Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Представник ЖБК ,,Конструктор» звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги мотивуючи вимоги тим, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS] . Обслуговування та утримання квартир мешканців у вказаному будинку здійснює ЖБ «КОНСТРУКТОР» на підставі відповідних договорів із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг. Позивач відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуг» є особливим учасником відносин у сфері житлово-комінальних послуг та може бути, зокрема і споживачем послуг, який на підставі ч. 2 ст. 29, вище вказаного закону, якщо він не є виконавцем, укладає договори про надання житлово-комунальних послуг з іншими виконавцями. Відповідач є власником квартири, відповідальним за її особливим рахунком та споживачем житлово-комунальних послуг. Проте відповідач у повному обсязі не сплачує надані йому житлово-комунальні послуги, та станом на 01.05.2018 року існує заборгованість у розмірі 17249,93 грн. , а також 10946,91 грн., інфляційного нарахування та 1476,88 грн., 3% річних і загалом заборгованість складає 29673,72 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, зазначаючи при цьому, що строк позовної давності. На які посилається представник відповдідача, не пройшов, так як в період часу з 2008 по 2018 р.р. відповідач періодчино сплачував заборгованість за комунальні послуги в зв`язку з чим переривалися строки позовної давності, крім того свої вимоги представник позивача обгрунтовува посиланням на вимоги ст. 543, 544 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вказаного позову, обгрунтовуючи свою позицію тим, що позивачем пропущені строки звернення до суду, так як безпосередньо відповідач не здійснював будь - яких виплат за комунальні послуги та твердження позивача грунтуються на припущеннях, в квитаціях щодо сплати комунальних послуг містяться анкетні дані іншої особи, а не відповідача, позивач не надав належного розрахунку які саме послуги надавалися відповідачу та чи були завтверджені тарифи КМР, надавши до суду свій відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 7 серпня 2018 року в рамках розгляду вказаної справи було постановлено заочне рішення. 20 грудня 2018 року ухвалою суду за заявою представника відповідача [PERSON] було скасовано заочне рішення та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом. Як, вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Як свідчить розрахунок заборгованості по комунальним платежам, що був поданий позивачем при зверненні до суду з позовною заявою, борг відповідача станом на 01.05.2018 року складає 17249,93 грн. , а також 10946,91 грн. інфляційного нарахування та 1476,88 грн., 3% річних. Також статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо та відповідно до ч.1 статті 544 ЦК України визначено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Водночас як вбачається з наданого розрахунку заборгованості у період з 2008 року по 2017 рік відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості, що свідчить про обізнаність та визнання існуючої заборгованості. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Також статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як убачається з наданих представником позивача довідок, що долучені до матеріалів справи заборгоргованість по сплаті за комунальні послуги періодично сплачувалась, дана обставина не була спростована представником відповідача в судовому засіданні. Також суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що його довіритель не здійснював відповідні виплати. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ЖБК ,,Конструктор» заборгованості в сумі 29673,72 грн.. (з яких: 17249,93 грн. - заборгованість по сплаті; 1476,88 грн. - 3% річних; 10946,91 грн.- інфляційні втрати). Згідно із частинами 2 , 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження витрат, необхідних для надання правничої допомоги, надано розрахунок витрат на правничу допомогу та Договір який було укладено між Житлово-будівельним кооперативом «Конструктор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ ЦЕНТР ПРАВА» про надання правничих послуг №5 від 02 квітня 2018 року. Однак з копії договору про надання правничих послуг вбачається, що даний документ не містить підписів Голови правління ЖБК «Конструктор» В.В. Захарова та Директора Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ ЦЕНТР ПРАВА» В.В. Хоружого, тому суд не може прийняти до уваги даний документ. Враховуючи відсутністю належного документа, вимога про стягнення витрат правничої допомоги представника не підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Житлово-будівельного кооперативу «Конструктор» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає до задоволення частково. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1762 грн.

Outcome: partial