Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом 24.04.2013 року [PERSON] посилається на ті обставини, що з 2007 року вона працювала на посаді електромеханіка з ліфтів 1 розряду дільниці № 3 Товариства з обмеженою відповідальністю « Промліфт» м.Кривого Рогу . З листопада 2012 року, в зв»язку з введенням в експлуатацію безпровідної диспетчерської системи « Промінь-3» на виробничій дільниці № 3 , вона працювала черговим у пульта за графіком робочого часу № 4. Наказом № 59 від 31 січня 2013 року « Про створення виробничої ланки» з 04 лютого 2013 року її перемістили на виконання регламентних робіт за графіком № 2, в результаті чого зменшився її середній заробіток з незалежних від неї причин. Позивач вважає, що наказ № 59 від 31 січня 2013 року « Про створення виробничої ланки», де вказано про переміщення її з 04 лютого 2013 року на виконання регламентних робіт за графіком № 2 є незаконним, оскільки згідно із частиною 2 ст.32 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу , протипоказану йому за станом здоров»я. На підставі висновку ЛКК № 1032 від 03.12.2012 року їй протипоказана робота, пов»язана з переохолодженням та протягами, але виконання регламентних робіт здійснюється саме в таких умовах. Адміністрації підприємства було відомо про наявність медичних протипоказань , але , незважаючи на її звернення , відсутність згоди на переміщення, продовжували порушувати її права, примусили працювати в умовах протипоказаних їй за станом здоров»я. В ході судового розгляду позивач неодноразово уточнювала заявлені позовні вимоги в останній редакції нею була подана позовна заява 22.11.2013 року . На підставі заяви позивача про залишення без розгляду раніше поданих позовних заяв , судом була винесена 25.11.2013 року ухвала про розгляд в даному провадженні позовних вимог в редакції позову від 22.11.2013 року. В даній заяві, крім вищеназваних вимог про визнання наказу № 59 від 31.01.2013 року « Про створення виробничої ланки» незаконним, позивач також зазначила, що у зв»язку із неможливістю виконувати протипоказані їй за станом здоров»я роботи, вона вимушена була подати 02.07.2013 року заяву про припинення на підставі п.6 ст.36 КЗпП України трудового договору, але замість цього адміністрацією відповідача був виданий наказ про звільнення її з 16.07.2013 року за ст.38 КЗпП України ( за власним бажанням). Позивач вважає, що відповідачем були порушені вимоги трудового законодавства як при переміщенні її на роботу , яка протипоказана їй за медичними показниками, так і при звільненні її з підстав, передбачених ст.38 КЗпП України. Вона просить поновити її на посаду електромеханіка 1-го розряду з ліфтів черговою у пульта за графіком робочого часу № 4 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на день винесення рішення судом. Крім того, вказані незаконні дії та приниження з боку відповідача викликали в неї душевні переживання, вона постійно знаходиться в стресовому стані, позбавлена покою, порушився її звичний ритм життя, погіршився стан її здоров»я. Позивач вважає, що на підставі ст.237-1 КЗпП України має право на відшкодування на її користь моральної шкоди, яку оцінює у 10000 грн. Позивач просить: визнати незаконним наказ № 59 від 31 січня 2013 року про створення виробничої ланки по Товариству з обмеженою відповідальністю « Промліфт» в частині переміщення електромеханіка 1-го розряду [PERSON] на регламентні роботи за графіком робочого часу № 2 та зобов»язати відповідача скасувати його; визнати рішення керівництва ТОВ « Промліфт» щодо примусової праці незаконними; визнати звільнення [PERSON] по ТОВ « Промліфт» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України без законних підстав та зобов»язати відповідача скасувати його; поновити її на посаді електрика 1-го розряду з ліфтів черговою у пульта за графіком робочого часу № 4 дільниці № 3 ТОВ « Промліфт» : стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та у відшкодування моральної шкоди -10000 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримала думку свого довірителя та вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] доведені у повному обсязі. Наказом № 59 вд 31.01.2013 року фактично відбулося переміщення позивача - електромеханіка 1 розряду з робочого місця - чергування у пульта за графіком робочого часу № 4 на інше робоче місце- виконання регламентних робіт із зміною істотних умов праці за графіком робочого часу № 2 та оплату праці, всупереч медичним висновкам та заборони такого переміщення. Зазначені медичні документи були надані суду. Термін проходження медичного огляду для електромеханіків з ліфтів проводиться не рідше одного разу на два роки. Роз»яснення 1-ої міської лікарні № 1 від 17.01.2014 року є доказом на обґрунтування вимог позивача, оскільки в них вказано, що [PERSON] повинна бути раціонально працевлаштована на робоче місце без протягів та переохолодження. Крім того, адміністрацією відповідача не тільки порушені її трудові права при незаконному переміщенні, але і при вирішенні питання щодо звільнення [PERSON], оскільки вона просила припинити трудовий договір на підставі п. 6 ст.36 КЗпП України, а звільнили її , начебто, за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. Таке звільнення є незаконним та позивач має право на поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вона вважає, що позивачем не пропущений встановлений законом строк на подачу заяви про поновлення на роботі , оскільки на підставі ст.31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог. На час судового засідання 10.09.2013 року змінилися певні обставини, у зв»язку з чим , позивач скористалась наданим їй правом на збільшення заявлених позовних вимог. Просила задовольнити позов у повному обсязі. За час розгляду справи припинила свою діяльність юридична особа -ТОВ « Промліфт», яка була відповідачем по справі. Ухвалою суду від 11.09.2014 року вищеназваний відповідач був замінений на правонаступника Приватне акціонерне товариство « Виробниче об»єднання « Сталканат- Сілур». Представник відповідача ПрАТ « ВО « Стальканат - Сілур» Трофімов С.Ю. заперечував проти заявлених вимог у повному обсязі та вважає їх недоведеними. Оскаржуваний наказ № 59 від 31.01.2013 року не змінив умови праці позивача. Зміна умов праці відбулася за наказом № 67 від 08.02.2013 року, який позивач не оскаржує. Позивачу 11.02.2013 року було винесено попередження , яким повідомлялось, що з 15.04.2013 року для позивача встановлений графік робочого часу № 2 . Відповідно до попередження позивачу необхідно було попередити письмово адміністрацію підприємства про згоду або відмову з встановленням робочого часу за графіком № 2. У разі відмови позивача від запропонованого графіку роботи трудовий договір повинен був бути припинений на підставі ст.36 п.6 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги. Позивач у встановлений строк письмову заяву ні про свою згоду, ні про відмову не надала, проте 15.04.2013 року [PERSON] вийшла на роботу за графіком робочого часу № 2. Отже її наступне звільнення правомірно оформлено за ст.38 КЗпП України. Крім того, позивач пропустила встановлений ст.23З КЗпП України місячний строк для звернення до суду за трудовим спором про поновлення на роботі. До того ж, він вважає, що позивач на підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довела належними доказами ні факт заподіяння моральної шкоди , ні її розмір. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд проводить розгляд справи в межах заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до запису № 13 у трудовій книжці [NUMBER] виданої 03.08.1993 року на ім.»я [PERSON] , позивач з 16.01.2012 року була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю « Промліфт» на посаду електромеханіка з ліфтів 1 розряду у порядку переведення з КМКП « Міськліфт» та звільнена із зазначеної посади за власним бажанням ст.38 КЗпП України 16.07.2013 року ( а.с.116). 31 січня 2013 року по ТОВ « Промліфт» був винесений наказ № 59 «Про створення виробничої ланки» ,згідно до якого у зв»язку із вводом в експлуатацію безпровідної диспетчерської системи « Промінь-3» на виробничій дільниці № 3 була створена з 04.02.2013 року виробнича ланка , до складу якої була включена і позивач [PERSON] , при цьому для чотирьох осіб із зазначеної ланки - електромеханіків з ліфтів 1 розряду , які , як зазначено у вищеназваному наказі, чергують у пульта був встановлений графік робочого часу № 4 , а відносно електромеханіків з ліфтів 1-го розряду - [PERSON] та [PERSON], які виконують регламентні роботи, був встановлений графік робочого часу № 2 ( а.с.2). Позивач зазначає, що тривалий час вона працювала електромеханіком з ліфтів 1-го розряду , як чергова у пульта, її робоче місце знаходилось у приміщенні , а згідно оскаржуваного наказу вона була переміщена, без зміни посади, на інше робоче місце, та повинна була виконувати обов»язки електромеханіка 1-го розряду з виконання регламентних робіт, які проводяться поза межами приміщення та пов»язані з переохолодженням , протягами, що протипоказано їй за станом здоров»я. Вона вважає, що вищеназваний наказ в частині переміщення її з робочого місця - чергова у пульта на робоче місце - виконання регламентних робіт суперечить діючому законодавству щодо заборони такого переміщення відносно осіб за медичними показниками , істотно змінює існуючі раніше умови праці , у тому числі щодо оплати праці, оскільки за режимом графіку робочого часу № 2 не передбачено виконання робіт у нічний час, що впливає на загальні показники заробітної плати, отже цей наказ порушує її трудові права. Як убачається із наданих позивачем доказів ,згідно виписки із протоколу ВКК Криворізької міської лікарні № 1 за № 1032 від 03.12.2012 року, [PERSON] встановлений діагноз хронічна, постійно рецедивуюча нейропатія троїчного нерву та вона потребує переводу на роботу, не пов»язану з переохолодженням та протягами ( а.с.2 зворотній бік). При проходженні періодичного медичного огляду працівника від 18.02. 2013 року медичною комісією був підтверджений вищеназваний діагноз та надані рекомендації комісії про те що [PERSON] може виконувати роботи електромеханіка з ліфтів на діючих електричних установках , не пов»язаних з переохолодженням та протягами ( а.с.3). Про свою незгоду із переміщенням на робоче місце , пов»язане з виконанням регламентних робіт за графіком № 2 позивач повідомляла адміністрацію підприємства ( не підписала оскаржуваний наказ та подала заяву 06.03.2013 року про направлення її на роботи у опалюваних приміщеннях, без протягу , оскільки останні їй протипоказані за станом здоров»я на підставі протоколу ВКК 1-ої міської лікарні ( а.с.34). На вищеназвану заяву позивача ТОВ « Промліфт» була направлена відповідь від 27.03.2013 року за № 365 , в якій зазначено, що підприємство розглянуло звернення [PERSON] щодо неможливості виконувати нею роботу , протипоказану за станом здоров»я, а саме: за графіком робочого часу № 2, між тим, підприємство не може запропонувати їй роботу , виконання якої б не суперечило вимогам ст.32 КЗпП України та висновку з протоколу ЛКК 1-ої міської лікарні № 1032 від 03.12.2012 року та повідомляє , що колишні істотні умови праці не може бути збережено , а іншої роботи, відповідно до висновку ЛКК ТОВ « Промліфт» не може запропонувати ( а.с.35). Суд не заперечує право підприємства на переведення чи переміщення працівника на тому ж підприємстві, в установі, організації на іншу роботу, між тим , вирішення цього питання повинно здійснюватися на підставі норм трудового законодавства. Відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу , протипоказану йому за станом здоров»я. Згідно вищеназваної виписки із протоколу ЛКК Криворізької міської лікарні № 1 за № 1032 від 03.12.2012 року, яка існувала на час винесення оскаржуваного наказу, працівнику відповідача - [PERSON] була протипоказана за станом здоров»я робота , пов»язана з переохолодженням та протягами, між тим власник, в особі уповноваженого органу, у порушення вимог трудового законодавства , вирішив питання про переміщення позивача з робочого місця - електромеханик з ліфтів 1-го розряду , який чергує у пульта на нове робоче місце - електромеханік з ліфтів 1-го розряду по, який виконує регламентні роботи. Слід відмітити, що представник відповідача на підставі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, заперечуючи проти позову , не надав суду санітарно - гігієнічні характеристики робочих місць електромеханіків з ліфтів 1-го розряду, які чергує у пульта та тих, що виконують регламентні роботи; не надав даних про те, що особи ( у кількості 4), що займають аналогічну з позивачем посаду- електромеханік з ліфтів мають, передбачені законом переваги перед [PERSON] щодо встановлення їм за робочим місцем - черговий у пульта графіку робочого часу № 4. Доводи представника відповідача щодо наданої підприємству відповіді на його звернення від 27.01.2014року № 146 КЗ « Криворізька міська лікарня № 1» про , начебто, дії рекомендацій ВКК строком на 2 тижні, є хибними, оскільки у вищеназваному роз»ясенні головний лікар даної лікарні, роз»ясніє загальний порядок проходження обов»язкового періодичного медичного огляду для певних категорій працівників та вказує ( дослівно) : « у лікарняному листі рішенням ЛКК зазначається період переводу на іншу роботу ( короткочасну , наприклад, 2 тижні).Між тим, у цьому ж листі головний лікар ( знов дослівно), вказує: « в даному випадку вимагалось раціональне працевлаштування без протягів та переохолодження». Таким чином , суд, на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що при винесенні наказу № 59 «Про створення виробничої ланки» ,згідно до якого у зв»язку із вводом в експлуатацію безпровідної диспетчерської системи « Промінь-3» на виробничій дільниці № 3 була створена з 04.02.2013 року виробнича ланка та електромеханіку з ліфтів 1-го розряду [PERSON], яка виконуює регламентні роботи, був встановлений графік робочого часу № 2 , були порушені вимоги ч. 2 ст.32 КЗпП України щодо переміщення її на робоче місце та виконання робіт , в умовах , які суперечать висновкам ЛКК. Вищеназваний наказ адміністрації відповідача в частині, яка стосується порушення трудових прав та інтересів [PERSON] підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Крім того, суд вважає, що у зв"язку з тим, що права позивача в сфері трудових відносин було порушено, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, її позовні вимоги на підставі ч.1 ст.237-1 КЗпП України в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки заявлений в позові розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн. на підставі ст.60 ЦПК України не доведений. Суд , виходячи з принципів справедливості та розумності вважає , що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Між тим , суд вважає, що в іншій частині заявлені позивачем в редакції позову від 22.11.2013 року не підлягають задоволенню, оскільки на підставі ст.13 ЦК України передбачені межі , в рамках яких особа здійснює свої цивільні права на підставі договору або актів цивільного законодавства, тобто право особи не є абсолютним. Позивач просить: визнати звільнення [PERSON] по ТОВ « Промліфт» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України без законних підстав та зобов»язати відповідача скасувати його; поновити її на посаді електрика 1-го розряду з ліфтів черговою у пульта за графіком робочого часу № 4 дільниці № 3 ТОВ « Промліфт» , стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.07.2013 року нею була подана заява про розірвання трудового договору з 03.07.2013року у зв»язку з її відмовою за станом здоров»я працювати із суттєво зміненими умовами праці , у відповідності до ст.36 п.6 КЗпП України , але її було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України. ЇЇ звільнення з вищеназваних підстав є незаконним та вона підлягає поновленню на роботі із сплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З оглянутої судом заяви гр.[PERSON] від 02.07.2013 року убачається, що вона просить: « розірвати трудовий договір з 03.07.2013 року у зв»язку із її відмовою за станом здоров»я працювати з істотно зміненими умовами праці у відповідності із ст.36 п.6 ч.3 КЗпП України, з виплатою 3-х місячної вихідної допомоги на підставі ст. 38.п.3 КЗпП України»( а.с.29), тобто текст вищеназваної заяви є суперечливим . В своїх позовних вимогах [PERSON] не просить змінити підстави звільнення, а просить визнати його незаконним, поновити її на робочому місці електромеханіка з ліфтів 1- го розряду, який чергує у пульта , та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв»язку з чим суд розглядає справу відповідно до ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог. На підставі ст. 60 ЦПК України суд вважає, що позивач [PERSON] не довела належними доказами заявлені у позові вимоги в частині визнання звільнення незаконним , поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, відповідно до ст. 233 ч.1 КЗпП України працівник має право звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду…у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, оскільки позивач була звільнена з 16.07.2013 року , а звернулась до суду із вимогами щодо незаконного звільнення вперше 10.09.2013 року , то нею пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав та поважних причин для його поновлення суду не надано. Думка позивача і її представника про те, що доповнення позову даними вимогами є реалізацією позивачем права згідно із ст. 31 ЦПК України є хибним і суперечить вимогам спеціального закону ( ст.233 ч.1 КЗпП України). На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та пов»язані з ними вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним на користь позивача вимогам.

Outcome: partial