Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач в грудні 2014 року звернувся до суду, вказавши, що між ним та відповідачем 06.05.2008 року було укладено кредитний договір № 36-1-2008/03, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 95000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 05.05.2028 р. Відповідач виконав зобов'язання частково, заборгувавши станом на 19.11.2014 року 63181,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.11.2014 р. становить 960368,33 грн. а також 3331,41 грн., в тому числі: 58866,39 доларів США - сума заборгованості за кредитним договором, 4092,52 доларів США сума заборгованості по сплаті процентів, 187,07 доларів США - 30% річних в звязку з порушенням зобовязання щодо повернення кредиту, 36,69 доларів США 3% річних в звязку з порушенням зобовязання щодо повернення процентів, 3331,41 грн. пеня за період з 10.12.2013 р. по 19.11.2014 р. у звязку з несвоєчасною сплатою процентів. Відповідач добровільно не згоден сплатити заборгованість, в зв'язку з чим позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг за договором у вказаній сумі та судові витрати по справі в сумі в сумі 3654,00 грн. За заявою відповідача заочне рішення ухвалою суду від 10.02.2015 року було скасовано і справу переглянуто в загальному порядку. При цьому відповідач звернувся до позивача із зустрічним позовом про захист прав споживачів визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, стягнення коштів, мотивуючи зустрічні позовні вимоги тим, що його дохід з часу отримання кредиту і дотепер не змінився, а вартість банківської послуги значно зросла за рахунок здешевлення гривні відносно долара США; працівники банку навмисно надали йому недостовірну інформацію відносно валютного ризику, так як ані в договорі, ані в додатках до нього не вказали, з чого такий ризик виникає і які можливі наслідки за даним ризиком. Також в договорі не вказано жодних дій, які банк має вжити для того, щоб зменшити даний валютний ризик, покладаючи його наслідки повністю на позичальника. Тим самим вважає, що даний кредитний договір є дискримінуючим відносно нього як споживача, так як при збільшені валютного ризику він як споживач несе додаткові витрати в невизначеному договором розмірі, про які його при укладені договору не попереджали. Просить визнати кредитний договір №36-1-2008/03, укладений 06.05.2008 року між ВАТ «ВТБ [PERSON]» та [PERSON], недійсним та застосувати наслідки недійсності договору; визнати договір іпотеки № 37-1-2008/08, укладений 06.05.2008 року між ВАТ «ВТБ [PERSON]» та [PERSON], недійсним; стягнути з ПАТ "ВТБ БАНК" 30% від вартості наданої послуги в розмірі 28500,00 доларів США. Представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримав, просить його задовольнити. Додатково пояснив, що позичальник із відображеної в позовній заяві заборгованості добровільно сплатив 100 доларів США на погашення прострочених відсотків за договором за період з 1.05.2014 року по 31.05.2014 року, більше платежів від нього до банку не надходило. Проти задоволення зустрічного позову заперечує за його безпідставністю, оскільки банком на момент укладення кредитного договору дотримано всіх вимог законодавства про захист прав споживачів, в тому числі погоджено з позичальником в укладеному на власний розсуд сторін договорі, що валютні ризики несе саме позичальник. Беручи валютний кредит не вперше і маючи позитивну кредитну історію, займаючись тривалий час підприємницькою діяльністю, позичальник не міг не розуміти, що курс валют може змінюватись. Йому також була відома різниця між отриманням кредиту в національній та іноземній валютах, оскільки спочатку він звертався з наміром отримати кредит в гривні за стандартами Державної іпотечної установи, в чому йому було відмовлено, після чого звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті, що було погоджено банком. Із запропонованими умовами кредитного договору позичальник погодився, оскільки тривалий час сплачував кредит. Представник відповідача за первісним позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, вказавши, що сума заборгованості не оспорюється, за винятком добровільно сплачених позичальником 100 доларів США на погашення процентів за договором. [PERSON] користувався кредитними коштами, скільки мав можливість, однак вартість долара США непомірно зросла, тому проти первісного позову заперечує і просить задовольнити його зустрічний позов, посилаючись на те, що кредитний договір було укладено шляхом обману: банк знав про настання валютного ризику з 2007 року згідно постанови Національного Банку України від 2.08.2004 року № 361 (розділи 9, 10), а позичальник не знав, йому не була надана достатня інформація, аби він зрозумів, чи потребує цього кредиту. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову відмовити з наступних мотивів. Встановлено, що між ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником котрого є позивач, та відповідачем 6.05.2008 року було укладено кредитний договір № 36-1-2008/03, на виконання якого відповідач отримав кредит у розмірі 95000,00 доларів США з умовою сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком кредитування 20 років (до 05.05.2028 року). Кредит є споживчим, оскільки наданий з метою придбання позичальником квартири. 6.05.2008 року між ВАТ «ВТБ [PERSON]» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, за яким іпотекодавець передав іпотеко держателю в іпотеку нерухоме майно квартиру [ADDRESS] на забезпечення взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 36-1-2008/03 від 6.05.2008 року. Позивач взяті на себе зобовязання з надання кредиту виконав, тоді як відповідач на порушення умов договору створив заборгованість по сумі кредиту та відсотків за кредитом, сплативши їх частково. Відповідно до договору, заборгованість станом на 19.11.2014 р. становить: · 58866,39 доларів США (еквівалент в національній валюті станом на 19.11.2014 р. згідно офіційного курсу НБУ 1520,0110 грн. за 100 доларів США - 894775,60 грн.) тіла кредиту відповідно до п.4.4 кредитного договору, · 3992,51 доларів США (еквівалент - 60686,59 грн.) процентів за користування кредитними коштами відповідно до п. 1.1 кредитного договору, з урахуванням суми 100 доларів США, сплаченої позичальником добровільно на погашення прострочених процентів за період з 1.05.2014 року по 131.05.2014 року, · 2843,48 грн. пені за прострочення сплати кредиту відповідно до п. 9.1 кредитного договору, · 3331,41 грн. пені за прострочення сплати процентів відповідно до п. 9.2 кредитного договору, · 35,69 доларів США (еквівалент - 542,49 грн.) за прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього - 62894,59 доларів США (еквівалент - 956004,69 грн.) та 6174,89 грн. Вказані суми коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач не заявляв про зменшення позовних вимог на суму добровільно сплачених відповідачем процентів за договором, тому в частині стягнення заборгованості по процентах на суму 100 доларів, як було сплачено добровільно, позов свого підтвердження не знайшов. Зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання [PERSON] на те, що кредитний договір було укладено саме під впливом обману. Обставини, які настануть в 2014 - 2015 роках, в тому числі величина курсу національної валюти до долара США, не могли бути відомі банку в 2007 році, а тому з приводу цих обставин банк не міг ввести позичальника в оману. При цьому в п. 4.1 укладеного між сторонами кредитного договору сторони погодили, що валютні ризики, які повязані зі зміною курсу долара США до гривні, під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник; в додатку № 1 до кредитного договору детально викладено умови надання кредиту та розрахунок вартості супутніх послуг відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». [PERSON] посилається на те, що відносно покладення валютних ризиків на позичальника він мав бути повідомлений банком до укладення кредитного договору, однак його посилання на наявність в банку такого обвязку спростовується п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808, де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач. Крім того, як розяснено в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. До такого ж висновку приходить і суд у даній справі, враховуючи додатково ті обставини, що [PERSON] до отримання кредиту в ВАТ «ВТБ [PERSON]» вже двічі отримував кредит в іноземній валюті в АТ «[PERSON] [PERSON]» і один з кредитних договорів виконав; неодноразово отримував кредити і виконував взяті на себе зобовязання в національній валюті; він впродовж девяти років до укладення кредитного договору займався підприємницькою діяльністю з основним видом діяльності роздрібна торгівля і на час укладення оспорюваного у даній справі кредитного договору був засновником двох підприємств. Вказані відомості [PERSON] особисто надав банку з метою отримання кредиту в іноземній валюті, що підтверджується витребуваними за його клопотанням судом в банку матеріалами відповідної кредитної справи. Оскільки не підлягає задоволенню перша із викладених в зустрічній позовній заяві вимог про визнання недійсним кредитного договору, тому не підлягають задоволенню і похідні від неї вимоги про застосування наслідків недійсності договору, визнання недійсним іпотечного договору та стягнення з банку на користь [PERSON] 28500 доларів США. Судовий збір в сумі 3654,00 грн. сплачений позивачем і в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3648,24 грн. Оскільки від сплати судового збору за зустрічним позовом [PERSON] звільнений з огляду на предмет зустрічного позову, тому в цій частині судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial