Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в трудових відносинах з 12 травня 1998 по 19 березня 2015 року на посаді статистика медичного, однак була змушена звільнитися з роботи 19.03.2015 року у звязку із невиплатою заробітної плати. За словами позивача, із нею не було при звільненні проведено повного розрахунку, а тому позивач зверталася до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, завданої невиплатою заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги у справі № 295/8764/15-ц були задоволені частково, в розмірі 11 105,67 грн. На підставі викладеного в позові, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 1 856,71грн. та компенсацію за кожний прострочений день невиплати заробітної плати в сумі 14 382,17 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін згідно статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що згідно наказу № 28 від 12.05.1998 року позивач була прийнята на роботу на посаду медичної сестри Державного закладу "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-Західної залізниці" та після ряду переведень на підставі наказу № 15 о/с від 19.03.2015 року вона звільнена із займаної посади статистика медичного 19.03.2015 за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, підтвердженням чому є копія трудової книжки позивача (а.с. 3-6). Судом також встановлено, що на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.10.2015 по справі № 295/8764/15-ц з Державного закладу «Вузлова поліклініка ст. Житомир Південно-західної залізниці» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 10 605,67 грн. за вирахування податків та обов'язкових платежів та 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). Середньоденний заробіток позивача за розрахунком становить 76,91 грн. (заробітна плата за січень-лютий 2015 в сумі 3\~384,04/44 робочих днів). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11\~997 грн. 96 коп. (за період з 20.03.2015 по 04.11.2015 включно = 156 робочих днів х 76,91 середньоденний заробіток). Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. У п. 3, 4 зазначеного вище Положення вказується, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. При цьому, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує також з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогами майнового характеру в сумі 487,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial