Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 700 гривень, починаючи з 19 травня 2015 року. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року, від якого у них 17 липня 2011 року народилася донька [PERSON], батьком дитини є відповідач. Малолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає з весни 2015 року, позивач сама не має змоги повністю забезпечувати дитину. У судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала частково, просила стягнути з відповідача 700 гривень щомісячно на утримання неповнолітнього сина, просила ухвалити заочне рішення у справі. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явилася у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що з 18 червня 2011 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 травня 2015 року . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серія 1-ВЛ №248492) відповідач є батьком дітей . Судовим розглядом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем, знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст.180,\~181 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~\~\~\~1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; \~\~\~\~2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; \~\~\~\~3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~\~\~\~4) інші обставини, що мають істотне значення. У\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1\~ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище сторін, стан здоровя дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сімї. Відповідачем не надано доказів, які свідчать про наявність у відповідача захворювань та потреби в лікуванні. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину ( доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби ), відповідачем не надано. При таких обставинах, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітнього у розмірі 700 гривень. Позивач звернулася до суду з позовною заявою 10 серпня 2015 року, згідно\~ст. 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підстав для стягнення аліментів, починаючи з 19 травня 2015 року з моменту невиконання відповідачем обовязку по утриманню дитини судом не вбачається. Судовий збір у справі визначається судом виходячи із Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами, а саме, з відповідача підлягає стягненню в доход держави 1% від розміру задоволених вимог по позові, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. Згідно зі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial