Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що їй на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 2,685 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Зазимської сільської ради Броварського району Київської області. Вказана земельна ділянка складається з двох окремих частин: земельної ділянки площею 1,695 га і площею 0,9905 га, та належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 101254, виданного 14 червня 2001 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 056777, виданного 19 липня 2004 року. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2008 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку було припинено право власності [PERSON] на вказані земельні ділянки (площею 1,695га, 0,9905га) та визнано право власності на них за [PERSON] На підставі вказаного рішення [PERSON] 08 вересня 2008 року отримав два державні акти на право власності на земельні ділянки площею 1,695га та 0,9905га. Ухвалами Апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня та 16 вересня 2010 року рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Посилаючись на те, державні акти на право власності на земельні ділянки отримані відповідачем незаконно, позивачка просить: - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678985 від 08 вересня 2008 року, виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2008 року на земельну ділянку площею 0,9905 га, що розташована у селі Зазим'я Броварського району Київської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221282801:01:007:0007; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678990 від 08 вересня 2008 року, виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2008 року на земельну ділянку площею 1,6945 га, що розташована у селі Зазим'я Броварського району Київської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221282801:01:027:0012; - скасувати державну реєстрацію права власності на дані земельні ділянки за відповідачем, зобов'язавши управління Держемагенства у Броварському районі внести відповідний запис у Книгу записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди земмлі; - визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 1,6945га та 0,9905 га; - скасувати арешт на вказані земельні ділянки, зобов'язавши Державну реєстраційну службу України та Броварське районне виробниче відділення Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК» внести відповідні дані про припинення арешту до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. У судове засідання позивач не зявилася, подала письмову заяву, у якій просить задовольнити позов та розглянути справу в її відсутності. Управління Держземагенства у Броварському районі Київської області просило розглянути справу у відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку. що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 2,685 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Зазимської сільської ради Броварського району Київської області. Вказана земельна ділянка складається з двох окремих частин: земельної ділянки площею 1,695 га і площею 0,9905 га, та належала позивачці на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 101254, виданного 14 червня 2001 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 056777, виданного 19 липня 2004 року. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2008 року, ухваленому в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку, право власності [PERSON] на зазначені земельні ділянку площею 1,695га і 0,9905га було припинено та визнано право власності на них за відповідачем. 08 вересня 2008 року на підставі даного рішення суду на ім'я [PERSON] було виготовлено два державні акти на право власності на вказані земельні ділянки: серії ЯЖ №678985 на земельну ділянку площею 0,9905га, кадастровий номер 3221282801:01:007:0007, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та серії ЯЖ №678990 на земельну ділянку площею 1,6945га, кадастровий номер 3221282801:01:027:0012, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832500499 та № 010832500504. 03 березня 2010 року постановою заступника начальника слідчого відділу УБОЗ ГУУМВС України в Київській області в межах розслідування кримінальної справи № 33-0002, порушеної 15 лютого 2010 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактами заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах, земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221282801:01:007:0007, 3221282801:01:027:0012, оформлені на [PERSON], визнані речовим доказом у цій кримінальній справі та на них накладено арешт. Ухвалами Апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня та 16 вересня 2010 року рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2008 року року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до вимог п. "г" ст. 140 ЗК України право власності на земельну ділянку припиняється у разі звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на наведене та враховуючи, що рішення суду, яким звернено стягнення та припинено право власності позивача на земельні ділянки, та на підставі якого відповідач отримав державні акти на право власності на спірні земельні ділянки, скасовано, суд вважає, що отримані на ім'я відповідача державні акти на право власності на земельні ділянки підлягають визнанню недійсними, а їх державна реєстрація - скасуванню. При цьому суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання управління Держемагенства у Броварському районі внести відповідний запис у Книгу записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про скасуваня державної реєстрації права власності, оскільки позивач з такими вимогами до цього органу не зверталася та не отримувала відмови у вчиненні зазначених дій. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що вимоги про визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки також підлягають задоволенню. За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦПК України суди в порядку цивільного судочинства розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що арешт на земельні ділянки накладений в рамках розслідування кримінальної справи, тому суд вважає, що оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України (1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Згідно із п. 9 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, прийнятого Верховною Радою України 13 квітня 2012 року, чинного з 19 листопада 2012 року (далі - КПК України (2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. У ч. 1 ст. 174 КПК України (2012 року) встановлено, що власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. За змістом положень ч. 2 ст. 174 КПК України (2012 року) арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано. Виходячи з наведеного, суд вважає, що питання щодо скасування постанови слідчого про накладення арешту на земельні ділянки має вирішуватись в порядку та за правилами кримінального судочинства, а тому відмовляє у задоволенні позовної вимоги про скасування арешту та та зобов'язання Державної реєстраційної служби України і Броварського районного виробничого відділення Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК» внести відповідні дані про припинення арешту до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: partial