Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача не чинити перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою № 6, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, буд. 76 (далі Квартира), а також вселити його у вищевказану Квартиру. В обґрунтування позову зазначив, що 03.02.2015 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] посвідчений договір купівліпродажу, за яким [PERSON] передав, а позивач прийняв у власність 1/2 частини Квартири. 03.02.2015 року на підставі зазначеного договору була здійснена державна реєстрація права власності позивача на зазначене майно. Проте, на теперішній час 1/2 часткою Квартири, що є власністю позивача, безпідставно та всупереч волі позивача користується відповідач, яка не визнає його право власності на 1/2 частку Квартири, не надає ключі від вхідних дверей до Квартири та не допускає позивача та членів його родини у приміщення Квартири. На зауваження позивача відповідач не реагує та перешкоджає вселенню позивача у Квартиру та користуванню нею. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. При цьому представник відповідача пояснила суду, що відповідач не визнає право власності позивача на частку Квартири та звернулась до суду з позовом щодо переведення на неї прав та обов'язків покупця за вказаним вище договором. Також зазначила, що відповідач заперечує проти її спільного проживання із сторонньою особою, якою є позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідача не знає, а позивач є батьком його товариша. Позивач в його присутності намагався потрапити до Квартири, проте двері до Квартири відчинені не були, про що складені відповідні акти про доступ до майна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його батьком, та що останній позбавлений можливості доступу до Квартири, про що складені відповідні акти про доступ до майна. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з Договору купівлі продажу Квартири від 03.02.2015 року, позивач [PERSON] набув у власність 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 35. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33105200 від 03.02.2015 року, власником 1/2 частки Квартири є позивач. Відповідно до довідки № 3397, виданої 13.11.2015 року КП «Жилкомсервіс», за адресою Квартири зареєстровано дві особи: відповідач [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [INFO]. [PERSON] про доступ до Квартири від 24.09.2015 року, 21.10.2015 року, 21.12.2015 року, 29.12.2015 року, в момент знаходження за адресою Квартири доступ до приміщення виявився неможливий, а саме: співвласники, що мешкають у Квартирі, ключі від вхідних дверей тамбуру та Квартири не надають, на дзвінки та стук двері не відчиняють, від спілкування ухиляються. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. [PERSON] ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею ст. 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. [PERSON] ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР\~(далі -\~ЖК УРСР). За наданих суду доказів вбачається, що позивач позбавлений можливості користуватись його власністю, а саме часткою Квартири, та проживати у вказаній Квартирі. Зазначена обставина не спростовувалась представником відповідача, яка пояснила, що, наскільки їй відомо, відповідач не вважає позивача власником Квартири та заперечує проти їх спільного проживання в одній Квартирі. За таких обставин суд приходить до висновку відносно обґрунтованості позовних вимог щодо вселення позивача до Квартири та зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вказаною власністю. Щодо вимог позивача про зобовязання відповідача не чинити йому перешкод у розпорядженні Квартирою, то суд відмовляє у вказаних вимогах з огляду на наступне. Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не доведено, що відповідач перешкоджає йому у розпорядженні належною йому часткою Квартири, в зв'язку з чим суд відмовляє у вказаній частині позовних вимог. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача відносно того, що відповідач не визнає право власності позивача на частку Квартири та заперечує проти її спільного проживання із сторонньою особою, якою є позивач, оскільки судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частки Квартири та вказані доводи згідно чинного законодавства України не можуть бути підставою для відмови в позові та позбавленні позивача можливості користуватись його власністю.

Outcome: partial