Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить: скасувати наказ директора Комунального закладу «Селищний будинок культури смт. Новопсков» [PERSON] від 18.05.2017 № 35 про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]; стягнути з Комунального закладу «Селищний будинок культури смт. Новопсков» на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 10000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що наказом № 35 від 18.05.2017 позивачу було оголошено догану у звязку з відсутністю його на робочому місці 3 години. Позивач вважає наказ незаконним, оскільки від нього не було відібрано пояснення щодо відсутності на робочому місці. Більш того, його відсутність на робочому місці була обумовлена виконанням завдання директора закладу про розробку сценарію флешмобу. В процесі написання сценарію у позивача виникла необхідність обстежити майданчик, де планувалось проведення заходу. Також позивач знаходився в Новопсковському районному центрі культури і дозвілля щодо отримання методичної допомоги для розробки цього флешмобу. Крім того, позивач знаходився на своєму робочому місці до 15 год. Акт відсутності на робочому місці був складений без представника профспілкової організації та представника Новопсковської селищної ради, у підпорядкуванні якої знаходиться будинок культури. Вказаними діями відповідача позивачу було завдано моральних страждань, оскільки він потрапив до лікарні, таким чином йому завдано моральної шкоди. Відповідач у запереченні на позов просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що 12 травня 2017 року керівником було виявлено відсутність позивача на робочому місці, про що було складено акт відсутності на робочому місці у присутності трьох працівників. Відповідач здійснив ці дії відповідно до вимог трудового законодавства України. Відповідач також вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди, оскільки він тривалий час хворіє, а тому дії відповідача не могли бути причиною госпіталізації позивача до лікарні. Позивач і його представник у судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всі надані докази в їх сукупності, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи позивач працює на посаді художнього керівника Новопсковського селищного будинку культури з 08.02.2006, що вбачається з трудової книжки останього. Наказом № 35 від 18.05.2017 позивачу було оголошено догану на підставі акту про відсутність на роботі від 12.05.2017. Відповідно до акту № 1 від 12.05.2017, складеного директором КЗ «Селищний будинок культури смт. Новопсков» [PERSON], прибиральницею закладу [PERSON], керівником зразкової хореографічної студії «Едельвейс» [PERSON], зафіксовано відсутність на роботі [PERSON] без поважних причин з 14 год. до кінця робочого часу (3 години). Акт складено о 16 год. 30 хв. Відповідно до ст. 139 Кодексу законів про працю України (далі за текстом КЗпП) працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі ст. 140 КЗпП трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Статтею 142 КЗпП передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЗ «Селищний Будинок Культури смт. Новопсков» працівники СБК зобовязані додержуватися дисципліни праці, вчасно приходити на роботу, додержуватися встановленої тривалості робочого часу згідно графіку роботи (п. 3.1); працівники СБК розподіляють свій робочий час згідно графіків роботи з колективами художньої самодіяльності, затверджених директором СБК (п. 4.1); за порушення трудової дисципліни до працівників застосовуються такі дисциплінарні стягнення: догана, звільнення з роботи (п. 6.2); відсутність на роботі без поважних причин більше 3 годин прирівнюється до прогулу. Для накладення стягнення від порушника трудової дисципліни беруться пояснення у письмовій формі. Дисциплінарне стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку у пятиденний термін. Наказ доводиться до відома працівників СБК (п. 6.5). Згідно ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Статтею 147-1 КЗпП передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. З системного аналізу ст. 40 КЗпП вбачається, що прогулом є відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Як зазначено вище, відсутність позивача на робочому місці три години була встановлена актом № 1 від 12.05.2017. Оцінюючи вказаний акт, суд виходить з такого. Акт № 1 від 12.05.2017 був складений о 16 год. 30 хв. директором КЗ «Селищний будинок культури смт. Новопсков» [PERSON], прибиральницею закладу [PERSON], керівником зразкової хореографічної студії «Едельвейс» [PERSON] про відсутність на роботі [PERSON] без поважних причин з 14 год. до кінця робочого часу (3 години). Як встановлено у судовому засіданні і не оспорювалось сторонами у справі, керівник закладу [PERSON] була відсутня на робочому місці 12.05.2017 в післяобідній час. Після повернення на робоче місце наприкінці дня вона виявила відсутність позивача на робочому місці з 14 год., що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] запитала їх де позивач, не знайшовши його, вона виготовила акт і сказала їм його підписати. Вказані свідки у своїх свідченнях зазначили, що особисто вони не переконалися у відсутності позивача на робочому місці у зазначений в акті час. Більш того, вказані свідки зазначений акт підписали не читаючи його. Свідок [PERSON] також дала свідчення про те, що вона бачила позивача на робочому місці в проміжку часу з 14 год. до 14 год. 30 хв. Таким чином, суд не приймає акт № 1 від 12.05.2017 як належний доказ відсутності позивача на робочому місці 3 години 12 травня 2017 року за таких підстав. По - перше, керівник установи була відсутня на робочому місці саме в той проміжок часу, в який був відсутній позивач, а отже не є стверджувальним той факт, що вона особисто переконалась у відсутності позивача з 14 год. на робочому місці. По друге, акт № 1 про відсутність на роботі складений о 16 год. 30 хв., тобто фактично, якщо навіть припустити відсутність позивача на робочому місці з 14 год., його відсутність складала менше 3 годин, що відповідно до ст. 40 КЗпП та п. 6.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЗ «Селищний Будинок Культури смт. Новопсков» не є прогулом. По третє, особи, які склали вказаний акт, також не пересвідчились у відсутності позивача на робочому місці 3 години і акт підписали, виконуючи розпорядження керівника [PERSON] Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що того дня приблизно о 14 год. 30 хв. 14 год. 40 хв. він заїжджав до позивача безпосередньо на його робоче місце і пробув там приблизно 5 хвилин, що також спростовує той факт, що позивач був відсутній на робочому місці три години. Суд також робить висновок про те, що під час судового розгляду встановлено, що позивач 12.05.2017 був відсутній на робочому місці, однак фактично він виконував розпорядження керівника щодо організації флешмобу і отримував з цього питання методичну допомогу в Новопсковському районному центрі культури і дозвілля, що підтверджується показами свідка [PERSON], який пояснив, що позивач того дня приїхав до нього за методичною допомогою щодо музичного оформлення флешмобу. Свідок зазначив, що це було вже наприкінці дня. Отже, відсутність позивача на робочому місці була менше 3 годин, що не може бути розцінено як прогул та порушення трудової дисципліни, і відсутність була поважною, оскільки позивач розробляв сценарій флешмобу за завданням керівника. Таким чином, відповідач допустився грубого порушення трудових прав позивача, наклавши на нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани без зясування всіх фактичних обставин, а отже спірний наказ підлягає скасуванню як незаконний. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~статті 23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової\~\~репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~(далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9\~Постанови\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підтвердження своїх вимог, позивач зазначив, що він зазнав моральних страждань, він втратив душевний спокій, одразу після ознайомлення з оскаржуваним наказом йому стало зле, що призвело до госпіталізації до медичного закладу, де він перебував на стаціонарному лікуванні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 18.05.2017 по 27.05.2017, що також підтверджується виписним епікризом № 2135 з певним діагнозом, який судом не зазначається у дотримання вимог Закону України «Про захист персональних даних» (а.с. 12, 13). Отже, доводи позивача про те, що внаслідок незаконних дій відповідача позивач зазнав психологічних страждань, знайшли підтвердження під час розгляду даної справи. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачу внаслідок незаконних дій відповідача було завдано моральної шкоди, однак її розмір є завищеним та необґрунтованим належним чином, тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди частково на суму 2000 грн. В решті даних вимог слід відмовити у звязку з їх необґрунтованістю. Доводи відповідача про те, що позивач вже тривалий час хворіє, а тому дії відповідача не могли спричинити йому моральних страждань, судом відхиляються, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач потребував лікування одразу після ознайомлення його з оспорюваним наказом. Крім того, в епікризі зазначено, що передувати загостренню його хвороби могли саме ті події, які сталися на роботі позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положення ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial