Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 04.08.2010 року між сторонами був зареєстрований шлюб, в період якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Наданий час подружжя спільно не проживає. Позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки тимчасово не працює та доходів не має. Дитина сторін проживає разом із матір'ю. Відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає та не приймає участі у її вихованні. У позивача відсутня інформація про те чи відповідач працює. Від першого шлюбу у [PERSON] є син [PERSON] на утримання якого він сплачує аліменти. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача щомісячно на її користь аліменти в розмірі 500 грн. на утримання доньки [PERSON], [INFO].. Позивач до судового засідання не з'явилась, однак на адресу суду надала заяву в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позов визнала не заперечувала проти його задоволення. Судом встановлено, що 04.08.2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1563 (на 5 а.с.). В період шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] [INFO] (на 6 а.с.). Позивач [PERSON] разом із своєю донькою проживає за адресою [ADDRESS] (на 2 а.с.). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у свою чергу не надає належної матеріальної допомоги на утримання свої доньки, у зв'язку з цим [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року №789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ "Про державний бюджет на 2018 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Статтею 184 ЦПК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги вікову категорію дитини сторін та її потреби, здоров'я, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відсутність інформації про стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів, наявність у нього інших утриманців та враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище доньки сторін, а також те, що відповідач проживає окремо, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] порушують права її доньки, внаслідок чого позов підлягає до часткового задоволення, тому з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти в розпорядження позивача, на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, у зв'язку з цим з відповідача на користь держави підлягає стягнення 704,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial