Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою в якій після уточнення позовних вимог остаточно просив визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», літній душ літ. «В», вбиральня літ «Г», огорожа № 1, свердловина літ. «К», розташований за адресою: Харківський район, с. Циркуни, садівниче товариство «ФЕД»; виділити у володіння [PERSON] пайовий внесок у вигляді гаражного боксу [NUMBER], площею 21,6 кв.м., який знаходиться в гаражно - будівельному кооперативі «Центральний» та визнати за нею право особистої приватної власності на пайовий внесок у вигляді гаражного боксу [NUMBER], площею 21,6 кв.м., який знаходиться в гаражно - будівельному кооперативі «Центральний»; виділити у користування [PERSON] двоповерхову цегляну будівлі з підвальним приміщенням розміром 6х8 м., яка знаходиться у садівничому товаристві «Яблонька» Зміївського району Харківської області та автомобіль марки Mitsubishi державний номер [NUMBER]; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 85 550 гривень, що складається з вартості ? частини вартості двоповерхової цегляної будівлі з підвальним приміщенням розміром 6х8 м, що знаходиться у садівничому товаристві «Яблонька» Зміївського району Харківської області в розмірі 23 825 гривень та1/2 частину вартості автомобіля марки Mitsubishi, державний реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 61 725 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 21.04.1972 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2010 року за ініціативною відповідача. Під час шлюбу ними було набуте майно, що належить ним на праві спільної сумісної власності, відносно яког о була домовленість про його розподіл в натурі у добровільному порядку. Як вказує позивач, останні роки їх спільне майно знаходилось у користуванні відповідача, оскільки вона за сімейними обставинами періодично виїздила за межі України. Коли вона приїхала до м. Харкова у травні 2015 року вона встановила, що частиною їх спільного майна відповідач розпорядився на власний розсуд, а частиною відмовив користуватись. Вказує, що у 2004 році відповідач продав спільний пай у вигляді гаражного боксу № 128 у ГБК «Дружба» у м. Харкові У зв'язку з виникненням конфлікту, розподілити спільне майно у добровільному порядку за взаємною згодою сторони не можуть, тому звернулися до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав уточнені позовні вимоги, просив задовольнити уточнений позов в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], якає діє на підставі договору, заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в повному обсязі за недоведеністю та безпідставністю. Відповідач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з зустрічною позовною заявою в якій після уточнення остаточно просив виділити йому у власність садовий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», літній душ літ. «В», вбиральня літ «Г», огорожа № 1, свердловина літ. «К», розташований за адресою: Харківський район, с. Циркуни, садівниче товариство «ФЕД»; визнати його особистою приватною власністю автомобіль марки Mitsubishi, державний реєстраційний номер [NUMBER], набутий у 2007 році; виділити у власність [PERSON] двоповерхову цегляну будівлю з підвальним приміщенням розміром 6х8 у садівничому товаристві «Яблунька» за адресою: Харківська область, Зміївський район, смт. Зідьки; виділити у власність [PERSON] пайовий внесок у ГБК «Центральний». В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що дійсно зі [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.04.1972 року, від шлюбу народився син [PERSON], у 2000 році їх родина виїхала до США на постійне місце проживання, де він тяжко захворів та через декілька місяців повернувся до України, дружина з сином не повернулися до України і по теперішній час залишаються постійно проживають у США, проте залишається зареєстрованою в м. Харкові для отримання пенсії. Як вказує відповідач, по зустрічному позову позивач їх родина розпалась з 2001 року, з цього часу їх сімейні стосунки не відновлялись, мали окремий бюджет, окремо вели господарство. Не заперечує, що за час перебування у шлюбу ними було набуте спільне майно не заперечуючи розподілити його за період перебування у шлюбі, до припинення шлюбних відносин, тобто з 21.04.1972 року по 2001 рік, при цьому відійшовши від рівності часток у бік зменшення такого розміру [PERSON] виходячи з того, що на час припинення сімейних відносин з 2001 року та виїзду за межі України він своїми коштами та працею добудував 50% садівничого будинку у садівничому товаристві «ФЕД», проводив ремонти, утримував та сплачував всі необхідні платежі, з урахуванням постійного користування та проживання у м. Харкові обґрунтовує потребу у його виділенні. Суд, заслухавши думки присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.04.1972 року по 31.05.2010 року, який розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2010 року. Зі змісту рішення суду вбачається, що представник [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони проживають окремо з 2001 року. Згідно довідки дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що сторони з 28.11.1980 року зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Зі зміст письмової заяви [PERSON] від 17.05.1994 року вбачається, що він прийняти його членом ГСК «Дружба» та виділити місце для будівництва гаражу. Відповідно до копії його заяви від 30.09.2004 року вбачається, що [PERSON] просить виключити його з членів кооперативу за власним бажанням, а належний йому пай з відповідною земельною ділянкою передати [PERSON] Згідно висновку про вартість майна суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Міжнародний інститут оцінки «ЛОТ» від 12.10.2015 року вартість матеріалів від розібрання двоповерхневого цегляного будинку з підвальним приміщенням розміром 6х8, що знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, садівниче товариство «Яблонька» станом на дату оцінки становить 47650,00 грн. Зі змісту копії листа філії Харківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 19.06.2015 року вбачається, що гроші - пенсію з 01.10.2005 року по 24.03.2009 року за рахунком № [NUMBER] замість [PERSON] отримував за довіреністю її чоловік [PERSON] Згідно копії виписки рахунку № [NUMBER] філії Харківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», відкритий [PERSON] в національній валюті вбачається, що за період з 17.08.2005 року по 19.05.2015 року станом на 14.08.2012 року видано 21768,42 грн. Згідно копії довідки садівничого товариства «ФЕД» (ЄДРПОУ 23322947) вбачається, що [PERSON] за період з 2003 року по 2011 роки сплачував членські внески за земельну ділянку № [NUMBER], що знаходиться в садівничому товаристві «ФЕД», який зареєстрований на його дружину [PERSON] Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Mitsubishi, модель Colt, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] вбачається, що власником транспортного засобу є [PERSON] Згідно копії договору № б/н від 15.04.2006 року вбачається, що між [PERSON] та ТОВ «Техно-Арт» укладеного договір, відповідно до якого [PERSON] придбав у власність новий автомобіль марки Mitsubishi Colt 1,3 комплектації, кузов № [NUMBER], сірого кольору за ціною 85000 грн., в тому числі ПДВ 14166,67 грн. та який переданий на підставі акту приймання-передавання 15.06.2006 року. Згідно висновку про вартість майна суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Міжнародний інститут оцінки «ЛОТ» від 09.10.2014 року вартість автомобілю марки Mitsubishi, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 123450 грн. Згідно висновку про ринкову вартість об'єкту (витяг зі звіту № 1-1748) вбачається, станом на 21.12.2015 року ринкова вартість автомобілю марки Mitsubishi, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 140300 грн. Згідно висновку про ринкову вартість об'єкту (витяг зі звіту № 1-1747) вбачається, станом на 23.12.2015 року ринкова вартість садового будинку, розташованого на земельній ділянки площею 0,06 га на території садового товариства «ФЕД» Циркунівської сільської ради Харківської області становить 237 650 грн. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається зі змісту позовних вимог сторони звернулися до суду з позовними вимогами про поділ наступного майна подружжя, а саме: - садового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», літній душ літ. «В», вбиральня літ «Г», огорожа № 1, свердловина літ. «К», розташований за адресою: Харківський район, с. Циркуни, садівниче товариство «ФЕД»; - пайового внеску у вигляді гаражного боксу [NUMBER], площею 21,6 кв.м., який знаходиться в гаражно - будівельному кооперативі «Центральний»; - двоповерхову цегляну будівлі з підвальним приміщенням розміром 6х8 м., яка знаходиться у садівничому товаристві «Яблонька» Зміївського району Харківської області; - автомобіль марки Mitsubishi державний номер [NUMBER]. Відповідно до вимог статті 22 КЗпШС України (в ред. 1969 року) майно, набуте подружжя в період шлюбу, є їх спільної сумісною власністю, і кожен із подружжя має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Вимогами статей 28-29 КЗпШС України (в ред. 1969 року) визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України (2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також, суд враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року №6-38цс15. Вимогами статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до вимог статей 70-71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про власність» (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є членом гаражного кооперативу «Центральний» з 1998 року йому належить пайовий внесок у вигляді гаражного боксу [NUMBER] загальною площею 21,3 кв.м., що підтверджується копією договору від 16.09.1998 року, випискою з протоколу № 5 засідання уповноважених ГБК «Центральний» від 16.09.1998 року , а також листом голови правління ГБК «Центральний» № 1 від 15.06.2015 року. За змістом п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.06.1991 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльність гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання за сторонами по справі право власності по ? частки пайового внеску в гаражно - будівельному кооперативі «Центральний» у вигляді гаражного боксу [NUMBER], площею 21,6 кв.м. Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1, ч.4, ч.5 статті 72 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно висновків, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При вирішення питання про поділ майна подружжя, суд зазначає, що між сторонами по справі не досягнуто згоду щодо добровільного поділу майна подружжя, сторони не погодились з жодним варіантом поділу майна між собою, а також відмовились від добровільної виплати грошової компенсації. Згідно вимог статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч.6, ч.7 статті 57 Сімейного кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. З огляду на викладене враховуючи, що автомобіль марки Mitsubishi, державний реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний [PERSON] під час шлюбу, а сторонами не досягнуто домовленості щодо його поділу та розміру компенсації, враховуючи рівність часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованим та справедливим визнання вказаного автомобіля об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за кожним із них право власності на ідеальні частки у даному майні в порядку поділу майна. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що вказаний автомобіль було придбано ним після фактичного припинення стосунків зі [PERSON] та за власні кошти, оскільки вказані доводи не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки Mitsubishi Colt 1,3 комплектації, кузов № [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER] придбано [PERSON] на підставі договору № б/н від 15.04.2006 року та оформлено на нього згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Заперечуючи проти вимог [PERSON] про поділ майна подружжя, [PERSON] вказує, що вказаний автомобіль ним було придбано після припинення фактичних стосунків зі [PERSON], посилаючись що вказані обставини встановлено заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2010 року. Разом з тим суд не приймає до уваги доводи [PERSON] та його представника, що вказане твердження встановлено вищевказаним заочним рішенням, оскільки як вбачається з його змісту, зазначені відомості були лише пояснення його представника в судовому засіданні та які не підтверджуються іншими належними доказами по справі. Окрім цього, за вказаний період часу, як вбачається зі змісту листа філії Харківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 19.06.2015 року [PERSON] як чоловік отримував пенсію за [PERSON] за довіреністю протягом 01.10.2005 року по 24.03.2009 року, що ним не заперечувалось в судовому засіданні, а також сплачував за неї членські внески за земельну ділянку № [NUMBER], що знаходиться в садівничому товаристві «ФЕД», який зареєстрований на його дружину [PERSON] за період з 2003 року по 2011 роки. Доказів щодо його майнового стану за вказаний період часу [PERSON] та його представник до суду не надали. Таким чином, під час розгляду справи суду не представлені належні відомості про придбання вказаного автомобіля в період окремого проживання сторін у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також відомості на підтвердження того, що кошти, за які був придбаний автомобіль є особистою приватною власністю чоловіка [PERSON], у зв'язку з чим суд вважає його доводи необґрунтованими та безпідставними, які спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Вирішуючи питання про поділ між сторонами двоповерхової цегляної будівлі з підвальним приміщенням розміром 6х8 м., яка знаходиться у садівничому товаристві «Яблонька» Зміївського району Харківської області суд приходить до наступного. Відповідно до положень статей 355 та 367 Цивільного кодексу України та статей 71 Сімейного кодексу України може були поділено в натурі лише те майно, право власності на яке набуто (виникло) в установленому Законом порядку. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами сторонами не було надано належні та допустимі письмові докази в підтвердження проведення державної реєстрації права власності на вказане майно, а саме правовстановлюючих документів на вказану будівлю. Згідно роз'яснень даних в п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. За таких обстави позовні вимоги в частині визнання права власності на цегляну будівлі з підвальним приміщенням розміром 6х8 м., що знаходиться у садівничому товаристві «Яблонька» Зміївського району Харківської області підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за кожною із сторін права власності на ідеальні частки у даному майні в порядку поділу майна. У зв'язку з чим суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на ? вартість будівельних матеріалів і конструкції двоповерхової цегляної будівлі з підвальним приміщенням розміром 6х8 м., яка знаходиться у садівничому товаристві «Яблонька» Зміївського району Харківської області Вирішуючи питання про визнання за сторонами права особистої приватної власності на садовий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», літній душ літ. «В», вбиральня літ «Г», огорожа № 1, свердловина літ. «К», розташований за адресою: Харківський район, с. Циркуни, садівниче товариство «ФЕД» суд приходить до наступного. Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого [PERSON], в тому, що на підставі рішення виконкому Циркунівської сільської ради народних депутатів від 19.06.1996 року № 349 їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 гектарів, що розташована на території Циркунівської с/ради в садовому товаристві «ФЕД», ділянка № [NUMBER], землю передано для садівництва. Згідно копії інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що садовий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», літній душ літ. «В», вбиральня літ «Г», огорожа № 1, свердловина літ. «К», загальною площею 75,7 кв.м., житлова площа 23,4 кв.м., розташований за адресою: Харківський район, с. Циркуни, садівниче товариство «ФЕД» належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER], виданого 26.05.2015 року реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції, розмір частик 1/1. За таких обставин враховуючи, що право власності на вищезазначений садовий будинок зареєстровано за [PERSON] у 2015 році на підставі свідоцтва про право власності, тобто вже після розірвання шлюбу з [PERSON] суд приходить до висновку про відсутність на теперішній час підстав для визнання права власності на вказане майно за кимось з подружжя з огляду на наступне. Так, звертаючись до суду з позовними вимогами [PERSON] та його представником не було надано суду жодного доказу в підтвердження будівництва вказаного будинку в період шлюбу, період придбання будівельних матеріалів, сплату будівельних/ремонтних робіт, вжиття заходів для прийняття нерухомого майна до експлуатації тощо. Окрім цього, враховуючи, що позивач по зустрічному позову [PERSON] вважає садовий будинок спільною сумісною власністю подружжя він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визнання нечинним свідоцтва про право власності, яким зареєстровано право власності за [PERSON] після розірвання шлюбу. Тому враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що позивач по зустрічному позову [PERSON] та його представник не зверталися до суду з уточненням зустрічних позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій за недоведеністю та не обґрунтованістю. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на вказаний садовий будинок, оскільки її право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER], виданого 26.05.2015 року реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції у зв'язку з чим додаткового підтвердження не потребує. Сторони не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду та розглядом цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: partial