Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2018 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 357 КК України до 1 року 02 місяців обмеження волі. Вирок набрав законної сили. Злочинними діями [PERSON] позивачу було завдано матеріальну шкоду в сумі 454,55 грн. Крім того, у зв'язку із вчиненням відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, які позначилися негативними змінами в його житті, викликали негативні переживання та спогади, психологічний дискомфорт, знижений настрій, порушення сну, емоційну напругу. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 5 000,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що поніс витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 454,55 грн., моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., а також витрати на надання правової допомоги в сумі 500,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, але за участю представника. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, в якій зазначив, що позивні вимоги підтримує в повному обсязі, а також про згоду на ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду , лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено покарання у виді 1 року 02 місяців обмеження волі. Суд визнав доведеним , що 16 лютого 2018 року о 18 годині [PERSON], перебуваючи в квартирі свого знайомого - [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] після спільного вживання алкогольних напоїв з [PERSON] помітив, що на тумбі у зальній кімнаті лежить банківська картка « Ощадбанк» № [NUMBER], яка належить [PERSON], у зв'язку із чим, усвідомлюючи розраховуватись даною платіжною карткою, у [PERSON] раптово виник умисел на викрадення цієї платіжної картки. Реалізуючи свій злочинний умисел, [PERSON] , розуміючи, що платіжна банківська картка є офіційним документом, який містить обов'язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента ( банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю власника та будь-яких сторонніх осіб у зальній кімнаті квартири, таємно, умисно викрав платіжну банківську картку « Ощадбанк» № [NUMBER], яка належить [PERSON], та залишив місце вчинення злочину. Після цього, [PERSON] , отримавши можливість розпорядитись викраденою карткою на власний розсуд, переконавшись, що його дії не відомі оточуючим, таємно, умисно, повторно, з корисливою метою шляхом вільного доступу о 18:23, 18:49, 18:50, 18:52, 18:54, 23:25 годині розплачувався вказаною платіжною банківською карткою « Ощадбанк» № [NUMBER], яка належить [PERSON], за продукти харчування в магазині « Оба-на», що розташований біля будинку № 23 по вул. Маяковського в м. Селидове, та в магазині « Березка», що розташований за адресою: м. Селидове, вул..Маяковського, 5, тим самим викрав з банківського рахунку грошові кошти, які належать [PERSON], на загальну суму 454,55 грн. , спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями, передбаченими ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою,ю якам ї заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, враховуючи, що відповідач своїм неправомірним діями завдав позивачу матеріальних збитків, і його вина у спричиненні такої шкоди доведена згідно з вироком Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2018 року, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, з урахуванням конкретних обставин по справі, розміру матеріальних збитків, спричинених кримінальним правопорушенням, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, підлягає 500,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням позивача, які він пережив. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката , несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми , що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Матеріалами справи підтверджено, що 04 травня 2018 року між позивачем та адвокатом [PERSON] укладено угоду про надання послуг адвоката, відповідно до якої адвокат бере на себе зобов'язання надання клієнту юридичної ( правової) допомоги за цивільним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням [PERSON] Згідно із наданим розрахунком, витрати щодо сплати послуг за договором про правову допомогу від 04 травня 2018 року з [PERSON] складають: надання консультації - 100 грн., підготовка позову 400 грн., всього 500 грн. Дана сума була сплачена позивачем адвокату 04 травня 2018 року, відповідно до копії квитанції прибуткового касового ордеру № 42-03. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання правової допомоги в сумі 100,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до вимог, визначених в ст. 5 Закону України « Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним судовий збір по справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial