Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 12.09.1998р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, який на даний час ще не розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З січня 2014року вона з [PERSON] проживає окремо. Діти проживають разом з нею та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач ніякої допомоги на утримання дітей не надає. Син [PERSON] навчається на 3-му курсі Одеської юридичної академії на контрактній основі, стипендії не отримує. Відповідач аліменти нікому не платить, інших дітей не має. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в сумі 1000грн. та аліменти на [PERSON], [INFO] на період навчання в сумі 1000грн. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, мотивував тим, що він на даний час є безробітним, доходу зовсім ніякого не має, оскільки вимушений доглядати за цивільною дружиною, яка є вагітною та потребує його допомоги. Зазначив також, що повнолітній син [PERSON] є студентом вечірньої форми навчання, працює, та постійно отримує заробітну плату, тому він вважає, що оскільки син вже сам заробляє, аліменти він не повинен сплачувати на сина, який сам вже має дохід, тим паче він на даний час зовсім ніякого доходу не має. Також відповідач зазначив, що аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] він визнає в розмірі 500грн., оскільки на даний час позбавлений можливості платити більше. Просив суд відмовити позивачці у повному задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити позивачці у повному задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач на даний час не має можливості працювати і суми які просить позивачка у позові для нього є непосильними. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 12.09.1998р. у відділі реєстрації актів у м. Черкаси, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER]. На даний час шлюб між сторонами не розірваний. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього - [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] батьком дітей є [PERSON]. З січня 2014року позивачка з відповідачем припинили спільне проживання однією сім'єю. Діти залишились проживати разом з позивачкою. Через повне ігнорування добровільно допомагати утримувати дітей позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач на даний час не працює та не отримує дохід, дана обставина позивачкою не спростувалась. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладені обставини та норми сімейного законодавства суд приходить до висновку, позовну вимогу в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], задоволити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти в сумі 800грн. щомісячно, до повноліття дитини починаючи з 30.07.2014р.. В позовній вимозі про стягнення аліментів з відповідача на повнолітню дитину, яка продовжує навчання [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку відмовити у задоволенні даної вимоги. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"): - досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; - продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; - потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає; - наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину (Ухвала Верховного Суду України від 20 жовтня 2005 г.). Суд беручи до уваги той факт, що навчання повнолітнього [PERSON] у Одеської юридичної академії на вечірній формі навчання є його не основним та не єдиним заняттям, так як судом встановлено та підтверджено довідкою з місця роботи [PERSON], що він працює на посаді офіціанта, форма працевлаштування: основне місце роботи, отримує постійний дохід, тому суд приходить до висновку, що обов'язку батьків утримувати дитину, яка вже сама працює та отримує постійний дохід не виникає, а отже і позовна вимога, щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього [PERSON] задоволенню не підлягає. Згідно ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає 243,60грн..

Outcome: partial