Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно заборгованість за кредитним договором «Автопакет» №6/1/27/2008/980-АП/30 від 07.07.2008р. у розмірі 138 344,53 грн., а також просив пропорційно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1 383,45 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 07.07.2008р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON] (поручителем) укладено договір «Автопакет» №6/1/27/2008/980-АП/30, згідно п.1.1.3.1 якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у сумі 93 705,00 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 20,9% річних, ціль кредитування - придбання транспортного засобу. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 07.07.2008р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки №6/1/27/2008/980-АП/30П. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі. [PERSON] свої зобов'язання, передбачені умовами договору не виконав, внаслідок чого за ним станом на 07.07.2013р. утворилась заборгованість у розмірі 138 344,53 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 15 886,20 грн. , заборгованості за відсотками - 23 302,10 грн., пені - 5 451,23 грн., штрафу - 93 705,00 грн., Також послався та те, що відповідно до укладеного договору поручителі [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Поручителі відповідають перед банком у повному обсязі як солідарні боржники. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Крім цього, позивач повідомив про зміну найменування з Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», який є правонаступником всіх прав і обов'язків ВАТ КБ « Надра». Представник позивача в судове засідання не з'явилась. Подала заяву, в який просила розгляд справи здійснити за її відсутності, позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. Відповідачі 02.12.2013р. пред'явили зустрічний позов, яким просили визнати недійсним кредитний договір «Автопакет» №6/1/27/2008/980-АП/30 від 07.07.2008р. з додатковими угодами №1 та №2 від 12.11.2010р., а також просили розірвати договір поруки №6/1/27/2008/980-АП/30П від 07.07.2008р., укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] В подальшому подали заяви про залишення даного зустрічного позову без розгляду. Ухвалою суду від 19 травня 2014 року вказаний зустрічний позов залишено без розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подав заперечення проти позову, які залучені до матеріалів справи. Позовні вимоги визнав частково, а саме заборгованість за кредитом в розмірі 15 886,20 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 23 302,10 грн., щодо нарахованого штрафу в розмірі 93 705,00 грн. вказує, що банком не зазначено підстав та не представлено доказів порушення ним умов кредитного договору, на підставі яких можливе нарахування штрафу. Також, посилаючись на скрутне матеріальне положення, пов'язане з перебуванням на його утриманні малолітньої доньки, дружини, яка хворіє та потребує постійного лікування, а також батька, який є інвалідом І групи, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС і також потребує лікування, просив зменшити розмір пені до 1 000,00 грн. та розстрочити виконання рішення суду на 24 (двадцять чотири) місяці. Представником відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] (поручителі) в судове засідання не з'явились. Представники подали заяви про розгляд справи без їх участі, в позові до них просили відмовити через припинення поруки. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що 07.07.2008р. між ВАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Комерційний Банк «Надра» (надалі - позивач, банк, кредитор), [PERSON] (надалі - відповідач 1, позичальник), [PERSON] (надалі - відповідач 2, поручитель) було укладено Кредитний договір «Автопакет» №6/1/27/2008/980-АП/30 (надалі - кредитний договір). Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та Статуту ПАТ «КБ «Надра» найменування позивача змінено з Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». На виконання п.1.1., п.1.2. кредитного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 93 705,00грн. зі сплатою відсотків у розмірі 20,9% річних, з цільовим призначенням - придбання автотранспортного засобу. Також сторонами у справі не заперечувалося, що свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу 1 через касу банку кредитні кошти, за наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки. В п.2.2.1. кредитного договору сторони визначили, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.1.1.3.1 цього договору відсотки безготівково перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок №79529192 у порядку, передбаченому п.2.2.3 цього договору, шляхом оплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 2 128,94 грн. 12.11.2010р. між банком, позичальником та поручителями було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою його викладено у новій редакції. Згідно п.1.1.1. даної додаткової угоди банк надавав позичальнику протягом 6 (шести) місяців з листопада 2010р. по квітень 2011р. відстрочку сплати частини необхідного платежу. Розмір та графік сплати необхідного платежу визначено в Додатковій угоді №2 до кредитного договору. Згідно п.2.4. Додаткової угоди №1 до кредитного договору порядок погашення суми основної заборгованості (кредиту) відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 11 числа (включно) поточного місяця, якщо 11 число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 20 червня 2015 року, на умовах, визначених цим договором. В п.2.6. Додаткової угоди №1 до кредитного договору визначено, що проценти нараховуються щомісяця, у кінці місяця. Період нарахування процентів починається з дня надання кредитних коштів в перший період, а в наступному з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Нарахування процентів за користування Кредитом у місяць остаточного погашення кредиту здійснюється у день погашення кредиту, за період з дня нарахування процентів, комісій за минулий період по день, що передує дню погашення Кредиту (включно). Проценти нараховуються методом «факт/360», виходячи із фактичної кількості днів користування кредитом в місяці та 360 днів у році, при цьому враховується перший день і не враховується останній день користування кредитом. Проценти нараховуються на суму зобов'язань Позичальника (під сумою зобов'язань Позичальника Сторони розуміють різницю суми кредитних коштів, що надані Кредитором Позичальнику за цим Договором, та суми кредитних коштів, що повернені Позичальником Кредитору) пропорційно кількості днів, упродовж яких таке зобов'язання враховувалося Кредитором на позичковому рахунку Позичальника. У разі неповернення кредиту у встановлений цим Договором строк, проценти нараховуються по день фактичного повернення кредиту або призупиняються у нарахуванні відповідно до вимог нормативно-правових актів. Згідно положення ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. З травня 2011 року [PERSON] систематично порушує умови абз.1 п.2.4. Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 12.11.2010р., щодо своєчасного повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра» за станом на 16.07.2013р., наданого позивачем в обґрунтування заявлених вимог, заборгованість в загальному розмірі складає 138 344,53 грн., в тому числі: за кредитом в розмірі 15 886,20 грн., за відсотками в розмірі 23 302,10 грн., сума нарахованої пені складає 5 451,23 грн., сума нарахованого штрафу складає 93 705,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зміст принципу диспозитивності, закріпленого вказаною нормою, полягає у неможливості суду виходити за межі вимог сторін. Позивачем не зазначено методики та детальних розрахунків заборгованості по кредиту, а також не представлено виписки банку з додаванням первинних бухгалтерських документів (квитанцій, платіжних доручень, меморіальних ордерів) по відкритому позичковому рахунку з обліку основного боргу, простроченої заборгованості за наданим кредитом та нарахованими доходами (відсотками, комісіями), штрафними санкціями (пені). В свою чергу відповідачем [PERSON] контр розрахунку заборгованості з посиланням на первинні документи також не представлено. Клопотань про призначення по справі судової економічної експертизи з метою встановлення відповідності наявних в справі розрахунків, виконаних позивачем, умовам кредитного договору не надходило. Вказане унеможливлює проведення судом перевірки наявного в справі розрахунку заборгованості за кредитом. Отже, суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно розрахунок заборгованості за кредитом, представлений позивачем. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 15 886,20 грн. та за відсотками в розмірі 23 302,10 грн. слід задовольнити. Суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 93 705,00 грн., виходячи з наступного. В п.5.2. Додаткової угоди №1 до кредитного договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником вимог п.п. 4.3.2. - 4.3.5, 4.3.8. - 4.3.18 цього Договору (крім п.п. 4.3.6., 4.3.7 Договору), Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми залишку по Кредиту, розрахованої на день порушення умов цього Договору, за кожен випадок. Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення штрафу в розмірі 93 705,00 грн., позивачем не вказано конкретних порушень умов кредитного договору, які були допущені позичальником, що є підставою для нарахування штрафу в порядку п.5.2. Додаткової угоди №1 до кредитного договору. Доказів на підтвердження порушення відповідачем 1 вимог п.п. 4.3.2. - 4.3.5, 4.3.8. - 4.3.18 цього Договору (крім п.п. 4.3.6., 4.3.7 Договору) матеріали справи не містять. Суд вважає за необхідне зазначити, що неможливим є і нарахування штрафу у відповідності до п.5.3. Додаткової угоди №1 до кредитного договору, яким передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобов'язання, визначеного абз.1 п.2.4 цього Договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 (десять) процентів від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок. Так, п.5.1. Додаткової угоди №1 до кредитного договору визначено, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Тобто, наведеними вище умовами кредитного договору (п.5.1., п.5.3. Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 12.11.2010р.) за порушення позичальником строків та повноти погашення кредиту і процентів за користування ним, передбачено застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу), що не відповідає вимогам ст.61 Конституції України. Приходячи до даного висновку, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Що стосується стягнення суми пені за порушення строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов кредитного договору в розмірі 5 451,23 грн., суд у відповідності до положень ч.3 ст.551 ЦК України, враховуючи ступінь виконання зобов'язань боржником, рівень щомісячного доходу позичальника та перебування на його утриманні малолітньої доньки, дружини, що потребує лікування, а також батька, який є інвалідом І групи, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС і також потребує систематичного лікування, придбання ліків, проходження медичних діагностичних досліджень, вважає можливим зменшити розмір пені і частково задовольняє позов в цій частині, а саме вважає, що з позичальника підлягає стягненню пеня у розмірі 1 000,00 грн. Приходячи до висновку про зменшення розміру неустойки (пені), суд враховує роз'яснення надані в п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно яких істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). З наведених вище підстав, що свідчать про скрутне матеріальне положення позичальника, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача [PERSON] щодо розстрочки виконання рішення. За приписами ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно п.37 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", відповідно до статті 217 ЦПК визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. З правового аналізу наведеної норми вбачається, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається за наявності для цього підстав залежно від обставин справи. Відстрочка або розстрочка виконання рішення означає зміну строків виконання рішення, віддаляючи реальне виконання рішення на більш пізній строк, ніж це визначено рішенням суду. Розстрочка - це виконання рішення частинами у вказані судом строки. Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання. Розстрочка виконання рішення надається в тих випадках, коли є достатньо доказів того, що у відповідача з поважних причин відсутня можливість виконати рішення у встановлений строк. Судом приймаються до уваги доводи [PERSON] про неможливість виконання рішення суду у зв'язку з скрутним матеріальним положенням, на підтвердження чого надано довідки про розмір заробітної плати, копію свідоцтва про народження малолітньої доньки, медичні довідки про проходження лікування дружиною позичальника та посвідчення інваліда І групи і довідку про прийняття батьком позичальника участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Враховуючи обґрунтованість доводів відповідача 1, суд вважає можливим задовольнити його клопотання про надання розстрочки виконання судового рішення на 24 (двадцять чотири) місяці. Стосовно позовних вимог банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитом з [PERSON] та [PERSON] (поручителів), суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного. Судом встановлено, що кредитний договір забезпечено порукою згідно кредитного договору «Автопакет» №6/1/27/2008/980-АП/30 від 07.07.2008р. (п.3.2. Порука Розділу 3. Забезпечення виконання зобов'язань) з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 12.11.2010р., а також згідно договору поруки №6/1/27/2008/980-АП/30П від 07.07.2008р. Відповідно до положень вказаних договорів [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються відповідати перед ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору від 07.07.2008р. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржником та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1, ч.2 ст.553 ЦК України). Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до положень п.8.3. Додаткової угоди №1 від 12.11.2010р. до кредитного договору від 07.07.2008р. визначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Пунктом 5.3. договору поруки №6/1/27/2008/980-АП/30П від 07.07.2008р. встановлено, що його дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Тобто, у вказаних договорах поруки, не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, такі умови не відповідають вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається з п.2.4. Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 12.11.2010р. порядок погашення суми основної заборгованості (кредиту) відбувається шляхом внесення необхідного платежу (в розмірі 2 128,94 грн.) щомісячно до 11 числа (включно) поточного місяця, відповідно до графіку погашення встановленого Додатковою угодою №2 від 12.11.2010р. Відповідно до п.п. 4.2.3.1. п.4.2.3. Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 12.11.2010р. кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, зокрема, у разі затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. В свою чергу у відповідності до п.4.3.7. Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 12.11.2010р. позичальник зобов'язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення Кредитора згідно з п.4.2.3. цього Договору про невиконання вимог п.п. 4.2.3.1.-4.2.3.7. цього Договору, повернути в повному обсязі Кредит, нараховані Кредитором проценти, комісії, штрафи, пені. Згідно з ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що систематичне порушення позичальником сплати кредиту та процентів мало місце з травня 2011 року, а останній платіж по кредиту в розмірі 500,00 грн. ним здійснено 20.06.2012р. Тобто, невиконання позичальником зобов'язань по сплаті заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків за користування кредитом, що є підставою для дострокового повернення кредиту, мало місце в липні 2012 року. Відповідно до п.2.4. договору поруки №6/1/27/2008/980-АП/30П від 07.07.2008р. повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись наданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю. Аналогічне положення закріплено в п.п.3.2.8 Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 12.11.2010р. За таких обставин у ПАТ «КБ «Надра» право пред'явити вимоги до поручителів [PERSON] та [PERSON] про виконання порушеного позичальником зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами виникло, починаючи з липня 2012 року протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителів банк не пред'являв, при цьому позов подано до суду лише в серпні 2013 року, отже було пропущено відповідний шестимісячний строк для звернення із вимогою до поручителів, тому поруку слід визнати припиненою. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заявленої суми боргу задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України. Витрати по сплаті судового збору суд стягує з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 401,20 грн. (сума задоволених позовних вимог складає 29% від ціни позову 138 344,53 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial