Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася до Романівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в якому зазначила, що 19 листопада 2015 року [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON], зірвавши за допомогою металевого лома та викрутки навісні замки на вхідних дверях, проникли до приміщення її магазину, розташованого по [ADDRESS], звідки таємно викрали майно останньої на загальну суму 3129,75 грн. Посилаючись на те, що в результаті спільних, неправомірних дій [PERSON], [PERSON] та [PERSON] їй було заподіяно майнову шкоду на загальну суму 11728,45, позивач просить стягнути з останніх по 3909,48 грн на відшкодування вартості викраденого майна, заміни замків та вхідних дверей, ремонту тамбурних дверей та віконних решіток, а також витрати на ліки та транспорті витрати. Окрім цього, [PERSON] зазначила, що внаслідок злочинних діянь відповідачів щодо пошкодженням її майна, вона зазнала душевних страждань, а тому просить стягнути з відповідачів по 10000 грн на відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про підтримання позову та про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до статті 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Відповідно до статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що вироком Романівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статтею 185 КК України, яке виразилося у таємному викрадені майна [PERSON] на загальну суму 2291,45 грн. Цивільний позов [PERSON] було залишено без розгляду. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] оспорила достовірність вартості викраденого у неї майна, яка встановлена вироком, зазначивши, що насправді відповідачами було викрадено її майно на загальну суму 3129,75 грн. Згідно частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. З огляду на вищевикладене, доводи позивача щодо недостовірності встановленої вартості її викраденого майна вироком є бепідставними. Окрім встановленої вироком Романівського районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року вартості викраденого майна (2291,45 грн), стягненню з відповідачів також підлягають витрати на заміну вхідних дверей (5045 грн), замків (207 грн) та ремонт віконних решіток (322,50 грн), що підтверджується наявними в матеріалах справи накладною №47 від 20 листопада 2015 року та товарним чеком. Загальна сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 7865,95 грн. Водночас, вимоги про стягнення коштів на ремонт (заміну) тамбурних дверей (1600 грн), на ліки (494,20) та кошти витрачені на придбання пального (930 грн), стягненню не пілягають, оскільки позивачем не було доведено причинного зв"язку між неправомірними діями відповідачів та збитками, пов"язаними з придбанням ліків та понесеними транспортними витратами. Щодо відшкодування вартості ремонту (заміни) тамбурних дверей, в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження вказаної суми витрат. Визначаючи розмір моральної шкоди, який має бути компенсований [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд враховує характер страждань позивача, їх глибину та тривалість, немайнові втрати, тяжкість вимушених змін у її житті. Враховуючи доведену вину відповідачів та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, внаслідок вчиненого відповідачами кримінального правопорушення та вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що справедливою сатисфакцією для позивача буде відшкодування їй [PERSON], [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди у сумі по 3 000 грн кожним. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial