Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить суд визнати автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , поділити майно, що є спільною сумісною власністю в натурі, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, дата реєстрації 27.07.2017 року, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля та стягнути судові витрати. Свій позов обґрунтувала тим, що з 29.04.2015 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі за спільні кошти 27.07.2017 року було придбано автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, який було зареєстровано за відповідачем. На даний час автомобіль знаходиться в користуванні у відповідача. Оскільки відповідач відмовляється добровільно поділити майно вона звернулася до суду з позовом за захистом своїх порушених прав. Після проведення експертизи позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля,що складає 71756,18 гривень, 768,40 гривень витрати по сплаті судового збору, 4082 гривень витрати на проведення експертизи, 6000 гривень витрати на правову допомогу. Відповідно до ухвали суду від 22.07.2019 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Відповідно до ухвали суду від 29.08.2019 року призначено по справі авто-товарознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання щодо вартості автомобіля Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску. 23.08.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов в якому вказував,що автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску був придбаний в період шлюбу, але не на спільні кошти подружжя, а за кошти його батька. Також вказував, що за час спільного проживання з позивачем вони не мали коштів для придбання автомобіля. Крім того, позивач не мала джерела доходу, оскільки в цей період навчалась. В судовому засіданні позивач та її представник позов з урахуванням уточнень підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали з підстав викладених у відзиві та просили суд відмовити в його задоволенні. Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини. Сторони з 29.04.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено, що 27.07.2017 року придбано автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску та зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Відповідно до висновку експерта №1612 від 19.11.2019 року вартість автомобіля автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску станом на 29.08.2019 року складає 143512,36 гривень. Частиною 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст.71 СК України. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що спірний автомобіль придбаний в період перебування сторін в шлюбі. Доказів того,що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача суду не надано. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що він є рідним батьком [PERSON] . Також повідомив,що автомобіль був придбаний за його кошти, а зареєстрований на сина. Судом не прийнято до уваги твердження відповідача та показання свідка про те, що автомобіль придбаний за кошти його батька, оскільки дані покази суперечать іншим доказам у справі ,а саме у відзиві на позов по справі про стягнення аліментів з [PERSON] він вказував про те, що його батько [PERSON] є пенсіонером та іншого доходу крім пенсії не має та потребує допомоги. Отже, матеріали справи не містять доказів, що спірний автомобіль придбавався лише за особисті кошти відповідача. Отже, оскільки судом встановлено, що спірний автомобіль придбаний в період шлюбу, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя підлягає до задоволення. В своєму позові позивач просить поділити автомобіль в натурі. Дана вимога не підлягає не задоволення, оскільки автомобіль є неподільною річчю, а отже не може бути розподілений в натурі. Згідно ч.ч.4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивач просить присудити їй грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля та визнати за відповідачем право власності на даний автомобіль. Варто зазначити, що визнання права власності на автомобіль за відповідачем та одночасно стягнувши з нього компенсацію половини вартості транспортного засобу на користь позивача можливе лише за згоди відповідача на таких розподіл майна. У своїй правовій позиції ВСУ у справі № 6-2565цс16 вказував про те, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Позивач в своєму позові не просить суд виділити їй частину в автомобілі, а отже суд позбавлений можливості вирішувати питання про такий поділ, що узгоджується з вимогами ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. Отже, вимоги щодо стягнення компенсації з відповідача та визнання за ним права власності на автомобіль не ґрунтуються на законі, тому не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 08.07.2019 року [PERSON] сплачено 768,40 гривень судового збору, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки позов задоволено частково. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України позивачем заявлено суму витрат на правову допомогу в сумі 6000 гривень, сплату яких підтверджено квитанцією від 20.07.2019 року та розрахунком. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково до стягнення з відповідача підлягає 2000 гривень на правову допомогу. Витрати на проведення експертизи в сумі 4082 гривень не підлягають до задоволення оскільки позивачем не надано квитанції про оплату даних витрат.

Outcome: partial