Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Кіровоградський кар»єр», по якій просить стягнути з відповідача на свою користь належні йому суми невиплаченої заробітної плати в розмірі 4203 грн. 43 коп. з урахуванням індексу інфляції та середній заробіток за весь час затримки в розмірі 3874 грн. 68 коп. В ході судового розгляду позивачем було уточнено позовні вимоги, якими просить стягнути з ВАТ „Кіровоградський кар'єр" на користь [PERSON] належні йому суми невиплаченої заробітної плати в розмірі 4203 грн. 43 коп., стягнути суму індексу інфляції за невиплачену заробітну плату в розмірі 641 грн. 44 коп., стягнути з ВАТ „Кіровоградський кар'єр" середній заробіток [PERSON] за весь час затримки в розмірі 8985 грн. 96 коп. В обґрунтування позову зазначив, що з 17.09.2013 року працював за посаді охоронника ВАТ «Кіровоградський кар'єр». 11.03.2014 року звільнений з роботи за ст.38 КЗПП України. При звільненні з роботи відповідач не зробив розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП України. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7-з Пенсійного фонду України за весь період роботи на підприємстві [PERSON] було нараховано 7253,43 грн. (в тому числі Податок з доходів фізичний осіб (ПДФО) та Єдиний соціальний внесок (ЄСВ)). За період роботи з 17.09.2013 р. по 31.12.2013 р. було виплачено заробітної плати 1700 грн., за період роботи з 01.01.2014 р. по 11.03.2014 р. було виплачено заробітної плати 1350,00 грн. Отже заборгованість по заробітній платі на момент звільнення складала: 7253,43 -1700,00 - 1350,00 = 4203,43 грн. За період роботи з 17.09.2013 р. по 11.03.2014 р. (176 днів) середньоденний заробіток без урахування всіх необхідний відрахувань становив 41,22 грн. (7253,43 : 176 - 41,22 ). В зв'язку з тим що станом на 16.10.2014 р. підприємство не виплатило належні позивачу суми заробітної плати відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки з 12.03.2014 р, по 15.10.2014 р. (218 днів).Середній заробіток за весь час затримки складає: 41,22 х 218 = 8985,96 грн. Розрахунок індексу інфляції за період з 12.03.2014 року по 15.10.2014 року: 102,2% * 103,3% * 103,8% * 101,0% * 100,4% * 100,8%* 102,9% = 115,26 %. Відповідно сума не виплаченої заробітної плати за період з 12.03.2014 року по 15.10.2014 року включно з урахуванням індексу інфляції станом на 15.10.2014 року становить: 4203,43 * 115,26% /100% = 4844,87 грн. Таким чином, індекс інфляції за невиплачену заробітну плату в період з 12.03.2014 року по 15.10.2014 року дорівнює 641,44 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала частково, погодилась з доводами представника відповідача, що за мінусом податків та обов'язкових платежів борг по заробітній платі становить 3504 грн. 50 коп., в решті позив просила задовольнити посилаючись на обставини викладені в ньому та уточнені до позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3504 грн. 57 коп. Вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку та індексу інфляції задоволенню не підлягають, так як заборгованість по виплаті заробітної плати виникла не з вини відповідача, а в зв'язку з складною економічної ситуацією на підприємстві. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. 17.09.2013 року позивача прийнято на посаду сторожа ВАТ «Кіровоградський кар'єр» (наказ №36/9-13л/с від 16.09.2013 року). 11.03.2014 року був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України (наказ №14/03-14/л/с від 11.03.2014 року), що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 3/. Станом на 23.10.2014 року підприємство перед позивачем має заборгованість по заробітній платі в сумі 3504 грн. 57 коп. за період з 17.09.2013 року по 11.03.2014 року, про що свідчить довідка відкритого акціонерного товариства «Кіровоградський кар'єр» №69/10-14 від 23.10.2014 року. Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки №70/10-14 від 23.10.2014 року, виданої ВАТ «Кіровоградський кар'єр», нарахована заробітна плата за період з вересня 2013 року по березень 2014 року включно складає 7253 грн. 43 коп., виплачено за вказаний період заробітну плату в сумі 3050 грн., тобто заборгованість складає 4203 грн. 43 коп. (7253 грн. 43 коп. - 3050 грн. = 4203 грн. 43 коп.). Як вбачається з вказаної довідки сума заборгованості після вирахування обов'язкових податків та платежів складає 3504 грн. 57 коп. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 3504 грн. 57 коп., тобто після вирахування обов'язкових податків та платежів, що представником відповідача визнається. В силу статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абзацом 3 пункту 3 Постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки №71/10-14 від 23.10.2014 року, наданої відкритим акціонерним товариством «Кіровоградський кар'єр», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 59 грн. 41 коп. Судом на підставі листа Мінсоцполітики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік визначено, що період затримки розрахунку з позивачем становить 149 робочих днів. Межею позовних вимог по даній вимозі є 15.10.2014 року включно. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 16.10.2014 року становить: 149 робочих днів х 59 грн. 41 коп. = 8852 грн. 09 коп. За вказаного, суд вважає за можливе частково задовольнити позовну вимогу [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 8852 грн. 09 коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача розрахунок індексу інфляції за період з 12.03.2014 року по 15.10.2014 року в сумі 641 грн. 44 коп. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Позивачем не зазначені які саме норми були обрані для проведення розрахунку. Поняття стягнення індексу інфляції не передбачено як належний захист порушеного права, оскільки чинним законодавством передбачені такі поняття як індексація та компенсація. В даному випадку до правовідносин, що виникли повинно застосовуватись поняття компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Проте, у суду, який діє в межах обґрунтування позову, відсутня можливість самостійно визначити належний порядок захисту прав позивача, а складений позивачем розрахунок не узгоджується з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. На підставі вищевикладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача суми індексу інфляції за невиплачену заробітну плату в розмірі 641 грн. 44 коп. задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватись законодавства про працю, відтак, посилання відповідача на наявність ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 02.04.2010 року про порушення справи про банкрутство, ВАТ «Кіровоградський кар'єр» не є достатньою підставою для невиплати заробітної плати. Недотримання вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку з працівником при звільненні, свідчить про порушення норм законодавства про працю України та трудових прав позивача. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведеного суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільняються. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial