Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

В лютому 2014 року позивачка звернулася до суду з вищеозначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1993 року по 12 березня1999 року. Від шлюбу є донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.06.1996 року стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходу громадян, починаючи з 04 червня 1996 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист 2-992 від 18.06.1996 року, виданий Ковпаківським районним судом перебував на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 14.11.2013 року, винесеною Відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-992 від 18.06.1996 року закінчено за досягненням доньки повноліття та відсутністю заборгованості по аліментам. У зв'язку з тим, що донька є студенткою 1 курсу денного відділення Сумського державного університету та навчається на платній основі, звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми про стягнення аліментів на утримання доньки під час її навчання та під час розгляду справи дізналася, що відповідач з грудня 2012 року отримує страхові виплати з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і за другу половину 2013 року отримав страхові виплати в розмірі 42 086,78 грн. Позивачка вказує, що відповідач повинен був з грудня 2012 року по 18 жовтня 2013 року сплачувати аліменти із сум страхових виплат і вказує, що заборгованість складає за 11 місяців в розмірі 11 579,06 грн., з розрахунку: 3 725 грн. - сума щомісячної страхової виплати х 10 місяців=37258,10 грн. 15600 грн. виплачено за жовтень 2013 року (15600 грн.:31 дн.=503,23 грн. в день х 18 дн.=9058,14 грн.+37258,10 грн.=46316,24 грн.:4=11 579,06 грн. Крім того, позивачка вказує, що відповідач повинен сплатити на її користь пеню за прострочення сплати аліментів, з розрахунку: за січень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61 грн., за лютий 2013 року 931,45 грн. х 1% х 28 дн.=260,68 грн., за березень - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61грн., за квітень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х 30 дн.=279,30 грн.; за травень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61грн., за червень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х30 дн.=279,30 грн.; за липень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61грн., за серпень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61грн., за вересень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х30 дн.=279,30 грн.; за жовтень 2013 року 2 264,54 грн. х 1% х18 дн.=407,70 грн., загальна сума заборгованості по невиплаченим аліментам станом на 19 жовтня 2013 року складає - 1064759 грн., а за період з 19 жовтня 2013 року по 24 лютого 2014 року - 129 днів і розрахована пеня за цей період 10 647,59 грн. х 1% х 129 дн.= 13 735,92 грн. Загальна сума пені складає 16 685 грн.25 коп., яку і прохає стягнути на її користь та заборгованість по аліментам із сум страхової виплати в розмірі 11 579,06 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні з позовом не згоден та вказує, що відповідач 01 вересня 2012 року отримав травму на виробництві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, проходив реабілітацію та отримав 2 групу інвалідності та втратив 70% працездатності. Потребує постійного лікування як в умовах лікарні, так і санаторно-курортного та придбання ліків, які останнім часом подорожчали. Умислу на ухилення від сплати аліментів не було і з його заробітної плати відраховувалися аліментні зобов'язання і на даний час також сплачує на утримання доньки, яка продовжує навчання. 3-я особа - представник Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Деревицька О.Є. в судовому засіданні з приводу вирішення даного спору покладається на розсуд суду і пояснила, що дійсно при досягненні дитини повноліття закрила виконавче провадження і у зв'язку з тим, що аліменти стягувалися за місцем роботи боржника, то заборгованості не існувало. А при зверненні стягувача з приводу нарахування заборгованості у зв'язку з тим, що боржник отримав страхові виплати, роз'яснили про її право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Крім того, державний виконавець пояснила, що боржник не попереджався про надання відомостей про отримання ним будь-яких інших виплат для нарахування аліментів. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши зібрані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1993 року і за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 1996 року шлюб розірвано та з відповідача на користь [PERSON] стягнути аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO] (а.с.8). Постановою від 14.11.2013 року державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції закінчено виконавче провадження у зв'язку з досягненням дитини повноліття. Заборгованості по аліментам не має (а.с.9) та підтверджено листом на адресу [PERSON] начальника відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про закінчення виконання судового рішення (а.с. 10). Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову. Згідно довідки про доходи [PERSON] дійсно працював у Службі автомобільних доріг у Сумській області і з нього стягувалися аліменти на утримання дитини (а.с. 11). З довідки Управління ВД ФСНВ України в Сумській області від 14 січня 2013 року вбачається, що [PERSON] одержує страхові виплати щомісячно 3 725,81 грн. та в жовтні 2013 року виплачено 15 600 грн. на медичну реабілітацію за рахунок дирекції (а.с.13). Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2002 року за №869 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», визначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, у тому числі утримання аліментів проводяться зі страхових виплат від нещасних випадків, а стаття 12 Переліку вказано, що утримання аліментів не проводиться на допомогу на лікування. Виходячи з того, що відповідачу з грудня 2012 року Управління ВД ФСНВ України в Сумській області виплачуються страхові виплати, то суд погоджується з доводами позивачки щодо недоотримання аліментних зобов'язань з боку відповідача, але у меншому розміру враховуючи, що в жовтні 2013 року відповідачу нарахована медична допомога на реабілітацію його здоров'я та лікування в розмірі 15600 грн., яка не враховується при визначення розміру аліментів, а тому стягненню підлягають в розмірі 3 725,81 грн.:4= 931,45 грн. х за період з грудня 2012 року по жовтень 2013 року, що дорівнює 10 місяців = 9314,5 грн. та за 18 днів жовтня 2013 року 540 грн., загальною сумою 9855,34 грн. на користь позивачки відповідно до ч. 4 ст.194 СК України, якою передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд повинен встановити крім факту заборгованості за аліментами, ще й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні. Позивач звертаючись до суду з вимогами про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з наявністю заборгованість по аліментам, надала до суду розрахунок суми неустойки: за січень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61 грн., за лютий 2013 року 931,45 грн. х 1% х 28 дн.=260,68 грн., за березень - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61грн., за квітень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х 30 дн.=279,30 грн.; за травень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61грн., за червень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х30 дн.=279,30 грн.; за липень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61грн., за серпень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х31 дн.=288,61грн., за вересень 2013 року - 931,45 грн. х 1% х30 дн.=279,30 грн.; за жовтень 2013 року 2 264,54 грн. х 1% х18 дн.=407,70 грн., а за період з 19 жовтня 2013 року по 24 лютого 2014 року - 129 днів і розрахована пеня за цей період 10 647,59 грн. х 1% х 129 дн.= 13 735,92 грн. Загальна сума пені складає 16 685 грн.25 коп. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів": Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з умислу відповідача, який намагався ухилитися від сплати аліментів, достовірно знаючи, що з його заробітної плати стягуються аліменти. Судом достовірно встановлено, що боржник не був попереджений державним виконавцем про повідомлення ним про наявність інших йому виплат, крім заробітної виплати, в тому числі і страхових виплат, але суд вважає, що необізнаність боржника не позбавляє права позивачки на стягнення пені за прострочення сплати аліментів, але беручи до уваги те, що відповідач після отримання травми відразу ж потрапив до лікувального закладу і тривалий час перебував в ньому, знаходився на лікарняних та реабілітації інваліда, ставши інвалідом 2 групи, продовжує сплачувати аліменти на утримання цієї ж доньки на час навчання та щомісячно потребує ліки на покращення свого здоров'я. Враховуючи встановлені по справі обставини, дослідивши розрахунки пені, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до розміру 1 000 грн. та стягнути заборгованість за період з грудня 2012 року по 18 жовтня 2013 року в розмірі 9855 грн.34 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial