Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 29.11.2016 року та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.03.2007 року, яка станом на 31.10.2016 року складає 30 150,28 грн. та складається із заборгованості: за кредитом 1402,47 грн., по процентам за користування кредитом 22 985,89 грн., за пенею та комісією 3850 грн., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина, 1411,92 грн. процентна складова; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 27.03.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачеві кредит в розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобовязання за договором банк виконав, натомість відповідач покладені на нього умовами договору обовязки не виконує, в результаті чого станом на 31.10.2016 року має заборгованість в розмірі 30 150,28 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За даних обставин, з урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів в порядку ст.224 ЦПК України. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.03.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.17), та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 0203120700050281577 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, яка по своїй суті є договором приєднання до в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с.6, 7-12). Як визначено п.9.12 договору (а.с.11), договір діє протягом 12 місяців з моменту укладення. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Згідно умов договору, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 22,8 % річних зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця. Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою відсотковою ставкою 0,01% річних в межах встановленого пільгового періоду за кожною платіжною операцією (п.5.1.4 Правил, а.с.12). У випадку несвоєчасного виконання боргових зобовязань, позичальник сплачує проценти за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію (п.5.5.1 Правил), а у випадку порушення ним строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості (п.8.6 Умов надання банківських послуг, а.с.10-зворот). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним\~ договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором від 27.03.2007 року перед [PERSON] виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. Натомість в порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання не виконує, сплативши востаннє 02.04.2013 року 200 грн. в рахунок погашення кредиту та 53,02 грн. погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, в результаті чого станом на 31.10.2016 року утворилась заборгованість за кредитом 1402,47 грн., по процентам за користування кредитом 22 985,89 грн., яку суд вважає доведеною належним розрахунком заборгованості (а.с.3-5), у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. З огляду на істотність та доведеність порушення відповідачем строків платежів по грошовим зобовязанням більш ніж на 120 днів, починаючи з 26.04.2013 року, з урахуванням визначеного умовами кредитування розміру штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. фіксована частина та 1411,92 грн. процентна складова, які також підлягають стягненню з відповідач на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Стосовно позовної вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості по пені та комісії, нарахованим сумарно в розмірі 3850 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1\~ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Системного аналізом наведених норм суд дійшов висновку, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Згідно п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі із зазначенням переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Так, судом встановлено, що окремим платежем, щомісячний обовязок по сплаті якого покладений на відповідача за договором є комісія за кредитне обслуговування в розмірі 1 % на залишок заборгованості, непогашеної протягом пільгового періоду (у випадку її наявності). Інші види комісії, передбачені Умовами кредитування (за зняття готівки, за отримання балансу на чек в банкоматах, за безготівковий розрахунок) в аспекті положень п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту суд розцінює як додаткову плату за розрахунково-касове обслуговування при користуванні кредитними коштами, зняття яких автоматично здійснюється банком безпосередньо в момент видачі готівки шляхом списання з карткового рахунку. В той же час, ні Умовами кредитування та Правилами надання банківських послуг, ні в предявлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, що входить до сукупної вартості кредиту, не визначено її розмір, базу розрахунку, натомість будь-яких доказів стосовно тотожності даного платежу з «комісією», яку позивач предявляє в позові сумарно з пенею, суду не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати не заявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України. Також суд критично ставиться до нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобовязання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобовязань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобовязальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону і свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та предявленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості (а.с.3) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 3850 грн., натомість в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с.5) вона вказана виключно як заборгованість по комісії, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку як доказу в обґрунтування цих вимог, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення. Аналізуючи перелічені докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] зобовязань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.03.2007 року станом на 31.10.2016 року за кредитом 1402,47 грн., по процентам за користування кредитом 22 985,89 грн., а також штрафу, який включає 500 грн. фіксована частина і 1411,92 грн. процентна складова, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в загальному розмірі 26\~300,28 грн. (з розрахунку: 1402,47 + 22\~985,89 + 500 + 1411,92). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, в силу ст.88 ЦПК України, в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.18) суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1198,86 грн. пропорційно частині задоволених вимог 87 %.

Outcome: partial