Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2018 року з [PERSON] на користь позивача стягувались аліменти на утримання доньки у розмірі 10000 гривень щомісячно з 08.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] їх донька досягла повноліття та на даний час продовжує навчання, є студенткою КЗ «Волинський медичний інститут» денної форми навчання та оскільки немає самостійних джерел доходів потребує матеріальної допомоги. Вважає, що у зв`язку з продовженням навчання доньки, відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки таку можливість має. Вказує, що разом з донькою зареєстровані та проживають в квартирі, яка належить відповідачу. Позивач працює директором ТзОВ «Західмекс», однак дохід який вона отримує є незначним. Відповідач має у власності нерухоме майно, а саме, квартиру у м. Луцьку, офісні приміщення у м. Луцьку, загальною площею 206,3 кв.м., 16 земельних ділянок, квартири у м. Києві, загальною площею 126,2 кв.м. також є бенефіціарним власником ТзОВ «Трансгазіндастрі АГ», а також співзасновником ТзОВ «Біотехнологія-Сервіс». Також рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 березня 2019 року за відповідачем залишено право власності на автомобіль вартістю 503429 грн.70 коп, земельну ділянку та будинок в Любомльському районі вартістю 137448 гривень, земельну ділянку, будівельні матеріали та конструктивні елементи незавершеного будівництва в [ADDRESS] вартістю 1252021 гривень. Враховуючи вищевикладене, з посиланням на норми ст. 141, 150, 199,200 СК України просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі, у розмірі 20 000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до закінчення навчання або до досягнення донькою 23 років в залежності від того яка з цих обставин настане першою та стягнути на її користь судові витрати у розмірі 7500 гривень. Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. У відзиві на позов відповідач вказує, що категорично не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Вказує, що не має фінансової можливості сплачувати аліменти на повнолітню доньку, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Кріогаз» отримує заробітну плату у розмірі 4743 гривень на місяць, та вказана сума є його єдиним джерелом доходу. Від діяльності ТОВ «Трансгазіндастрі Сервіс» доходів не отримує з липня 2020 року, оскільки дане підприємство перебуває в стані ліквідації. Щодо наявності нерухомого майна вказує, що більша його частина перебуває у заставі (іпотеці) та дана обставина позбавляє його можливості розпоряджатись майном на власний розсуд і породжує додаткові майнові зобов`язання та не приносить доходу. Частина об`єктів нерухомого майна, а саме, земельна ділянка та житловий будинок, що знаходиться у с. Миловань Любомирського району Волинської області були безоплатно передані відповідачем до статутного капіталу ТОВ «Біотехнологія-Сервіс», земельна ділянка в с. Зміїнець та незавершений житловий будинок були подаровані його батьку. А тому, дане майно не повинно бути враховано при вирішенні справи. Щодо корпоративних прав відповідача у ТОВ «Кріогаз» та ТОВ «Трансгазіндастрі» зазначає, що вони є збитковими та доходів також не приносять. Також вказує, що має складне матеріальне становище у зв`язку із непогашеними борговими зобов`язаннями перед третіми особами, а саме, на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 року має борг на суму 1000000 гривень, який на час розгляду справи не погашений також має кредитну заборгованість перед АТ «Дельта банк» у сумі 446454,57 гривень на підставі кредитного договору від 01 лютого 2008 року та згідно графіком погашення строк погашення становить до 29 січня 2023 року, також має заборгованість по сплаті аліментів. Разом з тим на його утриманні перебуває особа пенсійного віку - його батько [PERSON] , [INFO] та щомісячно він надає фінансову допомогу на його утримання. Крім того, звертає увагу, що його донька навчається за рахунок коштів державного бюджету, а отже вона та позивач не несуть витрати на оплату навчання. Також позивач з донькою проживають у його квартирі, та він маючи складне фінансове становище. все одно намагається приймати участь в житті його дочки та надає їй для проживання власне помешкання. У березні-квітні 2020 року відповідач виплатив на користь позивача більше одного мільйона двохсот тисяч гривень, а тому вважає, що дана сума є достатньою для утримання спільної з позивачем доньки. Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представники позивача, позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . З копії довідки Комунального закладу вищої освіти «Волинський медичний інститут» Волинської обласної ради від 26.06.2020 року вбачається, що [PERSON] з 01 вересня 2019 року є студенткою Луцького базового фахового медичного коледжу КЗВО «Волинський медичний інститут», та навчається на 3 курсі денної форми навчання за державним замовленням, спеціальніст «Сестринська справа», Термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021 ( а.с. 15). Судом встановлено, що [PERSON] у зв`язку з навчанням не працює та не має власних прибутків. Окрім того, не отримує стипендії. Також судом встановлено, що [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , всі витрати на утримання та навчання доньки несе позивач. Будь яких доказів на обґрунтування своїх доводів про те, що відповідач [PERSON] надає матеріальну допомогу донці, суду надано не було. Прибутки [PERSON] складаються з заробітної плати, яка за період з січня 2020 року по червень 2020 року склала 29 000 гривень (а.с. 16). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах 16 справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами 1, 2 ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Звертаючись з позовом [PERSON] зазначила, що донька потребує матеріальної допомоги батька в розмірі 20000 грн щомісячно, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням. З матеріалів справи вбачається, що позивач забезпечує доньку речами, необхідними для навчання, зокрема придбання комп`ютерної техніки, також забезпечує потреби доньки для підтримання життєдіяльності. [PERSON] заперечує щодо стягнення з нього аліментів у будь якому розмірі, посилаючись на відсутність матеріальної можливості для надання допомоги. Відповідно до вимог ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує, що відповідач фізично здоровий, не перебуває на обліку як особа з хронічними захворюваннями, не є особою з інвалідністю. Приходячи до висновку про платоспроможність відповідача, суд враховує приписи сімейного кодексу, який визначає, що при вирішенні питання платоспроможності ураховується наявність нерухомого і рухомого майна, будь-яких коштів, навіть наявність кредитів свідчить про те, що в людини є певний фінансовий рівень. Наявність нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці також не позбавляє можливості відповідача володіти і користуватись майном, та відповідно отримувати дохід. Доводи [PERSON] стосовно того, що в нього на утриманні знаходиться батько, який є пенсіонером, не беруться судом до уваги, оскільки дана обставина не може погіршувати становище дитини, яка проживає окремо від батька. Крім того, відповідач вказував, що земельні ділянки та незавершений житловий будинок були безоплатно подаровані його батьку. Дана обставина також свідчить про те, що відповідач не перебуває у скрутному матеріальному становищі. Факт навчання доньки на бюджеті, не свідчить про те, що вона не потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, оскільки [PERSON] безсумнівно, має майнові витрати, що пов`язані безпосередньо з проїздом в межах міста Луцька, забезпеченням вирішення всіх побутових питань, у т. ч., пов`язаних з придбанням одягу, взуття, продуктів харчування, та безпосередньо - навчанням. Крім того, виходячи з вимог ст. ст. 199 - 200 СК України сама по собі бюджетна форма навчання не є підставою для відмови в стягненні аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Згідно з положеннямист.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, покликання представника відповідача на скрутне матеріальне становища відповідача на основі всебічно досліджених доказів, висновків суду не спростовують, дані обставини не позбавляють батька обов`язку піклуватись та утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Даний обов`язок передбачений як нормами діючого Законодавства так і моральними засадами суспільства. Відповідачем не надано суду достатніх доказів, які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про його неможливість, як особи працездатного віку, сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. У контексті обставин цієї справи, суд враховує можливість утримання повнолітньої доньки обома батьками. Таким чином, з огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього. З врахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] у зв`язку з її навчанням потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а її батько [PERSON] спроможний таку надавати. Також, враховуючи те, що [PERSON] є повнолітньою, проте продовжує навчатися, форма навчання є денною, що виключає можливість власного працевлаштування, потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо потреби доньки [PERSON] в матеріальній допомозі батька. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищенаведені обставини, обов`язок обох батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, наявність можливості відповідачем надання такого утримання, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про те, що право [PERSON] , яка є повнолітньою, але продовжує навчання, на утримання з боку батька підлягає захисту, а пред`явлений позивачем позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000 гривень, щомісячно, на період навчання, до досягнення донькою 23 років. Зазначений розмір не утруднить матеріальне становище відповідача, та за вказаних обставин справи такий розмір аліментів є таким, що враховує інтереси і можливості як відповідача так і його повнолітньої дочки, яка потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, а також те, що утримання дитини віком до 23 років у навчанні є обов`язком батьків. Аліменти стягуються судом саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з ВНЗ чи інших підстав) та буде контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, а встановлений судом період стягнення аліментів до 23-річчя дитини, є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача у випадку продовження навчання дитини після досягнення нею вказаного віку (постанова Верховного Суду від 08.02.18 у справі № 205/1302/16-ц). Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не подано суду переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом, доказів фактичного надання адвокатських послуг, їх прийняття на підставі акту приймання-передачі, такі витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача. Разом з тим, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір від сплати якого позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial