Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №DN81AR00270053 від 21.06.2007 року про надання кредиту в сумі 48208,38 грн. на термін до 20 червня 2014 року включно, зі сплатою за користування кредитом 0,75% на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми наданого кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна №DN81AR00270053 від 21.06.2007 року, згідно п.34.4 якого [PERSON] передав у заставу автомобіль ВАЗ 21043, 2007 року випуску, № кузова (шасі) [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER]. Зазначений транспортний засіб належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області 10 червня 2011 року було накладено арешт на автомобіль ВАЗ, модель 21043, 2007 року випуску, легковий седан, № кузова (шасі) [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Красноокнянським районним судом Одеської області 19 липня 2011 року було винесене рішення про звернення стягнення на предмет застави за зазначеним кредитним договором, а саме на вказаний транспортний засіб. Право застави у позивача виникло 21 червня 2007 року, а постанова про накладення арешту винесена 10 червня 2011 року, тобто після укладення договору застави. Тому, на думку позивача, Державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями та своїми діями перешкоджає виконанню рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 19 липня 2011 року. Тому позивач просив звільнити з-під арешту транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21043, 2007 року випуску, легковий седан, № кузова (шасі) [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER] та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням позивача у праві розпорядження зазначеним транспортним засобом, а також стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.44/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідачу [PERSON] направлялася судова повістка за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак до суду повернувся конверт з довідкою, що останній за вказаною адресою не проживає./ а.с.55/. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності особи, яка бере участь у справі адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином. Тому справа розглянута у відсутність відповідача [PERSON], що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Представник відповідача - ВДВС Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області в судове засідання не з'явився. Однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково - лише в частині звільнення майна з-під арешту. В іншій частині позов не визнає /а.с.59-60/. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №DN81AR00270053 від 21.06.2007 року про надання кредиту в сумі 48208,38 грн. на термін до 20 червня 2014 року включно, зі сплатою за користування кредитом 0,75% на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми наданого кредиту /а.с.6-11/. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] договір застави рухомого майна №DN81AR00270053 від 21.06.2007 року, згідно п.34.4 якого [PERSON] передав у заставу автомобіль ВАЗ 21043, 2007 року випуску, № кузова (шасі) [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER]. Зазначений транспортний засіб належить відповідачу [PERSON] на праві власності /а.с.12-16/. Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області 10 червня 2011 року було накладено арешт на автомобіль ВАЗ, модель 21043, 2007 року випуску, легковий седан, № кузова (шасі) [NUMBER], об'єм двигуна 1,5, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] /а.с.57-58/. Красноокнянським районним судом Одеської області 19 липня 2011 року було винесене рішення про звернення стягнення на предмет застави за зазначеним кредитним договором, а саме на вказаний транспортний засіб /а.с.19-21/. Згідно п.п.5.3.4. Інструкції «Про проведення виконавчих дій»№74/5 від 15.12.1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладання договору застави. Судом встановлено, що право застави у позивача виникло 21 червня 2007 року а постанова про накладення арешту винесена 10 червня 2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Крім того, заборгованість [PERSON] перед позивачем значно перевищує вартість предмета застави. Крім того, згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Таким чином, оскільки накладення арешту унеможливлює виконання умов кредитного договору та договору застави та позбавляє можливості ПАТ КБ «Приват Банк» скористатись своїми правами заставодержателя, суд вважає, що слід звільнити з-під арешту, накладеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області 10 червня 2011 року на майно відповідача [PERSON], а саме на автомобіль марки ВАЗ 21043 д/н [NUMBER]. Щодо заявлених вимог позивача про заборону органам Державної виконавчої служби вчиняти будь - які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпорядження відносно транспортного засобу, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, так як в силу ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто ЦПК України не передбачає звернення до суду за захистом непорушеного права на майбутнє. У разі виникнення у майбутньому між сторонами спору щодо дій, пов'язаних з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпорядження відносно автомобіля, позивач має право на звернення до суду. З урахуванням зазначеного, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому суд вважає, що оскільки позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з підстав невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за договором кредиту, а притягнення до участі у справі в якості відповідача відділу Державної виконавчої служби, є вимогою закону, тому судові витрати мають бути стягнуті з відповідача [PERSON]

Outcome: partial