Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. З позову вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 вересня 2013 року з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини в сумі 400 грн. щомісяця з 03.09.2013р. по [INFO], а також аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 800 грн. щомісяця та на утримання дочки [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісяця. Проте, відповідачем зазначене рішення суду не виконується в повному обсязі. В зв'язку з чим, уточнивши позовні вимоги, просить суд стянути з відповідача заборгованість по аліментам станом на 28 липня 2014 року у розмірі 7922 грн., відповідно, розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 03.09.2013р. по 28.07.2014 в сумі 13 554 грн. 64 коп. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв'язку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям, у шлюбі перебували з 16.11.2006 року, який розірвано 27 березня 2012 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 вересня 2013 року з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини в сумі 400 грн. щомісяця з 03.09.2013р. по [INFO], а також аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 800 грн. щомісяця та на утримання дочки [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісяця з 03.09.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 28 липня 2014 року у розмірі 7922 грн. що підтверджується розрахунком, проведеним державним виконавцем. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Позивач просить стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 03.09.2013р. по 28.07.2014 р. в загальній сумі 13554 грн. 64 коп. Вказані розрахунки ґрунтуються на вимогах ст. 196 СК України. Суд вважає, що виникнення заборгованості по аліментам відбулась з наявної вини платника аліментів. Вирішуючи спір про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в сумі 7922 грн. , яка утворилася станом на 28 липня 2014 року, вважає такі вимоги позивача безпідставними, оскільки стягнення заборгованості за аліменти боржника відноситься до компетенції державної виконавчої служби на підставі розрахунку заборгованості. Відповідно до частини 4 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Та, як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем зроблені такі розрахунки №В19/1440 та №В19/1438 від 28.07.2014 року, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з вересня 2013 року по липень 2014 року складає 7922 грн. Вказаний розрахунок є виконавчим документом, на підставі якого будуть проводитися стягнення у зазначеному розмірі. За таких підстав у постановленні рішення про стягнення заборгованості по аліментам немає потреби, а тому вимоги в цій частині позову є безпідставними. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 03.09.2013р. по 28.07.2014 р. в загальній сумі 13554 грн. 64 коп. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн.

Outcome: partial