Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.03.2018 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком їх спільних дітей, які проживають разом з позивачем та утримання яких відповідач не здійснює. Разом з тим, матеріальний стан позивача не дозволяє у повному обсязі забезпечити дітей усім необхідним для її належного та гармонійного розвитку. Відповідач в добровільному порядку батьківського обов`язку по утриманню дітей не виконує, на своєму утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не має, має задовільний стан здоров"я, працездатний, тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що за Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 15 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (справа № 758/1154/16-ц) Від спільного життя сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 10 від 28.05.2004 року та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 08 від 13.09.2007 року. На момент розгляду справи діти проживають разом з матір"ю за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 721 ЖБК «КИЇВ-8» від 18.06.2018 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дітей, офіційно працює у ТОВ «УКРЛОГІСТИКА» на посаді інженера з холодильного обладнання, що підтверджується довідкою № 84 від 18.06.2018 року. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривні, з 1 грудня - 2 218 гривень. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров`я, має об`єктивну можливість офіційно працювати, а також враховує, що рівний обов`язок по утриманню дитини має також і позивач у справі. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, а також чинному законодавству. В зв`язку з чим дійшов суд до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 183 ч.2 СК України визначено, що в разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) платника аліментів на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А відтак, такий розмір аліментів має стягуватись з відповідача до досягнення повноліття найстаршою дитиною [PERSON] ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину [PERSON] , [INFO] , аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття та до досягнення повноліття молодшою дитиною [PERSON] , [INFO] На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у сторін є право на звернення до суду з відповідним позовом про збільшення (зменшення) аліментів при настанні передбачених законом обставин. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дітей підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 25.06.2018 року, і до повноліття старшої дитини сторін [PERSON] , [INFO] , тобто [INFO] Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час, суд виходить з такого. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти за минулий час починаючи з 15.03.2018 року, посилаючись на ст. 191 СК України. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на дітей, оскільки заявником не надано доказів того, що [PERSON] дійсно працює на посаді інженера механіка в ТОВ «УКРЛОГІСТИКА». Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Той факт, що позивач зверталася до суду 15.03.2018 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року їй було відмовлено на підставі ст. 165 ЦПК України, судом не може братись до уваги, оскільки чинним законодавством чітко визначений строк з якого необхідно присуджувати стягнення аліментів, тобто від дня пред`явлення позову. Крім того, позивач не надала жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У зв`язку з чим в цій частині позов не підлягає задоволенню. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 704,8 грн. (за ставкою, що діяла на час звернення позивача до суду, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову за Законом України «Про судовий збір»). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial