Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення та [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна придбаного під час спільного проживання, [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтувала посилаючись на такі обставини. З відповідачем [PERSON] вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року по грудень 2015 року. Під час їх спільного мешкання народився син - [PERSON] . 05.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . З жовтня 2012 року [PERSON] з дитиною та [PERSON] проживали разом у вказаному будинку. У грудні 2015 року сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] фактично припинились через те, що [PERSON] став проживати з іншою жінкою. У липні 2017 року [PERSON] , скориставшись відсутністю [PERSON] , замінив дверні замки у приміщення будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності і до теперішнього часу не пускає її з дитиною до будівлі. Тоді ж [PERSON] став проживати у вказаному будинку з іншою жінкою. Окрім вчинення незаконних дій, які перешкоджають [PERSON] здійснювати право вільно розпоряджатися її майном - будинком [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності, [PERSON] також відмовлявся передавати [PERSON] особисті речі їх сина, які знаходились у будинку, коли необхідно було міняти одежу та взуття дитині під час сезонних змін температури повітря. Факт перешкоджання у користуванні вказаним житловим будинком, який належить [PERSON] на праві власності та відмова передачі особистих речей дитини підтверджується матеріалами звернення [PERSON] до Іванівського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 25.04.2018 (талон-повідомлення, лист начальника відділу поліції Каснера К.В. на ім`я [PERSON] додаються). Таким чином, з липня 2017 року по теперішній час [PERSON] постійного місця мешкання не має через перешкоджання у здійсненні її законного права власності на будинок з боку [PERSON] . Разом з хворою дитиною вона проживала за місцем мешкання батьків у Миколаївському районі Одеської області, у гуртожитках, орендувала за власні кошти приміщення у м. Одесі та інших місцях. В той же час, [PERSON] залишається власником об`єкту нерухомості, який є предметом позовних вимог. Таким чином, [PERSON] посилається, що її права як власника майна були порушені, тому вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном - будинком [ADDRESS] - шляхом виселення з вказаного житлового приміщення [PERSON] . [PERSON] не погоджуючись з даним позовом надав відзив на позов та звернувся із зустрічним позовом до позивачки. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна придбаного під час спільного проживання обґрунтовує наступним. З первісним позовом [PERSON] не погоджується, оскільки вищевказаний спірний будинок придбаний за час їх спільного проживання, а тому є спільним майном. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] в своєму первісному позові не заперечує той факт, що [PERSON] проживав разом з нею однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року по грудень 2015 року. Також факт їх спільного проживання [PERSON] підтверджує у заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів від 18.04.2018 року. Проте, спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] зазначає, що почали з листопада 2009 року по лютий 2017 року, що посвідчується довідками житлового органу та показами свідків. Під час їх спільного проживання вони вели спільне господарство та побут. Встановлення факту спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для вирішення питання про розподіл майна придбаного під час спільного проживання. Від цих відносин [INFO] народився син - [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про народження дитини, копія якого є в матеріалах справи. [PERSON] також посилається, що 05 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В.М. Позивач по зустрічному позову зазначає, що вищевказаний житловий будинок № 92 а був придбаний під час їх спільного проживання за його власні кошти, але зазначений будинок був зареєстрований за його колишньою співмешканкою, відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] так як на той час вони були в сімейних відносинах та він їй повністю довіряв. Житловий будинок [ADDRESS] , являється об`єктом права спільної сумісної власності, тобто [PERSON] , власністю та власністю відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] . Житловий будинок був придбаний разом з земельною ділянкою площею 0,1500 га, кадастровий номер 5121855100:02:001:0466, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] копія державного акту на право власності на землю додасться). З 2012 року, [PERSON] самостійно, за власний кошт утримує спірний будинок та прибудинкову земельну ділянку за вказаною адресою. З 2013 року і по сьогоднішній день він постійно проживає та зареєстрований у вказаному спірному будинку та проводить капітальні та поточні ремонти. Крім того, під час спільного проживання [PERSON] сплачував кредитні кошти за частину квартири [ADDRESS] відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 20.10.2010 року, справа № 2-158, копія якого додасться. Відповідно до цього рішення [PERSON] повинна була виконувати зобов`язання по поверненню кредиту за кредитним договором від 22.05.2006 року № 014\\0047\\74\\53 897 з АТ «Райфайзен Банк Аваль», за рахунок якого була придбана квартира [ADDRESS] [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] . Боргові зобов`язання, відповідно до рішення суду, [PERSON] повинна була виконати за свого колишнього чоловіка. Так як вони перебували у фактично шлюбних відносинах з [PERSON] та мав значний дохід (ФОП та ФГ «Олена») заборгованість по вищевказаному кредиту погашав він особисто, що посвідчується платіжними дорученнями про перерахунок коштів на картковий рахунок відповідачки за зустрічним позовом - [PERSON] в АТ «Райфайзен Банк Аваль». Загалом ним сплачено в 2017 році коштів по зобов`язання, відповідно до рішення суду, за [PERSON] в розмірі 27500 (двадцять сім тисяч п`ятсот) грн.. 00 коп. Копії платіжних доручень до позову додаються. [PERSON] зазначає, що в 2017 році [PERSON] не працювала та не отримувала дохід, а перебувала на обліку в Іванівському районному центрі зайнятості з 22.03.2017 року по 02.05.2018 року як безробітна. Копія листа Іванівської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 14.09.2018 року № 296\\02\\03 до позову додається. , ' Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.09.2017 року, в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» (стор.2) строк виконання основного зобов`язання -22.05.2021 року, розмір основного зобов`язання - 28 160,00 грн. Тобто за частину спірної квартири [ADDRESS] позивач по зустрічному позову сплатив власні кошти, зобов`язання по кредиту було виконано достроково, а тому квартира є нашим спільним майном. Квартира зареєстрована 10.02.2011 року КП «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації за позивачкою - [PERSON] на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 20.10.2010 року, справа № 2-158, книга 10, реєстровий № 65, сторінка 183, та в електронному реєстрі № 12550644 (копія довідки КП «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» від 12.09.2018 року № 153 до позову додається. Крім того, під час спільного проживання з [PERSON] , сторони придбали житловий будинок [ADDRESS] . Тобто вказаний будинок належить їм на праві спільної власності. Вказаний будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення № 16 від 21.04.2010 року 22.04.2011 року Виконавчим комітетом у Левадівській сільській раді Миколаївського району Одеської області. Оригінали правовстановлюючих документів на вищевказане перелічене нерухоме майно знаходяться у відповідачки [PERSON] [PERSON] просить суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 1 листопада 2009 року по [INFO] . Здійснити поділ спільного майна, яке належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та виділити у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] . Виділити у власність, [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири [ADDRESS] . Виділити у власність, [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] . Виділити у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 5121855100:02:001:0466, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка по зустрічному позову надала відзив та заперечувала проти його задоволення та посилалась на такі обставини. З 08 березня 2003 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 29 жовтня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був припинений. Під час шлюбу колишнім чоловіком [PERSON] - [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , вартість якої складає 32 229.00 грн. Квартира була придбана на кредитні кошти, отримані [PERSON] згідно кредитної угоди №014/0047/74/53897, укладеної 22 травня 2006 року між ним та Одеським обласним філіалом АППБ «Аваль», сума кредитних коштів складала 28 160.00 грн. (копія кредитної угоди додається). Грошові кошти на суму 4 069 грн., яких не вистачало для придбання майна, були надані батьками [PERSON] , про що вони можуть підтвердити у судовому засіданні в якості свідків. 31 травня 2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, який випливає з кредитного договору і який мав забезпечити його виконання (копія іпотечної угоди додається). 15 вересня 2009 року [PERSON] звернулась до Іванівського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання частки учасників спільної сумісної власності між нею та колишнім чоловіком - [PERSON] у квартирі за [ADDRESS] (копія позовної заяви додається). Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2010 року право власності на квартиру [ADDRESS] визнано за [PERSON] , а вартість її 1/4 частини на суму 10 000.00 грн. зобов`язано стягнути на користь [PERSON] (копія рішення суду додається). Цим же рішенням виконання зобов`язань по поверненню кредиту за кредитним договором від 22 травня 2006 року №014/0047/74/53897 також покладено на [PERSON] (копія рішення суду надана позивачем [PERSON] ). Вказані обставини підтверджують той факт, що об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] був придбаний не [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання у шлюбі, після розірвання якого право власності на квартиру згідно рішення суду перейшло до [PERSON] . Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] разом сплачували кредитні кошти по кредитному договору, були сторонами договорів страхування майна, які укладались щомісячно та сплачувались згідно графіку. Ухвалення Іванівським районним судом Одеської області 20 жовтня 2010 року рішення про розподіл часток учасників спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] у той час, коли [PERSON] та [PERSON] вже проживали разом без реєстрації шлюбу, не наділяє його правом розподілу вказаного майна як такого, що придбано під час спільного проживання з [PERSON] : по-перше, воно було придбано не за його кошти, а за кошти [PERSON] , [PERSON] та її батьків, по-друге, право власності на вказану нерухомість отримано на підставі укладених цивільно-правових договорів ще у 2006 році, по-третє, оплата за комунальні послуги, погашення кредитного договору, страхові внески здійснювались виключно [PERSON] та [PERSON] . Також погашення усіх кредитних зобов`язань по кредитному договору підтверджується листом-повідомленням начальника Іванівського відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», копія якого додається. Твердження [PERSON] про те, що у 2017 році ним були сплачені власні кошти на суму 27 500.00 грн. як зобов`язання по кредиту, який завдяки йому закрито достроково, зовсім не відповідають дійсності. Так, у наданих [PERSON] копіях платіжних доручень йдеться про сплату платежів у період часу з травень по грудень 2017 року. Проте, згідно копій платіжних документів та копій квитанцій, які додаються до відзиву, позивачем [PERSON] зобов`язання по кредитному договору №014/0047/74/53897 від 22 травня 2006 року щодо виплати грошових коштів повністю погашені у березні 2017 року, а усі платежі за весь період дії кредитної угоди - з 2006 по 2017 рік згідно випискам з Банку та копіям платіжних доручень, які додаються, здійснювались виключно [PERSON] та [PERSON] . Оригінали вказаних квитанцій та платіжок будуть надані [PERSON] у суді. Вимоги [PERSON] щодо виділення йому 1/2 частки будинку [ADDRESS] як об`єкта права спільної сумісної власності під час спільного проживання з [PERSON] також є безпідставними та не ґрунтуються на об`єктивних обставинах. Вказаний об`єкт нерухомості з 1962 року на праві приватної власності належав [PERSON] , який 15 квітня 2002 року склав заповіт, у якому розпорядився все своє майно у рівних частинах передати рідному брату - [PERSON] , рідній сестрі [PERSON] та рідній сестрі [PERSON] (копія заповіту додається). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] один із спадкоємців - [PERSON] , який є дідусем [PERSON] , викупив у [PERSON] та [PERSON] їх частини спадкового майна на будинок, що може бути підтверджено у суді показами свідків, та надав право на проживання у будинку своїй онуці - [PERSON] . Докази проживання [PERSON] у певний проміжок часу разом з іншими особами підтверджується копіями погосподарських книг Левадівської сільради. Для здійснення державної реєстрації прав власності вказаних об`єктів нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об`єктами можуть також вважатися рішення відповідних сільрад про передачу земельної ділянки у власність. 21.04.2014 року рішенням Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області визнано право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами за [PERSON] , який належить їй на підставі запису у погосподарській книзі Левадівської селищної Ради №3 за 2006-2010 роки (копія рішення Левадівськї сільради та копії погосподарських книг додається). Також рішенням Левадівської сільради [PERSON] видано свідоцтво на право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами (копія свідоцтва та витяг з БТІ додаються). Отже, право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] було отримано не внаслідок придбання [PERSON] під час спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , а внаслідок рішень відповідних органів, які ґрунтуються на підставі правовстановлюючих документів та правочинів, що передбачені законом. Крім того, рішення Левадівської сільради про визнання права власності на будинок за [PERSON] було прийнято у квітні 2010 року, тобто у той час, коли [PERSON] та [PERSON] ще не проживали разом. Так, вони були знайомі, зустрічались, між ними були тісні стосунки. Але проживати однією сім`єю та вести спільне господарство стали у другій половині 2010 року, про що можуть підтвердити свідки. Також [PERSON] наполягає на тому, що спільне проживання з [PERSON] мало місце з другої половини 2010 року до середини 2016 року, тому його вимоги про визнання факту спільного проживання у термін з 1 листопада 2009 року по 20 лютого 2017 року, на думку [PERSON] , не підлягають задоволенню. У разі, якщо судом буде прийнято рішення про розгляд вимог [PERSON] про поділ 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] як об`єкта спільної сумісної власності, прошу суд звернути увагу на таке. Згідно ч.ч.2,3 ст.70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Згідно медичних документів, що додаються до відзиву, малолітній син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжку хворобу - легку розумову відсталість резідуально органічного типу, гіперкінетичний розлад поведінки, системне недорозвинення мови. Має також супутні захворювання - рецидивуючі бронхіти, герпетичну інфекцію, симптоматичну епілепсію (відповідні медичні документи додаються). Стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина недостатні для забезпечення його нормального розвитку та постійного лікування. На теперішній час виплати аліментів з боку [PERSON] носять нерегулярний характер, тому визначитись про точну суму щомісячних нарахувань [PERSON] не може, але за попередніми розрахунками сума аліментів складає не більше 1 400 грн. на місяць. У зв`язку з викладеним, просить суд зважити на ці обставини та у разі розгляду вимог зустрічної заяви [PERSON] щодо поділу житлового будинку [ADDRESS] відступити від засади рівності часток подружжя у спільному майні та розподілити більшу її частину на користь [PERSON] , так як дитина проживає разом з матір`ю. До того ж стан її здоров`я, зокрема, гіперактивна поведінка, яка визначена лікарським діагнозом, потребує певних умов догляду. В судовому засіданні під час судових дебатів позивачка та її представник заявили клопотання про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення. Представник відповідача по первісному позову, позивача по зустрічному позову на зустрічних позовних вимогах наполягав. Розглянувши позовні заяви, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна придбаного під час спільного проживання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом в ході розгляду справи встановлені такі обставини. Стосовно позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення слід зазначити наступне. Позивачка звернулась до суду з позовом [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення 28 серпня 2018 року. У судовому засіданні 20 квітня 2021 року під час судових дебатів позивачка та її представник заявили клопотання про залишення позовних вимог до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення без розгляду, посилаючись на ту обставину, що фактично відпала підстава розгляду вказаної заяви, так як [PERSON] проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та відповідач не чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком. У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд залишає заяву без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Як вбачається даної нормою передбачена умова за відсутності, якої суд може залишити позов без розгляду. При цьому позов [PERSON] до [PERSON] розглядався по суті позовних вимог та знаходився на стадії судових дебатів, в ході розгляду справи судом встановлені всі обставини щодо даних позовних вимог, заслухані пояснення сторін по суті, висловлена сторонами позиція по справі, тому суд вважає, що клопотання про залишення позову без розгляду подане в судових дебатах задоволенню не підлягає, оскільки справа по суті майже розглянута та знаходиться на завершальній стадії судового процесу. Стосовно позовних вимог по даному позову слід зазначити наступне. За час розгляду справи по суті обставини зазначені позивачкою у позові про виселення змінилися та судом встановлено і не оспорюється сторонами, що підстави для задоволення даного позову відсутні, оскільки [PERSON] в спірному житловому будинку не проживає підстав для його виселення не вбачається. Стосовно зустрічного позову судом встановлено такі обставини та правовідносини. Позивач по зустрічному позові просить суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з [PERSON] в період з 1 листопада 2009 року по 20 лютого 2017 року. [PERSON] ці вимоги не визнає та посилається, що спільно проживали вони однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року по грудень 2015 року. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] на підтвердження своїх посилань щодо періоду спільного проживання, в якості доказу надав довідку Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області ( а.с.139) згідно якої встановлено, що [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з листопада 2009 року по червень 2013 року за адресою [ADDRESS] , а з червня 2013 року по лютий 2017 року вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Також зазначені обставини підтверджені в характеристиці на [PERSON] виданою Іванівської селищною радою Іванівського району Одеської області ( а.с.140). Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу [PERSON] доказів на підтвердження своїх посилань, щодо того, що вона з [PERSON] проживала однією сім`єю саме з листопада 2010 року по грудень 2015 року не надала. В судовому засіданні були допитані за клопотанням [PERSON] свідки, які з її слів могли підтвердити час спільного проживання з [PERSON] . Свідок [PERSON] є матір`ю позивачки та повідомила, що її донька приїхала з [PERSON] до неї на ювілей, це було в 2010 році приблизно з цього часу вони почали проживати разом, але достовірно вона не знає. Свідок [PERSON] брат [PERSON] повідомив, що більш достовірно про спільне проживання позивачки та відповідача йому відомо в період коли в них була дитина, а чи жили вони до цього періоду він повідомити не може. Свідок [PERSON] дядько позивачки повідомив, що з [PERSON] він познайомився на ювілеї у сестри, про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] йому нічого не відомо. Отже з показів свідків зі сторони [PERSON] не підтверджено точний період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] та і не спростовано посилання [PERSON] ,щодо періоду спільного проживання. Слід також зазначити, що [PERSON] ні своїми показами, а ні показами свідків не спростувала посилання [PERSON] , що підтверджені довідкою та характеристикою щодо періоду спільного проживання однією сім`єю. Позивачка про недостовірність відомостей вказаних у довідці про спільне проживання та характеристиці не заявляла, зауважень не надавала. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Суд застосовуючи до даних правовідносин норма матеріального права виходив з такого. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Отже суд вважає, доведеною позивачем по зустрічному позову обставину, щодо проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] з [PERSON] в період з 1 листопада 2009 року по [INFO] . Стосовно позовних вимог, що поділу майна набутого за час спільного проживання судом встановлено наступне. 05 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В.М. , що підтверджується копією договору (а.с.141-143). На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, 22 жовтня 2012 КП «Іванівським районним бюро технічної інвентаризації за - [PERSON] зареєстровано право власності на 1/1 частку житлового будинку за вказаною адресою та в електронному реєстрі № 32242254, що підтверджується довідкою БТІ та Витягом про державну реєстрацію прав в БТІ ( а.с.144-145). Встановлено, що вищевказаний житловий будинок № 92 а був придбаний під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , але зазначений будинок був зареєстрований за [PERSON] . Ст.74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Як вбачається судом встановлений період спільного проживання сторін по справі без реєстрації шлюбу з 01.11.2009 по 20.02.2017 року. Житловий будинок [ADDRESS] являється об`єктом права спільної сумісної власності, тобто [PERSON] власністю та власністю відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] . Житловий будинок був придбаний разом з земельною ділянкою площею 0,1500 га, кадастровий номер 5121855100:02:001:0466, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право власності на землю , ( а.с. 178-179), тому являється об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . В ході судового розгляду [PERSON] та її представник не заперечували той, факт, що зазначене нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності. Проте просили суд у разі, якщо судом буде прийнято рішення про розгляд вимог [PERSON] про поділ житлового будинку [ADDRESS] як об`єкта спільної сумісної власності, звернути увагу на таке. Згідно ч.ч.2,3 ст.70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). [PERSON] зазначає, що згідно медичних документів, що додаються до відзиву, малолітній син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжку хворобу - легку розумову відсталість резідуально органічного типу, гіперкінетичний розлад поведінки, системне недорозвинення мови. Має також супутні захворювання - рецидивуючі бронхіти, герпетичну інфекцію, симптоматичну епілепсію , що підтверджується відповідними медичними документами. Стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина недостатні для забезпечення його нормального розвитку та постійного лікування. На теперішній час виплати аліментів з боку [PERSON] носять нерегулярний характер, тому визначитись про точну суму щомісячних нарахувань [PERSON] не може, але за попередніми розрахунками сума аліментів складає не більше 1 400 грн. на місяць. У зв`язку з цим [PERSON] просить суд зважити на ці обставини та у разі поділу житлового будинку [ADDRESS] відступити від засади рівності часток подружжя у спільному майні та розподілити більшу її частину на користь [PERSON] , так як дитина проживає разом з матір`ю. До того ж стан її здоров`я, зокрема, гіперактивна поведінка, яка визначена лікарським діагнозом, потребує певних умов догляду. П.30 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007р.№ 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Стосовно обставин, що відступлення від рівності часток при поділу житлового будинку [ADDRESS] представник [PERSON] заперечував та повідомив, що аліменти сплачує регулярно та в повному обсязі, та постійно систематично бере участь у додаткових витратах на дитину. Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що проживання дитини з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного житлового будинку, відповідачка по зустрічному позову не довела. Отже, спірний житловий будинок [ADDRESS] був придбаний подружжям у період спільного проживання, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає. Позивач по зустрічному позову посилається , що під час їх спільного проживання з [PERSON] , вони придбали житловий будинок [ADDRESS] . Тобто вказаний будинок належить їм на праві спільної власності. Вказаний будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення № 16 від 21.04.2010 року. Стосовно цієї позовної вимоги відповідачка та її представник заперечують та свої заперечення обґрунтовують наступним. Вказаний об`єкт нерухомості з 1962 року на праві приватної власності належав [PERSON] , який 15 квітня 2002 року склав заповіт, у якому розпорядився все своє майно у рівних частинах передати рідному брату - [PERSON] , рідній сестрі [PERSON] та рідній сестрі [PERSON] (копія заповіту додається). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Левадівської сільської Ради Миколаївського району Одеської області (копія свідоцтва про смерть додається). Після смерті [PERSON] один із спадкоємців - [PERSON] , який є дідусем [PERSON] , викупив у [PERSON] та [PERSON] їх частини спадкового майна на будинок, що може бути підтверджено у суді показами свідків, та надав право на проживання у будинку своїй онуці - [PERSON] . Докази проживання [PERSON] у певний проміжок часу разом з іншими особами підтверджується копіями погосподарських книг Левадівської сільради. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із змінами та доповненнями, для здійснення державної реєстрації прав власності з наступною видачою відповідного свідоцтва про право власності на об`єкти, розташовані на територіях сільських рад, які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, індивідуальні житлові будинки, садові, дачні дома, господарські будівлі та споруди проведення технічної інвентаризації не потребують. Документом, який замінює технічний паспорт у випадку його відсутності є витяг з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільських рад. Для здійснення державної реєстрації прав власності вказаних об`єктів нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об`єктами можуть також вважатися рішення відповідних сільрад про передачу земельної ділянки у власність. 21.04.2014 року рішенням Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області визнано право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами за [PERSON] , який належить їй на підставі запису у погосподарській книзі Левадівської селищної Ради №3 за 2006-2010 роки. Також рішенням Левадівської сільради [PERSON] видано свідоцтво на право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами (копія свідоцтва та витяг з БТІ додаються). Суд, взявши до уваги посилання сторін з питання поділу даного об`єкту нерухомості приходить до такого. Відповідно до ст..61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже враховуючи той факт, що зазначене нерухоме майно набуте в період перебування позивача та відповідачки у фактичних шлюбних відносинах, то воно є спільною сумісною власністю подружжя. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від21.12.2007р.№ 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Ч.1 Ст.. 57СК України передбачено що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як вбачається на жодну із підстав передбачених ст..57 СК України відповідачка не посилається, доказів не надає, обставини не підтвердженні, що це майно є її особистою приватною власністю. Посилання [PERSON] щодо належності на праві приватної власності з 1962 року [PERSON] , даного житлового будинку доказами не підтверджено, копії правовстановлюючого документу не надано. Перехід правав власності на [PERSON] шляхом успадкування чи дарування також не підтверджено. Та обставина, що - [PERSON] , який є дідусем [PERSON] , викупив у [PERSON] та [PERSON] їх частини спадкового майна на будинок, також не доведена. Суд виходить з тих фактів, які підтверджені доказами, а саме та обставина, що [PERSON] набула право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] в період спільного проживання з позивачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.46-47), інші посилання [PERSON] доказами не підтверджені та необґрунтовані. Отже судом вважається доведеною та обставина, що житловий будинок [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу в рівних частках. Стосовно позовних вимог [PERSON] про поділ квартири [ADDRESS] суд констатує таке. [PERSON] у своєму позову посилається, що під час їх спільного проживання він сплачував кредитні кошти за частину квартири [ADDRESS] відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 20.10.2010 року, справа № 2-158, так як [PERSON] повинна була виконувати зобов`язання по поверненню кредиту за кредитним договором від 22.05.2006 року № 014\\0047\\74\\53 897 з АТ «Райфайзен Банк Аваль», за рахунок якого була придбана квартира [ADDRESS] [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] . Боргові зобов`язання, відповідно до рішення суду, [PERSON] повинна була виконати за свого колишнього чоловіка. Так як він перебував у фактично шлюбних відносинах з [PERSON] та мав значний дохід (ФОП та ФГ «Олена») заборгованість по вищевказаному кредиту погашав він особисто, що посвідчується платіжними дорученнями про перерахунок коштів на картковий рахунок відповідачки за зустрічним позовом - [PERSON] в АТ «Райфайзен Банк Аваль». Загалом ним сплачено в 2017 році коштів по зобов`язання, відповідно до рішення суду, за [PERSON] в розмірі 27500 (двадцять сім тисяч п`ятсот) грн.. 00 коп. Копії платіжних доручень до позову додає. [PERSON] зазначає, що в 2017 році [PERSON] не працювала та не отримувала дохід, а перебувала на обліку в Іванівському районному центрі зайнятості з 22.03.2017 року по 02.05.2018 року як безробітна. Копія листа Іванівської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 14.09.2018 року № 296\\02\\03 до позову додається. , ' Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.09.2017 року, в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» (стор.2) строк виконання основного зобов`язання -22.05.2021 року, розмір основного зобов`язання - 28 160,00 грн. Тобто за частину спірної квартири [ADDRESS] позивач посилається, що сплатив власні кошти, зобов`язання по кредиту було виконано достроково, а тому квартира є їх спільним майном. Квартира зареєстрована 10.02.2011 року КП «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації за - [PERSON] на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 20.10.2010 року, справа № 2-158, книга 10, реєстровий № 65, сторінка 183, та в електронному реєстрі № 12550644 (копія довідки КП «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» від 12.09.2018 року № 153 до позову додається. Відповідачка заперечує щодо даних посилань позивача, та суду пояснила, що з 08 березня 2003 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 29 жовтня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був припинений. Під час шлюбу колишнім чоловіком [PERSON] - [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , вартість якої складає 32 229.00 грн. Квартира була придбана на кредитні кошти, отримані [PERSON] згідно кредитної угоди №014/0047/74/53897, укладеної 22 травня 2006 року між ним та Одеським обласним філіалом АППБ «Аваль», сума кредитних коштів складала 28 160.00 грн. Грошові кошти на суму 4 069 грн., яких не вистачало для придбання майна, були надані батьками [PERSON] , про що вони можуть підтвердити у судовому засіданні в якості свідків. 31 травня 2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, який випливає з кредитного договору і який мав забезпечити його виконання (копія іпотечної угоди додається). 15 вересня 2009 року [PERSON] звернулась до Іванівського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання частки учасників спільної сумісної власності між нею та колишнім чоловіком - [PERSON] у квартирі за [ADDRESS] (копія позовної заяви додається). Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2010 року право власності на квартиру [ADDRESS] визнано за [PERSON] , а вартість її 1/4 частини на суму 10 000.00 грн. зобов`язано стягнути на користь [PERSON] , що підтверджується копією рішення суду. Отже суд погоджується із доводами [PERSON] та вважає вимоги [PERSON] щодо визнання квартири за [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності між ним та [PERSON] безпідставними вважає, що даний нерухомий об`єкт, не можна визнати спільною сумісною власністю оскільки його правовий режим визначений рішенням суду від 20 жовтня 2010 року справа №2-158/2010 року. Посилання [PERSON] щодо сплати кредиту за зазначену квартиру за власні кошти свого підтвердження не знайшли, хоч позивач і надав копії квитанції про сплату кредиту, проте дані квитанції від імені [PERSON] та встановити походження сплачених коштів не представляється можливим, інших доказів [PERSON] не надає. Також в своїх показах свідок [PERSON] зазначила, що дана квартира куплена з колишнім чоловіком позивачки, та була їх спільною власністю, та кошти на сплату кредиту надавала вона, так як віддала свою зарплатну карточку дочці для погашення кредиту. Зазначену обставину також підтвердив свідок [PERSON] , та повідомив суду, що він однозначно знає, що кредит сплачувала мати позивачки, так як віддала їй свою карточку. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Враховуючи зазначене суд вважає, що квартира за [ADDRESS] не об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно частин 1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: partial