Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2014 року. У зазначеному будинку зареєстрований за місцем проживання [PERSON], [INFO]. З моменту продажу квартири, відповідач в ній не проживає, виїхав на інше місце проживання і забрав свої речі, комунальні послуги не оплачує. Добровільно знятися з реєстрації за місцем проживання відповідач не бажає, чим порушує її право власника на користування та розпорядження своїм майном. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №16 у будинку №30-а по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області, визнав відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та примусово зняти його з реєстрації. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, надала суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, заперечень на позов не надав, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа,' яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, підтвердила в судовому засіданні, що дійсно відповідач,який є її колишнім сусідом не проживає в спірній квартирі з моменту укладення договору купівлі- продажу квартири, його особистих речей у квартирі немає. Свідок [PERSON], пояснила у судовому засіданні, що вона є сусідкою позивача. Відповідач є сином колишнього власника квартири. Після продажу вищезазначеної квартири, відповідач жодного разу не з,являвся, його особистих речей у квартирі позивача немає. Суд, заслухавши позивача, свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, проспект Переможців, буд.№ 30-а, кв.№16 (договір купівлі-продажу квартири-а.с.-9; витяг з Державного реєстру правочинів -а.с10). В вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON], [INFO], як син колишнього власника (довідка-а.с.6). Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що будучи зареєстрованим у спірній квартирі, відповідач в ній не проживає, плату за користування квартирою позивачу не платить, доказів утримання квартири відповідачем, оплати за користування квартирою відповідачем, матеріали справи не містять. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чй обмежений у його здійсненні. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема, жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу України. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки відповідач є членом сім"яї попереднього власника житла,то його право на користування спірною квартирою припинилося з припиненням права власності на квартиру попереднього власника,членом сім"ї якого він є. Таким чином в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в її квартирі, суд вважає що ця вимога необгрунтована і не підлягає задоволенню оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІУ від 11 грудня 2003 року встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття „зняття з реєстрації нерозривно пов'язане з поняттям „житлові права (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації і реєстраційний орган не вправі відмовити у знятті з реєстрації такої особи, оскільки згідно зі ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимогиє обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial