Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01.08.2017 року. Під час вказаного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Вказувала на те, що донька перебуває на її утриманні, оскільки саме вона купує для неї всі необхідні речі для навчання в НВК «Любисток», оплачує харчування дівчинки, купує одяг, проте її доходів недостатньо для забезпечення усіх потреб доньки на належному рівні, а відповідач, як батько дитини, участі в матеріальному утриманні дівчинки не приймає та фінансово не допомагає. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн. щомісячно, оскільки він матеріально забезпечений та не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи родичів. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував свого обовязку матеріально утримувати доньку та сплачувати аліменти, проте не визнав розмір щомісячного платежу в сумі 1700 грн., оскільки він офіційно не працевлаштований, має мінливий заробіток та єдиним стабільним його доходом є пенсія в сумі 1412 грн. щомісяця, крім того просив врахувати що йому встановлено третю групу інвалідності. У звязку з наведеним просив стягувати аліменти у частці від його доходу, а не в твердій грошовій сумі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема, вказувала на те, що позивач та відповідач проживають спільно в одній квартирі та відповідач несе витрати по оплаті комунальних послуг, оплачує відвідування молодшою донькою Ніколь спортивної секції з панкратіону, дає їй кишенькові гроші, а тому твердження позивачки про відсутність фінансової підтримки з боку відповідача не відповідають дійсності. Крім того, при вирішенні спору просила врахувати, що відповідач офіційно не працевлаштований, єдиним джерелом його офіційного доходу є пенсія, він є інвалідом третьої групи, має зобовязальні відносини з банком. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01.08.2017 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, який вони зареєстрували 11.01.1997 року (а/с 6). Під час вказаного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], 26.08.2007 року, яка проживає разом з обома батьками, навчається в НВК «Любисток» та відвідує спортивну секцію з панкратіону (а/с 5,10,27). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, не отримує доходу від підприємницької діяльності, періодично приймає участь в утриманні доньки Ніколь, має зобовязальні відносини з банком, відсутні докази, що на його утриманні перебувають інші діти чи непрацездатні особи, отримує пенсію. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. З системного аналізу положень ст. 184, 185 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи матеріальний стан відповідача, відсутність доказів того, що на його утримання перебувають інші діти чи непрацездатні особи, відсутність у нього офіційного заробітку та наявність доходу у вигляді пенсії, однаковий обовязок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у частці від його доходу, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий спосіб стягнення аліментів буде відповідати інтересам як платника аліментів так і дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати за звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial