Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача Українського Державного університету залізничного транспорту не нараховану та невиплачену суму стипендії у розмірі 12533грн.80коп. за період з вересня 2013 року по червень 2017 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року він навчався у вищому навчальному закладі - Українському державному університеті залізничного транспорту, на денній формі навчання, за рахунок коштів державного бюджету, спеціальність «транспортні технології», до якого був зарахований поза конкурсом, на підставі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Зазначав, що факт наявності підземного стажу роботи батька, [PERSON] 20 років надавав йому право на отримання протягом навчання соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Однак, навчальний заклад, всупереч вимогам законодавства, за вказаний період виплачував йому стипендію на загальних підставах, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб. Він звертався з заявою 01.02.2018року до навчального закладу щодо виплати стипендії у відповідному розмірі. Однак Український державний університет залізничного транспорту надав відповідь, що заява не підлягає задоволенню, у звязку із відсутністю в університеті фінансування з державного бюджету для здійснення виплат. Так, за період навчання з вересня 2013 року по червень 2017 року йому була нарахована та виплачена стипендія на загальну суму 46597,97 гривень, загальна сума соціальної стипендії, яку відповідач повинен був виплатити йому за цей період складає 57809 гривень. Сума заборгованої соціальної стипендії складає 12533,80 гривень яку [PERSON] і просив стягнути з відповідача. Представник відповідача Українського Державного університету залізничного транспорту [PERSON] надала до суду відзив на позов, в якому просить в задоволені позову [PERSON] відмовити, з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] був зарахований до УкрДУЗТ поза конкурсом на підставі ст.5 ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» з гарантованою виплатою за рахунок державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановлених законом для працездатних осіб. Довідка ТОВ «Кранолиманське» про те, що батько позивача [PERSON] має стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем на шахті 20 років не є достатнім доказом обставин, викладених у позові. Крім того, ураховуючи відсутність бюджетного призначення на виконання ст.5 ЗУ «Про престижність шахтарської праці» на законодавчому рівні та у звязку з відсутністю порядку застосування такого виду забезпечення, який не був затверджений КМУ у період виникнення спірних правовідносин, УкрДУЗТ не мав правових підстав для нарахування та виплати стипендії особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менше 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. Представник третьої особи Кабінету міністрів України М.С.Смородська надала до суду письмові пояснення, в який просить прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі, зазначивши, що до компетенції КМУ не належить поновлення порушеного права позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представників відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала просила у його задоволенні відмовити з підстав викладених у запереченнях. Крім того просила застосувати строки позовної давності. Представник третіх осіб Міністерства освіти і науки України, Кабінету Міністрів України Смородська М.С. в судовому засіданні просила прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі, з підстав викладених у поясненнях. Заслухавши представника відповідача, представника третіх осіб, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року навчався в Українському державному університеті залізничного транспорту на денній формі навчання за рахунок державного замовлення, спеціальність «транспортні технології», зарахований на навчання він був на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. На час зарахування позивача до цього навчального закладу, його батько [PERSON], мав стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 20 років. Відповідно до наказу від 29.06.2017 року № 278с, позивач закінчив навчання в Університеті у зв'язку з отриманням ступеня бакалавра за напрямом 6.070101 - транспортні технології. Відповідно до статті 51 Закону України «Про освіту», студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в редакції на 01 вересня 2014 року, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або ІІ групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Частиною 3 статті 10 цього Закону передбачено, що Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з пунктом 8 Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 (далі - Порядок), для вирішення питань з призначення та позбавлення академічної або соціальної стипендії, надання матеріальної допомоги учням, студентам, курсантам ВНЗ, заохочення кращих з них за успіхи у навчанні, участь у громадській, спортивній та науковій діяльності, навчальні заклади утворюють стипендіальні комісії. Пунктом 18 цього Порядку встановлено, що особи, які вперше претендують або поновлюють право на призначення соціальної стипендії, подають стипендіальній комісії документи, що підтверджують їх право на отримання пільг та гарантій на стипендіальне забезпечення згідно з нормативно-правовими актами. Згідно довідок виданих Українським державним університетом залізничного транспорту, що містяться в матеріалах справи (а.с.7-11) , позивачу була нарахована та фактично виплачена стипендія за період з вересня 2013 року по серпень 2017 року у розмірі 46597,97 гривень. Відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2013 рік», «Про державний бюджет України на 2014 рік», « Про державний бюджет України на 2015 рік», «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2013 року становив -1147 гривень, з 01.12.2013 року - 1218 гривень, у 2014 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2014 року - 1176 гривень, у 2015 році прожитковий мінімум для працездатних осіб складав з 01.01.2015 року у розмірі 1218 гривень, з 01.12.2015 року - у розмірі 1378 гривень, у 2016 році з 01.01.2016 року -1378 гривень, з 01.05.2016 року - 1450 гривень, та з 01.12.2016 грудня -1600 гривень. 01.01.2017 року вступив в дію Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплат соціальної стипендії студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, затверджених постановою КМУ №1045 від 28.12.2016 року «Про деякі питання соціальних стипендій студентам(курсантам) вищих навчальних закладів», згідно якого соціальна стипендія для студентів , батьки яких мають стаж підземної роботи більше 15 років у вищих навчальних закладах ІІІ - ІV рівня акредитації виплачується щомісяця у розмірі 1000 гривень. Таким чином, всупереч вимогам частини 1 статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з часу зарахування на навчання відповідачем стипендія [PERSON] нараховувалась та виплачувалась у розмірі, нижчому за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначені дії відповідача призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії, внаслідок чого [PERSON] недоотримав стипендію в розмірі 11211,03 гривень. 01.02.2018 року [PERSON] звернувся до Університету щодо виплати стипендії у відповідному розмірі. Проте Український державний університет залізничного транспорту відмовив у задоволені заяви, посилаючись на відсутність в Університеті фінансування з державного бюджету для здійснення виплат, передбачених ст.5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном, а також закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2006 року (заява №63134/00) встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в ситуації, коли заявник в силу спеціальних та чинних на той період часу положень національного законодавства мав виправдані очікування (матеріальний інтерес) щодо отримання виплат, але вони йому сплачені не були. Зважаючи на вказане, норма закону, на підставі якої позивач був зарахований на навчання до Українського державного університету залізничного транспорту повинна була б застосовуватися і в частині гарантованої йому виплати соціальної стипендії, про яку йшлося. Чітка і недвозначна норма закону підлягає застосуванню зважаючи на вищість закону над підзаконними нормативно-правовими актами. Крім цього, відповідно до п. 184 Рішення Європейського суду з прав людини «Броньовський проти Польщі» (заява №31443/96) від 22.06.2004 року, принцип Верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя. Відповідно відсутність бюджетних коштів не може бути перешкодою у виконанні чіткої та передбачуваної норми закону. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Крім того, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності з огляду на наступне. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1, 4 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про порушення відповідачем свого права [PERSON] стало відомо у лютому 2018 року, коли він отримав повідомлення про відмову у задоволенні заяви від 01.02.2018року про виплату йому не нарахованої та невиплаченої стипендії. Питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial