Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 9.02.2017 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 11 вересня 2014 року був укладений шлюб з відповідачем. Від сумісного життя має сина [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано за рішенням суду 12 січня 2017 року. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Їй невідомо де саме працює відповідач. Однак він працездатний . Просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина по 1000грн. щомісячно з урахуванням індексації , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Просила задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що має дитину від першого шлюбу, та також приймає участь в її утриманні. Крім того, він має зобовязання за рішенням суду про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. Вислухавши пояснення позивача , відповідача , дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11 вересня 2014 року . Від сумісного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 січня 2017 року шлюб між сторонами розірваний. Відповідачем не заперечувалось , що син [PERSON] проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач, посилаючись на те, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно по 1000 грн. на утримання сина , на підставу своїх вимог не надала суду відомостей про розмір доходу відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно до ч. 2 ст.182 СК Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з того, що за правилами ст. 184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід , частину доходу одержує в натурі, а суд фактично не має таких відомостей про відповідача, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на підставі ст..183 СК України.

Outcome: partial