Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.03.2019 знято арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON], ІПН [NUMBER], накладений наступними постановами: № АА 795137 від 27.05.2010 [PERSON] відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції; № 33359767 від 10.07.2012 [PERSON] відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції; № 45355223 від 15.04.2015 [PERSON] відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції; № 50473745 від 23.10.2017 [PERSON] відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Представник позивача адвокат [PERSON] звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що судом при ухвалені рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме: судового збору в розмірі 704,80 грн., а, також, понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань 6704,80 грн. на користь [PERSON] В судове засіданя сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися наленжним чином. У зв'язку з неявкою учасників процесу фіксація судвого засідання технічними засобами не здійснювалася. Суд, дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали цивільної справи, вважає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої - п'ятої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, з доданого прибуткового касового ордеру № б/н від 20.11.2018 (а.с.34), вбачається, що сума у розмірі 6000 грн. сплачена [PERSON] на підставі договору від 21.06.2018, однак в даних доказах не зазначено, в якій саме справі надана дана правова допомога, тобто відсутня інформація про надання правової допомоги позивачу в даній справі № 712/14596/18. Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду для висновку, що а ні [PERSON], а ні його представником, не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір судових витрат позивача в даній справі, а тому доводи представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу є безпідставними і необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, з набранням чинності з 15.12.2017 нової редакції ЦПК України та запровадженням положеннями цього Кодексу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених договорів у відповідність до вимог діючого законодавства та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення". Про необхідність ведення Книги обліку доходів та витрат зазначено також у Методичних рекомендаціях з оподаткування адвокатської діяльності, схвалених Національною асоціацією адвокатів України. Представник позивача не надала суду доказів того, що нею належним чином ведеться Книга обліку доходів та витрат, а кошти в сумі 6000 грн. відображені в Книзі, тобто оприбутковані. Однак, жодних документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, чи квитанції до прибуткового касового ордеру з відміткою банку або інший банківський документ, ні позивачем, ні його представником суду надано не було. Щодо вимоги про стягнення судового збору, суд вважає за необхідне задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с.42), оскільки позов [PERSON] задоволено, то судові витрати покладаються на відповідача [PERSON] відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Outcome: partial