Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 19.03.2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся адвокат Клочихін Є.І., в інтересах позивача [PERSON] з зазначеним позовом в якому просить суд: - \~ \~ \~ \~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 30 червня 2018 року, в розмірі 137318 (сто тридцять сім тисяч триста вісімнадцять) грн. 23 коп.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 30 червня 2018 року, в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 30.06.2018 року о 18 год. 04 хв. на мостовому переході через р. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та KIA CEED н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , належного його дружині позивачу [PERSON] . Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] на мостовому переході через р. Дніпро , в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, під час перестроювання не переконався у безпечності маневру, що призвело до зіткнення з автомобілем позивача, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.02.2020 року, що набрала законної сили 02.03.2020 року, відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП на підставі ч. 7 ст. 248 КУпАП. Вищевказаною постановою суду встановлено, що 30.06.2018 року о 18 год. 04 хв. на мостовому переході через р. Дніпро відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] , в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, під час перестроювання не переконався у безпечності маневру, що призвело до зіткнення з автомобілем KIA CEED н/з [NUMBER] . У результаті вищевказаною дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, належний позивачу отримав дорожніх пошкоджень. Згідно висновку експерта КТЗ № 3011/18/18 від 20.11.2018 року за результатами автотоварознавчої експертизи з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику, матеріальна шкода, спричинена [PERSON] дорівнює ринковій вартості автомобілю: 228318,23 грн., оскільки відновлювати КТС є економічно недоцільним. Крім того, згідно квитанції про оплату наданих експертних послуг від 20.11.2018 року позивачем сплачено 4000 грн. за складання висновку експерта автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості спричиненої матеріальної шкоди власнику КСТ - автомобіля KIA CEED н/з [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП. Відповідно до виписки по картці/рахунку [NUMBER] , наданій АТ КБ «Приватбанк» позивачу [PERSON] , 22.08.2018 року останньою отримано 80000 грн. від третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» у якості страхового відшкодування по автомобілю KIA CEED н/з [NUMBER] по ДТП від 30.06.2018 року. У зв`язку із економічною недоцільністю відновлення транспортного засобу позивача, [PERSON] укладено із ТОВ «Агентство незалежних експертиз» договір комісії № 5879/18000389 від 18.10.2018 року щодо продажу транспортного засобу належного позивачу. 18.10.2018 року між ТОВ «Агентство незалежних експертиз» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу KIA CEED н/з [NUMBER] , згідно якого [PERSON] , як покупець, придбав зазначений транспортний засіб за 15000 грн. Таким чином, з вини відповідача, в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 30.06.2018 року відповідачем завдано збитків у розмірі: 228318,23 грн. (вартість матеріальної шкоди) + 4000 грн. (складання висновку експерта автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості спричиненої матеріальної шкоди, що, в силу, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, належить до збитків, які особа зробила для відновлення свого порушеного права). Оскільки розмір страхового відшкодування від третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» становить 80000 грн. а кошти, отримані позивачем при продажі транспортного засобу, відновлення кого є економічно недоцільним становлять 15000 грн., то залишок завданих збитків позивачу від ДТП становить 137318,23 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Також в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача позивачу спричинено також і моральна шкода, яка полягає в наступному: порушено право власності позивача, так як пошкодження, які зазнав належний їй транспортний засіб були настільки значними, що вона була змушена продати його тривалий час була позбавлена можливості придбати новий автомобіль, в зв`язку з чим була вимушена терпіти моральні страждання; порушено нормальні життєві зв`язки відповідача через неможливість продовження нею та членами її сім`ї активного громадського життя в зв`язку з позбавленням можливості реально користуватися транспортним засобом, при цьому вона змушена була терпіти моральні страждання; настали інші негативні наслідки, а саме: втрата звичного для позивача укладу життя, перебування в пригніченому стані, сильному нервовому напруженні та хвилюваннях, при цьому позивач змушена терпіти моральні страждання; відповідач категорично відмовлявся відшкодовувати завдану протиправними діями шкоду, намагався затягнути процес розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП, при цьому позивач також вимушена була терпіти моральні страждання, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 8000 грн. Крім того позивачем сплаченого судовий збір в розмірі 1373,18 грн. (1 % від ціни позову) за позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди та 840,80 грн. (1 % від ціни позову але не менше ніж 0,4 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб) за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди а також сплачено 4000 грн. за професійну правничу допомогу складання позовної заяви та 840,80 грн. складання заяви з процесуальних питань про забезпечення позову, які також позивач просить стягнути на її користь з відповідача. Станом на дату звернення з позовом відповідачем залишок заподіяної шкоди не виплачений. 2. Позиція сторін у справі. Адвокат Клочихін\~Є.І., який діє в інтересах [PERSON] до початку розгляду по суті, надав до суду заяву в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, просив розглянути справу без його участі та без участі позивав ач, не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою, вказаною у позовній заяві. Згідно з даними поштових відділень та повідомлень, судові повістки отримані особисто відповідачем та третьою особою, що відповідно до ч. 1\~ст. 131 ЦПК України, що дає прийти висновку, про належне повідомлення відповідача та третьої особи про день, час та місце розгляду справи. Крім того Відповідач, неодноразова з`являвся до суду, але не день розгляду справи а в інші дати, та надавав до суду заяви в яких просив суд розгляд справи відкласти у зв`язку з тим, що на території України поширена гостра респіраторна хвороба COVID-19, спричинена коронавірусом SARS- CoV-2,\~і він бажає уникнути захворювання, а ому не може бути присутнім в судовому засіданні. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача та третьої особи до суду не надходили. Згідно з ч. 1\~ст. 174 ЦПК України\~при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач та третя особа відзив на позовну заяву не подавали. 3. \~ \~ \~ \~Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 19.03.2020 року адвокат Клочихін Є.І. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з вказаним позовом та заявою про забезпечення позову. 19.03.2020 року згідно протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями справу було передано в провадження судді Нельги Д.В. 01.04.2020 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Нельги Д.В. відкрито провадження по справі за вказаним позовом та розгляд справи призначено в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. 17.12.2020\~року відповідачем Приватним акціонерним\~товариством «Страхова\~компанія «ПЗУ\~Україна» було подано відзив. 13.04.2020 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Нельги Д.В. заяву позивача про забезпечення позову задоволено. 09.11.2020 року згідно протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями справу було передано в провадження судді Івченко Т.П. з підстав звільнення з посади судді [PERSON] . Представник позивача, адвокат Клочихін Є.І. користуючись своїм правом подав заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутністю та за відсутністю позивача, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини встановлені судом. 30.06.2018 року о 18 год. 04 хв. на мостовому переході через р. Дніпро відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] , в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, під час перестроювання не переконався у безпечності маневру, що призвело до зіткнення з автомобілем під керуванням позивача KIA CEED н/з [NUMBER] . Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.02.2020 року, що набрала законної сили 02.03.2020 року, відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП на підставі ч. 7 ст. 248 КУпАП. (а.с.9-10) На момент ДТП, у [PERSON] цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС». Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки KIA CEED н/з [NUMBER] зареєстрований 06.09.2016 року за позивачем [PERSON] , про що зазначено в договорі комісії № 5879/18/000389 від 18.10.2018 року (а.с.47). Згідно висновку експерта КТЗ № 3011/18/18 від 20.11.2018 року за результатами автотоварознавчої експертизи з визначення вартості матеріальної шкоди завданої власнику, матеріальна шкода, спричинена [PERSON] дорівнює ринковій вартості автомобілю: 221318,23 грн., оскільки відновлювати КТС є економічно недоцільним (а.с.11-21). Згідно квитанції про оплату наданих експертних послуг від 20.11.2018 року позивачем сплачено 4000 грн. за складання висновку експерта автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості спричиненої матеріальної шкоди власнику КСТ - автомобіля KIA CEED н/з [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП (а.с.46, 64). За наслідками зазначеної ДПТ позивач [PERSON] звернулась до третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ««ЮНІВЕС» із заявою про страхове відшкодування, згідно виписки по картці/рахунку [NUMBER] , наданій АТ КБ «Приватбанк», позивачу [PERSON] , 22.08.2018 року була зараховано 80000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. від третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» у рахунок страхового відшкодування по автомобілю KIA CEED н/з [NUMBER] в наслідок ДТП яке сталося 30.06.2018 року (а.с.53,71). Відповідно до договору комісії № 5879/18/000389 укладеного 18.10.2018 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Агентство незалежних експертиз», у зв`язку із економічною недоцільністю відновлення транспортного засобу, відбувся продаж пошкодженого транспортного засобу, який належить позивачу (а.с.47-48, 65-66) Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5879/18/000389 укладеного 18.10.2018 року між ТОВ «Агентство незалежних експертиз» та [PERSON] відбувся продаж пошкодженого транспортного засобу KIA CEED н/з [NUMBER] , згідно якого [PERSON] , як покупець, придбав зазначений транспортний засіб за 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00коп. (а.с.50-51, 68-69). Зазначена вартість продажу автомобіля була встановлена 18.10.2018 року актом № 5879/18/000389 технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер (а.с.52,70). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У відповідності до ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до ст.\~279\~ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)". Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків зазначено: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: ...відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України Збитками є: ...втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1187 ЦК України Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Водночас відповідно до ст. 1194 ЦК України Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, змагальність під час судочинства за своєю природою засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові пленуму № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. 30.06.2018 року о 18 год. 04 хв. на мостовому переході через р. Дніпро відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] , в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, під час перестроювання не переконався у безпечності маневру, що призвело до зіткнення з автомобілем під керуванням позивача KIA CEED н/з [NUMBER] . Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.02.2020 року, що набрала законної сили 02.03.2020 року, відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП на підставі ч. 7 ст. 248 КУпАП. На момент ДТП, у [PERSON] цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС». Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки KIA CEED н/з [NUMBER] зареєстрований 06.09.2016 року за позивачем [PERSON] , про що зазначено в договорі комісії № 5879/18/000389 від 18.10.2018 року. Згідно висновку експерта КТЗ № 3011/18/18 від 20.11.2018 року за результатами автотоварознавчої експертизи з визначення вартості матеріальної шкоди завданої власнику, матеріальна шкода, спричинена [PERSON] дорівнює ринковій вартості автомобілю: 221318,23 грн., оскільки відновлювати КТС є економічно недоцільним. За наслідками зазначеної ДПТ позивач [PERSON] звернулась до третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ««ЮНІВЕС» із заявою про страхове відшкодування, згідно виписки по картці/рахунку [NUMBER] , наданій АТ КБ «Приватбанк», позивачу [PERSON] , 22.08.2018 року була зараховано 80000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. від третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» у рахунок страхового відшкодування по автомобілю KIA CEED н/з [NUMBER] в наслідок ДТП яке сталося 30.06.2018 року. Відповідно до договору комісії № 5879/18/000389 укладеного 18.10.2018 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Агентство незалежних експертиз», у зв`язку із економічною недоцільністю відновлення транспортного засобу, відбувся продаж пошкодженого транспортного засобу, який належить позивачу. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5879/18/000389 укладеного 18.10.2018 року між ТОВ «Агентство незалежних експертиз» та [PERSON] відбувся продаж пошкодженого транспортного засобу KIA CEED н/з [NUMBER] , згідно якого [PERSON] , як покупець, придбав зазначений транспортний засіб за 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/7666/19. Як вбачається матеріалів справи підставою та предметом заявленого позивачем позову є стягнення у відповідності до ст.1194 ЦК України з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи у відповідності до ст.1194 ЦК України фактичний розмір заподіяної шкоди надав до суду висновок експерта КТЗ № 3011/18/18 від 20.11.2018 року на підтвердження сум наведених у зазначених документах необхідних для виконання робіт та закупівлі матеріалів. Як вбачається з наданого висновку матеріальна шкода, спричинена [PERSON] дорівнює ринковій вартості автомобілю, а саме: 221318,23 грн., оскільки відновлювати ТЗ є економічно недоцільним, у рахунок страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» сплатила позивачці 80000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., крім того у зв`язку із економічною недоцільністю відновлення транспортного засобу, відбувся продаж пошкодженого транспортного засобу за 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00коп., з урахуванням отриманого часткового відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 95000 (дев`яносто п`ять тисяч) грн. 00 коп., залишок невідшкодованої шкоди становить 126318,23 грн., крім того позивачем сплачено 4000 грн. за складання висновку експерта авто-товарознавчої експертизи які також підлягають відшкодуванню, таким чином у рахунок відшкодування позивачу матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП підлягає стягненню 130318 (сто тридцять тисяч двісті вісімнадцять) грн. 23.коп. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на її користь моральної (немайнової) шкоди, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення цих вимог, з огляду на наступне. Суд частково погоджується з тим, що факт настання дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, створив позивачу певні незручності, порушивши повсякденний ритм його життя, соціальні зв`язки, завдавши певні душевні страждання, створивши певну емоційну напругу, нервозність, дратівливість, та інші наслідки психотравмуючої дії. Водночас при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги щодо розумності і справедливості, а позивачем всупереч встановленого процесуальним законом тягаря доказування не надано суду належних та достатніх доказів понесення ним саме такої глибини фізичних і душевних страждань, погіршення його здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди саме у вказаному позивачем розмірі - 8000, 00 грн. Судом встановлено,\~що внаслідок\~ДТП,\~яка сталася\~30.06.2018\~року,\~позивач зазнав\~моральних страждань\~та втрат\~немайнового характеру.\~Участь чоловіка\~позивача [PERSON] \~у ДТП,\~пошкодження власного\~майна,\~безумовно,\~негативно вплинули\~на моральний\~стан позивача\~та призвели\~до душевних\~страждань,\~а тому\~посилання позивача\~на те,\~що діями\~відповідача їй\~завдано моральної\~шкоди в\~розмірі 8000,00\~грн.\~суд приймає\~до уваги.\~Вказані вимоги\~про відшкодування\~моральної шкоди\~суд вважає\~обґрунтованим та\~такими,\~що підлягають\~частковому задоволенню. Відтак суд з урахуванням принципів пропорційності, розумності і справедливості, виходить з того, що достатнім для відшкодування позивачу заподіяної йому моральної (немайнової) шкоди є сума 3000 (три тисячі) гривень, яку суд вважає розумною та достатньою для відновлення прав позивача у цій частині. З урахуванням викладених обставин, враховуючи надані сторонами й досліджені судом докази, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст.209 ЦПК України Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Згідно п.6 ч. 1 ст.264 ЦПК України серед питань які вирішуються судом під час ухвалення рішення суду є питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.12 ч. 3 ст.2 ЦПК України до основних завдань (принципів) цивільного судочинства віднесено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. При цьому відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Правовий аналіз наведених вище законодавчих приписів дозволяє дійти до висновку про те, що цивільне судочинство спрямоване на справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (зокрема й права на відшкодування судових витрат) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами. Суд враховує, застосуванні норми права до спірних правовідносин викладені в постановах Верховного Суду, зокрема наголошує на правових позиціях викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, та постанові Великої Палати № 752/16797/14-ц від 27.03.2019 року. До таких висновків дійшли також і судді Верховного Суду у постановах: № 752/9591/16-ц від 18.12.2019 року; № 201/2187/15 від 20.11.2019 року; № 759/9261/15-ц від 13.11.2019 року; № 753/12993/16-ц від 06.11.2019 року; № 559/934/16-ц від 06.11.2019 року. Відтак суд наголошує, що встановивши наявність порушеного права, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав. При цьому Європейський суд з прав людини зауважує, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, -і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року). Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків у вигляді витрат на правову допомогу, позивачем заявлена сума в розмірі 90420,80 грн., згідно п.4 договору № 64 від 13.03.2020 року, який складається з складання позовної заяви 4000,00 грн., складання адвокатського запиту 840,80 грн., складання відповіді на відзив 1680,60 грн., один вихід адвоката у судове засідання першої та апеляційної інстанції 1680,60 грн., складання заяви з процесуальних питань 840,80. З урахуванням Постанови Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, де було розглянуто питання, щодо стягнення витрати на правничу допомогу, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЩІК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЩІК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Правова допомога позивачу здійснювалась на підставі договору про надання правової допомоги № 64 від 13.03.2020 року (а.с.55-58) та договору про надання правової допомоги № 14 від 25.08.2020 року (а.с.119-121) Підсумовуючи, можна зробити висновок, що витрати позивача на професійну правничу допомогу з огляду на приписи ст.\~13,137,141\~ЦПК України підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача [PERSON] \~пропорційно виконаних робіт адвокатом, яка полягала лише у складанні позовної заяви в цивільному процесу та складанні заяви з процесуальних питань про забезпечення позовних вимог та їх розмір становить 4840грн.80 коп. Позивачем до позову долучені квитанції про сплату судового збору у розмірі 2634,39 грн. (а.с.2, 80а). Внаслідок часткового задоволення позову підтверджені судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, покладаються на відповідач пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням\~викладеного,\~а також\~того,\~що судом\~заявлені позовні\~вимоги до\~відповідача задоволено частково в сумі 133318,23 грн., що складає 91,74 % від заявленої позивачем суми (ціни позову), суд дійшов до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2416,78 гривень (91,74 % від 2634,39 грн.) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4440,95 гривень (91,74 % від 4840,80 грн.).

Outcome: partial