Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на 1\\2 частину об'єкту нежитлової нерухомості - комплексу, що складається з будівлі А-3 (ІІ-ІІІ поверхи даної будівлі незавершені будівництвом) площею 331,9 кв.м., навісу Г, бесідки Д-1, огорожі № 1, фонтану ІІ, розташованого за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 414542623107, право власності на який зареєстровано за [PERSON]. Крім того, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 276,3 кв.м., основою площею 168,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер майна 20701568, право власності на яке зареєстровано за [PERSON] та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлової квартири загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер майна 10117390, право власності на яку зареєстровано за [PERSON]. А також, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за Ѕ частину вартості автомобіля марки Mitsubishi Outlander [NUMBER] у сумі 155 024 грн. 50 коп., залишивши цей автомобіль у власності [PERSON] та понесені нею судові витрати у справі. В обґрунтування уточненого позову позивачка вказує, що з 15 грудня 1990 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Починаючи з кінця серпня 2017 року сторони припинили спільне проживання як одна сім'я, відповідач знайшов собі іншу жінку, до якої переїхав проживати. До цього часу сторони мали спільний бюджет. За період спільного проживання в шлюбі сторонами було придбане наступне майно: об'єкт нежитлової нерухомості - комплекс, що складається з будівлі А-3 (ІІ-ІІІ поверхи незавершене будівництво) площею 331, 9 кв. м., навісу Г, бесідки Д-1, огорожі № 1, фонтану II, розташований за адресою: [ADDRESS], вартість даного комплексу становить 300 000 грн; нежитлове приміщення загальною площею 276, 3 кв. м., основною площею 168, 7 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS], вартість даного приміщення становить 327 901 грн; трикімнатну житлову квартиру житловою площею 36, 2 кв. м., загальною площею 63, 1 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] вартість даного майна становить 55 291 грн та автомобіль марки Mitsubishi Outlander [NUMBER] вартістю 310049 грн. 00 коп. Право власності на все вищевказане майно зареєстроване за відповідачем. Таким чином, позивачці належить право власності на 1/2 частину нажитого у період шлюбу нерухомого майна, яке зазначено у позовній заяві, що відповідає грошовій сумі в розмірі 341 596 грн. Щодо поділу автомобіля то, враховуючи ту обставину, що позивачка не має водійських прав та той факт, що автомобілем користується відповідач у справі, позивачка вважає за можливе просити суд виділити даний автомобіль у власність відповідача по справі, стягнувши з нього на її користь Ѕ частину вартості даного автомобіля, що складає 155 024, 50 грн. Позивач та її представник - адвокат Застрожнікова К.С. в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Цимбалюк М.Г. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач не визнає позов, оскільки майно, яке просить поділити позивачка, як спільне сумісне майно подружжя, є його особистим майном, придбаним на його особисті кошти. Так, нежитлове приміщення на [ADDRESS] він приватизував, а приватизоване майно є особистою власністю і поділу не підлягає. Інше майно він придбав на особисті кошти, займаючись підприємницькою діяльністю саме в спірних нежитлових приміщеннях, на підтвердження чого він надав суду звіти платника податків, податкові декларації, декларації про його доходи як приватного підприємця та інші документи, що підтверджують ведення ним підприємницької діяльності та його доходи. Щодо виплати компенсації за автомобіль, то він не згоден її виплачувати ще й тому, що на теперішній час він не має грошових коштів в такому розмірі. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши викладені в уточненій позовній заяві доводи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини: 15 грудня 1990 року між сторонами було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі сторонами на спільні сумісні кошти було придбане наступне майно: -об'єкт нежитлової нерухомості - комплекс, що складається з будівлі А-3 (ІІ-ІІІ поверхи незавершене будівництво) площею 331, 9 кв. м., навісу Г, бесідки Д-1, огорожі № 1, фонтану II, розташований за адресою: [ADDRESS], власником якого зазначений відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії 246522661, видане 24.07.2014 року / т.1 а.с.21/; -трикімнатна житлова квартира житловою площею 36, 2 кв. м., загальною площею 63, 1 кв. м., розташована за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.1997, реєстраційний № 6619, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Зубовою А.О. / т.1 а.с.22/; -комплекс, що складається з будівлі А-3 (ІІ-ІІІ поверхи даної будівлі незавершені будівництвом) площею 331,9 кв.м., навісу Г, бесідки Д-1, огорожі № 1, фонтану ІІ, розташованого за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 414542623107, право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № б/н, видане виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області /т.1 а.с.23-24/. -автомобіль Mitsubishi Outlander [NUMBER], куз. [NUMBER]. Відповідно довідки № 31/8/2343-668 від 19.08.2017 станом на 19.08.2017 за [PERSON], [INFO], зареєстровано з 19.06.2012 автомобіль Mitsubishi Outlander [NUMBER], куз. [NUMBER]. Підстава реєстрації права власності довідка-рахунок ДПІ № 527588 від 19.06.2012 /т.1 а.с.53/. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.6 вказаної статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідачем надано суду письмові докази в обґрунтування своїх вимог стосовно невизнання позовних вимог та пояснення стосовно придбання спірного майна саме ним за власні кошти як фізичною особою, а саме: копії декларації про доходи приватного підприємця [PERSON] за період з 2003 року по 2016 рік /т.1 а.с.104-110/; копії звітів суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи платника єдиного податку за 2004 - 2011 роки /т.1 а.с. 111-140/; копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 2012 -2013 роки /т.1 а.с. 142-154/; копії свідоцтв про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON], дата видачі 30.09.1997 /т.1 а.с.155-156/, копії свідоцтв про сплату єдиного податку від 18.06.2004, від 08.12.2008 /т.1 а.с.157/; копія ліцензії серії [NUMBER] на роздрібну торгівлю алкогольними напоями /т.1 а.с.159/; копію дозволу № 221 на розміщення об'єктів торгівлі і право торгівлі, видане 29.01.2002, строк дії 09.11.2008 /т.1 а.с.160/; копію дозволу № 822/34 на розміщення об'єкта торгівлі чи сфери послуг від 30.04.2004 (дозвіл дійсний 1 травня) /т.1 а.с.161/; копію договору оренди від 01.03.2001 на користування літнім майданчиком, розташованим по [ADDRESS] зі всім інвентарем, що знаходиться там, строк дії договору з 01.04.2001 по 01.04.2011 /т.1 а.с.166/; копія дозволу на проведення реконструкції кафе по [ADDRESS] /т.1 а.с.167/; копії документів про здійснення підприємницької діяльності кафе «АрАрАт» /т.1 а.с.168-175/; копію договору № 325 по купівлі-продажу майнового комплексу та будівлі на аукціоні від 20.11.1997, відповідно до якого [PERSON] придбав у власність державне майно - будівлю загальною площею 269,6 кв.м. та майновий комплекс кав'ярні, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці 410,7 кв.м. /т.1 а.с.176-182/; копію документів про користування [PERSON] земельною ділянкою по [ADDRESS] та по [ADDRESS] /т.1 а.с.183-193/; копії додаткових угод № 1 та № 2 від 27 березня 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11384825000 від 21.08.2008 /т.1 а.с.194-201/. Так, дійсно в судовому засіданні знайшло підтвердження те, що відповідач займався підприємницькою діяльністю і саме в спірних нежитлових приміщеннях, зареєстрованих на його ім'я. Але, як пояснила позивачка, вона теж працювала на спільний бізнес, навчала офіціантів роботі, вела бухгалтерію. Вона має відповідну освіту, на підтвердження чого надала копію диплома про наявність у неї відповідної освіти (т.2 а.с.75). Свідок [PERSON] - дочка сторін в судовому засіданні підтвердила, що у них була дружня сім'я, батько більше займався ресторанним бізнесом. Він постійно говорив, що це сімейний бізнес. Мати допомагала йому у всьому, навчала офіціантів, вела фінансові папери, оскільки вона має відповідну освіту. Бюджет сім'ї був спільний. Крім того, вони на земельній ділянці бабусі мали більше 20 теплиць, в яких вирощували зелень, овочі, полуниці. Частина вирощеного йшла до ресторану, а частина - реалізовувалась. Мати займалась вихованням дітей, але ще й працювала в теплицях. Свідок [PERSON] - син сторін в судовому засіданні підтвердив, що дійсно батько більш займався ресторанними справами, вони його бачили рідко, він приходив пізно вночі, а вранці, коли вони йшли до школи, він спав. Але мати також працювала, вона вирощувала в селі у бабусі в теплицях зелень, овочі та займалась вихованням дітей. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що сторони жили однією дружною сім'єю, мали спільний бюджет, разом їздили відпочивати. Тривалий час вони ходили в плавання на судні, звідти у них первісний капітал. Потім вони поставили на ринку металевий павільйон, торгували там. Поступово розвивались, придбали приміщення, почали його розбудовувати. Позивачка працювала і в кафе. А якщо не в кафе, то з ранньої весни до пізньої осені вона працювала в теплицях, у них було більше 20 теплиць. Там вони вирощували зелень, овочі, полуницю. Частина вирощеного йшло в кафе, а частина - на реалізацію. Згідно з довідкою № 71505-23.1 від 05.10.2017 [PERSON] в ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитні договори: №500589409 від 21.04.2017 на сума кредиту 199 120, 00 грн., строк дії договору до 24.04.2021; договір № 500438349 від 11.12.2013, сума кредиту 105 011, 00 грн., дата закриття договору 14.11.2016; договір № 21051333332 від 21.06.2012, сума кредиту 148 101,47 грн., дата закриття договору 22.05.2014 (право вимоги було відступлене за даним договором ПАТ «Профін Банк» до ПАТ «Альфа-Банк») /т.1 а.с.70/. Відповідно довідки № 72-4-14-265 від 04.10.2017 [PERSON] в АТ «УкрСиббанк» уклав наступні кредитні договори: договір № 10402874000 від 16.11.2015, відповідно до якого отримав грошові кошти у розмірі 17 300 доларів США, забезпечення за кредитним договором є трикімнатна квартира, фінансова порука; договір № 11384825000 від 21.08.2008, відповідно до якого отримав грошові кошти у розмірі 32 600 доларів США, забезпечення за кредитним договором є трикімнатна квартира, фінансова порука; договір № 11430754000 від 20.05.2011, відповідно до якого отримав грошові кошти у розмірі 234 293,20 доларів США, забезпечення за кредитним договором є трикімнатна квартира; договір № 91110433000 від 19.10.2011, відповідно до якого отримав грошові кошти у розмірі 15 663,17 доларів США, забезпечення за кредитним договором є застава майна по кредитному договору /т.1 а.с.81-86/. Згідно з довідкою № 1757-26-б/б від 15.11.2017 станом на 19.08.2017 та станом на 15.11.2017 в ПАТ «Альфа-Банк» відсутні депозитні вклади на ім'я [PERSON] /т.1 а.с.97/. На виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.06.2018 АТ «УкрСиббанк» надав суду копії кредитних договорів, які були укладені з [PERSON], а саме: копія договору про надання непоновлювальної кредитної лінії № 47-243-К\\Р від 16.11.2005, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США; -04.06.2007 на ім'я начальника ЗТУ АКІБ «УкрСиббанк» від [PERSON] надійшла заява, якою вона дала свою згоду на збільшення суми кредиту, отриманої її чоловіком [PERSON] в АКІБ «УкрСиббанк» згідно кредитного договору № 47-243-К\\Р від 16.11.2005 зі всіма додатками та доповненнями до нього до 26 300, 00 доларів США /т.2 а.с. 5-11/. З умовами кредитного договору № 47-243-К\\Р від 16.11.2005 ознайомлена /т.2 а.с.12/; -копії додаткової угоди № 1 від 05.05.2006, додаткової угоди № 2 від 13.11.2006, додаткової угоди № 3 від 04.06.2007, додаткової угоди № 4 від 09.07.2007, додаткової угоди № 5 від 20.07.2007, додаткової угоди № 6 від 28.08.2007, додаткової угоди № 7 від 27.03.2009, додаткової угоди № 8 від 06.05.2010, додаткової угоди № 9 від 04.05.2011, вказані додаткові угоди були укладені до кредитного договору № 47-243-К\\Р від 16.11.2005 /т.2 а.с.13-32/; -копію договору поруки № 10402874000/П від 04.06.2007, відповідно до умов якого поручителем по кредитному договору № 47-243-К\\Р від 16.11.2005 за виконання позичальником [PERSON] умов договору виступає фізична особа - [PERSON] /т.2 а.с.33/. Відповідно до копії договору іпотеки № 47-243-К/Р/З від 16.11.2005 іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку нерухоме майно - житлове приміщення, зазначене в п. 1.4 цього договору. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором № 47-243-К\\Р від 16.11.2005 та за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № 1 від 16.11.2005 до Договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки /т.2 а.с.34-37/. Так, 21.08.2008 на ім'я начальника ЗТУ АКІБ «УкрСиббанк» від [PERSON] надійшла заява, якою вона дала свою згоду на підписання її чоловіком [PERSON] кредитних договорів, укладених між ним та ЗТУ АКІБ «УкрСиббанк» № 11384825000 від 21.08.2008 на суму 32 600,00 доларів США та № 11384839000/11384839001 від 21.08.2008 на суму 3 820,00 строком на 120 місяців. З умовами кредитних договорів № 11384825000 від 21.08.2008 та № 11384839000/11384839001 від 21.08.2008 ознайомлена /т.2 а.с.39-64/. Відповідно до копії договору поруки № 224206 від 21.08.2008 поручителем за зобов'язанням [PERSON] за кредитним договором № 11384825000 від 21.08.2008 виступає [PERSON] /т.2 а.с.65-66/. Згідно із копією договору іпотеки від 21 серпня 2008 року іпотекодавець [PERSON] в забезпечення виконання умов кредитних договорів № 11384825000 від 21.08.2008 та № 11384839000/11384839001 від 21.08.2008 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /т.2 а.с. 67-69/. 19.10.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір № 91110433000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] отримав суму кредиту у розмірі 15 663, 17 грн. /т.2 а.с.70-72/. Згідно із письмової інформацією від 05.09.2018 [PERSON] надала згоду на укладання її чоловіком [PERSON] двох кредитних договорів № 500589409 від 21.04.2017, наведена у Додатку № 2 та № 21051333332 від 21.06.2012, наведена у Додатку № 4; у кредитних договорах № 500589409 від 21.04.2017, № 500438349 від 11.12.2013 та № 21051333332 від 21.06.2012, наведені у Додатках 1,3,4 [PERSON] не виступала поручителем по жодному з договорів /т.2 а.с.89-108/. Суд, проаналізувавши документи щодо укладання відповідачем кредитних договорів, прийшов до висновку, що відповідач як фізична особа брав в банку споживчі кредити. При цьому, його дружина - позивачка давала згоду на укладання цих споживчих кредитів. Тобто, кредити брались відповідачем в період шлюбу та в інтересах сім'ї і сплачувались в період шлюбу. Доказів іншого суду не надано. Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім'ї і не є особистою власністю подружжя. Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, а також заперечення відповідача та представника відповідача, суд виходить з наступного: Згідно з частиною другою ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Крім того, за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком. Майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об'єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка." Окрім цього, для суду важливим є встановлений факт, що нерухомість була придбана в інтересах сім'ї. Тому, відповідно до ч.4 ст.65СК України договори купівлі-продажу, кредиту та іпотеки створюють обов'язки для обох з подружжя і після розлучення. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено в статті 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно до ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім'ї і не є особистою власністю подружжя. Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України в справах № 6-79цс13, №6-2641цс15, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна, є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити у даному випадку висновок про те, що спірне майно було придбане під час юридичного шлюбу подружжя, тобто, є їх спільним сумісним майном. Відповідачем не було доведено, що спірна нерухомість була придбана за власні кошти, а не за кошти подружжя. Він не надав суду доказів розміру власних коштів, джерела їх отримання. З наданих суду допустимих доказів вбачається, що останнім вказане спірне нерухоме майно було придбане як фізичною особою. Посилання відповідача на те, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], є його особистим майном оскільки воно придбане ним в результаті приватизації, є безпідставними. У даному випадку мала місце не безоплатна приватизація нерухомого майна, а придбання державного майна з аукціону за договором купівлі-продажу за певну суму. Відповідач не надав суду доказів того, що за вказаним договором купівлі-продажу нерухомості він сплатив особисті кошти, а не спільні сумісні кошти подружжя. Таким чином, як позивачу так і відповідачу відповідно до статті 63 Сімейного Кодексу України належить право власності на 1/2 частину спірного майна. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя», а також згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2565цс16 від 18.01.2017 року, яка підтримується й практикою Верховного Суду, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Так, відповідач категорично не погодився на виплату позивачу грошової компенсації за Ѕ частку автомобіля у заявленому розмірі 155 024 грн. 50 коп. Спірний автомобіль є очевидно неподільним в натурі. На підставі наявних у справі матеріалів суд виходить з неподільності спірного автомобілю (оскільки інше не встановлено) та наявності підстав для застосування наведених вище положень ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, тобто, для часткового задоволення позову шляхом визнання за кожною із сторін по 1/2 ідеальній частці спірного автомобіля та залишенням його у спільній частковій власності сторін. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 7 197 грн. 91 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом та 500 грн. витрати на залучення експерта. На підставі викладеного,

Outcome: partial