Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, в якому зазначив, що наказом №131 від 10 серпня 2016 року був прийнятий на підприємство відповідача газозварником 5-го розряду, 19 березня 2018 року був звільнений на підставі наказу №3, розрахунок на день звільнення не проводився. Згідно з довідкою від 20 вересня 2018 року за №566 заборгованість із заробітної плати складає 13 270,06 гривень. Внаслідок несплати заборгованості вважає, що відповідач заподіяв йому моральну шкоду, оскільки він є інвалідом третьої групи, йому потрібні були ліки, котрі він не мін придбати внаслідок відсутності грошей, які він заробив та не отримав. Він втратив нормальні життєві зв'язки, від нього вимагаються додаткові зусилля для організації свого життя. Просить стягнути з відповідача в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати 13 270,06 гривень та заподіяну йому моральну шкоду, яку він оцінює у 15 000,00 гривень. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду заяву, де просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судової повістки (а.с.29,30), при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 22 листопада 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідив письмові докази, приходить до такого. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як видно із копії трудової книжки позивача, останній 10 серпня 2006 року був прийнятий на роботу газозварником 5-го розряду до Закритого акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» та відповідно до протоколу №3/10 від 11 жовтня 2010 року загальних зборів акціонерів змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «Криворіжіндустрбуд». 19 березня 2018 року позивач був звільнений з підприємства відповідача на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.13-17). Відповідно до довідки №56, виданої 20 вересня 2018 року ПАТ «Криворіжіндустрбуд» заборгованість по заробітній платі позивача складає 13 270,06 гривень (а.с.8). Згідно із довідкою МСЕК від 03 жовтня 2017 року позивачу з 01 вересня 2017 року встановлено третю групу інвалідності, дата чергового переогляду - 10 серпня 2019 року. Рекомендовано лікування у ендокрінолога (а.с.12). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ст. 116 КЗпП України. Відповідно до статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (стаття 115 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (стаття 116 КЗпП України). Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Судом встановлено, що відповідач при звільненні не провів остаточний розрахунок з позивачем та даний факт відповідачем не оспорюється, оскільки ним надана відповідна довідка щодо заборгованості, тому позовні вимоги в цій частині обгрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню. Крім того, вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд встановив таке. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у сумі 15 000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500,00 гривень. Також, суд вважає, що з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial