Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], а також зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 18 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (далі - договір), який посвідчено державним нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1-1864. Згідно з п.п. 3.1.5 договору продавець зобов'язується знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у зазначеній квартирі до 01 серпня 2013 року. Вказане зобов'язання у визначений строк [PERSON] не виконала. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на зазначене нерухоме майно, у зв'язку з чим [PERSON] була змушена звернутися до суду. До початку слухання справи по суті позивач збільшила розмір позовних вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 1200 гривень, витрати на оформлення нотаріально посвідченої довіреності представника [PERSON] в сумі 250 гривень, судовий збір - 243 гривні, а також витрати на направлення телеграми відповідачу щодо дати й часу розгляду справи - 81 гривня 60 копійок, та подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду невідомі. Третя особа Відділ громадянства паспортної та міграційної служби ГУ МВС України в Київській області в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку слухання справи до суду надійшов лист про розгляд за відсутності їхнього представника. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що 18 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (далі - договір), який посвідчено державним нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1-1864 (а.с. 6-8). З п.п. 1.3 договору вбачається, що вищевказане нерухоме майно належало відповідачеві на підставі дублікату свідоцтва про право власності № 266 від 14 жовтня 2008 року, виданого Управлінням комунальної власності на підставі документів архіву фонду комунального майна. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броварське бюро технічної інвентаризації" в Книзі 75, номер запису 1-12401 (а.с. 6). На підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] до [PERSON] перейшло право власності на вказане нерухоме майно, та зареєстровано в державному реєстрі про реєстрацію прав 22 червня 2011 року за № 2792492, (а.с. 7). Судом також встановлено, що відповідно до п.п. 3.1.5 договору [PERSON] зобов'язалася знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у зазначеній вище квартирі до 01 серпня 2013 року. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в місті Києві у належній позивачеві квартирі з 26 лютого 2003 року зареєстрована й на момент розгляду справи не знята з реєстрації відповідач [PERSON] (а.с. 17). Як вбачається із копії довідки № 718, виданої 21 серпня 2013 року Житлово експлуатаційною конторою - 5, 02 липня 2013 року відповідач подавала заяву на зняття з реєстраційного обліку, документи отримала на руки, проте так і не була знята з реєстрації за вказаною адресою (а.с. 12). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За правилами ч. 1 п.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об?єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім?ї інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації відповідача підлягають задоволенню. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст. 88 ЦПК України). Згідно з матеріалами справи судовий збір позивачкою сплачено в розмірі 229 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1200 грн., витрати на відправлення телеграми - 81 грн. 60 коп., які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Оскільки належного документального підтвердження щодо сплати витрат за оформлення нотаріального доручення суду не надано, в їх стягненні необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial