Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] з квітня 2003 року по 23 грудня 2003 року; визнати право спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2003 року, зареєстрована в реєстрі за № 1962, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д.; визнати право спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2015 року, серія та номер 620, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М.; визнати право особистої приватної власності за позивачем [PERSON] на автомобіль MAZDA 3, червоного кольору, 2006 року випуску, держномер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , шасі (рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 2261; визнати право особистої приватної власності за відповідачем [PERSON] на автомобіль NISSAN CEDRIC, 1996 року випуску, синього кольору, держномер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , кузов [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] познайомились в м. Одесі у травні 2002 року і з вересня 2002 року почали проживати разом. 09 червня 2003 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. Квартира була придбана частково за кошти, отримані відповідачем [PERSON] за кредитним договором, укладеним з АКІБ «Укрсиббанк». 23 грудня 2003 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] уклали шлюб. [INFO] у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народився син [PERSON] 02 квітня 2015 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М., право власності оформлене на відповідача [PERSON] . За час шлюбу позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] придбали автомобіль MAZDA 3, червоного кольору, 2006 року випуску, держномер [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я позивача [PERSON] 21 листопада 2013 року і фактично перебуває у користуванні позивача [PERSON] та автомобіль NISSAN CEDRIC, 1996 року випуску, синього кольору, держномер [NUMBER] , що зареєстрований 15 травня 2009 року на ім`я позивача [PERSON] , однак фактично перебуває у користуванні відповідача [PERSON] . У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про розірвання шлюбу. 25 листопада 2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі № 522/17143/19 за позовом позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. 17 березня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення у справі щодо розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] не бажає вирішувати питання розподілу сумісного майна подружжя мирним шляхом , у зв`язку з чим позивач [PERSON] вважає необхідним звернутись до суду із позовом. Разом з позовною заявою позивач [PERSON] звернулась до суду із клопотанням про витребування доказів, яким просила витребувати з Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» відомості, в якому році та в якому розмірі відповідач [PERSON] уклав кредитний договір з АКІБ «Укрсиббанк», нині АТ «Укрсиббанк». Разом з позовною заявою позивач [PERSON] надала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 09 червня 2003 року, зареєстрована в реєстрі за №1962, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року задоволено заяву позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, накладений арешт на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 09 червня 2003 року, зареєстрована в реєстрі за №1962, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. Відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він стверджував про необгрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] та просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідач [PERSON] посилався на те, що у період до 06.06.2003 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з першою дружиною [PERSON] . Квартира [ADDRESS] була зареєстрована за відповідачем [PERSON] 09.06.2003 року - до реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON] . Позивач [PERSON] не довела факт проживання із відповідачем [PERSON] однією сім`єю без укладення шлюбу. Квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] за кошти, що належать йому особисто. Відповідач [PERSON] заперечував, що автомобілі MAZDA 3 та NISSAN CEDRIC мають однакову вартість, крім того, відповідач [PERSON] посилався на обставину проживання сина [PERSON] разом з ним як на підставу зменшення частки позивача [PERSON] у транспортних засобах до ј із збільшення частки відповідача [PERSON] до ѕ. [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю та стягнення аліментів, у якій просив визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] ; у порядку поділу спільного майна подружжя виділити та визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: автомобіль марки Mazda модель 3 2006 р.в., д.н. [NUMBER] ; у порядку поділу спільного майна подружжя виділити та визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: автомобіль марки Nissan модель Cedric 1996 р.в., д.н. [NUMBER] ; припинити за право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки Mazda модель «3» 2006 р.в., д.н. [NUMBER] , автомобіль марки Nissan модель Cedric 1996 р.в., д.н. [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію різниці вартості Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на майно; стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі зустрічної позовної заяви та до досягнення [PERSON] повноліття (до [INFO]). В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказував, що квартира за адресою [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, оскільки дане майно було придбане за особисті кошти. Автомобілі знаходяться у спільному користуванні подружжя і підлягають поділу шляхом виділення кожному із подружжя. Син [PERSON] проживає разом із позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , починаючи з 2015 року знаходиться на повному утриманні позивача за зустрічним позовом [PERSON] , відповідач за зустрічним позовом [PERSON] самоусунулася від виховання сина, виїхала за кордон країни. Разом з позовною заявою позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву про поновлення строку на подання зустрічного позову, у якій просив поновити строк на подання зустрічного позову у справі, зв`язку з запровадженням в Україні карантину. Разом із зустрічним позовом заявлено клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України громадянкою [PERSON] , Паспорт [NUMBER] , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 1 квітня 2004 року, реєстраційний номер картки платника податків:? [NUMBER] за період з 01.01.2017 по теперішній час із зазначенням пункту пропуску, дати перетину, напряму та мети прямування; клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у [PERSON] (Паспорт [NUMBER] , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 1 квітня 2004 року, реєстраційний номер картки платника податків:? [NUMBER] ) договір купівлі-продажу нерухомості від 02.04.2015 р. № 620; клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати з Головного Управління Державної податкової служби у Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) відомості про доходи та сплати податку на доходи фізичних осіб стосовно [PERSON] , Паспорт [NUMBER] , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 1 квітня 2004 року, реєстраційний номер картки платника податків:? [NUMBER] за період з 01.01.2003 р. по теперішній час, включаючи, доходи у вигляді заробітної плати, доходи у вигляді дивідендів, доходи від здійснення підприємницької діяльності як ФОП, іноземні доходи, дохід у вигляді вартості успадкованого майна, дохід у вигляді подарунків та будь-яких інших джерел доходів; заява про виклик свідка, а саме: [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 серпня 2020 року у справі року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів, витребувано з Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» відомості, в якому році та в якому розмірі відповідач [PERSON] уклав кредитний договір з АКІБ «Укрсиббанк», нині АТ «Укрсиббанк»; витребувати з Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» інформацію в якій валюті надавався вищезгаданий кредит та період коли кредит було погашено, яка мета отримання кредитних коштів вказана в договорі. Позивач [PERSON] звернулась до суду із клопотанням про витребування доказів, яким просила витребувати у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Качур О.М. матеріали нотаріальної справи договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 02.04.2015 року, серія та №620, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:20477564, номер запису про право власності 9272135., між [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом, з урахування якої позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом у справі є наступними: визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); у порядку поділу спільного майна подружжя виділити та визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: автомобіль марки Mazda модель 3 2006 р.в., д.н. [NUMBER] , 1/20 частки у праві спільної часткової власності на нежилу будівлю автомийки, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; у порядку поділу спільного майна подружжя виділити та визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: автомобіль марки Nissan модель Cedric 1996 р.в., д.н. [NUMBER] , 1/20 частки у праві спільної часткової власності на нежилу будівлю автомийки, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; припинити за право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки Mazda модель «3» 2006 р.в., д.н. [NUMBER] , автомобіль марки Nissan модель Cedric 1996 р.в., д.н. [NUMBER] , 1/10 частки у праві спільної часткової власності на нежилу будівлю автомийки, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію різниці вартості Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на майно; стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі зустрічної позовної заяви та до досягнення [PERSON] повноліття (до [INFO]). Позивач за первісним позовом [PERSON] надала до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , у якому просила відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку на подачу відзиву [PERSON] від 30.09.2020 та залучення відзиву до матеріалів справи. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якій заперечувала проти задоволення позовним вимог [PERSON] за зустрічним позовом, крім вимог в частині припинення права спільної сумісної власності на автомобілі та виділення їх в натурі сторонам (виділення та визнання за [PERSON] права власності на автомобіль MAZDA 3, червоного кольору, 2006 року випуску, держномер [NUMBER] , а за [PERSON] - автомобіля марки NISSAN CEDRIC, 1996 року випуску, синього кольору, держномер [NUMBER] ). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав до суду відповідь на відзив [PERSON] в якому заперечував проти доводів та міркувань відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] за зустрічним обсягом у повному обсязі. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року у справі задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів, витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Качур Оксани Миколаївни матеріали нотаріальної справи договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 02.04.2015 року, серія та №620, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 20477564, номер запису про право власності 9272135, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року у справі задоволено клопотання відповідача за первісним позовом про витребування доказів, витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) відомості про доходи та сплати податку на доходи фізичних осіб стосовно [PERSON] , Паспорт [NUMBER] , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 1 квітня 2004 року, реєстраційний номер картки платника податків:? [NUMBER] за період з 01.01.2003 р. по теперішній час, включаючи, доходи у вигляді заробітної плати, доходи у вигляді дивідендів, доходи від здійснення підприємницької діяльності як ФОП, іноземні доходи, дохід у вигляді вартості успадкованого майна, дохід у вигляді подарунків та будь-яких інших джерел доходів. Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду по суті. 11.05.2021р. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи та пояснення сторін суд дійшов наступних висновків. Позивач за первісним позовом [PERSON] просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] з квітня 2003 року по 23 грудня 2003 року. Разом з тим, згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу від 06 червня 2003 року, шлюб між відповідачем за первісним позовом [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON] був розірваний 06 червня 2003 року. Наведена обставина взагалі виключає можливість встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у період по 06 червня 2003 року включно. Щодо можливості встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у період після 06 червня 2003 року слід відзначити наступне. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Відповідно до статті 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. У статті 44 КпШС України вказано, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у зазначений позивачем [PERSON] період. Доводи позивача за первісним позовом [PERSON] про спільне проживання з відповідачем за первісним позовом [PERSON] та вагітність від нього у даний період, що підтверджуються показаннями свідка [PERSON] , вищенаведених міркувань не спростовують. Отже, у задоволенні позовних вимог [PERSON] за первісним позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] з квітня 2003 року по 23 грудня 2003 року слід відмовити. Позивач за первісним позовом [PERSON] просить визнати право спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2003 року, зареєстрована в реєстрі за № 1962, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д.. Як вбачається із матеріалів справи, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений 23 грудня 2003 року, отже на момент укладення договору купівлі-продажу 09 червня 2003 року щодо квартири [ADDRESS] відповідач [PERSON] у шлюбі не перебував. Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Отже, оскільки квартира [ADDRESS] була набута відповідачем [PERSON] до шлюбу, дане майно є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] . Позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2015 року, серія та номер 620, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М. та позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю слід вказати наступне. Квартира [ADDRESS] була придбана 02 квітня 2015 року відповідно до договору купівлі-продажу від 02.04.2015 року, серія та номер 620, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Качур О.М.. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Оскільки, квартира [ADDRESS] була придбана подружжям [PERSON] і [PERSON] у період шлюбу, то вважається, що вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 81 СК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] презумпцію спільності майна подружжя не спростував, не довів належність спірної квартири до особистої приватної власності. Отже, квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] . У позовних вимогах [PERSON] за зустрічним позовом в частині визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю має бути відмовлено. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, обов`язковою передумовою для звернення фізичної особи до суду із позовом є наявність порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів такої особи. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, позивач за первісним позовом [PERSON] не довела, що її право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] оспорюється або не визнається відповідачем за первісним позовом [PERSON] . У зв`язку з цим суд доходить висновку, що відсутнє порушення прав [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] , за захистом яких вона звертається, що є підставою для відмовлення у задоволенні позовних вимог у цій частині. Позивач за первісним позовом [PERSON] просила визнати право особистої приватної власності за позивачем [PERSON] на автомобіль MAZDA 3, червоного кольору, 2006 року випуску, держномер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , шасі (рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 2261; визнати право особистої приватної власності за відповідачем [PERSON] на автомобіль NISSAN CEDRIC, 1996 року випуску, синього кольору, держномер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд звертає увагу, що відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявив аналогічні вимоги в частині поділу спірних автомобілів, а саме у порядку поділу спільного майна подружжя виділити та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mazda модель 3 2006 р.в., д.н. [NUMBER] ; у порядку поділу спільного майна подружжя виділити та визнати за [PERSON] право власності автомобіль марки Nissan модель Cedric 1996 р.в., д.н. [NUMBER] ; Суд доходить висновку, що сторони в частині спірних автомобілів дійшли згоди щодо порядку їх поділу, та вважає за можливе задовольнити в цій частині позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить у порядку поділу спільного майна подружжя виділити та визнати за [PERSON] право власності на 1/20 частки у праві спільної часткової власності на нежилу будівлю автомийки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , виділити та визнати за [PERSON] право власності на 1/20 частки у праві спільної часткової власності на нежилу будівлю автомийки, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя на 1/10 частки у праві спільної часткової власності на нежилу будівлю автомийки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, 11 грудня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «КОМПАНІЯ «ОРІЄНТ» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] придбала 1/10 частку у праві спільної часткової власності нежилої будівлі автомийки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] на час розгляду справи підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, 1/10 частки у праві спільної часткової власності на нежилу будівлю автомийки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] в цій частині. Щодо вимог за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення грошової компенсації, слід відзначити, що у матеріалах справи відсутня грошова оцінка вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу, у зв`зку з чим неможливо визначити розмір різниці вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно. У задоволенні даних позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] має бути відмовлено. В частині позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України пособи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Із пояснень сторін встановлено, що [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні визнала, що проживає окремо від [PERSON] . Отже, наявні підстави для стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . В свою чергу, суд не бере до уваги доводи [PERSON] про виконання нею обов`язку з утримання дитини [PERSON] , оскільки надані нею докази свідчать про її участь у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), але не про сплату аліментів. Разом з тим, суд вважає, що розмір аліментів, які позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив стягнути, є надмірним та необґрунтованим. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 181 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів необхідність щомісячних витрат на утримання дитини [PERSON] у розмірі 12 000 грн (6 000 грн Х 2). Суд приходить до висновку про доцільність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 4 000 грн. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом [PERSON] та часткове задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] .

Outcome: partial