Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду 24.12.2013р. з позовною заявою, в якій просить змінити розмір стягуваних за рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 09.06.1998р. з відповідача на її користь аліментів на утримання їх сина [PERSON], [INFO], 1/6 на 1/4 частину усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24.12.2010р. до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просила припинити виконання рішення суду від 09.06.1998р. і відкликати виконавчий лист про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/6частини. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що на момент ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх сина у відповідача ще були інші зобов'язання по утриманню його доньки, які припинилися 01.07.2008р.. Про ці обставини їй стало відомо лише у 2011році, але до суду вона не зверталась з позовом про зміну розміру аліментів, оскільки відповідач обіцяв купити їх сину комп'ютер, але своєї обіцянки не виповнив та ніяк додатково не допомагав, тому вона просить стягнути аліменти за минулий час в межах строків позовної давності, тобто з 24.12.2010р.. Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в тій частині, що має сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, проте не згодний з тим, що має сплачувати аліменти за минулий час, бо весь цей час сплачував аліменти та допомагав дитині. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що згодний сплачувати аліменти в більшому розмірі, але з моменту пред'явлення позову, а не за минулий час. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Ровеньківського міського суду від 09.06.1998р. з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів та визначаючи їх розмір суд виходив з того, що відповідач є батьком [PERSON], має постійний заробіток, а тому має можливість надавати допомогу сину, а також те, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на утримання його доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття (а.с.8). Рішенням Ровеньківського міського суду від 09.11.2007р. відповідач зобов'язаний був ще сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання вже повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів прибутків щомісячно, починаючи з 02.10.2007р. до закінчення навчання, тобто до 01.07.2008р. (а.с.9). На теперішній час відповідач не має зобов'язань по утриманню інших осіб, окрім свого сина [PERSON], що визнається сторонами. Син [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю, тобто з позивачкою, що підтверджується відповідною довідкою №1008 від 03.09.2013р. філіалу №10 КП «Центрожилком» (а.с.10). За таких обставин позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо розміру аліментів, що стягуються з батьків на утримання їх дитини, який регулюється Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Крім того, частиною 4 статті 223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них, у випадку, якщо зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення. Як вбачається з матеріалів справи, то на теперішній час матеріальний стан відповідача значно поліпшився, оскільки в нього відсутні зобов'язання з утримання своєї старшої доньки, а тому він у змозі надавати більшу матеріальну допомогу своєму сину. Крім того, сам відповідач не заперечує проти задоволення судом вимог про збільшення розміру стягуваних з нього на користь позивачки аліментів до 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Тож суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню. Стосовно періоду з якого мають стягуватись аліменти з відповідача на користь позивачки, то суд зауважує наступне, що відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 статтею 191 СК передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, позивачка окрім своїх пояснень, що відповідач обіцяв їй надавати матеріальну допомогу на сина в більшому розмірі, але цього не зробив, не надала суду жодного доказу про те, що вона вживала будь-яких заходів для одержання з відповідача аліментів, але не могла їх отримати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. За таких обставин, вимога позивачки про стягнення аліментів з 24.12.2010р. не підлягає задоволенню, а аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви до суду. Стосовно вимоги про припинення виконання рішення суду від 09.06.1998р. і відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки, то суд зауважує, що відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчується у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Згідно змісту ч.2 ст.369 ЦПК суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням того, що з моменту набрання рішенням суду по цій справі у відповідача виникає нове зобов'язання відносно позивачки по сплаті аліментів, то виконавчий лист, виданий Ровеньківським міським судом на підставі рішення суду №2-800-98 від 09.06.1998р. подальшому виконанню не підлягає і має бути повернутий до суду. Виконання за цим виконавчим листом здійснюється до 23.12.2013р.. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, то з судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial