overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в ході розгляду справи уточнював позовні вимоги та остаточно просив (а.с.50) розділити з відповідачем сумісно набуті квартири та виходячи з інтересів малолітньої дитини, відступити від засад рівності часток та поділити майно шляхом визнання за позивачем права власності на 2\\3 частини майна, що підлягає поділу, тобто, визнати за позивачем право власності на квартиру більшої площі, площа якої складає 2\\3 від загальної площі квартир, які підлягають поділу та визнати за ним право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], за відповідачкою визнати право власності на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, доводи якими кожен з них обґрунтовував свої вимоги та заперечення, дослідивши письмові матеріали справи, вважає вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.02.2002 року по 06.10.2014 року. У період шлюбу, відповідно до договору міни від 28.08.2002р., було придбано квартиру в [ADDRESS]. Крім цього, згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2005р. сторонами було придбано об'єкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS], право власності на вказані квартири було зареєстровано на відповідачку по позову, (а.с.12-13). Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбуЮ визнання його недійсним та поділ псільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи вимоги позову в частині поділу квартир, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Закарпатгаз" про захист прав споживача з газопостачання. Зважаючи на складність даної справи, суд вважає за необхідне проголосити вступну і резолютивну частини рішення, а складення рішення в повному обсязі відкласти на п'ять днів з дня закінчення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу, укладеного 20.10.2005р., зареєстрованого Ужгородським міським ВДРАЦу ГТУЮ в Закарпатській області за №642. Позов мотивує тим, що у шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалося, оскільки між ними постійно виникають сварки, підставою яких є різні характери та відсутність взаємопорозуміння та довіри, які вже давно між ними втрачено. Сімейне життя та шлюбні відносини між ними припинено, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, подружжя не підтримує взаємних відносин більше десяти років, проживає окремо одне від одного, а тому позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою, примирення не бажає, просить шлюб розірвати, оскільки спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить не надавати їм строку для примирення та шлюб розірвати. Одночасно зазначає, що подружжя не проживає разом 13 років та позивач очікує народження другої дитини від іншої жінки. Відповідач в підготовче судове засідання також не з"явилася, надала суду заяву про визнання позову. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку передбаченому ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч.3 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 20.10.2005р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). В шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що збереження сім"ї неможливе, подружжя більше десяти років проживає окремо, не підтримує шлюбних відносин та не бажає їх відновити, сім`я дійсно розпалась та поновлення її неможливе, позивач очікує народження іншої дитини, неявку сторін суд розцінює як небажання зберегти сім`ю, а тому шлюб слід розірвати. Щодо стягнення судового збору, суд відмовляє в цій частині позову, так як відповідач проживає з дитиною, народженою в шлюбі між цим подружжям.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги, просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 08.05.2003року в Стрілківській сільській раді в користь [PERSON]. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 19.12.2008 року на наступне спадкове майно: ? частини житлового будинку і господарських будівель за адресою: с. Стрілків, вул. Івана Франка, №91 Стрийського району Львівської області, загальною площею будинку 51,2 кв.м.; 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 1,37 умовних кадастрових гектарів без контурних визначень меж на місцевості, яка розташована на території Стрілківської сільської ради в ССГ "Прикарпаття"; грошових вкладів які знаходяться на рахунку № КВ 269 в філії ощадного банку №6311/03 та на рахунку №КВ 484/054 в філії ощадного банку №6311/03. Стягнути з відповідача судові витрати. Написання мотивованого тексту рішення вимагає додаткового\~\~часу, а тому в силу\~ст. 218 ЦПК України\~суд вважає\~\~за можливе оголосити вступну і резолютивну частину рішення. Повний текст рішення у відповідності до ч.3 ст. 209 ЦПК України буде виготовлено протягом пяти днів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальності "Колос 2011" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Враховуючи складність виготовлення повного тексту рішення, суд вважає можливим оголосити вступну та резолютивну частини рішення, а повний текст виготовити протягом п`яти днів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом про відшкодування шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн, завдану йому внаслідок протиправних дій Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, підпорядкованого ГУ НП В Харківській області. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року по справі № 2040/5867/18 визнано дії Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області щодо невиконання ст. 15, ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", а саме, розгляду заяви [PERSON] від 19 лютого 2018 року з порушенням строку розгляду, протиправними. Внаслідок встановлених рішенням суду протиправних дій позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що [PERSON] , який є особою з інвалідністю ІІ групи, внаслідок відвідування протягом тривалого часу органу досудового розслідування, а в подальшому судів, вимушений був змінити свій звичайний спосіб життя, що викликало в нього стреси , нервування , спричинило душевні страждання та стало причиною погіршення здоров`я. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.02.2020 року змінено процесуальний статус Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області з відповідача на третю особу з боку відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи аналогічно викладеному в ньому. Звертав увагу на те, що він є особою похилого віку, страждає низкою хвороб, є особою з інвалідністю ІІ групи з порушенням опорно-рухового апарату. Рішенням суду від 23.10.2018 року по справі № 2040/5867/18 визнано дії Шевченківського відділу поліціїГоловного управління національної поліції в Харківській області протиправними. Внаслідок протиправних дій держаного органу, які тривали майже десять місяців , йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн. та просить стягнути з відповідача, оскільки Конституцією України передбачено відповідальність держави перед громадянином. Представник відповідача Синюшко С.О. , що діє на підставі довіреності, просив відмовити в задоволенні позову , з підстав, викладених у відзиві на позов. Стверджував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Представник третьої особи - Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, у судове засідання не з`явився, пояснень до суду не надавав, повідомлявся у відповідності до положень ЦПК України Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 19.02.2018 року звернувся із письмовою заявою до Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, відповідно до якої просив,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS], визнавши відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1993 виданого ВО «Запоріжптахопром» п/с «Краснозапорізький», позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. У житловому приміщенні також зареєстрований відповідач, який протягом тривалого часу, близько 1,5 року, у квартирі не проживає, його подальша реєстрація перешкоджає позивачці у користуванні квартирі. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що позов є обґрунтованим. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1993 виданого ВО «Запоріжптахопром» п/с «Краснозапорізький» власником квартири за адресою: [ADDRESS]. є позивач. Згідно довідки Солоненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №276 від 22.06.2015 в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідно до довідки Солоненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №278 від 23.06.2015 відповідач за зазначеною адресою не проживає з грудня 2013 року. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Крім того, виходячи зі змісту абз.7 ст.3, ст.ст.6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація особи за певною адресою може відбуватися тільки при наявності у ній права на житло; зняття особи з реєстрації може бути здійснено за рішенням суду в разі доведення втрати нею права на житло. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає усунути перешкоди у користуванні належним йому житловим будинком за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Михайлівка, вул. Космічна, буд.45, визнавши відповідача таким, що втратив право користування цим будинком. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, з адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Михайлівка, вул. Космічна, буд.45. У житловому будинку також зареєстрований відповідач, який за зазначеною адресою не проживає з 2010 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні визначеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст.\~224\~та ст.\~225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов є обґрунтованим. Відповідно до технічного паспорту, реєстровий номер 7/409 виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 09.04.1989, власником житлового будинку за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Михайлівка, вул. Космічна, буд.45 є - [PERSON]. Згідно довідки Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №02-01-38/1344 від 10.08.2015 в зазначеному будинку зареєстрована відповідач: [PERSON], який не проживає у будинку з 2010 року. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Крім того, виходячи зі змісту абз.7 ст.3, ст.ст.6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація особи за певною адресою може відбуватися тільки при наявності у неї права на житло; зняття особи з реєстрації може бути здійснено за рішенням суду в разі доведення втрати нею права на житло. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить припинити нарахування та стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму з дати звернення з позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову та припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала. Судом встановлено, що на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2011 р. з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] на період її навчання у Запорізькому національному технічному університеті у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку щомісячно з 12.09.2011 р. до закінчення навчання. Виплата аліментів проводиться на підставі виконавчого листа, тобто у примусовому порядку. Аліменти відраховуються щомісяця бухгалтерією підрозділу Укрзалізниці Вагонне депо "Запоріжжя ліве". В листопаді 2014 р. позивачу [PERSON] стало відомо, що його донька [PERSON] була відрахована з Запорізького національного технічного університету наказом від 18.06.2014 р. № 206-С, що підтверджується довідкою ЗНТУ вих.. № 113/96 від 26.11.2014 р. (а.с. 5). Ця інформація приховувалась від позивача півроку. Згідно ч.2 ст. 199 СК України право дітей на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно, у разі припинення навчання, у батьків припиняється обов'язок з утримання повнолітньої дитини. Оскільки [PERSON] з 18.06.2014 р. відрахована з ЗНТУ, навчання не продовжує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частини нарахування та стягнення аліментів з позивача аліментів на утримання повнолітньої дитини законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову за рішенням суду присуджуються аліменти на дитину, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки з дня подачі позову задоволенню не підлягають.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в квартирі за адресою м.Рівне, вул.Мірющенка 41а/18, яка належить йому на праві спільної сумісної власності зареєстрований [PERSON] Відповідач знятись з реєстраційного обліку добровільно відмовляється, близько восьми років в даній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, своїми діями порушує його законні права та інтереси. Матеріальне становище позивача значно погіршилось, оскільки відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання, та понад шість місяців не користується квартирою, а комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб. Дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Суд, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 квітня 2000 року належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON]В та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав показання та підтвердив факт відсутності понад шість місяців за місцем проживання [PERSON] Положеннями п. 34 Постанови Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 ЖК УРСР. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За наведених обставин, суд вважає за доцільне зняти відповідача з реєстраційного обліку, що не позбавляє його права на користування, оскільки, як зазначалося вище, втрата права користування житлом є наслідком припинення права власності на нього. На підставі ст.\~29,\~383,\~391 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням в сумі 1375 грн., а також моральної шкоди завданої йому кримінальним правопорушенням в сумі 1375 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 13.08.2015 року відповідач [PERSON] викрав у нього грошові кошти у сумі 970 грн., мобільний телефон марки "Нокіа-1650" вартістю 350 грн. із стартовим пакетом вартістю 20 грн., на рахунку якого були грошові кошти у сумі 35 грн., завдавши йому майнової шкоди на загальну суму 1375 грн.. Вироком Жидачівського районного суду від 29.12.2015 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України останнього звільнено від відбування покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину. Матеріальна шкода в розмірі 1375 грн. йому під час досудового розслідування та судового розгляду не відшкодована. Він, як потерпілий, крім майнової шкоди, зазнав ще й моральної. Його душевні страждання виразились в тому, що він пережив фізичні незручності та психологічний дискомфорт через неможливість користування мобільним телефоном, що створювало йому труднощі у спілкуванні із близькими людьми. Вважає суму моральної шкоди в розмірі 1375 грн. достатньою для компенсації понесених ним страждань. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити із підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач позов не визнав, як в частині відшкодування матеріальної так і частині відшкодування моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно [PERSON], маючи непогашену судимість відповідно до вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 09.07.2012 року за ч.2 ст.185 КК України, повторно 13 серпня 2015 року приблизно о 22 год. 00 хв.,

Outcome: partial