Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 30 березня 2016 року до досягнення нею двадцяти трьох років 20 листопада 2018 року, з позбавленням права на утримання у разі припинення [PERSON] навчання в учбовому закладі. Стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Частково задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в сумі 400 гривень на місяць, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня [PERSON] є донькою сторін по справі та навчається у навчальному закладі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а її батько - відповідач у справі, має можливість таку допомогу надавати, оскільки є працездатним, стан його здоровя дозволяє йому нести аліментні зобовязання. При цьому судом враховано, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину від другого шлюбу, на користь інших осіб аліменти не сплачує. Факт перебування батька відповідача на його утриманні в судовому засіданні не доведений. Також судом враховано, що позивачкою не надано доказів про неможливість оплачувати навчання її доньки, не надано доказів щодо неотримання стипендії в учбовому закладі. З урахуванням вимог статті 88 ЦПК України судом стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок. Не погодившись із рішенням суду, [PERSON] приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову з таких підстав: - судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання відповідача про витребування довідки про доходи позивачки та про розмір стипендії доньки, що є важливим при зясуванні необхідності надання матеріальної допомоги на навчання; - з довідки про склад сімї позивачки вбачається, що до складу її сімї входять також брат, мати та її батько, які згідно чинного законодавства мають взаємні права та обовязки, тобто при визначенні розміру аліментів судом має враховуватись матеріальний стан всіх членів сімї; - позивачка є працездатною особою та отримує допомогу як одинока матір; - про незадовільний матеріальний стан відповідача та неможливість сплачувати аліменти свідчать ті обставини, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина від другого шлюбу, відповідач не працює, оскільки доглядає за непрацездатним тяжко хворим батьком, якого за призначенням лікаря не можна залишати самого; - судом невірно вирішено питання про стягнення з відповідача судового збору, оскільки рішенням суду позовні вимоги було задоволено частково, а тому судовий збір необхідно було стягнути пропорційно до задоволеної частини вимог, а не у повному обсязі в сумі 551 гривня 20 копійок. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачка і її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги і просили її відхилити. При цьому позивачка пояснила, що в теперішній час вона не працює. Однак вона надає дочці матеріальну допомогу, передала їй дві свої платіжні карточки (роздруківки яких долучені до матеріалів справи) для того щоб вона могла купувати собі їжу, одежу, канцелярські товари, тощо. Дочка проживає у гуртожитку, вартість проживання в ньому фактично дорівнює розміру стипендії, яку вона отримує. Третя особа на стороні позивачки [PERSON] під час розгляду справи в апеляційній інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги і просила її відхилити. Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з*явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлена йому телефонограма, зареєстрована у журналі телефонограм апеляційного суду. Крім того, відповідач надіслав до апеляційному суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Вислухавши суддю-доповідача, позивачку і її представника, третю особу на стороні позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру судового збору з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається. Сторони з 11 серпня 1995 року по 20 червня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6, 7). 20 листопада 1995 року народилася донька сторін [PERSON], яка на дату звернення до суду досягла повноліття. [PERSON] значиться зареєстрованою у [INFO] (а.с. 51). З 1 вересня 2015 року [PERSON] навчається в Державному бюджетному професійно-освітньому учбовому закладі Ростовської області «Новочеркаський коледж промислових технологій та управління» на денній формі навчання за рахунок бюджету за направленням підготовки (спеціальності) 23.02 01 Організація переводом та управління на транспорті (за видами). Термін навчання складає з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2020 року (а.с. 9). Відповідач [PERSON] перебуває у другому шлюбі з [PERSON] (а.с. 28), від сумісного проживання з якою має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] і яка знаходиться на його утриманні, та які проживають за адресою: [INFO] (а.с. 25, 29). Відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON] є працездатними за віком та станом здоровя, але не працюють (а.с. 31-35). Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків [PERSON] та [PERSON] за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня інформація про їх доходи (а.с. 44-45). Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачкою були надані документи про те, що їх з відповідачем дочка навчається на очній формі навчання, отримує стипендію у розмірі 535 рублів, проживає у гуртожитку. Вартість проживання у гуртожитку складає 400 рублів. Крім того, [PERSON] додатково навчається на платній основі, що підтверджується квитанцією про сплату нею 3 000 рублів. Із наданих позивачкою роздруківок руху коштів на її платіжних картках вбачається, що за місцем навчання дочки [PERSON] знімаються гроші на придбання продуктів харчування та на побутові потреби. Відповідач [PERSON] має батька [PERSON], який перебуває на «Д» обліку в комунальній медичній установі Амбулаторія №3 загальної практики-сімейної медицини та потребує постійного прийому лікарських препаратів (а.с. 36-38), проживає разом з дружиною окремо від відповідача за адресою: м. Красноармійськ, м-н Сонячний, 7/24 (а.с. 38). Позивачка [PERSON] також має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] і батьків, які згідно із Довідкою від 21 квітня 2016 року вони проживають з нею (а.с. 40). Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Такий обов'язок поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Мати повнолітньої дочки (позивачка по справі) добровільно надає своїй дочці матеріальну допомогу. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про стягнення аліментів з відповідача на період навчання дочки. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції взяв до уваги матеріальний стан як позивачки, так і відповідача, врахував, що відповідач зобов'язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, оскільки є працездатним, має задовільний стан здоров'я, та дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі з урахуванням обставин, викладених у статті 182 СК України в розмірі 400 гривень на місяць. Однак, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору, суд першої інстанції не врахував вимоги статті 88 ЦПК України, відповідно до якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів. Позов подано до суду в березні 2016 року (а.с. 1-2). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 800 гривень на місяць (а.с. 1-2). Згідно з частиною 1 статті 4, п/п 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» №3674 VI від 08 липня 2011 VI (зі змінами, внесеними Законом України від 22.05.2015 року № 484-VIII), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII, мінімальний розмір заробітної плати с 1 січня 2016 року встановлено в розмірі 1 378 грн. Таким чином, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок (1 378?0,4). У зв'язку з тим, що рішенням суду першої інстанції задоволено 50% позовних вимог та стягнуто аліменти в розмірі 400 гривень щомісячно, з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто в сумі 275 гривень 60 копійок (551,20?50%= 275.60). Згідно із пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» N 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а саме з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 275 гривень 60 копійок Довід апеляційної скарги про відсутність необхідності надання відповідачем матеріальної допомоги на навчання доньки, оскільки позивачка та члени її родини мають задовільне матеріальне становище, а тому можуть матеріально забезпечувати повнолітню дочку, що навчається не ґрунтується на законі. При визначенні розміру аліментів враховується те, що позивачка навчається на денній формі навчання, що позбавляє її можливості працевлаштуватися, розмір її стипендії та витрати, які необхідні їй для проїзду до місця навчання, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників, а тому довід апеляційної скарги про те, що суд не врахував статки позивачки при визначенні розміру аліментів, є неспроможним, оскільки основний тягар утримання дочки лежить саме на ній. При цьому апеляційний суд враховує також вимоги статті 25 Загальної декларації прав людини, згідно із якою кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я (відповідачем протилежного не доведено), апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неможливість відповідачем сплачувати аліменти з тих підстав, що він не працює та має на утриманні неповнолітню дитину від другого шлюбу та батька, оскільки нормами глави 16 СК України визначено обов'язок обох батьків утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що він повинен надавати матеріальну допомогу на період навчання дочці своєї другої дружини, оскільки надання допомоги [PERSON] є правом відповідача, а надавати допомогу своїй дочці у відповідності до вимог статті 199 СК України є обовязком.

Outcome: partial