Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача ПАТ «ПІВДГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на підприємстві, 377840,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 10.04.2000 він працював на АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». Під час перебування на робочому місці та виконання трудових обов`язків 29.03.2019 з ним стався нещасний випадок, і він в період з 29.03.2019 року по 02.05.2019 року, перебував па стаціонарному лікуванні з діагнозом: забійна рана лівої вушної раковини ЗТГКЮ, перелом 9-11 ребер праворуч, перелом кісток тазу, обох лонних кісток, сідничних кісток, крижі ліворуч. Перелом поперекових відростків L1,L2,L3,L4 ліворуч. Внечеревний розрив січового міхура. Множинні забої, крововиливи тулубу, кінцівок. Ускладнення: позачергова гематома з проривом в черевну порожнину. Гемоперітонеум. Гематурія. ШОК-2. Актом проведення розслідування нещасного випадку від 03.04.2019 та Актом про нещасний випадок від 04.04.2019 визнано, що нещасний випадок, що стався 29.03.2019, пов`язаний з виробництвом. МСЕК 24.07.2019 йому було первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності з 24.07.2019 по 01.08.2020 та II групу інвалідності, в зв`язку з трудовим каліцтвом з ураженням ОРА. Позивач зазначає, що після отриманих травм перебував у вкрай тяжкому стані, гарантій на життя практично не було, з березня 2019 року по серпень 2019 року був прикутий до ліжка, не міг навіть сидіти. Потребував постійного стороннього догляду та допомоги, оскільки був позбавлений можливості себе обслуговувати, біля нього постійно знаходився хтось із рідних (дружина, батьки, сестри, тощо). Він відчував нестримний біль, тому йому постійно вводили обезболюючі препарати, що згодом негативно сказалося на стані його здоров`я, зруйнувало печінку, яку також виникла необхідність лікувати. Весь цей час, тобто майже 5 місяців, в тазовій частині стегон у нього був апарат «Єлізарова», кості утримались на металевій конструкції. До цього часу він не може добре ходити, оскільки болять кістки тазу та стегон, не зростається подрібнена тазова кістка. Зазначив також, що на час нещасного випадку на його утриманні знаходились дружина, яка не працювала, оскільки знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, і двоє малолітніх дітей, однак з березня по вересень 2019 року сім`я залишилася без доходів, оскільки перші регресні кошти йому було виплачено тільки у вересні 2019 року. Тривалий процес лікування ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя, оскільки він не може самостійно пересуватись, виконувати елементарні щоденні життєві звички, побутові обов`язки. Отримані тілесні ушкодження, що призвели до втрати працездатності, систематичної необхідності отримувати медичну допомогу, викликають у нього відчуття психологічного дискомфорту та порушення душевної рівноваги, вираженої у відчуттях розпачу, тривоги, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на його душевному та фізичному стані і стані його родини, якій він не може приділяти належної уваги, і навпаки вважає себе тягарем для своїх рідних. Вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати работодавець, тобто Відповідач. Розмір моральної шкоди розраховано, виходячи із 80 мінімальних заробітних плат, розмір якої відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» становить 4723,00 грн. (4723,00 грн. х 80 = 377 840,00грн.). Вважає, що така сума буде еквівалентною завданим моральним стражданням і буде відповідати принципу розумності, виваженості і справедливості. Ухвалою від 27 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30 червня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Після отримання позовної заяви представник відповідача - АТ «ПІВДГЗК» подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на положення ст.1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зазначає, що до юридичних фактів, які має довести Позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розмір такої шкоди, тобто довести факт порушення АТ «ПІВДГЗК» його законних прав, яке призвело до моральних страждань. Однак, як вбачається з Акту №4 ф. Н-1 та Акту ф. Н-5 причиною нещасного випадку, внаслідок якого Позивач отримав травму, та втратив 80% працездатності є, зокрема і особиста недбалість про свою безпеку останнього, що в свою чергу призвело до порушення п.3.13 «Інструкції з охорони праці №4049 для стропальника». Також відповідач посилається на те, що згідно п.3 Акту ф. Н-5 та п.б Акту №4 ф. Н-1 комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що потерпілий був вдягнений в спецодяг та спецвзуття встановленого зразку, згідно з нормами видачі засобів індивідуального захисту, проінструктований згідно інструкції з охорони праці по професії та на проведення робіт згідно отриманого води і мастильних матеріалів, знаходяться в технічно-справному стані, освітленняґ робочого міста природнє, достатнє. З викладено вбачається, що АТ «ПІВДГЗК» у повному обсязі та у відповідності до вимог чинного законодавства виконало свої зобов`язання щодо забезпечення здорових, безпечних та нешкідливих умов праці, зокрема і Позивача, натомість, останній не дбав про особисту безпеку під час виконання трудових обов`язків, що у результаті і призвело до нещасного випадку та отримання ним травми. Таким чином, представник позивача вважає, що покладати провину у даному випадку лише на АТ «ПІВДГЗК» є безпідставним.. Також вважає безпідставними посилання Позивача на відчуття моральних страждань в сім`ї і побуті, оскільки це нічим не підтверджено. Просив суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність самого тільки факту травми під час роботи на підприємстві Відповідача, як і Акту МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, Відповідач не погоджується з сумою позову, вважає її необґрунтованою, і що суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Вважає, що розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім, для розумного задоволення потреб Позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок Відповідача. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Отримавши відзив, позивач надав суду відповідь на відзив, просив суд врахувати, що нещасний випадок на виробництві з ним стався насамперед з вини роботодавця, який не забезпечив безпечні, належні умови праці, а тому є всі підстави для відшкодування йому моральної шкоди. Також просив суд врахувати, що вже після подання позову до суду, а саме 15 липня 2020 року ним було пройдено повторний огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якої відсоток втрати працездатності та групу інвалідності йому не змінено. Встановлена потреба у медичній та соціальній допомозі, медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні, милицях. Просив заявлені вимоги задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки, позивач [PERSON] з 10.04.2000 працював слюсарем черговим та ремонту устаткування в ПАТ «ПГЗК» (на цей час - АТ «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /а.с. 9-11/. Відповідно до Акту № 4 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого Головою Правління ПАТ «ПІВДГЗК» 04 квітня 2019 року, 29.03.2019 в управлінні ДТК з [PERSON] стався нещасний випадок, який визнано таким, що пов`язаний з виробництвом /а.с.17-19/. Згідно з Актом проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 03.04.2019, його причиною є невиконання посадових обов`язків механіком дільниці з ремонту технологічного обладнання № 5 УДТК, і невиконання ним інструкції з охорони праці для стропальників /а.с.12-16/. Відповідно до Довідки МСЕК від 24.07.2019, Позивачу з 24 липня 2019 року по 01 серпня 2020 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності 80% та ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва з ураженням ОРА /а.с.20/. При повторному огляді МСЕК 15 липня 2020 року позивачу підтверджено 80 % втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності з 01 серпня 2020 року по 01 серпня 2021 року /а.с.84/. На цей час [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення /а.с.8а/. Наданою позивачем випискою з медичної карти стаціонарного хворого підтверджено, що Позивач після отримання травми в період з 29.03.2019 по 02.05.2019 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», лікарями якої рекомендовано останньому амбулаторне лікування, хода за допомогою милиць до 6 місяців, демонтаж АЗФ через 4 місяці /а.с.22/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що Відповідачем порушувалися норми з безпеки праці, що свідчить про часткову втрату працездатності Позивачем з вини підприємства-відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та нещасним випадком, що стався з позивачем, а отже із настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 80 відсотків, отримання 2 групи інвалідності. Згідно з ч.4 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. При цьому суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Таким чином, суд визнає, що, незважаючи на заперечення, АТ «ПІВДГЗК» є належним відповідачем у справі. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. Згідно ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноваженим ним органом відшкодовує моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд критично ставиться до заперечень Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди, оскільки її наявність спростовується вищезазначеними наданими Позивачем доказами. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Свої моральні страждання, пов`язані з нещасним випадком та отриманими травмами, позивач оцінює у розмірі 377 840,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, і доведено наданими позивачем доказами, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим на 80% втратив професійну працездатність та отримав ІІ групу інвалідності. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві, порушено його звичайний спосіб життя, побут, нормальні життєві зв`язки тощо. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість отриманої травми, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», і вважає, що сума 377 840,00 грн. належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди, а достатньою буде сума компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 160 000,00 гривень. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому, враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнений, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial