Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 року у справі № 444/289/17 гр. [PERSON] було визнано винним за ст. 286 ч. 2 КК України і засуджено на 4 (чотири) роки позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком 3 (три ) роки. Зазначає, що як встановлено матеріалами справи, пасажиру автомобіля «АUDI А-6», реєстраційний номер LZA 42817 (реєстрація [PERSON]) [PERSON] згідно висновку судово- медичної експертизи № 318/2016 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Вказує, що згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Крім цього стверджує, що внаслідок вчиненого злочину йому було завдано значної моральної шкоди, оскільки після вчинення [PERSON] вказано вище злочину він неодноразово звертався до останнього із проханням про повну компенсацію та повернення грошових коштів, які були потрачені на відновлення здоровя, оскільки враховуючи проведену операцію та весь час перебування в лікарні (приблизно два місяці), вони є значними. Проте відповідач за винятком мінімального відшкодування (у порівнянні із загальними витратами, вказана сума є просто мізерною) і то одразу ж після ДТП, інші витрати покривати відмовляється та ігнорує його. Вказує, що більше того, коли матеріали кримінального провадження були скеровані до суду, він мав намір подати цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України, копія якого була вручена відповідачу по справі, однак останній з метою усунення обтяжуючих обставин по кримінальному провадженні особисто в присутності своїх рідних запевним його про те, що в межах місяця часу повністю відшкодує усі понесені витрати на лікування. Проте, після винесення Жовківським районним судом Львівської області вироку по даній справі (06.07.2017 року) відповідач його ігнорує, матеріальна шкода не відшкодована, що вкотре підтверджує його цинічне відношення до скоєного, а також підтверджує те, що жодного щирого каяття у нього не відбулось, що ще більше впливає на завдану моральну шкоду. Стверджує, що його душевні страждання, завдані відповідачем, значно підсилилися його байдужим та цинічним ставленням до них. Він старався зустрітись із відповідачем та запропонувати йому повертати грошові кошти хоча б частинами на протязі певного періоду часу, натомість він б не мав до нього жодних претензій ні морального, ні майнового характеру. Однак відповідач жодними діями чи вчинками не намагався нічого зробити, щоб хоча б якось допомогти йому. Така бездіяльність відповідача та його безсовісність ще більше посилила душевні страждання, а, відповідно, заподіяло ще більшої моральної шкоди. Додатково наголошує, що в момент скоєння відповідачем вказаного ДТП (12.10.2016 року) він був неповнолітнім, досягнув 17 років. Внаслідок вказаного ДТП йому було завдано тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя і після всіх цих подій він, будучи молодим, енергійним, повноцінно розвинутим підлітком, залишився інвалідом, який по сьогоднішній день потребує регулярного стороннього догляду та допомоги. Крім цього, враховуючи його вік, він на все життя вже змушений відмовитись від різноманітних суспільних благ, від зайняття спортом, фізичної праці (численні переломи кісток не дають можливості піднімати предмети вагою більше 5 кілограм), а постійні головні болі, нудота та головокружіння не дають можливості повноцінно зосередитись на навчанні та інтелектуальній роботі. Також наголошує на тому, що лікування продовжується і надалі та за прогнозами лікарів таке буде тривати ще на протязі довгого періоду часу, не беручи до уваги період реабілітації. Зазначає, що розмір матеріальних збитків становить 14 500,00 грн., що підтверджується копіями відповідних квитанцій, а розмір компенсації за завдану моральну шкоду повинен становити 200000,00 грн. А тому просить стягнути дані суми в його користь із відповідача, а також покласти на [PERSON] судові витрати. Додатково подав на адресу суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що вироком Жовківського районного суду Львівської області, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2017 року, повністю підтверджено, що саме відповідач [PERSON] є винним у скоєнні ДТП, яке мало місце 12.10.2016 року. Також звертає увагу, що як у вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 року, так і в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 10.10.2017 року зазначено, що йому було лише частково відшкодовано заподіяну шкоду повязану з лікуванням. По сьогоднішній день ні відповідачем, ні членами його сімї, крім часткового відшкодування шкоди, будь - яких інших витрат йому відшкодовано не було. В той же час факт його перебування на лікуванні, яке додатково продовжується і по сьогодні, а також факт понесення ним витрат на лікування підтверджується наступними письмовими доказами: копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25.10.2016 року, копіями квитанцій на придбання ліків, копією дошпитального протоколу за № 20880 від 13.06.2017 року, копією рентгензнімку від 13.06.2017 року. А тому вважає, що заявлені ним позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просять заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не зявився, однак його представник- Заремба О. О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, вважає позовні вимоги позивача незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, ним зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який забрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій, чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Звертає увагу, що у вироку суду зазначено, що [PERSON] показав, що обвинувачений, тобто відповідач по справі, частково відшкодував йому заподіяні збитки, які повязані з лікуванням. Наведене підтверджується і розписками матері позивача на загальну суму 10000,00 грн. Крім того зазначає, що коли позивач перебував на лікуванні, він та його мати зверталися за фінансовою допомогою до матері відповідача [PERSON], яка таку допомогу надавала, покриваючи всі збитки. Вважає, що всі понесені витрати на придбання ліків мають бути обгрунтовані або медичним закладом або рецептами, довідками. Стверджує, що позивач, посилаючись на погіршення стану свого здоровя, фізичні та моральні страждання, називаючи себе інвалідом, не надає суду жодного належного та допустимого доказу, який би це підтверджував. На його переконання, в ДТП, яка мала місце 12 жовтня 2016 року і була причиною завдання шкоду здоровю позивачу, наявна не лише вина відповідача [PERSON], що підтверджується, як він вважає, висновком комісійної судово-автотехнічної експертизи, який є в матеріалах справи № 444/289/17. Проаналізувавши висновок, вважає, що за викладених обставин неможливо категорично стверджувати, що вина за вчинення ДТП, яка мала місце 12 жовтня 2016 року лежить повністю на відповідачеві [PERSON] Разом з тим, при вирішенні питання про його ступінь вини та ступінь відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду, вважає, що слід звернути окрему увагу на те, що відповідач на даний момент є засуджений, вирок звернено до виконання, вироком суду з нього стягнуто судові витрати. Зазначає, що позивач повязує спричинення йому моральної шкоди не самою ДТП, а поведінкою відповідача після неї та особистими стосунками між ним та відповідачем. Вважає, що з врахуванням положень законодавства, з огляду на вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та їх підтвердженість, беззаперечно вбачається, що при відсутності доказів спричинення моральної шкоди позивачу, його моральних страждань, неможливо говорити про задоволення позову в частині моральної шкоди, оскільки за правилами ЦПК України, такі обставини підлягають доведенню належними та допустимими доказами. Звертає увагу, що з першої заяви по суті справи позивача вбачається, що його душевні страждання полягають у відношенні відповідача до вчиненого злочину та не відшкодування позивачу збитків та витрат на лікування. Однак, наведеними доказами відповідачем така позиція позивача повністю спростована. Будь - яких інших переконливих доводів позивач не наводить. Внаслідок наведеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, а як наслідок зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.\~286\~КК України та засуджено на 4 (чотири) роки позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Стягнуто з [PERSON] в користь держави 7263 грн. 30 коп. судових витрат повязаних з проведенням судових автотехнічних експертиз та вирішено долю речових доказів. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2017 року апеляційні скарги обвинуваченого [PERSON] та потерпілого [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 року відносно [PERSON] без змін. Згідно ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А тому судом береться до уваги те, що [PERSON] було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження несумісні з життям, внаслідок чого наступила її смерть на місці події, а пасажир [PERSON], тобто позивач по справі, отримав тяжкі тілесні ушкодження. Дані обставини доказуванню не підлягають. Суд вважає за необхідне звернути увагу, що хоча в ході досудового розслідування і в суді не вдалося встановити хто саме з водіїв першим розпочав свій маневр, однак, з врахуванням висновку комісійної судової автотехнічної експертизи та досліджених доказів судом беззаперечно встановлено, що у дорожній ситуації водій автомобіля «Ауді А-4» [PERSON] у жодному випадку не мав права здійснювати обгін автомобіля «Ауді А-6» під керуванням [PERSON] на залізничному переїзді та на перехресті, і ці його дії не відповідають вимогам п. п. 1.5, 1.10, 10.1 та пп. «а», «б» п. 14.6 Правил дорожнього руху України і знаходяться в причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою, що призвела до смерті потерпілої [PERSON] та заподіянню тяжкого тілесного ушкодження потерпілому [PERSON] Наведене, зокрема, підтверджується і ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2017 року (а. с. 57). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. У звязку із отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями відповідачу [PERSON] заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а тому він має право на її відшкодування. Із положень частини 1 та 2 ст.\~1166\~ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1187\~ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 статті 1187\~ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки відповідач [PERSON] визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої [PERSON] та отримання потерпілим [PERSON], який є позивачем по справі, тяжких тілесних ушкоджень, тому саме на нього покладається відповідальність за завдану шкоду. Позивач обгрунтовує заподіяну йому матеріальну шкоду витратами на лікування. Так, згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Позивач зазначає, що розмір матеріальних збитків, які йому заподіяно, становить 14500,00 грн., що підтверджує копіями відповідних квитанцій, які ним долучено до матеріалів справи. В той же час, суд враховує, що під час розгляду кримінальної справи [PERSON] показав, що обвинувачений частково відшкодував йому заподіяні збитки повязані з лікуванням. Як вбачається із копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], виданої Жовківською ЦРЛ, позивач перебував на лікуванні з 12.10.2016 року по 25.10.2016 року. Внаслідок лікування ним витрачено кошти на медичні препарати та процедури на суму, яка перевищує 14500,00 грн., що встановлено судом шляхом додавання всіх сум, зазначених у квитанціях, чеках, які знаходяться в матеріалах справи (а. с. 60-70). Однак суд не виходить за межі позовних вимог, а тому розглядає та вирішує питання відшкодування матеріальних збитків в сумі 14500,00 грн., про що зазначено позивачем. Судом, зважаючи на заявлене клопотання представником відповідача, витребовувалася кримінальна справа № 444/289/17, провадження № 1-кп/444/62/2017 про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням. Під час її огляду судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] на лікування свого сина- Євтух [PERSON] 13.10.2016 року 1000,00 грн., 18.10.2018 року- 2000,00 грн., 28.10.2018 року- 2000,00 грн., 14.11.2018 року- 5000,00 грн., тобто сумарно 10000,00 грн., що підтверджується копіями розписок, які знаходяться в кримінальній справі № 444/289/17, провадження № 1-кп/444/62/2017 про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 106-109). Наведене не заперечується і позивачем. А тому, враховуючи те, що сам позивач під час своїх показів у кримінальній справі зазначав про часткове відшкодування йому заподіяних збитків повязаних з лікуванням, а також беручи до уваги наявність розписок матері позивача про отримання нею коштів на лікування сина- Євтух [PERSON], на загальну суму 10000,00 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування заподіяних матеріальних збитків підлягають частковому відшкодуванню, а саме з відповідача в користь позивача слід стягнути 4500,00 грн. Дана сума обгрунтовується тим, що позивачем було заявлено вимоги про стягнення 14500,00 грн. як відшкодування витрат на лікування. Під час дослідження обставин справи, огляду матеріалів судом зясовано, що 10000,00 грн. сторона позивача вже отримала. Інших доказів, які б стверджували про додаткові витрати, окрім зазначених позивачем та підтвержених квитанціями, чеками, суду не надано. Як наслідок позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальних збитків є не в повному обсязі обгрунтованими і тому підлягають частковому задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення 200000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 ст.\~1167\~ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної [PERSON] Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи встановлену в ч. 2 ст.\~1166\~ЦК України презумпцію вини заподіювача шкоди, він звільняється від обов'язку її відшкодувати (у тому числі й моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Будь-яких доказів, які б свідчили про завдання шкоди внаслідок непереборної сили або ж умислу потерпілого, відповідач та його представник суду не надали. Отже [PERSON] заподіяв шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас суд враховує, що крім того його вина доведена вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 року, який залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2017 року . В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Ст.\~3\~Конституції України\~встановлено,\~що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що відповідачем позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у нанесенні душевних страждань. Суд бере до уваги, що згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілого [PERSON], який взято до уваги судом під час ухвалення обвинувального вироку відносно [PERSON], вбачається, що у нього виявлено наступні тілесні ушкодження: важка поєднана травма тіла у вигляду закритої травми грудної клітки, переломів ребер зліва, лівобічний гемопневмоторокс (проникнення вільного повітря, крові в ліву плевральну порожнину), тупа травма живота, розрив селезінки з внутрічеревною кровотечею, забій правого гомілково-ступневого суглобу, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд з одної сторони враховує характер та обсяг душевних страждань позивача, які викликані заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тривалим лікуванням, зміною нормального укладу життя, оскільки внаслідок отриманих травм позивач, будучи особою молодого віку, позбавлений можливості займатися різноманітними суспільними благами, зокрема, спортом, фізичною працею, оскільки, як він стверджує, численні переломи кісток не дають йому можливості піднімати предмети вагою більше 5 кг, а постійні головні болі, нудота та головокружіння позбавляють можливості повноцінно зосередитися на навчанні та інтелектуальній роботі. Суд враховує і твердження позивача про те, що його лікування продовжується і на даний час, триватиме ще на протязі довгого періоду часу, не беручи до уваги період реабілітації. Отримані тілесні ушкодження підтверджуються також копією дошпитального протоколу за № 20880 від 13.06.2017 року та копією рентгензнімку від 13.06.2017 року. Суд не може залишити поза увагою невідворотність наслідків події, яка спричинила моральні страждання позивача, їх глибину і тривалість, з іншого боку суд бере до уваги, що шкода спричинена внаслідок необережного злочину та матеріальну можливість відповідача відшкодувати заподіяну шкоду, а тому суд приходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, яка підлягає відшкодуванню, слід визначити у грошовому еквіваленті в розмірі 110000,00 грн., що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що незважаючи на твердження позивача про те, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] він став особою з інвалідністю, ним не подано жодних підтверджуючих даних про це. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час ухвалення рішення по справі Жовківський районний суд Львівської області не отримував повідомлення про виконання вироку відносно [PERSON] Як вбачається з матеріалів кримінальної справи [PERSON] розшукується органами поліції у звязку із переховуванням та уникненням від відбуття призначеного йому покарання. Наведене спростовує твердження представника [PERSON]- [PERSON] про те, що його довіритель не ігнорує позивача та зустрічей з ним, не уникає надання допомоги та відшкодування заподіяних матеріальної шкоди та моральних страждань. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того згідно з пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до пунктів 2 та 6 статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи, та про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за звернення в суд із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка заподіяна вчиненням кримінального правопорушення, його позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висноку, що з відповідача в дохід держави належить стягнути судові витрати обраховані пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. А тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. за позовну вимоги про стягнення матеріальної шкоди та 704,80 грн. за позовну вимогу про стягнення грошоої суми як відшкодування моральної шкоди як встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: partial