Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

У жовтні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], що проживає за адресою: [ADDRESS], на її - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], - користь на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня народження доньки [PERSON], [INFO] і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], що проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на її - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], - користь кошти на додаткові витрати на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в зв'язку з хворобою дитини та її інвалідністю в сумі 700 (сімсот) грн. щомісячно, починаючи з дня народження доньки [PERSON], [INFO] і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме просив суд врахувати той факт, що на його утриманні вже знаходиться неповнолітня дитина від першого шлюбу. А тому не заперечував про стягнення із нього аліментів в розмірі 1/6 частки всіх його доходів щомісячно на утримання його доньки [PERSON] Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, подані докази та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. Судом встановлено, що 22 жовтня 2011 р. позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1586. Дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]», після реєстрації шлюбу, яке вона змінила на «[PERSON]». Для позивачки цей шлюб є першим, для відповідача шлюб є третім. Від свого другого шлюбу відповідач має дитину 11-річного віку, якій сплачує аліменти в добровільному порядку. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] народження. Як в своєму позові позивачка вказала та в судовому засіданні пояснила, подружні та сімейні відносини між нею та позивачем припинені з травня 2014 року. Чоловік переїхав на інше місце проживання, покинувши її одну з немовлям-інвалідом. Їхні з відповідачем стосунки носять досить тривалий характер. Поки не народилася дитина, її з ним відносини були добрими. Але після народження доньки, яка з першого дня свого життя має дуже тяжкі вади здоров»я, що потребують оперативного втручання та довготривалого лікування, чоловік взагалі перестав надавати їй будь-яку допомогу. Відповідач не допомагає позивачі ні фізично, ні морально, ні грошами, ні продуктами, ні будь-чим. Не надає коштів на її утримання та утримання їхньої доньки [PERSON], яка є тяжкохворою. Його не цікавить ні її здоров»я, ні здоров»я дитини, з якою він не гуляє, не грає, не займається її розвитком. Але в зв»язку з тим, що відповідач ухиляється від утримання малолітньої дитини-інваліда, не повідомляючи дійсний розмір своїх доходів та змінивши своє місце проживання, вважає, що аліменти з нього необхідно стягнути за минулий період, а саме з дня народження доньки [PERSON], [INFO] Також, в судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою, яка не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Так з 11 листопада 2013 р. позивачка перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської районної в м. Полтаві ради та отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда. Дитина потребує постійного і безперервного лікування з дня її народження, це лікування є вкрай необхідним, щоб виправити тяжкі вроджені вади організму дитини на протязі її зростання та формування дитячого організму. В кінці липня та на початку серпня 2014 р. позивачкою за власні кошти було здійснено поїздку до м. Москви (Російська Федерація) для проведення операції пластики піднебіння донці [PERSON], [INFO] та її лікування. В Московському Інституті вроджених захворювань щелепно-лицьової області донька разом з нею перебувала на протязі 10 днів. Позивачем за проведення операції та 10 ліжко-днів було сплачено 125770 російських рублів. Курс НБУ станом на 21.08.2014 р. складав 3,6199 грн. за 10 рос.руб. Таким чином, тільки перебування разом з донькою в інституті офіційно коштувало майже 50 тис. грн., не рахуючи вартості дороги в дві сторони, харчування, засобів гігієни для 10-тимісячної дитини та інших вкрай необхідних витрат. І все це було зроблено за власні кошти позивачки, які вона брала в борг у друзів та родичів. Разом з тим позивачкою не надано доказів в підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч.2 ст. 191Сімейного кодексу України. Тому вимоги позивачки в частині стягнення аліментів із позивача від дня народження доньки не підлягають до задоволення. Відповідач працює на посаді водія-інкасатора КБ «Райффайзенбанк Аваль» м. Полтави, має постійне місце роботи і постійний заробіток, що підтверджується довідкою про доходи №34-0-15-00/210 від 28.10.2014 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення від цього обов»язку кошти на утримання неповнолітньої дитини стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 01 січня 2014 р. прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 1032,0 грн., тобто мінімальна сума аліментів, яка щомісячно може стягуватися на дитину цього віку, не повинна бути меншою 309,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно статті 27 «Конвенції про права дитини» визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейнго кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, матеріальне становище відповідача, та інші обставини справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial