Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.07.2006 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, підписав заяву без номеру, чим підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір. Відповідно до умов договору Відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн., дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється та змінюється (зменшується, збільшується) за рішенням та ініціативою Банку відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, у зв`язку з чим кредитний ліміт було збільшено в подальшому до 142180,97 грн. За умовами договору відповідач отримав кредитну карту «Універсальна 30 днів пільгового періоду». З 01.01.2013 всі карти тарифного плану були переведені на тарифний план «Універсальна 55 днів пільгового періоду». Відповідно до тарифів обслуговування такої карти пільговий період - до 55 днів - діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, базова процентна ставка в місяць - 2,5 % (30 % на рік); за тратами, здійсненими з 01.09.2014 - 2,9 % (34,8 % на рік); за тратами, здійсненими з 01.04.2015 - 3,6 % (43,20 % на рік); за тратами, здійсненими з 01.08.2020 - 3,3 %. Обов`язковий щомісячний платіж - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів - 0,24 % від суми загальної заборгованості - нараховується за кожен день прострочення кредиту + 50 грн. щоразу, коли виникає таке прострочення на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Відповідач отримував кредитні карти, остання з яких мала строк дії до кінця січня 2020 року. Позивачем зазначено, що заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а Відповідач в порушення Договору не надавав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості, тобто свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28.02.2021 з урахуванням внесених коштів для погашення кредиту, має заборгованість у розмірі 17049,33 грн., яка складається з наступного: 13891,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3157,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, і продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за кредитним договором, борг не погашає, чим порушує права позивача. Тому позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену заборгованість та судові витрати у виді судового збору у розмірі 2270 ,00 грн. Ухвалою від 07 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Після отримання позовної заяви з додатками, відповідач відзив на позов не подав, жодного клопотання від нього не надходило. У відповідності до вимог ст. ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач про перебування в провадженні суду даної справи повідомлений в установленому порядку, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, а позивач при цьому не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. З наданих позивачем доказів вбачається, що 27.06.2006 відповідач у справі [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого згідно зі Статутом є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських /а.с.76/, 10.07.2006 йому було відкрито рахунок з отримання кредиту на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту. Підписавши заяву, позивач зобов`язався належним чином виконувати умови договору. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, на які Позивач посилається як на складову частину кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а у разі невиконання зобов`язань - на вимогу банка повернути кредит, оплатити винагороду банку. Відповідно до ст.ст.1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що Відповідач свої зобов`язання повністю не виконував, оплату за кредитним договором своєчасно не здійснював, внаслідок чого станом на 28.02.2021 має заборгованість у розмірі 17049,33 грн., яка складається з наступного: 13891,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3157,42 грн. - заборгованість за простроченими відсотками /а.с.66-73/. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлені в судовому засіданні обставини витікають з правовідносин по належному виконанню зобов`язань та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язання і наслідків, які виникають при неналежній відмові. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач не надав суду доказів відсутності заборгованості, правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, оскільки з наданих позивачем доказів видно, що Відповідач підписував вищевказану Заяву про отримання кредиту, в якій зазначено, що сума кредитного ліміту складає 2000,00 грн., базова процентна ставка - 3 % в місяць. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково здійснював повернення запозичених коштів, із виписки за договором видно, що він користувався кредитними коштами, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] , а тому суд вважає, що стягненню підлягає заявлена позивачем сума боргу за простроченим тілом кредиту у розмірі 13891,91 грн. Щодо заявленої вимоги про стягнення відсотків, суд приходить до наступного. Позивач не надав доказів того, що відповідач був ознайомлений із збільшенням відсотків за користування кредитними коштами, та що надавав згоду на їх збільшення, оскільки надана суду копія його заяви не містить таких відомостей. Тому суд вважає, що нарахування Банком заборгованості по відсоткам, починаючи з 01.04.2015 у розмірі 43,2 % суперечить укладеному між сторонами договору. При цьому суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постановах від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 14-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 14-318цс18. Отже, заборгованість відповідача по процентам за користування кредитом має бути розрахована з дня укладення кредитного договору по останній день строку дії кредитної картки, із застосуванням процентної ставки у розмірі 3 % на місяць, оскільки суд вважає, що розрахунок позивача заборгованості за відсотками за період з 01.04.2015 проведений позивачем з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою. До того ж наданими позивачем доказами підтверджено, що строк дії останньої картки закінчився в останній день січня 2020 року, а тому позивач мав право нараховувати заборгованість по відсотках за період з 10.07.2006 по строк дії картки - 31.01.2020 у розмірі, визначеному договором, - 3 % в місяць, або 0,1 % за день. Водночас, оскільки з наданого позивачем розрахунку видно, що в період до підвищення відсоткової ставки (з 10.07.2006 по 01.04.2015) розмір заборгованості за відсотками взагалі відсутній, як і відсутній в період з 01.04.2015 по строк дії карти, то суд вважає, що вимога про стягнення відсотків задоволенню не підлягає. При цьому, суд враховує, що згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Суд вважає, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. А відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення складових заборгованості, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua , як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач підписував саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, суд вважає, що Умови, викладені на зазначеному сайті, не можна вважати Договором, оскільки суду не надано підтвердження того, що відповідач досяг згоди з позивачем з усіх істотних умов договору. Крім того, суд враховує, що Умови неодноразово змінювалися самим Банком період з часу виникнення спірних правовідносин (10.07.2006) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.03.2021), суд вважає, що кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Заяву про отримання кредиту, та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати збільшених відсотків за користування кредитними коштами у разі порушення зобов`язань з повернення кредиту. А тому суд приходить до висновку, що вказані Умови та Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору б/н від 27.06.2006. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Тому,

Outcome: partial