Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач у серпні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.12.2005 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № K3V0AK03334022, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 80000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.12.2012 року. Зобов'язання за вказаним кредитним договором були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року та договору поруки з відповідачем [PERSON]. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 20.06.2013 року у розмірі 52679,55 доларів США, яка складається з: 16686,85 доларів США - заборгованості за кредитом, 22477,84 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1960 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11554,86 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. Просив стягнути [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № K3V0AK03334022 від 29.12.2005 року у розмірі 51427,99 доларів США, що за курсом НБУ складає 410676,4 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., судові витрати, стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10 000 грн. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 29 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі (а.с. 175-179). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню відповідно до ч.3 ст.303, ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав. Як було встановлено судом 1 інстанції, 29.12.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № K3V0AK03334022, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 80000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.12.2012 року. 29.12.2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов'язувався перед банком за виконання зобов'язань боржника за кредитним договором № K3V0AK03334022 від 29.12.2005 року. 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1858-корп-ов від 03.11.2005 року. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2011 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № K3V0AK03334022 від 29.12.2005 року у розмірі 52639,17 доларів США, що еквівалентно 417755 грн. 02 коп. , яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 43166,54 долари США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6906,03 долари США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 62,97 долари США, штрафу (процентна складова) у розмірі 2503,63 долари США. Дане рішення суду було виконано та стягнуто з [PERSON] всю суму заборгованості, що підтверджується квитанцією від 24.05.2012 року. Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що саме з цієї дати у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків, та про те, що кредитний договір є припиненим з моменту погашення боргу відповідачем, а нарахування позивачем заборгованості по тілу кредиту та процентам - є безпідставним, як з таким, що ґрунтується на нормах закону та відповідає встановленим судом обставинам справи. Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № K3V0AK03334022 від 29.12.2005 року, що утворилася станом на 29.12.2012 року у розмірі 10000 грн., з наступних підстав. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. У той же час, судом встановлено, що рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2011 року, яким заборгованість за тілом кредиту була стягнута достроково в повному обсязі, виконано у травні 2012 року, що свідчить про припинення правовідносин сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплати чергових платежів, сплати та нарахування відсотків. Вищезазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги Позивача про те, що заборгованість збільшилася з моменту винесення рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2011 року, по день його фактичного виконання та до подачі позову станом на 20.06.2013 року, оскільки банком вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України заявлено не було так, як і не було надано суду розрахунку періоду та розміру нарахування таких коштів. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та помилково стягнув на користь позивача з ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість не врахувавши рішень Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2011 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2014 року, якими вимоги Банку про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором були задоволені, а від так підстави для стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», заборгованості відсутні. На думку колегії суддів, розподілення Банком на власний розсуд коштів, що надійшли на погашення заборгованості, призвело до створення штучної заборгованості за тілом кредиту та нарахування процентів та штрафних санкцій, незважаючи на повне виконання судового рішення та дострокове погашення боргу 24 травня 2012 року, а від так задоволення таких позовних вимог призведе до подвійної відповідальності відповідача-2 за одним і тим самим зобов'язанням, що є підставою для відмови у позові, однак колегія суддів звертає увагу, що банк не позбавлений права звернутися до суду для стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України. Доводи апеляційної скарги, про необхідність солідарного стягнення заборгованості з відповідачів в розмірі 10 000 грн. не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та договорами поруки, умовами яких не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. За таких обставин решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про задоволення позову, оскільки, в основному, зводяться лише до цитування, особистого тлумачення норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, про те, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 10000 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Відповідно до положень ч.5 ст. 88 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» судового збору в розмірі 229,40 грн. підлягає скасуванню.

Outcome: partial