Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] 500 (п'ятсот) грн. моральної шкоди. Вирішено питання стосовно стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2014 року скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянти зазначають, що в спірній квартирі вони проживають з 1979 року, за період проживання ними був вчинений капітальний ремонт, регулярно сплачувалися щомісячні платежі за споживання електроенергії, водопостачання, квартирну плату, тобто вони були вселені до спірного житла на підставі договірних правовідносин, передбачених ч.2 ст.158 ЖК України, на строк як не визначений усною угодою, а тому вони не втратили права користування зазначеним житлом, тому відсутні підстави для виселення їх з підстав, передбачених ч.1ст.116 ЖК України, на що суд не звернув увагу. Не взяв суд до уваги і того, що позивач просила виселити відповідачів з квартири і на підставі ст.391 ЦК України, де вказано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своїм майном не з"єднаним з позбавленням володіння житла. У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу не визнали, просили в її задоволенні відмовити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в розрізі даного спору позивачка правомірно вимагає виселення відповідачів з житлового приміщення, оскільки єдиним можливим способом захисту прав позивачки щодо розпорядження та користування своїм майном є виселення відповідачів з належного їй будинку. Також суд вважав можливим задовольнити позов в частині відшкодування моральної шкоди частково, оскільки розмір заявлений позивачем значно завищений, тому з відповідачів стягнув моральну шкоду в солідарному порядку в розмірі 500 грн. Проте, з таким висновком суду апеляційний суд погоджується частково в частині виселення відповідачів, а в частині стягнення моральної шкоди вважає рішення суду необґрунтованим, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за нею 07 жовтня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВТМ №539104 (а.с.12). В належному їй будинку проживають та зареєстровані особи, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сторонніми людьми для неї, і які вселились в даний будинок за домовленістю з попереднім власником (а.с.49-50). Відповідачі добровільно залишити належний їй будинок відмовляються, всі спроби врегулювати дане питання в позасудовому порядку закінчуються скандалами та погрозами на адресу позивача. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в присутності інспектора Щорського РВ УМВС було попереджено про виселення в усній формі за три місяці (а.с19). Однак, після усного попередження відповідачі не виселяються і не збираються цього робити в добровільному порядку. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Посилання апелянтів на те, що за період проживання у цій квартирі з 1979 року по теперішній час ними був вчинений капітальний ремонт, регулярно сплачувалися щомісячні платежі за споживання електроенергії, водопостачання, квартирну плату, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2012 року та ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 05 грудня 2012 року встановлено відсутність у [PERSON] права власності на спірне домоволодіння внаслідок набувальної давності. За таких обставин, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог про виселення зі спірного будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в зв'язку з тим, що їх проживанням в ньому власнику цього житла (позивачу) чиняться перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом 1 інстанції не було з"ясовано якими саме конкретними діями кожним конкретним відповідачем було заподіяно моральну шкоду позивачу. Крім того, стягнення моральної шкоди в солідарному порядку з усіх відповідачів не передбачено діючим законодавством. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачі не виселялись з спірного житла, оскільки намагались, в тому числі і в судовому порядку, довести своє право на проживання в ньому, районний суд необґрунтовано стягнув в солідарному порядку з відповідачів моральну шкоду на користь позивача в сумі 500 грн. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення в солідарному з відповідачів моральної шкоди з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: partial