Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

В провадженні Ананьївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з початку 2009 року по 24 травня 2011 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Як зазначається в позовній заяві, що 24 травня 2011 року коли дитині виповнилося лише один рік сім`я позивачки та відповідача розпалася, вони стали мешкати окремо і з тих пір відповідач не надавав і не надає жодної допомоги позивачці в утриманні дитини, хоча зобов`язаний її надавати за законом. Тому, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Також позивачка в позовній заяві вказує, що відповідач не працює, але працює без оформлення в Жеребківському лісництві і їй достовірно відомо, що він щомісячно має заробіток не менше 10000 гривень. Оскільки він працює та має заробітки, котрі неможливо проконтролювати позивачка вважає, що доцільно стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі і ця сума повинна становити не менше 3000 гривень щомісячно. Крім того, позивачка просить в прохальній частині позовної заяви стягнути з відповідача також на її користь понесені нею витрати по даній справі, згідно доданих документів. Згідно ухвали постановленої головуючим суддею у справі 08 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.16). В ухвалі про відкриття провадження відповідачеві було роз`яснено про його право на подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову в строк установлений в ухвалі про відкриття провадження. При цьому, 08 квітня 2020 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву позивача (а.с.37). В відзиві на позовну заяву відповідач висловив свою думку щодо позовної заяви та зазначив, що просить суд призначити йому аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1059,00 грн., тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач просить суд відмовити в іншій частині позову [PERSON] (а.с.37). В подальшому, 08 квітня 2020 року головуючим суддею у справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 03 червня 2020 року, про що постановлено відповідну ухвалу (а.с.40-41). В судове засідання, що призначене на 03 червня 2020 року позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином (а.с.43). Проте, в матеріалах справи міститься письмова заява позивачки від 03 березня 2020 року, в якій вона просить суд розглядати справу за її позовною заявою у її відсутність, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.30). В судове засідання 03 червня 2020 року також не з`явився і відповідач [PERSON] , про дату, час та місце проведення якого був сповіщений належним чином (а.с.44). При цьому, в матеріалах справи міститься письмова заява відповідача, яка була подана до суду 08 квітня 2020 року, про розгляд справи без його участі з урахуванням поданого ним раніше відзиву на позовну заяву (а.с.39). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги заяву позивача, відповідача та представника відповідача (а.с.30, 39), відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки, відповідача та представника відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України у вигляді ІD-картки з безконтактним електронним носієм [NUMBER], виданого 03 жовтня 2019 року, органом - 5123, та копією довідки про реєстрацію місця проживання виданої 15 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.3-4). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою 06.11.2019 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.15). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 червня 2010 року Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , в відомостях про батьків відповідач [PERSON] зазначений - батьком, а матір`ю вказана позивачка - [PERSON] (а.с.6). Згідно копії довідки №1497 виданої Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області, позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та на її утриманні знаходяться діти: - донька [PERSON] , [INFO] ; - син [PERSON] , [INFO] ; - донька [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з наданої відповідачем копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, що відповідач [PERSON] разом з [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.38). Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 та 2 статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, як вбачається із матеріалів справи, що позивачем не було надано до суду будь-яких доказів та не доведено, що аліменти підлягають стягненню в розмірі 3000 грн. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які обґрунтовують позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, до досягнення нею повноліття. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200,00 грн. щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 31 жовтня 2019 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (1200,00 грн.), а саме у розмірі 40,00 % (1200 грн. - позовні вимоги, що підлягають задоволенню *100% / 3000,00 грн. - загальний розмір позовних вимог). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі 307,36 грн. слід покласти на відповідача (768,40 грн.:100% х 40,00%). Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір в прибуток держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 307,36 грн. Також, в прохальній частині позовної заяви позивачка просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати понесені нею з надання їй професійно правничої допомоги в розмірі 1500,00 грн., згідно наданих документів. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, судові витрати пов`язані з наданням професійно правничої допомоги, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять 600,00 грн., пропорційно розміру задоволених вимог (1500,00 грн. :100% х 40,00%).

Outcome: partial