Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 37173,89 грн. за кредитним договором №б/н від 26.02.2016 р. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем по справі - [PERSON] 26.02.2016 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25507,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 01 по 25 число кожного місяця. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору, у зв'язку із чим станом на 19.09.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 37173,89 грн., яка складається з: 25507,01 грн. - заборгованість за кредитом; 2639,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4401,40 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 4625,51грн. - штраф, відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві підтримав вимоги позову в повному обсязі та, у випадку неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не надала. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитною угодою банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених угодою, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.08.2013 року відповідачем [PERSON] була складена заява позичальника №K20LFE20111559, на підставі якої позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4560,88 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% річних, на строк 15 місяців з 25.08.2013 по 24.11.2014 року включно. (а.с.6). 26.02.2016 року між сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток, відповідно до якої зменшено розмір заборгованості, яка з дати підписання Генеральної угоди становить 25456,67 грн. Дата закінчення погашення заборгованості по Договору 28.02.2019 року. (а.с. 7) Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, згідно ст. 212, 611,651 ЦК України при порушені позичальником термінів погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається прострочено. Позичальник оплачує Банку штраф в розмірі 4625,51 грн. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Згідно наданого позивачем розрахунку, перевіреного судом та не оспореного відповідачем, станом на 19.09.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 37173,89 грн., яка складається з: 25507,01 грн. - заборгованість за кредитом; 2639,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4401,40 грн. - заборгованість за пенею та комісією; та штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умовам і правилам надання продукту кредитних карт - 4625,51грн. (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Генеральної угоди передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту (п.2.8. генеральної угоди). У той самий час, пунктом 2.2. генеральної угоди також передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків погашення заборгованості. Крім того, в зазначеному пункті генеральної угоди штраф визначений у фіксованій сумі, що суперечить поняттю штрафу, визначеному ч. 2 ст. 549 ЦК України. Оцінивши зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 4625,51грн. не підлягають задоволенню, оскільки банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - порушення строків повернення кредиту, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 32548,38грн., з яких: 25507,01 грн. - заборгованість за кредитом; 2639,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4401,40 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378,00грн., що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial