Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07.12.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/519к. (далі за текстом Кредитний договір) Відповідно до умов кредитного договору, [PERSON] зобов`язується, в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Свої зобов`язання позивач виконав. В порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 22.05.2017р., має прострочену заборгованість за кредитом - 44625,00 доларів США, за відсотками - 52759,40 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору, відповідно до ст.. 553 ЦК України, 07.12.2006р., укладено договори поруки №39.29-50/225п з [PERSON] та №39.29-50/225п з [PERSON] . Відповідно до договорів поруки, [PERSON] та [PERSON] , як поручителі поручаються за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутись до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість на загальну суму 97384,40 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі 38666,48 грн. Ухвалою суду від 27.10.2017р. відкрито провадження по вищевказаній справі (а.с.57). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08.02.2018р., підставою для повторного автоматизованого розподілу судової справи - перебування судді Журавської О.В. на лікарняному, визначено головуючого по розгляду справи суддю Клочко І.В. (а.с.72). Ухвалою суду від 13.02.1018р. справу прийнято до провадження судді Клочко І.В. та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.73-74). 05.12.2017р. та 07.03.2017р. відповідач [PERSON] подала до суду заяви про застосування позовної давності, відповідно до положень ст. 267 ЦК України, посилаючись на те, що п.4.5 Договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Останній платіж за договором кредиту [PERSON] внесла 23.01.2009р., отже, починаючи з 26.02.2009р. почався перебіг строку - 90 календарних днів та закінчився 26.05.2009р. Оскільки [PERSON] не виконала 27 травня 2009р. вимоги, передбачені п.4.5 Договору, у ПАТ «Укрсоцбанк» право примусового стягнення боргу в повному обсязі з [PERSON] виникло з 28 травня 2009р.(а.с.79-83, 103-107). У зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання, строк користування кредитом достроково сплив 26.05.2009р. , та починаючи з 28.05.2009р. у банку виникло право на стягнення боргу по договору кредиту у повному обсязі, а тому [PERSON] просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності. 05.12.2017р. відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою (а.с.122-127), в якому зазначає, що 07.12.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/519к. Того ж дня з метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором кредиту між банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №39.29-50/255п. З розрахунку заборгованості, [PERSON] стало відомо, що з 01.07.2008р., банк підвищив відсоткову ставку за кредитним договором з 12,85 відсотків до 14,00 відсотків річних та змінено режим кредитної лінії з відновлювальної на невідновлювальну, а також встановлено новий графік погашення заборгованості за кредитом. При цьому, [PERSON] зазначає, що банком підроблено його підпис під договором №1 про внесення змін від 16.04.2009р., в частині погодження ним умов даної додаткової угоди до кредитного договору. Крім того, ніяких письмових погоджень з банком щодо змін умов договору кредиту шляхом підвищення відсоткової ставки та встановлення нових графіків погашення заборгованості за кредитом відповідач [PERSON] не укладав. Також відповідач звертає увагу, що враховуючи, що останній платіж за договором кредиту [PERSON] внесла 23.01.2009р., у банку з 28.05.2009р. виникло право на стягнення боргу в повному обсязі, однак останній звернувся до суду з позовом лише у вересні 2017р., а тому наявні всі підстави для визнання поруки припиненою. 26.01.2018р. відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою (а.с.140-145), в якому зазначає, що 07.12.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/519к. Того ж дня з метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором кредиту між банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №39.29-50/256п. З розрахунку заборгованості, [PERSON] стало відомо, що з 01.07.2008р., банк підвищив відсоткову ставку за кредитним договором з 12,85 відсотків до 14,00 відсотків річних та змінено режим кредитної лінії з відновлювальної на невідновлювальну, а також встановлено новий графік погашення заборгованості за кредитом. При цьому, ніяких письмових погоджень з банком щодо змін умов договору кредиту шляхом підвищення відсоткової ставки та встановлення нових графіків погашення заборгованості за кредитом відповідач [PERSON] не надавав. Також відповідач звертає увагу, що враховуючи, що останній платіж за договором кредиту [PERSON] внесла 23.01.2009р., у банку з 28.05.2009р. виникло право на стягнення боргу в повному обсязі, однак останній звернувся до суду з позовом лише у вересні 2017р., а тому наявні всі підстави для визнання поруки припиненою. Ухвалою суду від 31 травня 2018р. зустрічні позови [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою та [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.157-158). Ухвалою суд від 04.10.2018р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с.170-171). В судове засіданні представник позивача АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений. В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача за основним позовом з проханням слухати справу за відсутності представника позивача на підстав наявних в матеріалах справи доказів та матеріалів (а.с.49). Від відповідача [PERSON] до суду 05.12.2017р. надійшло клопотання з проханням розглядати справи за його відсутності. У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» просить відмовити, а зустрічний позов про визнання поруки припиненою - задовольнити (а.с.62). За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . В судовому засідання відповідач за основним позовом [PERSON] позов про стягнення заборгованості не визнала, просила застосувати строки позовної давності та відмовити в його задоволенні. Зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] визнала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] просив задовольнити його зустрічний позов та відмовити в задоволенні первісного позову. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вислухавши пояснення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 07.12.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/519к (а.с.6-10). Відповідно до п.1.1.1 Договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 12,85 процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 51800 доларів США, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості та кінцевим поверненням заборгованості за кредитом до 06 грудня 2021 року на умовах визначених цим Договором. Згідно п.1.2 Договору, кредит надається позивальнику на поточні потреби. Пунктом 1.3 Договору передбачено, що в якості забезпечення позивальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає: в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір за умовами якого позивальник передає кредитору в іпотеку трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , заставною вартістю 808000 грн.; в день укладення цього договору - з позичальником та [PERSON] договір поруки, за умовами якого [PERSON] поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором в повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник; в день укладення цього договору - з позичальником та [PERSON] договір поруки, за умовами якого [PERSON] поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором в повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. 07.12.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] укладеного договір поруки №39.29-50/255п, згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/519к. (а.с.12-13). Відповідно до п.2.1 Договору поруки, зміст забезпеченого порукою зобов`язання: повернення кредиту в розмірі 51800 доларів США з порядком погашення заборгованості, визначеним договором кредиту з кінцевим терміном погашення кредиту до 06.12.2021 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту; сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 12,85 процентів річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту; сплата можливих штрафних санкцій, визначених Договором кредиту. 07.12.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] укладеного договір поруки №39.29-50/256п, згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/519к. (а.с.14-15). Відповідно до п.2.1 Договору поруки, зміст забезпеченого порукою зобов`язання: повернення кредиту в розмірі 51800 доларів США з порядком погашення заборгованості, визначеним договором кредиту з кінцевим терміном погашення кредиту до 06.12.2021 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту; сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 12,85 процентів річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту; сплата можливих штрафних санкцій, визначених Договором кредиту. 16.04.2009р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір №1 до внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/519к від 07.12.2006р. Згідно п.1 вказаного Договору, змінено режим кредитної лінії з відновлювальної на не відновлювальну, в зв`язку з чим позичальник відмовляється отримувати в подальшому на підставі договору кредиту Транші Кредиту та відповідно до п.2 встановлюється інший графік погашення заборгованості за кредитом (а.с.11) . Відповідно до розрахунку вимог банку з неповернення кредитної заборгованості за кредитним договором №39.29-50/519к від 07.12.2006р., [PERSON] востаннє здійснила повернення грошових коштів за вказаним кредитним договором 26 січня 2009 року в розмірі 287,00 доларів США. Отже, станом на 22 травня 2017р. сума заборгованості за кредитом становить 44625,00 долари США, сума заборгованості за відсотками - 52759,40 долари США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8025,88 долари США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 14868,30 долари США (а.с.24-27). Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» №10.1-87/8823 від 23.05.2017р., [PERSON] здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором в період з 25.01.2007р. по 30.04.2009р.. Останній внесений відповідачем [PERSON] платіж - 30.04.2009р. в розмірі 399,20 долари США (а.с.28). Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з укладенням сторонами договору, вони набувають взаємних прав та обов`язків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором шляхом надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів. Відповідач [PERSON] у свою чергу порушила умови кредитного договору, а саме не виконала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором та не повернула позивачу кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором не виконує у зв`язку з чим наявна заборгованість по наданому кредиту. Станом на 22 травня 2017р. сума заборгованості за кредитом становить 44625,00 долари США, сума заборгованості за відсотками - 52759,40 долари США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8025,88 долари США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 14868,30 долари США (а.с.24-27). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на викладені вище, положення ЦК України, що регулюють правовідносини поруки, а також виходячи зі змісту договору поруки, [PERSON] та [PERSON] відповідають перед позивачем як солідарні боржники за невиконання відповідачем [PERSON] своїх договірних зобов`язань за кредитним договором з повернення Банку кредитних коштів та процентів за користування ними. Крім того, суд приходить до висновку, що при укладенні кредитного договору між сторонами, останні узгодили між собою всі істотні умови договору в тому числі порядок та вид валюти виконання зобов`язань, що не суперечить чинному законодавству та відповідає приписам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Щодо строку застосування строку позовної давності, суд не вбачає підстав для їх застосування, враховуючи п.1.1.1. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/519к. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 97384,40 доларів США є обґрунтованим. Однак, враховуючи зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] про визнання зобов`язань за договорами поруки припиненими, суд дійшов до наступного висновку. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Зі змісту договорів поруки, що укладені між Банком та [PERSON] та [PERSON] вбачається, що у ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється. Отже, з матеріалів справи, доказів наданих сторонами, вбачається, що останній платіж [PERSON] був здійснений 26.01.2009р., що зазначено у розрахунку заборгованості (а.с.24-27). Як встановлено судом, Банк направив поручителям [PERSON] та [PERSON] вимогу про стягнення заборгованості за кредитним 07.09.2017р., однак жодних доказів, які б свідчили про отримання поручителями вимог суду не надано та заперечується факт отримання вимог - відповідачами. Правом на пред`явлення позову до поручителів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки Банк у строк протягом шести місяців не скористався, наслідком чого є припинення поруки у відповідності ч. 4 ст. 559 ЦПК України (яка діяла на час виникнення правовідносин), спростовуючих доказів Банком суду не надано. Таким чином, порука за договорами поруки №39.29-50/255п та №39.29-50/256п припинилась, ще у 2009 році, оскільки [PERSON] не належно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором з 26.01.2009, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.24-27). Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року, Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителів про виконання ними солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою про стягнення боргу за кредитними договорами Банк звернувся після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, що є підставою для визнання поруки припиненою з підстав, визначених ч.4 ст.559 ЦК України. З цих підстав, суд вважає правильним визнати припиненими поруки [PERSON] та [PERSON] за договорами поруки №39.29-50/255п та №39.29-50/256п від 07.12.2006 року, укладеними між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений первісний позов підлягають частковому задоволенню - в частині стягнення заборгованості лише з [PERSON] , а зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки суд задовольняє зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] , витрати по сплаті судового збору покладають на відповідачів за зустрічними позовами АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] в рівних частинах , а саме по 352,40 грн. з кожного відповідача за зустрічним позовом на користь як позивача за зустрічним позовом [PERSON] так і позивача за зустрічним позовом [PERSON] . Крім того, оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку витрати по сплаті судового збору в розмірі 38666,48 грн.

Outcome: partial