Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 15.05.2007 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № МА 13-07 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 10000,00 доларів США на термін до 14.05.2010 року. На забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки № МА - 13-07 з [PERSON], за яким в разі невиконання або порушення виконання умов кредитного договору № МА 13-07 [PERSON] взяв на себе обовязок відповідати за зобов'язаннями [PERSON]. Згідно кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, а саме надавати грошові кошти для погашення заборгованості, відсотків, комісію, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Позивачем було направлено на адресу відповідачів повідомлення із зазначенням невиконаних зобов"язань за кредитним договором № МА -13 - 07 та проханням погасити заборгованість по кредиту. Однак вимога залишена без задоволення. Станом на 22.08.2016 року відповідач має заборгованість в розмірі 13628,40 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2016 року становить 344253,38 гривень, яка складається з наступного: 3613,58 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 10014,82 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, а також судовий збір у розмірі 5163,80 гривень. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, зазначиши, що позовні вимоги повністю підтримує. Також направив до суду письмові пояснення на заперечення відповідачів (а.с.43-53), в яких не погодився із запереченнями відповідачів, вважав позовні вимоги обгрунтованими та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав з підстав викладених в своїх письмових запереченнях (а.с. 41), просив відмовити в задоволенні позовних вимог за строками позовної давності. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити за безпідставністю, оскільки право вимоги до нього як поручителя банк не має в зв`язку із припиненням поруки відповідно до ст. 559 ч.4 ЦК України (а.с. 39-40). Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених в письмових запереченнях, зазначивши, що дійсно відповідач [PERSON] отримував кредит у банку в сумі 10000 дол. США, однак банк нав`язав йому кредит у доларах, хоча останній мав намір взяти кредит у гривнях, спочатку сплачували кошти по кредиту, потім через важкий матеріальний стан та в зв`язку з підвищенням курсу долара не могли вчасно сплачувати платежі. Вважала, що строк позовної давності для стягнення боргу за кредитом з [PERSON] минув, порука припинила дію, крім того, у них було вилучене заставне майно, яке було продано позивачем та кошти спрямовані на погашення кредиту, тому просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Судом встановлено, що 15.05.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № МА 13-07 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 10000,00 доларів США на термін до 14.05.2010 року (а.с.10-13). Згідно кредитного договору відповідач зобовязувався здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, а саме надавати грошові кошти для погашення заборгованості, відсотків, комісію, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідно до договору поруки № МА - 13-07 [PERSON] взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором № МА 13- 07 від 15.05.2007 року (а.с. 14). Згідно кредитного договору [PERSON] зобов'язувався до 14.05.2010 року повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та пеню. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 21.03.2014 року [PERSON] добровільно були передані заставні автомобілі : автомобіль ВАЗ-210 легковий, голубий, р/н А [NUMBER], шасі 2637286, 1978 року випуску; автомобіль BARCAS VEB, легковий пасажирський-В, червоний, р/н [NUMBER], шаси NB 1014021217008, 1990 року випуску; причіп ПГА легковий В, зелений, р/н [NUMBER], шасі у7prval [NUMBER], 2005 року випуску; автопричіп ПГ-10 Конек-1, легковий, сірий, р/н 3437 Н, шасі 95004417, 1995 року випуску реалізовані (без зняття з обліку) в рахунок погашення кредиторської заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.90). Із довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» видно, що кошти, які були отримані від реалізації заставного майна було розподілено між рахунками за кредитним договором, а саме 11.01.2013 року 62,56 доларів США, 31.01.2013 року 187,66 доларів США, 02.09.2013 року 112,60 доларів США, 17.09.2013 року 168,90 доларів США, та дані грошові кошти були розподілені на погашення простроченого тіла кредиту та пені, що також підтверджується меморіальними ордерами (а.с. 96-102). Однак вказаними коштами було погашено лише частину боргу за кредитом. Повідомленням від 23.08.2016 року № 30.1.0.0/2-75EZRLES00RY0 відповідачів було повідомлено про наявну заборгованість та необхідність її погашення (а.с.7-9). В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не виконав належним чином свої зобов"язання щодо повернення кредиту в обумовлені договором строки та своєчасного здійснення плати за користування кредитом, почав допускати прострочення строків виконання зобовязань. Згідно розрахунку, зробленого позивачем, сума несплаченого боргу по кредиту станом на 22.08.2016 року становить 13628,40 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2016 року складає 344253,38 гривень яка складається з наступного : 3613,58 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 10014,82 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-6). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 264 ч.1 ЦК України - Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Із виписки по рахунку відповідача [PERSON] видно, що ним здійснювалося погашення заборгованості, останнє з яких було 31.10.2014 року (а.с. 48-53), що свідчить про визнання боргу відповідачем та переривання строку позовної давності. Позивач звернувся до суду 05.10.2016 року, остання проплата по кредиту була 31.10.2014 року, кредитним договором визначена позовна давність у п`ять років п.6.8 Кредитного договору, тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності та підстав для застосування строків позовної давності немає. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 13628,40 доларів США, що за курсом НБУ 25.26 становить 344253 грн. 38 коп., яка складається: заборгованість за кредитом - 3613,58 доларів США; проценти за користування кредитом 10014,82 доларів США, згідно розрахунку позивача. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно п.10 договору поруки укладеного між ПАТ « КБ Приватбанк» та [PERSON], передбачено, що цей договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 14). Відповідно до частини четвертої\~статті 559 ЦК\~ порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.\~ На підставі частини першої\~статті\~252, частини першої\~статті\~253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку її припинення, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки. Разом з тим п.11 договору поруки передбачено, що сторони дійшли згоди, що строк (позовна давність) в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом п`яти років. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція ВСУ від 24.02.2016 року у справі №6-2239цс15). Отже вимогу до поручителя повинен був пред`явити протягом шести місяців, що відповідає правовій позиції ВСУ від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс14. Однак з такою вимогою банк звернувся поза межами шестимісячного строку, а також і поза межами п`ятирічного строку. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості на підставі договору поруки № МА - 13 - 07 від 15.05.2007 р. з цих підстав не підлягають задоволенню, а тому в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 5163,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Outcome: partial