Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Підзахаричівської сільської ради, [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради про оформлення права власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на ? частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами. В позовній заяві посилалась на те, що 28.01.1964 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. В 1973 року даний шлюб був розірваний. За період проживання однією сім'єю, а саме в 1965 році вони побудували житловий будинок та господарські споруди, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. З 1964 до 1978 роки їхній двір, мав статус колгоспного двору, головою двору був її чоловік [PERSON], а в подальшому була вона. Станом на 15.04.1991 року господарство їхнього двору збереглось повністю в тому числі і нерухоме майно. Вважає, що вона має право на ? частку спірного майна, оскільки даний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспного двору по 1977 року, а з 1978 року змінив статус робітничого. З врахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області за №27/5, №28/6 від 13.04.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON]. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, виданий виконавчим комітетом Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області 18.04.2011 року на ім'я [PERSON]. Визнати за [PERSON] [INFO] право власності на ? частку житлового будинку з відповідною (1/2 частка) частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Позивачка також вказала, що їй не відомо було про рішення виконавчого комітету Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області за №27/5, №28/6 від 13.04.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON]. Про дані рішення вона дізналась тільки весною 2016 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та надав пояснення аналогічні запереченню на позов. Також просив суд застосувати позовну давність, у зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Підзахаричівської сільської ради в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає. Третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча судом повідомлялись про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні свідок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони проживає в с. Підзахаричі, неподалік спірного будинку. Позивачка [PERSON] завжди здійснює догляд за даним будинком, в тому числі здійснює прибирання поточний ремонт, оскільки її син [PERSON] за ним не доглядав. По теперішній час використовує земельну ділянку, біля спірного будинку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в Путильському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та надавала соціальну допомогу [PERSON], оскільки останній є інвалідом, догляд здійснювала на протязі 5-6 років. Кожний раз коли вона приходила до [PERSON] завжди їй допомагала [PERSON], на даний час уже близько 3 років не надає [PERSON] допомогу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи позивач та її представник частково надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 28.01.1964р. по 20.12.1973р. перебувала в шлюбі з [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с.24,25/. За період проживання однією сім'єю, а саме в 1965 році сторони побудували житловий будинок та господарські споруди, який знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок /а.с.-26-28/. Як видно з погосподарських книг з 1965 по 1977 роки спірне господарство відносилось до суспільної групи колгоспного двору, за яким згідно записів в книгах записаний спірний будинок з господарськими будівлями. Головою даного колгоспного двору до 1973 року, був [PERSON], а в подальшому до 1991 року позивачка [PERSON] /а.с.128-147/ Також як вбачається з вище досліджених погосподарських книг 1973 році із колгоспного двору вибув голова двору [PERSON]. Головою колгоспного двору стала [PERSON] Таким чином, членами колгоспного двору залишилися - [PERSON] та неповнолітні діти - [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO]. У 1975 році колгоспний двір поповнився іще одним членом двору, сином позивачки [PERSON], [INFO]. Після вибуття із колгоспного двору [PERSON] перейшов на постійне місце проживання до свого батька [PERSON] у селі Підзахаричі Підзахаричівської сільської ради, і у 1974 році за [PERSON] у сільській раді було відкрито окремий погосподарський номер. Згідно із даними даних погосподарських книг Підзахаричівської сільської ради статус колгоспного двору дане господарство мало до 1977 року, включно. Із 1978 року господарство мало статус робітничого, у тому числі у 1991 році. Із 05.12.1991 року головою двору і єдиним хто проживав у спірному будинку був [PERSON]. Статус колгоспного двору також підтверджений рішенням народного суду Путильського району від 27.06.1973 року, яке не змінювалося і не скасовувалося і є чинним у даний час /а.с.127/. Також як встановлено судом [INFO] року [PERSON] помер, про складено відповідний актовий запис за №08 /а.с.82/. Свою частку у спільному майні колгоспного двору останній не витребував, докази, які свідчилиб протележне в матеріалах справи відсутні. Рішеннями виконавчого комітету Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області за №27/5, №28/6 від 13.04.2011 року, оформлено право власності на житловий будинок літ.А, сарай літ.Б, що знаходиться по [ADDRESS] за [PERSON] /а.с.6,7/. На підставі рішення за №27/5 18 квітня 2011 року виконавчим комітетом Підзахаричівської сільською радою видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно /а.с.15/. Суд частково задовольняючи позовні вимоги виходить з наступного. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 із змінами, - спори стосовно майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. За правилом ст.ст.120-126 ЦК УРСР (ред..1963р.) працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови N 3 від 2 березня 1973 р. "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього" роз'яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору у спільному майні, яке належало колгоспному двору і збереглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до ст. 123 Цивільного кодексу. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя. Системний аналіз вищевказаних правових норм та письмових доказів по справі дають суду підстави для висновку, що позивач не втратив право на спірне майно, яке належало колгоспному двору, а в подальшому господарство робітників, оскільки [PERSON] до 15.04.1991 року, була головою двору та брала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а тому має право на ? частку спірного майна. Суд не приймає до уваги твердження в запереченні на позов представника [PERSON] про те, що позивач втратив право на частку в спірному нерухомому майні, оскільки дані твердження спростовуються вище дослідженими письмовими доказами, а також наведеними правовими нормами. Також суд вважає, помилковим твердження представника [PERSON] про те, що позивач може претендувати максимально на ? частку спірного будинку, оскільки як вище встановлено судом під час дослідження погосподарських книг, діти позивачки, а саме [PERSON] та [PERSON] більше трьох років підряд до 15.04.1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Клопотання представника [PERSON] про застосування позовної давності до даних правовідносин, суд вважає, не обґрунтованим, оскільки представник не надав суду належних та допустимих доказів, що [PERSON] було відомо про оскаржувані рішення за №27/5, №28/6 від 13.04.2011 року. При цьому як вбачається з відповіді Підзахаричівської сільської ради від 05.12.2016 року за №260, інформацією чи було відомо [PERSON] про наявність оскаржуваних рішень їм не відомо /а.с.126/. Заслухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial