Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування збитків та моральної шкоди за невиконання договору страхування. Вказав, що згідно договору купівлі - продажу №0639 від 05.03.2013 р. за рахунок коштів, отриманих за кредитним договором з ПАТ КБ «ПРАВЕС - БАНК» №468 RNCA130660001 від 07.03.2013, позивачем придбано автомобіль марки HYUNDAI моделі SANTA FE 2.2 D, який зареєстровано Знам'янським РЕВ ДАІ при УМВС в Кіровоградській обл. 06.03.2013 реєстраційний № ВА 03700 ВВ. На виконання п. п. 6.1.8, 6.1.9 кредитного договору 21.03.2014 р. позивачем укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів з відповідачем страховиком Пр АТ СК «ПЗУ Україна» (надалі страховик), серія АМ №081735 зі строком дії по 24 год. 20.03.2015 р. та страховою сумою 195000 грн., застрахованим ризиком - а) АК ДТП - АВТОКАСКО дорожньо-транспортна подія та території України. 27.11.2014 в 18.20 год. в м. Знам'янка Кіровоградської обл. по вул. Фрунзе, 58, сталося ДТП, внаслідок якого вказаний автомобіль було пошкоджено. Відразу після цього позивач викликав ДАІ, співробітниками якої було оглянуто місце ДТП, складено його схему, відібрано вписьмове пояснення, складено протокол серії АП1 №775 440 від 27.11.2014 р., згідно якого при виникненні перешкоди для руху водій не впорався з керуванням, допустив виїзд за межі проїзної частини з послідуючим наїздом на перешкоду, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Вартість матеріального збитку відповідно до проведеної експертизи становить 358329,83 гривень. 28.11.2014 позивач звернувся до страхувальника з приводу страхового випадку та отримав пам'ятку збитку А Е N збитку: UА 201 411 270 0031 з переліком необхідних документів, які він направив страховику для виплати страхового відшкодування. 26.12.2014 [PERSON] отримав відповідь директора департаменту врегулювання збитків Пр АТСК «ПЗУ Україна» про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування по даному випадку з підстав: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. Вважає відмову відповідача у виплаті страхових збитків небажанням належно виконувати умови договору, що є порушенням взятих на себе зобовязань з боку відповідача. Також, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 358329,83 гривень, яку обґрунтував значним погіршенням самопочуття, стану здоровя, самооцінки, сну. Позивач вимушений був вживати додаткових зусиль з підтримування нормальної життєдіяльності. Крім того, позивач зазнав моральних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача та неможливості відремонтувати пошкоджений автомобіль з січня 2015 року по теперішній час. Також, поросить стягнути з відповідача вартість проведення експертизи 3072 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5500 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову та просять суд задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про відкладення розгляду справи в звязку з зайнятістю представника в іншій справі. Раніше представник відповідача надав письмові заперечення, відповідно до яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог мотивуючи тим, що [PERSON] є неналежним позивачем, так як відповідно до договору страхування вигодонабувачем призначено ПАТ КБ «Правекс Банк», тому права [PERSON] не порушені. Також, вважає, що позивачем надано свідомо неправдиві відомості про факт настання страхового випадку, що підтверджено висновком дослідження № 175-14 від 12.12.2014. Тому позивачеві правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування відповідно до п.13.1.3 глави 13 Договору страхування та ст. 991 ЦК України. Суд вважає неявку представника відповідача не поважною та вважає провести розгляд справи без його участі. Представник виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 27.11.2014 року о 18.20 год. в м. Знамянка Кіровоградської області по вул. Фрунзе, 58 сталася дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до довідки управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області, 27.11.2014 [PERSON], керуючи автомобілем марки HYUNDAI моделі SANTA FE, н.з. ВА0370ВВ, під час руху при виникненні перешкоди, не вжив заходи щодо зменшення швидкості руху даного транспортного засобу, не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини з послідуючим наїздом на перешкоду (дерево) (а.с.191). Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб HYUNDAI моделі SANTA FE, н.з. ВА0370ВВ отримав механічні пошкодження, а саме: передня центральна частина, передня ліва та права частина, задня ліва частина автомобіля. Вказані обставини ДТП були встановлені постановою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.01.2015, відповідно до якої позивача [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, що в силу ст.61 ч.4 ЦПК України є такими, що не потребує доказуванню. Між [PERSON] та ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна», укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.081735 застрахований транспортний засіб HYUNDAI моделі SANTA FE, н.з. ВА0370ВВ, термін дії якого з 21.03.2014 до 20.03.2015 (а.с13). Так, відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За положеннями ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Те, що до обов'язків страховика належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку передбачено і п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування». Статтею 9 цього Закону також передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування встановлено також ст. 26 Закону України «Про страхування». Відповідно до пп. 2 п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК, статтю 3 Закону України «Про страхування», і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах. Судом встановлено, що 28.11.2014 [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та отримав памятку збитку АС (а.с.29). 26.12.2014 на адресу позивача та ПАТ КБ «Правекс Банк» надісланий лист із повідомленням про відмову [PERSON] у виплаті страхового відшкодування (а.с.30) із зазначенням причин: неправдиві відомості про факт настання страхового випадку, відповідно до висновку дослідження № 175-14. ПАТ КБ «Правекс Банк» повідомив, що як вигодо набувач за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ № 081735 від 21.03.2014 не заперечує щодо розгляду справи та можливого стягнення страхового відшкодування на користь позивача (а.с.13 т.2) Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про компенсацію шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. З огляду на п.19 зазначеної постанови, а також на статтю 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» страховик повинен виплатити страхове відшкодування, якщо страховий випадок має місце. При цьому інші умови угоди про страхування можуть бути підставою для відмови виплатити компенсацію, тільки якщо страхувальник порушив такі положення договору, що завадили страховику переконатися в страховому характері події. Виходячи зі змісту цих норм можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Факт ДТП, його обставини - час місце, учасники, наслідки у вигляді пошкоджень автомобілів встановлені постановою суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, яка є чинною, отже відповідно до положень ст. 61 ЦК України не підлягають доказуванню в даній справі. Висновок ДП Центр експертних досліджень № 175-14 не спростовує висновків зазначеної постанови суду. До того ж, вказаний висновок не можна визнати належним доказом у справі, оскільки транспортно-трасологічне дослідження було проведено за зверненням відповідача, автомобіль, який був пошкоджений у ДТП, особою, яка проводила це дослідження, не оглядався, пошкодження автомобіля встановлювались лише за наданими відповідачем фотозображеннями, у висновку наводиться лише припущення щодо можливого механізму ДТП. Таким чином, суд вважає, що відмова у виплаті страхового відшкодування позивачу страховою компанією є безпідставною. Також, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму страхового відшкодування 358329,83 гривні виходячи з наступного. Відповідно до п.7.7.1 Договору страхування ліміт відшкодування страховика за АВТОКАСКО дорівнює страховій сумі, але не більше ринкової вартості застрахованого ТЗ на момент підписання договору страхування. Страхова сума визначена договором в розмірі 195000 гривень, відповідно до звіту № 2036/14 КР1 від 27.11.2014 року про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу вартість збитків складає 188141,53 гривень. На час проведення вказаного дослідження збитків, їх вартість не перевищувала ринкову вартість автомобіля, однак, страхова компанія відмовилася від виплати страхового відшкодування в розмірі 188141,53 гривні. Під час судового розгляду проведена експертиза, згідно висновку якої станом на 21.10.2015 року матеріальний збиток, нанесений власникові транспортного засобу складає 358329,83 гривні, а ринкова вартість автомобіля на цю дату складає 503837,63 гривні, з урахуванням підвищення цін на транспортні засоби та необхідних для ремонту матеріалів та складників. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р, з подальшими змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. [PERSON] обґрунтував моральну шкоду тим, що в нього значно погіршилося здоровя, самопочуття, відповідно до довідки з лікарні останній дійсно знаходився на лікування у Знамянській ЦРЛ у лікаря невропатолога (а.с.90). Також, обґрунтував моральні страждання тим, що не може відремонтувати автомобіль з січня 2015 року, майже цілий рік, а отже не може його експлуатувати. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, в тому числі справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на те, що пошкоджений автомобіль на час розгляду справи не відремонтований, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн. позивачеві, як такий, що відповідає матеріалам та обставинам справи. Відповідно до п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат також належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, позивачем надано рахунок-фактура та квитанція на підтвердження оплати праці спеціаліста по проведенню експертизи в розмірі 3072,00 гривень, тому дана частина позовних вимог підлягає задоволенню. Також, суд вважає задовольнити вимогу про стягнення судових витрат, повязаних із наданням правової допомоги в розмірі 5500 гривень з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як убачається з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.14 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави по справі судовий збір. На підставі викладеного, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», ст.ст.23, 979, 1166, 1167, ч.2 ст.1187 ЦК України та

Outcome: partial