Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення відповідачем кредитних коштів, а також іншої заборгованості, що утворилася у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором №CNС7RХ10570251 від 29 червня 2011 року . Посилаючись на ті обставини, що банк свої зобов'язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, позичальник в порушення умов кредитного договору кредитні кошти своєчасно не повертає і має заборгованість як по кредиту, так і по відсотках, і станом на 17 вересня 2015 року має заборгованість в загальній сумі 21692 грн.92 коп., з яких: 1134 грн.94 коп. - заборгованість за кредитом, 0 грн.21 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 527 грн.45 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 18521 грн.13 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн.- штраф (фіксована частина), 1009 грн.19 коп. - штраф ( процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача, як і понесені витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив письмову вимогу про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач до суду не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом оголошення у пресі, у зв'язку з чим, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню з таких підстав Згідно умов кредитного договору №CNС7RХ10570251 від 29 червня 2011 року (а.с.6-22) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із КБ «ПриватБанк». За даним договором банк надає позичальнику кредит в сумі 3013 грн.92 коп. та встановлює розмір відсотків за користування кредитом - 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном погашення 28 червня 2013 року Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, про що свідчить відповідний підпис на заяві. Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не здійснюючи погашення даного кредиту, у зв'язку з чим банк не може використовувати дані кошти в активних операціях та несе збитки. Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобов'язання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобов'язується достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані за користування кредитом неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК Відповідно до умов підписаного сторонами договору банк , зважаючи на ті обставини, що позичальник частково проводив погашення кредиту , має всі правові підстави для стягнення всієї суми кредиту в судовому порядку Станом на день постановлення рішення суду відповідач має заборгованості по простроченому тілу кредиту, по відсоткам та комісії, які відповідач в добровільному порядку не сплачує, а тому банк правомірно ставить питання про стягнення їх разом із тілом кредиту з відповідача, розмір яких згідно розрахунку позивача станом на 17 вересня 2015 року становить 21692 грн.92 коп. та яка підлягає до часткового задоволення, а семе: до повного задоволення підлягають вимоги в частині стягнення заборгованості по редиту- 1134,94 грн., 0,21 грн. - заборгованості по процентам, 527,47 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 500 грн. -штрафу (фіксована частина), 1009,19 грн. - штраф(процентна складова). При вирішенні заявлених позовних вимог щодо стягнення пені суд враховує приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також суд приймає де уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Також суд вважає за необхідне зазначити, що норма ч. З статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є об'єктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявність інших істотних для боржника обставин. Відповідна правова позиція також закріплена і у Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14 , яка передбачає, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, зважаючи, що заборгованості по кредиту становить 1134 грн.94 коп., а нарахована пеня - 18521 грн.13 коп., що значно перевищує вказаний розмір, суд вважає за необхідне зменшити його до 5000 грн. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача також понесені ним витрати по сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог та витрати по оплаті оголошення . На підставі наведеного та ст.ст. 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial