Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 25 листопада 1995 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04.04.2014 рішенням Ладижинського міського суду, однак від даного шлюбу 05.02.2005 народилася донька [PERSON] Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, просить на свою користь стягнути аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач\~\~[PERSON] в судове засідання не з'явився,\~\~хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки не повідомив. Проте, направив суду письмове заперечення, в якому позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., посилаючись на те, що дійсно 25.11.1995 між сторонами був укладений шлюб, під час якого народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.04.2014 шлюб між ними був розірваний. Окрім того, підтвердив, що дійсно між сторонами не досягнуто домовленості щодо порядку та способу виконання відповідачем обов'язку з утримання своїх неповнолітніх дітей, і такий спосіб утримання можливо визначити лише за рішенням суду шляхом покладення на нього обов'язку сплачувати аліменти на утримання дітей у вказаному вище розмірі. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. З'ясувавши позиції сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по\~\~суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 квітня 2014 року рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області, шлюб, зареєстрований Ладижинським міським відділом РАЦС Вінницької області розірвано (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №001950, виданого 25 березня 2005 року виконкомом Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області (а.с. 2). З довідки про доходи, виданої Приватним підприємством "Ладленд" вбачається, що [PERSON] працює у ПП «Ладленд» з 15 жовтня 2015 року на посаді заступника директора інженер землевпорядник та його загальний дохід за період з 15 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року становить 787,43 грн. Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживають вони окремо від дитини, оскільки це не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Зважаючи на те, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх спільної дитини, а також те, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю, відтак у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому суд має врахувати обставини, що наведені в ст.182 СК України, зокрема: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями ст.180 СК України, до її повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач фізично здоровий, знаходиться у працездатному віці, працевлаштований та будучі батьком дитини, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає\~\~негайне\~виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial