Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] 22.02.2007 укладений кредитний договір № 840/1-27/16/3/7-039 на купівлю автотранспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 161640,00 грн зі сплатою процентів в розмірі, в порядку та на умовах визначених договором. Зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON]. У відповідності до договору поруки поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі, але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. Позивач вказує, що Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 22.02.2007 та випискою по особовому рахунку. Відповідач [PERSON] порушивши умови кредитного договору, не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до п. 4.1. договору кредиту, у разі прострочення відповідачем строків погашення кредиту, сплати відсотків, він сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у цей період. Станом на 22.06.2016 відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 193935,31 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 107097,53 грн, заборгованості за відсотками - 15469,64 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 50686,88 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 7321,44 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом - 11673,63 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками - 1686,19 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, а також сплачений судовий збір у сумі 2909,03 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 02-36/980 від 21.03.2017, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та не визнав зустрічний позов [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала, зустрічну позовну заяву підтримала у повному обсязі, посилаючись на сплив шестимісячного строку для пред'явлення вимоги Банком до поручителя. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судові повістки неодноразоо від відповідача повернулися до суду через не запит. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] 22.02.2007 укладено кредитний договір № 840/1-27/16/3/7-039 на купівлю автотранспортного засобу. Згідно умов кредитного договору банк надав відповідачеві кредит у сумі 161640,00 грн, відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 15,10%; ціль: для оплати придбаного автомобіля марки SKODA, модель Fabia, 2007 року випуску; кінцевий термін повернення кредиту 05.02.2013. Позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі, але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту (а.с. 5-8). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 161640,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 22.02.2007 та випискою по особовому рахунку (а.с. 11, 12). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 22.02.2007 в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 840/5-27/16/10/7-071 між банком, відповідачем відповідачем [PERSON]. відповідачем [PERSON]. Відповідно до 1.1. договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання позичальником його обов'язку, що випливають з укладеного між позичальником і кредитором договору кредиту від 22.02.2007 в розмірі та на умовах визначених кредитним договором щодо повернення кредиту, виплати відсотків за кредитом, комісій, неустойок, в розмірі та на умовах визначених кредитним договором. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, станом на дату укладання Кредитного договору № 840/1-27/16/3/7-039 позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON]. були солідарними боржниками за кредитним договором. Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» 05.08.2016 звернувся до суду із позовними вимогами про солідарне стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором. З цього приводу суд вважає, що сплив строк, протягом якого може бути таку вимогу пред'явлено до поручителя [PERSON], у зв'язку з чим зазначає наступне. Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.2) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Відповідно до п. 3.1.1 Договору поруки поручитель зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою, виконати відповідне зобов'язання. Згідно п. 3.3.1 Договору поруки кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати невиконання позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою, повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобов'язання та невиконаного зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що жодної досудової вимоги на адресу поручителя направлено не було. Враховуючи встановлені судом обставини право банку вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі від поручителя виникло з 06.02.2013 року, а тому саме з цього моменту строк виконання основного зобов'язання є таким, що настав, та саме з цієї дати починається відлік строку позовної давності. Право вимоги до поручителя виникло у банку 06.02.2013, діяло протягом наступних шести місяців, як то передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України, та припинилося 06.08.2013 у зв'язку з непред'явленням банком вимоги до поручителя. При цьому суд вказує, що пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобов'язання, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором поруки припинилися (Постанова Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-125цс14). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-6цс14 у постанова від 17 вересня 2014). За таких обставин суд приходить до висновку, що порука [PERSON] за Договором поруки № 840/5-27/16/10/7-071 від 22.02.2007 є припиненою. Таким чином судом встановлено, що єдиним боржником за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-039 від 22.02.2007 є [PERSON]. Як вказує представник позивача, позичальник не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач [PERSON] порушив умови договору кредиту. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за кредитним договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. Отже судом встановлено, що [PERSON] порушено зобов'язання за Кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-039 від 22.02.2007, внаслідок чого станом на 22.06.2016, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, що міститься в матеріалах справи, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 193935,31грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 107097,53 грн, заборгованості за відсотками - 15469,64 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 50686,88 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 7321,44 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом - 11673,63 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками - 1686,19 грн (а.с. 13). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає зі суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора (Банка) зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. На підставі ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що , здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився , заперечень щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" та доказів, які б спростовували доводи позивача, та заяви про застосування строку позовної давності суду не надав. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2909,03 грн (а.с. 2), який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача за первісним позовом та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за вказаним вище кредитним договором у розмірі 193935 грн 31 коп.,судового збору у сумі 2909,03 грн. В іншій частині позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] про визнання поруки за договором поруки № 840/5-27/16/10/7-071 від 22.02.2007 припиненою, то на підставі вище викладеного та у зв'язку з наступним, суд дійшов таких висновків. Позивач за зустрічною позовною заявою в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позовні вимоги до поручителя [PERSON] банком заявлені лише у жовтні 2016 року, тобто після спливу шести місяців від дня строку виконання зобов'язання, передбаченого графіком повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором, кінцевий термін погашення якого - 05.02.2013. На думку [PERSON], договір поруки № 840/5-27/16/10/7-071 від 22.02.2007, згідно приписів ч. 4 ст. 559 ЦПК України, припинив свою дію зі спливом шестимісячного строку, а саме з 06.07.2013. Проте, така думка позивача за зустрічним позовом є хибною, тому що шестимісячний строк на право банку вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі від поручителя [PERSON] сплив 06.08.2013, а не 06.07.2013, оскільки, як вже встановлено судом, зазначено у кредитному договорі № 840/1-27/16/3/7-039 від 22.02.2007 та визнано позивачем за зустрічним позовом [PERSON], кінцевим терміном повернення основної заборгованості є 05.02.2013 (а.с. 5-8). Таким чином, суд вважає за необхідне зустрічну позовну заяву [PERSON] задовольнити частково та визнати припиненою з 06.08.2013 поруку за договором поруки № 840/5-27/16/10/7-071 від 22.02.2007, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON] Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів за зустрічним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачем за зустрічним позовом, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 78), судовий збір у розмірі по 320 грн. з кожного. .

Outcome: partial