Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Великоколоднівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, третя особа Реєстраційна служба Кам'янка-Бузького РУЮ Львівської області про визнання права власності на частку в житловому будинку та право власності самочинне будівництво. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що він в порядку спадкування став власником 4/5 частини житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок відносився до суспільної групи колгоспний двір і, будучи членом такого, він має право на свою частку, тобто на 1/5 частину. Просить визнати за ним право власності на частку в майні колгоспного двору та вважати його власником в цілому житлового будинку [ADDRESS]. Також просить визнати за ним право власності на літню кухню, що біля будинку, яка була самочинно збудована на земельній ділянці, виділеній для обслуговування житлового будинку, однак без отримання відповідних дозволів та проектів. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача Великоколоднівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, позов визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 24.06.2014 р. за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом [PERSON] визнано право власності на 1/5 частку житлового будинку [ADDRESS] та в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [PERSON],[PERSON] право власності на 3/5 частини цього ж житлового будинку. З матеріалів справи, зокрема рішення Великоколоднівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області від 26.10.2012 р., вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи - колгоспний двір, 1/5 частка якого належить позивачу [PERSON], як члену колгоспного двору. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 р. ЗУ «Про власність» застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Під час розгляду справи судом з'ясовано, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а тому особи, які були членами цього двору, мають право на частку в праві сумісної власності на підставі ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) відповідно до якої майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності та на підставі ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.), яка визначає, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. На підставі аналізу вказаних вище положень закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про підставність вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1/5 частку в майні колгоспного двору. Виходячи з належності позивачу 3/5 і 1/5 частки житлового будинку на підставі рішення суду від 24.06.2014 р. та 1/5 частки як члену колгоспного двору, що шляхом арифметичного додавання часток становить увесь житловий будинок, суд вважає безпідставною вимогу позивача вважати його власником будинку вцілому. В уточненій позовній заяві, відповідач просить визнати за ним право власності на самочинно збудовану літню кухню, як таку, що будуваласть на земельній ділянці, виділеній для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], однак без отримання відповідних дозволів та проектів. З копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що здійснено самочинне будівництво літньої кухні з зовнішніми розмірами 5,30 х 6,60 поз "Г". Судом встановлено, що будівництво літньої кухні проведено на земельній ділянці, виділеній для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], власником якого є позивач, однак таке є самочинним, оскільки проведено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Відповідно до положень ч. 1, 5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання права власності на самочинне будівнитцво підлягає до задоволення.

Outcome: partial