Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного Науково-виробничого підприємства "Цирконій" про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обгрунтування пред'явлених позовних вимог вказала, що вона з 06 квітня 2009 року працювала у відповідача на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання на дільниці по обслуговуванню та ремонту електрообладнання цеха № 11. 05 травня 2009 року вона була переведена секретарем-машиністкою у тому ж самому цеху. З серпня 2013 року відповідач заробітну плату їй не виплачував. Наказом № 174/ЛС від 28 жовтня 2013 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням. При звільненні відповідачем з нею не був проведений повний розрахунок по заробітній платі. Також, при звільненні їй відповідач не виплатив вихідну допомогу, чим позбавив її будь-яких засобів до існування. Згідно з чинним законодавством, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать їй від підприємства, провадиться у день звільнення, а у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу сум у ці строки відповідач повинен виплатити працівникові її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що відповідачем було порушено її право на оплату праці. Затримка виплати заробітної плати їй вихідної допомоги призвела до моральних страждань, приниження її честі, гідності, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому просить суд зобов'язати відповідача виплатити їй заборгованість по заробітній платі з серпня 2013 року по час звільнення, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, письмо просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав частково. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 гривень просить відмовити. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що наказом № 78/ЛС від 02 квітня 2009 року [PERSON] була прийнята на посаду електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання на дільниці по обслуговуванню та ремонту електрообладнання цеха № 11. Згідно наказу № 104/ЛС від 05 травня 2009 року її було переведено секретарем-машиністкою у тому ж самому цеху. Відповідно до ст.115 КЗпП України: «Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата». Наказом № 174/ЛС від 28 жовтня 2013 року [PERSON] була звільнена з роботи за власним бажанням У судовому засіданні було встановлено, що позивачці заробітна плата вчасно не виплачувалась та заборгованість, згідно наданої відповідачем довідки за період часу: вересень 2013 року, жовтень 2013 року, січень 2014 року, червень 2014 року складає 6291,45 гривень. Відповідно до ст.117 КЗпП України: «У разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу звільненому працівнику належних йому сум у строки, вказані у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку». Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки належить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 6291,45 гривень. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Завдана позивачці моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням, приниження її честі, гідності, втрати нормальних життєвих зв'язків. Тривалою невиплатою заборгованості по заробітній платі відповідачем спричинено їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 3000 гривень. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування слід врахувати тяжкість фізичних і моральні страждань позивачів, їх тривалість, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, діяння відповідача, моральні страждання позивачки, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, суд вважає необхідним, задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди частково і стягнути на користь позивачки моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача у розмірі 2000 гривень. Так як позовні вимоги задоволені частково, а позивачка при зверненні з позовною заявою до суду, звільнена від сплати судового збору, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути згідно зі ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial