Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом в якому просить визнати противоправними дії відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» щодо: неврахування йому відсотків за депозитним Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р. за період з березня місяця 2014 року по справжній час; блокування депозитного рахунку позивача за Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р.; відмови у виплаті депозитного вкладу в іноземній валюті (доларі США) та відсотків за депозитним Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р. Позивач просить зобовязати відповідача вчинити дії необхідні для: нарахування відсотків за депозитним Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р. за період з березня 2014 року по час фактичного виконання відповідачем зобовязань за вказаним Договором; розблокування депозитного рахунку позивача за Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р.; виплати депозитного вкладу в іноземній валюті (доларі США) та відсотків за депозитним Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р. Також, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь для відшкодування завданої моральної шкоди 50000,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 28.05.2013 р. між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний Договір №SAMDN25000735487162, згідно умов якого позивач зробив депозитний грошовий вклад у валюті (доларах США) у сумі 2009,92 доларів США терміном на 366 днів до 28.05.2014 року включно, а відповідач зобовязувався нарахувати відсотків на суму депозитного вкладу, починаючи з першого робочого дня після поступлення грошей (28.05.2013 р.) за кожен календарний день до дня фактичного повернення депозиту. В подальшому, позивач неодноразово поповнював свій депозитний рахунок валютними коштами. Після закінчення 28.05.2014 року терміну дії депозитного Договору №SAMDN25000735487162 позивач неодноразово звертався до відповідача з усними та письмовими вимогами щодо повернення депозитного вкладу та нарахованих по ньому відсотків, проте відповідач безпідставно відмовляється виконувати свої зобовязання. Крім того, позивачу стало відомо, що в даний час депозитний рахунок за Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р. заблоковано та з березня 2014 року не нараховуються відсотки за користування валютними коштами (депозитом). Позивач зазначає, що вказаними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, при визначені розміру якої позивач врахував: тривалість противоправних дій відповідача; свій стійкий душевний дискомфорт; неможливість реалізувати свої повсякденні плани; необхідність докладання додаткових зусиль для захисту своїх законних прав та інтересів. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, надав суду письмові заперечення на позов де посилався на те, що договір банківського вкладу з позивачем укладався на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників». Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників» в довірче управління переданий майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя. Також зазначив, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договорами банківських вкладів перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ «ПриватБанк» можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, виписки по рахунках. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 28.05.2013 рокуміж Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) та [PERSON] (далі Вкладник) було укладено Договір №SAMDN25000735487162 (Вклад «Стандартний» на 12 міс.) (далі Договір), відповідно до умов якого Банк прийняв від Вкладника грошову суму (вклад) у розмірі 2000,92 доларів США строком на 366 днів по 28.05.2014 р. включно. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язалося виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 9,75% річних, які зараховуються на карту/рахунок № 26358620140330, період зарахування процентів 1 місяць. Строк дії договору - 12 місяців: з 28.05.2013 року по 28.05.2014 р. включно. (а.с. 3, 3 звор.) Позивач належним чином виконав взяті на себе за Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 року зобовязання, внісши на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 2000,92 доларів США. Зі змісту Договору №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 року вбачається, що Банк зобов'язався повернути вклад та сплатити проценти на суму вкладу у строк, визначений у договорі, тобто до 28.05.2014 року. Відповідно до п. 1 Договору Вкладник може поповнювати свій вклад. Крім того, згідно наданих позивачем у судовому засіданні копій квитанцій вбачається, що депозит за Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р. неодноразово поповнювався позивачем. Під час судового засідання судом було встановлено, що відповідач належним чином не виконує перед позивачем взяті на себе зобовязання за Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 р. в частині повернення суми депозиту, нарахування та сплати відсотків за користування ним, посилаючись на неможливість (з травня 2014 року) здійснення своєї банківської діяльності на окупованій території Автономної Республіки Крим та перехід депозитних зобовязань ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК до автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників». Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до вимог ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленого договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу У відповідності зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України \~\~обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Твердження представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні позову спростовуються наступним. Відповідно до\~ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ст. 96 ЦК України\~юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» \~ тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Відповідно до п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З огляду на зазначені вимоги законодавства, доводи заперечень на позовну заяву щодо розміщення вкладу у відокремленому підрозділі ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому у АР Крим, та прийняття рішення про припинення діяльності на території півострова філій ПАТ КБ «ПриватБанк», відхиляються судом як безпідставні, оскільки договір укладено між позивачем та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходження якої є м. Дніпропетровськ. Припинення діяльності відокремленого підрозділу само по собі не дає підстав для невиконання особою взятих зобов'язань відповідно до умов договору. Кримська філія ПАТ КБ «ПриватБанк», який прийняв грошові кошти, діяв не у власних інтересах (інтересах філії), а в інтересах юридичної особи - ПАТ КБ "ПриватБанк". Твердження заперечень на позовну заяву про запровадження окупаційною владою механізму виплат по вкладам відхиляються судом, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження факту виконання зобов'язання, передбаченого договором банківського вкладу, а посилання на зміну сторони у зобов'язанні є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Посилання відповідача на судові акти окупаційної влади, зокрема судові рішення про захист інтересів вкладників не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки не надано доказів на підтвердження виконання зобов'язань за вкладом позивача державою окупантом, а відтак є порушене право, яке підлягає захисту. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» несвоєчасно та неналежним чином виконало свої зобов'язання перед позивачем за Договором №SAMDN25000735487162 від 28.05.2013 року щодо повернення суми банківського вкладу, нарахування та сплати відсотків за користування ним. В частині задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди суд відмовляє на підставі наступного. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходив, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 р.) Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Абзац 3 п. 10 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. визначає, що визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в результаті дій або бездіяльності відповідача, не надано підтвердження розрахунку моральної шкоди, тому суд вважає позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. З урахуванням вказаних обставин та вимог законодавства, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково. Крім того, суд повинен зазначити, що у відповідності до\~ст. 88 ЦПК\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial