Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

В червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 20.05.2014 року між сторонами була укладена генеральна угода №б/н за умовами якої відповідач отримала кредит в розмірі 4524 грн. 11 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Тарифами Банку" складає між [PERSON] і банком генеральну угоду про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач взяті на себе зобов'язання виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом 16.05.2017 року його заборгованість перед банком становить 10845, 23 грн., а саме: 4502, 66 грн. - заборгованість за кредитом; 1,26 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5583, 96 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 757, 35 грн. - штраф, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10845, 23 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, однак про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою. Відповідно до п.1 ст. 224 ЦПК України - «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності представника позивача та відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що представник позивача подав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.05.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена генеральна угода № б/н, за умовами якого, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4524,11 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] погодилась, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та генеральною угодою, про що свідчить її підпис у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20.05.2014 року. Вищенаведені обставини підтверджуються: анкетою-заявою [PERSON]; Умовами та правилами надання банківських послуг; Тарифами Банку; розрахунком заборгованості. Згідно п.2.1.1.2.3, Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 вказаних Умов Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. А у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно п. 2.1.1.7.6 вказаних Умов, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. В наданих позивачем умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зазначено, що: базова процентна ставка в місяць становить 2,5 %; розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості становить: ПЕНЯ = пеня(1) + Пеня(2) де Пеня(1) = (базова відсоткова ставка)/30 нараховується за кожен день прострочення заборгованості; Пеня(2) = 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. Штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів становить 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку» позичальник зобов'язується звернутися до Банку для розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Пунктом 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у визначеній банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших зобов'язань за цим договором. Згідно ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1ст.611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 16.05.2017 року його заборгованість перед банком становить 10845, 23 грн., а саме: 4502, 66 грн. - заборгованість за кредитом; 1,26 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5583, 96 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 757, 35 грн. - штраф, що підтверджується наданим розрахунком. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Таким чином, як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, відповідач не здійснювала обслуговування кредиту належним чином, що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Разом з тим відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто за змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Пеня і штраф, як різновиди неустойки, обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. При цьому суд звертає свою увагу на те, що як пеня, відповідно до 2.1.1.12.6 Умов так і пеня і штраф, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов нараховані за прострочення погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків, тобто за одне й те саме порушення умов договору. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам частини 1 ст. 61 Конституції України та частині 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003 цс 15, яка згідно ч.2 ст. 214, ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для суду. Згідно ст. 551 ЦК України Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, за таких обставин, оскільки розмір пені перевищує суму заборгованості, суд приходить до висновку, що вона підлягає зменшенню. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 7503,92 грн., а саме: 4502,66 грн. - заборгованість за кредитом; 1,26 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3000 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційне до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційне до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 7503,92 гривень, за таких обставин на користь позивача належить стягнути понесені судові витрати в розмірі 1107,06 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial