Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов вказаний позов (а.с. 1-18). Позивач з урахуванням уточненої позовної заяви прохає: визнати за [PERSON], [INFO], уродженого с. Мартове Чугуївського району Харківської області, паспорт серії МН 093922 виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України у Харківській області 09 липня 2001 року, право власності на 1/12 одну дванадцяту частку квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS]; встановити порядок користування приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS], виділивши [PERSON], [INFO], в користування житлову кімнату № 3 площею 11,2 кв.м. з лоджею, розташовану за адресою: [ADDRESS]., кухню площею - 10,6 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., коридор 14,9 кв.м., вбудована шафа - 0,5 кв.м. залишити в загальному користуванні; зобовязати КП «Жилкомсервіс» відкрите [PERSON] особовий рахунок відповідно до частини, відділеної йому в користування в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що він [PERSON] з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1971 року по теперішній час, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №5770. За час шлюбу, була приватизована квартира за адресою: м. Харків, проспект Московський, будинок №302. квартира №134. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло ВПЖФ УКМтаП Харківської міської ради від 14.02.2008 року р№7А-08-288421 виданої на членів сімї: [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON]. [PERSON] зазначає про те,що згідно Договору про визначення часток майна у спільній сумісній власності від 03.12.2010 року посвідченою Четвертою Харківською нотаріальною конторою, члени сімї - учасники приватизації квартири домовились визначити рівні частки у спільній частковій власності на квартиру - по 1/6 частині кожному. Після чого, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2011 p.. посвідченого Четвертою Харківською нотаріальною конторою, нами було придбано у [PERSON] належну їй 1/6 частину квартири, на імя дружини [PERSON]. Позивач вказує про те, що він був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, оскільки в даний час між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки, вона вигнала його з квартири, навіть без особистих речей. В даний час Позивач мешкаю у своєї сестри [PERSON]. У судовому засіданні Позивач, та представник Позивача адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали. Надали пояснення аналогічно викладеним у позові. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки не повідомила, заперечень на позов не надала. Правом участі представника у судовому засіданні не скористалась. Відповідно до ч.4\~ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON], пояснила, що спірна квартира була надана [PERSON] підприємством - ДП «Елекктротяжмаш», спочатку квартира не була приватизована, проте, через деякий час [PERSON] прописав там онуку та доньку - [PERSON] та [PERSON], а в подальшому по вказані квартирі учасниками приватизації - членами сімї існувала домовленість про визначення рівних часток у спільній частковій власності на квартиру - по 1/6 частині кожному. Після чого, згідно Договору купівлі-продажу квартири, нами було придбано у [PERSON] належну їй 1/6 частину квартири, на імя дружини [PERSON]. Пояснила, що відповідач, штучно створивши несприятливі умови для проживання - навмисно вигнала [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Вказала про те, що Позивач є пенсіонером та онкохворим, а отже потребує постійного догляду та лікування. У судовому засіданні встановлено: Згідно свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, шлюб було зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], 18 вересня 1971 року, актовий запис №5770. Установлено, що за час шлюбу, була приватизована квартира за адресою: м. Харків, проспект Московський, будинок №302. квартира №134. Відповідно до довідка КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1901695 від 21.08.2015 р свідоцтва про право власності на житло видане ВПЖФ УКМтаП Харківської міської ради від 14.02.2008 року р№7А-08-288421 виданої на членів сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON] (а.с. 12). Згідно Договору про визначення часток майна у спільній сумісній власності від 03.12.2010 року посвідченою Четвертою Харківською нотаріальною конторою, члени сімї - учасники приватизації квартири домовились визначити рівні частки у спільній частковій власності на квартиру - по 1/6 частині кожному. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2011 p.. посвідченого Четвертою Харківською нотаріальною конторою, нами було придбано у [PERSON] належну їй 1/6 частину квартири, на імя дружини [PERSON]. Відповідно до даних технічної інвентаризації (технічного паспорту) квартира є трикімнатною має чотири роздільні кімнати, площею 11,0 кв.м. 11,2 кв.м. 8.7 кв.м 19.0 кв.м. Інші приміщення: кухня площею 10.6 кв.м. вбиральня 1.2 кв.м, ванна та площею 2.5 кв.м. коридор 14.9 кв.м, вбудована шафа 0,5 кв.м. Квартира обладнана балконом 4.3 кв.м. лоджією 7,1 кв.м. (а.с. 13-15). У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права відшкодування моральної (немайнової) шкоди, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Ст. 391 ЦК \~України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч.3 ст. 9 Житлового Кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що дані у п. 14 постанови від 22.12.1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (із змінами і доповненнями), якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до\~ст. 179 ЖК України\~користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572\~ передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати, в тому числі встановлено, що за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій, такий розподіл здійснюється за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Враховуючи неприязні відносини, які склалися між сторонами, враховуючи, що спірна квартира складається з чотирьох кімнат, визначити порядок користування житлом, який є можливим з урахуванням розміру житлової та загальної площі квартири та з урахуванням того, що позивач та відповідачі по справі володіють даною квартирою на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Окрім того, визначаючи порядок користування житлом, суд виходить із того, які площі сторонами використовуються на даний час індивідуально, та площі які залишаються у спільному користуванні. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов\~\~підлягає задоволенню. Суд, вважає за можливе встановити порядок користування квартирою, який запропонований позивачем шляхом виділення [PERSON], [INFO] в користування житлову кімнату № 3 площею 11,2 кв.м. з лоджею, розташовану за адресою: [ADDRESS]., кухню площею - 10,6 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., коридор 14,9 кв.м., вбудована шафа - 0,5 кв.м. залишити в загальному користуванні. Встановити порядок користування спірним житлом відповідно до ідеальних часток співвласників не надається можливим. На думку суду, такий порядок користування квартирою не буде порушувати інтереси відповідачів та крім того відповідає вимогам ст.ст. 48 ЖК України, бо цей розмір жилої площі кімнат знаходиться в межах норми житлової площі на одну особу, встановлений законодавством. На підставі викладеного та

Outcome: partial