Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду від 12.02.2016 року у справі № 695/3690/15-ц, провадження № 2/695/183/16, з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 600,0 грн. до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що на даний час змінилися обставини, які слугували підставою для визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати із відповідача. Так [PERSON] наполягає, що [PERSON] працевлаштувався на роботу, а тому у нього змінилося матеріальне становище в бік покращення, окрім того один із синів [PERSON] від іншого шлюбу, на утримання якого відповідач теж сплачував аліменти, досяг повноліття, а тому дана обставина також має бути врахована судом при визначенні розміру аліментів. Позивач наполягала, що відповідач має задовільний стан здоров'я, працює та отримує пристойну заробітну плату, а тому може та зобов'язаний надавати допомогу на утримання їх спільної доньки [PERSON] [PERSON] наполягала, що аліменти у розмірі 600,0 грн. є недостатніми для забезпечення належного утримання неповнолітньої [PERSON], а оскільки сторонам домовитися про збільшення розміру аліментів в добровільному порядку не вдалося, позивач звернулася до суду із даним позовом. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві. Окрім того [PERSON] зазначила, що вона на даний час ніде не працює, здійснює пошук роботи та перебуває на обліку в центрі зайнятості, а тому виплати допомоги по безробіттю, яку вона отримує від центру зайнятості, недостатньо для належного утримання їх спільної із відповідачем неповнолітньої дочки, яка перебуває на її повному утриманні. У судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] проти задоволення вказаних позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та надав суду пояснення аналогічні поясненням викладеним в запереченні на позов про зміну розміру аліментів, які додані до матеріалів справи. Так із вказаного заперечення судом вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та вважає, що він належним чином виконує рішення суду від 12.02.2016 року, сплачує аліменти на утримання [PERSON], а матеріальне становище позивачки та дитини, на користь якої [PERSON] просить змінити розмір стягуваних аліментів, з моменту винесення вказаного рішення фактично не змінилось, а тому істотні підстави для зміни розміру аліментів відсутні. При цьому представник відповідача зазначив, що відповідач згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 06.12.2011 року) [PERSON] народилася [INFO], а її батьком зазначений [PERSON]. Згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 12.02.2016 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 600,0 грн. до досягнення дитиною повноліття. Суд враховує, що згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд вважає доведеним обов'язок [PERSON] утримувати свою неповнолітню доньку [PERSON] Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно зі ст. 182 СК УКраїни при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст., ст. 183, 184 СК України. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що відповідач по виконавчому провадженню №29136431 сплачував аліменти на утримання свого сина від іншого шлюбу [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO], що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.10.2011 року та копії виконавчого листа №2-120/2011, які знаходяться в матеріалах справи, що враховувалося судом при призначенні розміру аліментів по даній справі. Оскільки син відповідача [PERSON] досяг повноліття, а тому, як вбачається із вказаних вище доказів, стягнення аліментів на його утримання із відповідача не здійснюється. Окрім того позивач наполягала, що [PERSON] працевлаштований на роботу та має постійний заробіток. Суд зважає, що ні відповідачем ні його представником вказана обставина не заперечувалася та не спростовувалася. Факт працевлаштування відповідача стверджується також відповідною відміткою у виконавчому листі від 21.01.2011 року, копія якого додана до матеріалів справи. Також при вирішенні вказаної справи суд враховує, що позивач по справі має на своєму утриманні неповнолітню дочку [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON], що стверджується довідкою №577 від 29.06.2017 року виданої виконкомом Піщанської сільської ради, що також у відповідності до ст. 182 СК України враховується судом при вирішенні питання зміни розміру аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.,ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, у разі погіршення матеріального стану платника аліментів розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено (зокрема, зменшено) за позовом платника аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з часу присудження аліментів, якій були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя. У зв'язку з чим 600 грн. аліментів не можуть забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, окрім того змінилося і матеріальне становище відповідача. в тому числі зменшився розмір його аліментних зобов'язань по відношенню до інших дітей від іншого шлюбу. Як вбачається із довідки від 21.09.2017 року, наданої Золотоніським міськрайонним центром зайнятості, розмір допомоги по безробіттю, яка надається позивачу є незначною та не може в повній мірі забезпечити належне утримання її дітей, що свідчить про тяжкий матеріальний стан отримувача аліментів. Разом з тим, суд враховує, що відповідач, як зазначено вище, має аліментні зобов'язання по утриманню іншої дитини від іншого шлюбу, а тому з нього вже стягуються аліменти на утримання іншої дитини, отже відповідач вже має зобов'язання по сплаті аліментів на іншу дитину, що впливає на його матеріальне становище,та не може залишитися поза увагою суду. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є, на думку суду, завищеними та враховуючи наявність інших аліментних зобов'язань у відповідача підлягають зменшенню. Суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку тавиходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів розумності та справедливості стягує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства, яке діяло станом на дату подання позову. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір від яких при подачі заяви був звільнений позивач. На підставі зазначеного та

Outcome: partial