Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02.10.2012 року по справі № 22ц-/1690/3346/2012 cуд вирішив в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № PLH0AD40301198 від 17.09.2010 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , в розмірі 102 494,14 грн., а саме: 80 209,68 грн. заборгованості за кредитом, 12501,86 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3491,78 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 6290,82 грн. пені, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Volkswagen модель Golf 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ), шляхом вилучення зазначеного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Визначено початкову ціну предмета забезпечувального обтяження у сумі 94000,00 грн. Позивач вказує, що винесення рішення Апеляційним судом Полтавської області від 02.10.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 89363,68 грн. Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційним судом Полтавської області від 02.10.2012 року, тобто за період з 17.09.2010 року по 23.05.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 06.12.2012 року, з 07.06.2012 по 13.08.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 170 265,38 грн., яка складається з наступного: - 148 841,81 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; - 21 423,57 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Борг відповідач не сплачує, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційні витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 27.10.2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 17.11.2020 року судовий розгляд відкладено. Ухвалою суду від 11.01.2021 року поновлено відповідачу строк для подання відзиву, прийнято та долучено до матеріалів справи відзив, витребувано у позивача докази та відкладено судовий розгляд. Ухвалами суду від 23.02.2021 року та 19.05.2021 року судовий розгляд відкладено. У судове засідання представник АТ КБ "Приватбанк" не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Чубенко Ж.А. у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її з відповідачем відсутності, У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову так як позивачем пропущено строк позовної давності та не обґрунтовано розмір заборгованості. У відповіді на відзив позивачем вказано, що даним відзивом представник відповідача не спростував його позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд з`ясувавши позицію позивача та його представника, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач 17.09.2010 року уклали кредитний договір № PLH0AD4030119801, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 108 452,88 грн. на термін до 16.09.2015 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 06.06.2012 року позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави Відповідача. 02.10.2012 року Апеляційним судом Полтавської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02.10.2012 року по справі № 22ц-/1690/3346/2012 суд вирішив в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № PLH0AD40301198 від 17.09.2010 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , в розмірі 102 494,14 грн., а саме: 80 209,68 грн. заборгованості за кредитом, 12501,86 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3491,78 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 6290,82 грн. пені, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Volkswagen модель Golf 2002 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ), шляхом вилучення зазначеного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Визначено початкову ціну предмета забезпечувального обтяження у сумі 94000,00 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком, оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційним судом Полтавської області від 02.10.2012 року, тобто за період з 17.09.2010 року по 23.05.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 06.12.2012 року, з 07.06.2012 по 13.08.2020 року Відповідач має заборгованість у розмірі 170 265,38 грн., яка складається з наступного: 148 841,81 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 21 423,57 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Враховуючи вищевказане правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошові зобов`язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 06.06.2012 року по справі № 6-49цс12. За змістом cт. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Верховного суду від 20.12.2010 року по справі № 3-57гс10) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання стосовно сплати заборгованості за кредитом, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями, про що зроблено відповідний висновок у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11. Враховуючи викладене вище, відповідач зобов`язаний на вимогу позивача крім суми основного боргу, сплатити інфляційні втрати та три проценти річних за весь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які є триваючими зобов`язаннями та не можуть бути припинені до повного погашення боргу, обчислюється з моменту подачі позову та обмежений трирічним терміном. Позивач звернувся 31.08.2020 року до відповідача з позовом про стягнення 3% річних та індексу інфляції, визначає період для стягнення з 07.06.2012 року по 13.08.2020 року. Відповідно до розрахунку Позивача 3% річних за вищевказаний період прострочення становлять 21 423,57 грн. (двадцять одна тисяча чотириста двадцять три гривні 57 коп.), інфляційні втрати за період прострочення становлять 148 841,81 грн. (сто сорок вісім тисяч вісімсот сорок одна гривня 81 коп.), всього: 21 423,57 грн. + 148 841,81 грн. = 170 265,38 грн. (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят п`ять гривень 38 копійок). Відповідачем заявлено клопотання про застосування до правовідносин із позивачем строку позовної давності. З врахуванням зазначеного вище, суд вважає, що суми 3% річних та інфляційні втрати слід обраховувати за період прострочення з моменту подачі позову та обмежитися трирічним терміном. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 31.08.2020 року, то сума 3 % річних та інфляційних втрат мають обраховуватися за період з 01.09.2017 року по 13.08.2020 року включно. За вказаний період сума 3 % річних складає 8 802,08 грн. (за період з 01.09.2017 року до 31.12.2019 року: 89 363,68 х 3 х 973 : 365 : 100 = 7 146,65 грн., за період з 01.01.2020 року до 13.08.2020 року = 89 363,68 х 3 х 226 : 366 : 100 = 1655,43 грн.) За вказаний період інфляційне збільшення складає 20 553,65 грн. (89 363,68 грн. х 1,23 - 89 363,68 грн.). Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для примусового стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 8 802,08 грн. та індекса інфляції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 20 553,65 грн., за період з 01.09.2017 року до моменту подання позову до суду. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 440, 34 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial