Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

В позові поданому до суду 15 січня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» /надалі Банк/ просило суд стягнути з позичальника [PERSON] заборгованість в розмірі 32407,62 грн. що утворилася станом на 20 листопада 2016 року. Існування такої заборгованості Банк повязував із неналежним виконанням з боку відповідача зобовязань взятих на підставі кредитного договору від 28 лютого 2011 року. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 20 квітня 2017 року в позові Банку відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставин щодо укладення договору, погодження істотних умов договору та невиконання позичальником взятих за договором зобовязань. В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування скарги заявник посилався на визнання [PERSON] обставин щодо укладення договору і самого факту отримання грошових коштів. Також обставин щодо укладення договору на певних умовах та існування кредитної заборгованості у визначеному Банком розмірі підтверджено письмовими доказами, які жодним чином не спростовані. Заслухавши доповідь судді, за відсутності позивача який у письмовій заяві просив здійснити розгляд справи без участі представника Банку, також за відсутності відповідача повідомленої про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчить наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні підтверджені обставини щодо існування між Банком та [PERSON] кредитних взаємовідносин, що виникли на підставі письмової заяви [PERSON] від 28 лютого 2011 року та письмової Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» в яких сторони погодили істотні умови щодо розміру кредитного ліміту, строку дії картки, базову процентну ставку і порядку погашення кредитної заборгованості. Суд вважає що користування позичальником платіжною карткою Універсальна отриманою 28 лютого 2011 року охоплюється поняттям кредитний договір що наведено в статті 1054 Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Та за змістом наведеної норми права кредитні взаємовідносини не вичерпують свою дію фактом припинення строку дії платіжної картки та виконання взятих за кредитним договором зобовязань не ставиться в залежність від необхідності отримання діючої платіжної картки. Також у даній справі існування кредитних правовідносин між Банком та [PERSON] підтверджується фактичними діями з боку позичальника, а не лише самими правовими аргументами на які робив посилання суд першої інстанції, оскільки згідно виписки з рахунку відкритого на імя [PERSON]Є.([PERSON]Є.) починаючи з 02 березня 2011 року остання періодично користувалася кредитними коштами. Також позичальник не заперечувала обставин наявності кредитних правовідносин із Банком, письмово пояснюючи що дійсно підписувала договір та отримувала платіжну картку з лімітом в 5000 грн. та (а.с. 54). Отже Заява [PERSON] від 02 лютого 2011 року та письмова Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» що засвідчені підписом останньої, свідчать про виникнення між сторонами кредитного зобовязання, розкривають суть договору кредитування, свідчать про погодження сторонами істотних умов кредитного договору та є вирішальним для розгляду даної справи, оскільки жодного спростування відповідачем не надано. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже за загальним правилом договірне зобовязання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладення договору. Відповідач не довела що мало місце виконання нею зобов'язань ї прийняття їх кредитором, та не підтвердила обставин щодо припинення існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Встановивши факт неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором та дійшовши висновку про наявність заборгованості, суд апеляційної інстанції виходить із розрахунку заборгованості наданого позивачем /а.с. 3-4/, який узгоджується із наданою Банком випискою по рахунку [PERSON] за період з 28 лютого 2011 року по 30 листопада 2016 року. Необхідність стягнення суми боргу в розмірі визначеному в розрахунку зумовлена тим, що відповідач не надала жодного доказу в спростування сум зазначених в розрахунку. Також не заявляла про застосування строків позовної давності чи в інший спосіб не спростувала вимоги позивача. Суд виходить з того, що позичальник зобовязана повернути заборгованість за кредитом в розмірі 1733,12 грн. та 24980,52грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, при цьому виходить з того, що позивач підтвердив обставини погодження з позичальником розміру процентної ставки, у спосіб направлення інформаційного смс-повідомлення 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року на номер телефону позичальника що був зазначений останньою в анкеті-заяві від 28 лютого 2011 року. У той же час, в судовому засіданні зясовано що відповідач позичальник [PERSON] постійно проживає в [INFO]. Та згідно змісту статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами і доповненнями, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року N 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року N 1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Красногорівка, Донецької області. Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що Закон поширює свою дію на взаємовідносини щодо дії мораторію, через що на час проведення антитерористичної операції діяла заборона щодо нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами, з огляду на що, Банку слід відмовити в стягненні за договором кредиту заборгованості за пенею в сумі 3674,57 грн. та штрафів в сумі 500,00 грн. та 1519,41 грн. Невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості що утворилася станом на 30 листопада 2016 року в сумі 1733,12 грн., заборгованості за нарахованими процентами в сумі 24980,52 грн., а всього 26713,72 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням вказаних вимог закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2769(дві тисячі сімсот шістдесят девять),66 грн.

Outcome: partial