Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить суд провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визнавши, що їхні частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] є рівними та складають по 1/2 частині за кожним, також просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості Ѕ вищевказаної квартири, в розмірі 110\~667,50 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.1997 року, за час перебування якого подружжям 05.09.2006 року на підставі договору купівлі-продажу, була придбана квартира, загальною площею 42,3 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат, житловою площею 26,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована на праві приватної власності на відповідача. З серпня 2018 року сторони не підтримують шлюбних відносин та заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 11.06.2019 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач почав постійно вчиняти перешкоди стосовно користування квартирою, вчиняючи постійно сварки. Позивач пропонувала відповідачу, сплатити їй кошти за належну їй частину квартири та всього придбаного ними майна, натомість останній відмовляється це робити. Вищевказане змусило її звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач та її представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судовому засідання відповідач , заявлені позовні вимоги визнав частково, пояснив, що вищевказану квартиру він придбав за власні кошти, оскільки фактично тільки він мав дохід в сім`ї, до того ж компенсувати позивачу вартість Ѕ квартири в сумі 110\~667,50грн. в рахунок визнання за ним права власності становитиме для нього надмірний тягар. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.1997 року. (а.с. 10) Шлюб розірвано 11.06.2019 року. (а.с. 12-13). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевою Р.М. [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,3 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат, житловою площею 26,7 кв.м., за 50000,00 грн. (а.с. 14). Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Юридична компанія» «ВСЕСВІТ» діє на підставі договору від 02.04.2021р., квартира, загальною площею 42,3 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат, житловою площею 26,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , без ПДВ становить 221335,00 гривень. (а.с. 17-32). В судовому засідання свідок [PERSON] яка доводиться сторонам донькою, пояснила, що вони заселилися в зазначену квартиру коли їй було вісім років. Приблизно п`ятнадцять років тому у квартирі було зроблено ремонт. Вважає, що стан квартири на сьогоднішній день не відповідає її вартості, яку хоче стягнути мати з батька. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ст. 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч. 1\~ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч.ч. 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Ст. 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу 1/2 частку квартири, а право власності на іншу 1/2 частку квартири - залишити за відповідачем. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості Ѕ квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в сумі 110\~667,50грн., суд зазначає наступне: Відповідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК). Згідно з ч. 1-3\~ст. 359 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються\~ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч. 1,2\~ст. 364 ЦК України\~кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою\~26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в\~\~п. 6\~ст. 3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники\~відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Тому, враховуючи зазначені положення закону, даючи належної оцінки доводам відповідача, який частково визнав позов, зазначив, що він не перешкоджає позивачу користуватися спірним майном, його розмір заробітної плати, яку він отримує унеможливлює виплату грошової компенсації, крім того, він не заперечує від припинення його права власності на спірне майно з отриманням відповідної грошової компенсації. Оскільки матеріалами справи не доведено, що спроможність [PERSON] виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та це становитиме для нього надмірний тягар, суд дійшов висновку про відмову в цій частині позовних вимог. Згідно з\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума судових витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial