Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

В лютому 2021 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по зарплаті. В позові зазначив, що в період часу з 07.08.2019 року по 16.12.2019 року працював на ТОВ «СРЗ» після чого, її було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. За цей період йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, проте в день його звільнення з ним не було проведено повний та остаточний розрахунок. У зв`язку із чим просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмір 43807,84 грн. Оскільки в день його звільнення Відповідач не провів з ним розрахунок всіх сум, які йому належали до виплати, тому порушення його трудових прав на повний розрахунок при звільненні тривав з моменту звільнення тобто з 16.12.2019 р. по даний час у зв`язку із чим вважає, що повинен бути нарахований середній заробіток за весь вказаний період часу тобто з 17.12.2019 р. по день ухвалення рішення у справі. Просив стягнути вказану заборгованість, а також судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ухвали суду від 03.02.2021 року по справі відкрито провадження за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Судовим повідомленням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "СРЗ" своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному порядку. У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву подав. У відзиві на позовну заяву вказав, що не заперечує проти того, що сторони перебували у трудових відносних до 16.12.2021 р. та про наявність заборгованості станом на дату складання відзиву в розмірі 13910,08 грн. Також вказав, що в день звільнення позивач не працював оскільки йому була надана відпустка без збереження заробітної плати та відповідного звернення в розумінні ч. 1 ст. 116 КЗпП щодо виплати всіх належних сум при звільненні до ТОВ «СРЗ» не подавав, у зв`язку із чим розрахунок в день звільнення проведено не було. Тобто затримка розрахунку з Позивачем сталася не з вини відповідача. Тому у Відповідача відсутній обов`язок по виплаті середнього заробітку. Про відсутність такого обов`язку посилався на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020р. у справі № 682/3060/16-ц. \~ Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачем відповідь на відзив не подано. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про таке. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. ст.\~115,\~116 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] наказом № 71 від 06.08.2019 р. прийнято до ТОВ «СРЗ» на посаду електрозварника ручного зварювання 3 розряду, після чого він працював на підприємстві. Наказом №340 від 16.12.2019 року був звільнений з підприємства за \~ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням\~ (а. с.4-7). Як вбачається з бухгалтерської довідки борг [PERSON] станом на 19.02.2021 р. по заробітній платі складає 13910,08 грн. ( а. с. 29). Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача з ТОВ «Азовський судноремонтний завод» виникли трудові відносини, що підтверджується, зокрема, записами у трудовій книжці позивача,\~\~ тому з урахуванням визнання відповідачем заборгованості по заробітній платі перед відповідачем в сумі 13910,08 грн., зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Як вбачається з довідки про розрахунок середнього заробітку [PERSON] має у жовтні 2019 р. відпрацьованих 20 днів, у листопаді 2019 р. 2020 р. 16 днів, середньоденна заробітна плата становить 426,88 грн. ( а. с. 30). За приписами\~ст.47 КЗпП\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.116 КЗпП\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до\~ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що в день звільнення розрахунок при звільненні з ним роботодавець не учинив, навіть і згодом, попри його звернення з цього приводу і в подальшому. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву (а.с. 23-25) ТОВ «СРЗ» вказує на те, що позивач не працював в день звільнення 16.12.2019 р., і саме в цей день 16.12.2019 р. йому було надано відпустку без збереження заробітної плати. Звернення від позивача в розумінні\~ст. 116 КЗпП України\~про виплату належних при звільненні сум до роботодавця не надходило. В обґрунтування доводів, викладених у відзиві на позовну заяву відповідач надав докази про відсутність [PERSON] на роботі в день звільнення. Так згідно наданого відповідачем наказу №514 від 12.12.2019 р. вбачається, що 16.12.2019 р. [PERSON] за його заявою від 11.12.2019 р. було надано відпустку без збереження заробітної плати (а.с.26,28). Таким чином, позивач в день звільнення - 16.12.2019 не працював. Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що позивач з вимогою про виплати всіх належних сум при звільненні до нього не звертався до пред`явлення позовної заяви, яка надійшла до ТОВ «СРЗ» із супровідним листом 16.02.2021 р. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою від 02.12.2020 р., яка отримана 08.12.2020 р. в якій просив надати йому графік роботи за 2019 р. та 2020 р., довідку про розмір заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення та довідку про розмір середньої заробітної плати (а.с. 14,15). Вимогу про виплату заборгованості по заробітній платі позивач перед підприємством не ставив. Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено, що ним була пред`явлена Відповідачу вимога про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом), а саме до 16.02.2021 р. (день отримання позовної заяви відповідачем), проте Відповідачем станом на день розгляду справи її не задоволено. Доказів, що затримка розрахунку відбулась не з вини відповідача останнім не надано. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18) висловив такий правовий висновок про застосування норми права: ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,\~слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена\~ст.116 КЗпП України\~(якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі\~ст.117 КЗпП України\~наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за\~ст.117 КЗпП України\~настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у\~ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 5 та ч.6\~ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. \~ \~ \~ \~Згідно ч.4\~ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд оцінивши наявні докази по справі приходить до висновку, що у відповідача утворилися трудові зобов`язання по виплаті заробітної плати розмір якої складає 13910,08 грн., яка не була виплачена відповідачем після звернення позивача із відповідним позовом до суду. Суд вважає, що невиплата розрахункових коштів при звільненні позивача мала місце з вини роботодавця ТОВ «СРЗ». З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 17.02.2021 р. (наступний день після отримання позову відповідачем) по 15.03.2021 р. Вирішуючи питання про обсяг середнього заробітку, суд зазначає наступне. Так, порядок обчислення середньоденного заробітку в розмірі 426,88 грн. за своєю формулою відповідає положенням\~постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~(далі за текстом\~Порядок № 100): за основу взято відомості заробітної плати з довідки підприємства (а.с. 30) за два останні місяці, що передували події звільнення працівника у грудні 2019 р.\~це жовтень та листопад 2019 р., за які нарахована заробітної плати 7711,06 грн. і 15367,84 грн.; кількість робочих днів за ці два місяці за п`ятиденним графіком роботи позивача\~жовтень 2019 р. 20 р.д., листопад 2019 р.\~16 р.д. Позивач просив стягнути середній заробіток з 17.12.2019 р. по день ухвалення рішення, що у грошовому вимірі зробленому судом із розрахунку 10 р.д. у грудня 2019 р., 251 р.д. у 2020 р., 19 р.д. у січні 20121 р., 20 р.д. у лютому 2021 р., 10 р.д. у березні 2021 р. становить (426,88грн. х 310 р.д.)132332,80 грн., однак враховуючи, що пред`явлення вимоги позивачем про розрахунок слід вважати 16.02.2021 р. суд дійшов висновку, що належний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, розраховується за період з 17.02.2021 р. по день ухвалення рішення тобто по 15.03.2021 р. включно (лютий 8 р.д., березень 10 р.д., що загалом становить 18 робочих дні і в грошовому виразі складає 7683,84 грн. (426,88грн х 18 р.д.), тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. В частині визначення критеріїв для розрахунку відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України, судом враховано правові висновки у постановах Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц (п.п. 69-72, 91, 91.1-91.4), зокрема: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум 13910,08 грн., які не сплачені позивачу, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості і затримка не пов`язана з недобросовісними діями працівника; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника (середній заробіток майже за 2 місяці), тобто тих втрат, які розумно можна було б передбачити для збереження рівня свого життя; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок. Таким чином, суд дійшов висновку, що середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 7683,84 грн., є пропорційним наслідкам порушення з боку роботодавця перед колишнім працівником та розумним, а тому не підлягає зменшенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наведених підстав. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави за вимогою про стягнення заробітної плати в розмірі 908,00 грн. та пропорційно частини задоволених вимог в розмірі 52,66 гривень (7683,84/1323,33=5,8%) 908 грн.*5,8% =52,66 грн., відповідно з позивача підлягає стягненню 94,2% судового збору, що складає 855,34 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial