватним перевезенням пасажирів власним автомобілем і отримує доходи зі здачі в оренду житлової кімнати у квартирі [ADDRESS]. Відповідач, визнаючи позов частково, посилався на відсутність матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно і стверджував, що інших доходів, крім пенсії по інвалідності, не має. При вищевикладених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав: ст.199 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Надані суду докази свідчать, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги від свого батька на період навчання в медичному училищі, а батько має матеріальну можливість надавати щомісячну допомогу синові на період навчання у розмірі 500 грн. Доводи позивача про наявність у батька інших доходів крім пенсії не підтверджені належними доказами, тому не приймаються судом до уваги. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу стягнення аліментів з батька на утримання повнолітнього сина, регулюються ст.199-200 СК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що від шлюбу з відповідачкою [PERSON] він має сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою. З вересня 2011р. шлюбні відносини з відповідачкою не склалися, на теперішній час вони проживають окремо. З вересня 2011р. по теперішній час він позбавлений відповідачкою можливості зустрічатися та спілкуватися із малолітнім сином. Просить суд встановити наступний порядок його участі у вихованні сина [PERSON], а саме: надати позивачу право на можливість систематичних побачень з дитиною [PERSON] без присутності матері з 17-00 до 20-00 кожного вівторка неділі; з 09-00 суботи по 20-00 неділі кожної неділі з відвідуванням дитиною місця проживання батька; визнати за батьком [PERSON] право спільного оздоровлення у літній період (з червня по серпень) строком не менше 10 днів з проживанням дитини за місцем проживання батька з можливістю виїзду до місць відпочинку та оздоровлення без присутності матері дитини. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти задоволення позову в частині надати позивачу можливість зустрічатися з дитиною після відвідування останньою дітсадочку один раз на тиждень та двічі на місяць по неділям, але обов"язково у її, матері дитини, присутності, оскільки дитині ледь виповнилося три роки, відповідач зловживав свого часу спиртними напоями, притягувався до кримінальної відповідальності, між нею та відповідачем та батьками останнього на теперішній час склалися вкрай неприязні, а тому, вважає відповідачка, окреме від матері спілкування відповідача з дитиною негативно вплине на психічний стан останньої. У іншій частині позову через вищезазначені обставини просила суд відмовити повністю. Представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування у судовому засіданні 21.08.2014р. позовні вимоги визнала частково, просила суд встановити порядок зустріч та спілкування з дитиною позивачу у присутності відповідачки згідно Висновку органу опіки та піклування, у іншій частині позову відмовити, приймаючи до уваги трирічний вік дитини. До судового засідання 22.08.2014р. представник третьої особи не з"явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі. [PERSON] являється її братом, [PERSON] на момент набуття нею вказаного нерухомого майна не проживала за вказаною адресою, фактичне місце проживання її невідоме. Її брат не проживає в будинку з 2014 року. Із-за фактично зареєстрованих відповідачів за вказаною адресою позивач сплачує більший розмір комунальних послуг, не має змоги отримати субсидію. Просить визнати відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та примусово зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання та оголошенням на офіційному сайті судової влади. В судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідачів за адресою [ADDRESS] : відповідача [PERSON] - з 2014 року, та відповідача [PERSON] , яка взагалі не проживала у вказаному будинку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві та, враховуючи що відповідачі не проживають за вищевказаною адресою більше року, вважає необхідним визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ст.7 ЗУ Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є беззаперечною підставою вчинення дій щодо зняття особи з реєстраційного обліку компетентними органами. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13.06.2006 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № ZRH0GK00003323. Згідно договору позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 20000.00 (Долар США) на термін до 12.06.2021 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсоток за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача просить позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ПАТ КБ\~"ПриватБанк" та відповідачем укладено кредитний договір № ZRH0GK00003323. Згідно договору позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 20000.00 (Долар США) на термін до 12.06.2021 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсоток за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до уточненої позовної заяви відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14.09.2015 року складає 81637,99 (Долар США), з них: заборгованість за кредитом\~19858,85 (Долар США); заборгованість по відсоткам за користування кредитом\~20098,12 (Долар США); заборгованість по комісії за користування кредитом 3192,00 (Долар США); пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 38489,02 (Долар США). Відповідно до умов кредитування передбачено відповідальність за несвоєчасне внесення платежів у виді пені та штрафу. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням ч.1\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом та заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В решті вимог - відмовити. На підставі ст.ст.\~525,\~526,\~530,\~533,\~551,\~1048-1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі близько 17000 грн., а також 1000 грн. моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем, однак з червня 2013 року по даний час, такий не виплачує йому заробітну плату. Крім того, вважає, що незаконними діями відповідача у звязку з позбавленням права на своєчасну оплату праці, він не мав можливості вільно розпоряджатися своїми коштами. Сторони у судове засідання не зявилися, однак позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог; від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, визнання позову в частині стягнення заборгованості, відносно стягнення моральної шкоди, покладається на думку суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Довідкою Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» від 20.07.2016 року №329, встановлено, що заборгованість перед [PERSON] з виплати заробітної плати за червень, липень, листопад та грудень 2015 року, лютий та березень 2016 року в сукупності становить 17180,93 грн. Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. З огляду на вказане, оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача, то невиплачену заробітну плату слід стягнути, а також суд вважає, що підлягає задоволення і вимога позивача про стягнення на її користь моральної шкоди. При цьому суд приймає до уваги посилання позивача на те, що внаслідок невиплати йому розрахункових коштів порушено нормальні життєві звязки та при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, ступінь вини відповідача, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає, що такі підлягають до задоволення у розмірі 500 грн.. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1378 грн..

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що КП Білоцерківської міської ради ЖЕК-7 надає послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач проживає в квартирі, яка розташована в будинку, що обслуговується позивачем, відповідач не виконує належним чином свої обов»язки і не сплачує своєчасно плату за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на користь КП БЦ МР ЖЕК-7, на даний час за нею рахується заборгованість в сумі 8603 грн. 91 коп. станом на 01.08.2015 року, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача за дорученням підтримала позовні вимоги. Відповідач та її представники позов визнали частково, не заперечували суми боргу в межах строку позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована і проживає в [ADDRESS], на її імя відкрито особовий рахунок на квартиру, що стверджується довідкою ЖЕК-7. Як слідує з наданого позивачем розрахунку, в порушення вимог п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМ України від 08.10.1992 року № 572 /зі змінами/, ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст.67,68 ЖК України відповідач своєчасно не сплачує в повному обсязі плату за утримання будинку і прибудинкової території відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів, за нею рахуєтьсязаборгованість в сумі 8603,91 грн. станом на 01.08.2015 року. За ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлюється тривалістю в три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Оскільки представник відповідача просить суд застосувати строки позовної давності при вирішенні спору, то з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 4689 грн. 88 коп. за період з 01.08.2012 року по 01.08.2015 рокуу /від дня подання позову до суду/. Доказів стосовно того, що відповідачем були вчинені дії, які свідчать про визнання боргу, суду не було надано. Натомість, є встановленим, що відповідач частково оплачувала, близько 50 грн. щомісяця, поточних нарахувань, а не борг за минулий період. Дане підтверджено наданими відповідачем квитанціями. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та підлягає стягненню з відповідача сума боргу за надані житлово-комунальні послуги по утриманню будинків та прибудинкових територій в межах строку позовної давності. Також, відповідно до ст.ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він з 1979 року по 20.05.2013 року працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» електро-газо зварювальника ткацького виробництва. На день звільнення адміністрація ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» з позивачем не розраховувалась та на сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 27686,31 грн. Крім того вважає, що відповідач повинен йому виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 9797,76 грн. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9797,76 грн. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував, також уточнив свої позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 11854,08 грн. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій трудової книжці з 1979 року по 20.05.2013 рік позивач працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» електро-газо зварювальником ткацького виробництва. 20.05.2013 року позивача звільнено на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства. Згідно довідки № 4/34/25-10-285, виданої ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», середньоденний заробіток [PERSON] складає: 43,64 грн. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, які повинні бути виплачені працівнику, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Нарахування середнього заробітку розпочинає свій перебіг з наступного дня за днем звільнення тобто з 21.05.2013 року. Згідно листа Міністерства соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік", за період з 21.05.2013 року по 24.02.2014 рік кількість робочих днів склала - 194 дні, отже сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки проведення остаточного розрахунку складає: 194 роб.д. х 43,64 грн.= 8466 грн. 16 коп. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial