Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень від 09 вересня 2019 року, просить поділити її з [PERSON] спільне сумісне нерухоме майно подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 31/80 частину житлового будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 18/80 частин житлового будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 31/80 земельної ділянки, площею 0,1000 га, розташованої по [ADDRESS] із цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки: 1212400000:02:038:0059; визнати за [PERSON] право власності на 31/80 земельної ділянки, площею 0,1000 га, розташованої по [ADDRESS] із цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки: 1212400000:02:038:0059; визнати за [PERSON] право власності на 9/40 земельної ділянки, площею 0,1000 га, розташованої по [ADDRESS] із цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки: 1212400000:02:038:0059; визнати автомобіль марки Mersedes-Benz 207D, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , білого кольору, 1988 року випуску особистою приватною власністю [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 24 вересня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, за час якого придбали 11/20 та 09/20 частини жилого будинку [ADDRESS] та автомобіль марки Mersedes-Benz 207D державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , білого кольору, 1988 року випуску. Взаємної згоди про поділ майна між сторонами не досягнуто. Також, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить витребувати із незаконного володіння [PERSON] : автомобіль марки державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , білого кольору, 1988 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; ключі від автомобілю. [PERSON] просила стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником вищевказаного автомобіля. На початку 2019 року відповідач забрав із будинку, де проживала позивач, даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобілю і до теперішнього часу не повернув. Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження. 16 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просив поділити майно, що належить йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності наступним шляхом: визнати за ним право власності на 1/2 частку автомобіля марки Mersedes-Benz 207D, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , білого кольору, 1988 року випуску; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля марки Mersedes-Benz 207D, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , білого кольору, 1988 року випуску; визнати за ним право особистої власності на: холодильник «ВOSH», вартістю 8000 гри.; варильну поверхню «Virpool», вартістю 4000 грн.; бензопилу «Тайга», вартістю 1000 грн.; бензокосу «Тайга», вартістю 1000 грн.; повітряний компресор «Міол», вартістю 2000 грн.; перфоратор «Shtern», вартістю 1000 грн.; шуруповерт «Дніпро», вартістю 1000 грн.; кутошліфувальну машину, вартістю 2000 грн.; електролобзік «Фіолент», вартістю 1000 грн.; міні мийку високого тиску «Макіта», вартістю 3000 грн.; бетонозмішувач, вартістю 2000 грн.; загальна вартість майна 26000.00 грн.; визнати за [PERSON] право особистої власності на: LED смарт ТУ «ВRAVIS» 32 дюйми, вартістю 10000 грн.; духову шафу «Virpool», вартістю 3000 грн.; пральну машину «Міlе», вартістю 7000 грн.; дві промислові швацькі машини 22 класу зі столами та приводами, вартістю 5000 грн.; промисловий чотиринитковий оверлок, вартістю 1000 грн.; загальна вартість майна - 26000,00 грн. Позивач за первісним позовом у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився. Згідно відзиву на позов від 16 грудня 2012 року просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначив, що спірний автомобіль придбали за спільні кошти. Факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу, на ім`я лише одного з подружжя, не впливає на його правовий режим (режим спільного майна). У судовому засіданні пояснив, що вимоги [PERSON] щодо поділу будинку та земельної ділянки визнає, а щодо транспортного засобу - ні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що зі слів сторін спірний автомобіль було придбано за рахунок коштів, отриманих від продажу будинку позивача. Ознайомившись з матеріалами справи, повно та всебічно дослідивши всі обставини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 вересня 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів Дніпропетровської обл., актовий запис № 778. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] » (а.с.12). Згідно копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 19 листопада 2002 року, [PERSON] та [PERSON] купили 9/20 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 вересня 2000 року [PERSON] 11/20 частини жилого будинку № 28 , загальною площею 37,4 кв.м., жилою площею 22,0 кв.м з господарчими спорудами. Згідно копій державних актів на земельну ділянку серії ДП № 2062070, ДП № 2062019, [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення сесії Павлоградської міської ради за № 537 від 18.01.2005 року є власниками земельної ділянки площею 0,1000 га у межах згідно з планом буд. [ADDRESS] , кадастровий номер: 1212400000:02:038:0059 (а.с.15,16). Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статті 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Суд приймає до уваги, що придбані частки домоволодіння з господарськими спорудами та земельною ділянкою по [ADDRESS] , були придбані подружжям за час перебування їх у шлюбі. Таким чином, зазначене майно відповідно до діючого законодавства підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] відповідно до часток, які їм належать. За таких обставин, 9/20 частин за договором від 19 листопада 2002 року слід рахувати наступним чином: 9/40 - як спільне сумісне майно подружжя, 9/40 - як власність [PERSON] . Щодо 11/20 частин за договором від 25 вересня 2000 року - як спільне сумісне майно подружжя. А тому, враховуючи частку [PERSON] - 9/40, та рівність часток [PERSON] та [PERSON] , частки розподіляються наступним чином: 9/40 (18/80) - [PERSON] , 31/80 - [PERSON] , 31/80 - [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами ст. 212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог в тому числі й про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Як вбачається з письмової відповіді Територіального сервісного центру № 1247 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 28.03.2019 року № 31/4-1247/Г-22 згідно облікових даних електронних баз центру станом на 28.03.2019 року на ім`я [PERSON] зареєстрований автомобіль MERCEDES-BENZ 207D, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , білого кольору, 1988 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 17.12.2015 року (а.с.17). Згідно копії договору купівлі продажу транспортного засобу 1247/132 від 17.12.2015 року [PERSON] , від імені якого діяв по генеральному дорученню [PERSON] , продав [PERSON] автомобіль MERCEDES-BENZ 207D, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , білого кольору, 1988 року випуску за 43000,00 грн (а.с.143). Відповідно до ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Отже, діючи від імені [PERSON] при продажі вищевказаного автомобіля, відповідач за первісним позовом - [PERSON] в силу приписів ст. 238 ЦК України не міг діяти у власних інтересах, що свідчить про те, що рухоме майно було придбано особисто [PERSON] , а не в інтересах сім`ї як спільне сумісне майно. Крім того, за місяць до купівлі автомобіля, у листопаді того ж 2015 року, [PERSON] продала [PERSON] будинок [ADDRESS] , вартістю 90462,00 грн (а.с.18-19). Вищевказане свідчить про те, що автомобіль MERCEDES-BENZ 207D, державний номер [NUMBER] був придбаний за особисті кошти [PERSON] , а тому є її особистою власністю і не підлягає поділу між подружжям та підлягає витребуванню з незаконного володіння [PERSON] , оскільки транспортний засіб перебуває у володінні [PERSON] , який заперечує проти повернення автомобіля позивачу. Доказів того, що автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя або щодо відповідачем не доведено. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що позов в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн, не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] не надала жодних належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди. Подаючи зустрічну позовну заяву, відповідач за первісним позовом [PERSON] не надав суду докази щодо вартості рухомого майна, серед якого зазначив: холодильник «ВOSH», вартістю 8000 гри.; варильну поверхню «Virpool», вартістю 4000 грн.; бензопилу «Тайга», вартістю 1000 грн.; бензокосу «Тайга», вартістю 1000 грн.; повітряний компресор «Міол», вартістю 2000 грн.; перфоратор «Shtern», вартістю 1000 грн.; шуруповерт «Дніпро», вартістю 1000 грн.; кутошліфувальну машину, вартістю 2000 грн.; електролобзік «Фіолент», вартістю 1000 грн.; міні мийку високого тиску «Макіта», вартістю 3000 грн.; бетонозмішувач, вартістю 2000 грн.; загальна вартість майна 26000.00 грн.; LED смарт ТУ «ВRAVIS» 32 дюйми, вартістю 10000 грн.; духову шафу «Virpool», вартістю 3000 грн.; пральну машину «Міlе», вартістю 7000 грн.; дві промислові швацькі машини 22 класу зі столами та приводами, вартістю 5000 грн.; промисловий чотиринитковий оверлок, вартістю 1000 грн.. [PERSON] у своїх письмових запереченнях на зустрічний позов не погодилася із визначеною [PERSON] вартістю майна. Сторони не скористалися своїм правом на призначення судових експертиз з метою встановлення дійсної вартості спірного майна та не надали належних і допустимих доказів щодо цього. Вирішуючи питання щодо поділу майна подружжя суд обов`язково повинен враховувати дійсну вартість майна, але, оскільки сторони не надали суду доказів на підтвердження вартості та наявності вищевказаного майна, суд позбавлений можливості надати належну оцінку доводам сторін , а тому вважає, що у задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 181 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial