Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

позивач звернулася до суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та виселення. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідачі не впускають позивача до спірної квартири та чинять перешкоди у користуванні позивачем правом власності. У зв'язку з чим просить зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення, виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] та стягнути витрати зі сплати судового збору. Під час підготовчого судового засідання позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просить зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом вселення; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] та стягнути витрати зі сплати судового збору. 05 жовтня 2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та виселення залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 24 жовтня 2018 року протокольною ухвалою суду замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON]. 22 листопада 2018 року протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Крім того, 22 листопада 2018 року протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Також, 22 листопада 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 19 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності. Відповідачі судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 5, 6, 7). Позивачем заявлено вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копію висновку дільничного офіцера поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві Гапонова О.П. від 19 червня 2017 року про закінчення перевірки заяви[PERSON] з приводу того, що співвласник квартири [ADDRESS] самостійно змінила замки в квартирі (а.с. 8) та копію висновку дільничного офіцера поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві Біди Д.В. від 16 травня 2017 року про закінчення перевірки заяви [PERSON] з приводу того, що співвласник квартири [ADDRESS] не впускає до квартири (а.с.9), договір оренди квартири від 30 березня 2018 року, укладений між позивачем та [PERSON] (а.с.119-122). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками спірної квартири, відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні правом власності. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом вселення підлягають задоволенню повністю: усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про виселення [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів проживання у спірній квартирі відповідача [PERSON], чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] слід відмовити повністю. При поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі про 640 грн. 00 коп. за кожну, відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги немайнового характеру задоволено частково, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial