Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON], [PERSON] [PERSON] звернулись до суду із позовом із врахуванням уточнення позовних вимог від 11.03.2016 року про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,61 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства за вказаною адресою. За життя [PERSON] залишив заповіт, за яким заповів [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], ? частини хліва та земельну ділянку площею 0,20 га в с. Мацьківці Хмельницького району, а [PERSON] заповів житловий будинок [ADDRESS], літню кухню, ? частини хліва та земельну ділянку площею 0,20 га в [ADDRESS]. На підставі заяв позивачів [PERSON] районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 396-2005 від 13.06.2005 року. Однак, в подальшому державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заповіт складено з порушенням вимог закону і неможливо поділити в натурі спадкове майно між спадкоємцями. Крім цього, вказане домоволодіння по [ADDRESS] належить до колгоспного двору, а тому позивач [PERSON] [PERSON] має право на частку у ньому як член колгоспного двору. У зв'язку з неможливістю оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, [PERSON] просить визнати за ним право на частку будинковолодіння та земельної ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON], а [PERSON] [PERSON] просить визнати за ним право власності на частку майна колгоспного двору та частину майна в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачі, представник позивачів позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в уточненій позовній заяві від 11.03.2016 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви в яких просять справу слухати за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 09.12.2004 року секретарем виконкому Шаровечківської сільської ради Хмельницького району, зареєстр. в реєстрі за № 140, за змістом якого заповів [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], ? частини хліва та земельну ділянку площею 0,20 га в с. Мацьківці Хмельницького району, а [PERSON] [PERSON] заповів житловий будинок [ADDRESS], літню кухню, ? частини хліва та земельну ділянку площею 0,20 га в [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] [PERSON] 13.06.2005 року звернулись із заявами про прийняття спадщини до [PERSON] районної державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу № 396-2005 після смерті [PERSON] Листом від 24.02.2015 року № 550/02-14 [PERSON], [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно на ім'я спадкодавця. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13.02.1987 року виданого Шаровечківською сільською радою житловий будинок із надвірними будівлями, що розташований в с. Мацьківці по [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого являється [PERSON] Згідно виписки з протоколу № 46 засідання виконавчого комітету Шаровечківської сільської ради від 19.09.1988 року погосподарський номер з [PERSON] у зв'язку із смертю переведено на сина [PERSON] [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.03.1990 року виданого Шаровечківською сільською радою житловий будинок із надвірними будівлями розташований в с. Мацьківці по [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого є [PERSON]. Згідно виписки з погосподарської книги № 1 по Шаровечківській сільській раді Хмельницького району, за 1991-1995р.р. по [ADDRESS] в с. Мацьківці проживали [PERSON] (голова двору), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] [PERSON] (онук), [PERSON] [PERSON] (онук). Таким чином вбачається, що господарство по [ADDRESS] в с. Мацьківці з часу його існування мало статус колгоспного двору до часу його припинення у законодавчому порядку. За даними технічної інвентаризації до складу будинковолодіння по [ADDRESS] в с. Мацьківці входить житловий будинку А-1 загальною площею 61,8 кв.м. житловою площею 42,5 кв. м., допоміжною площею 19,3 кв.м. із надвірними будівлями літня кухня Б, хлів б, сарай Г, огорожа. Відповідно до положень Цивільного кодексу УРСР (1963), чинного на час зведення спірного домоволодіння та припинення у законодавчому порядку колгоспного двору, було передбачено: Згідно ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Згідно із ч. 2 статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] проживали [ADDRESS], отже набули частку в майні цього колгоспного двору. Посилання позивачів на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] 25.07.1996 року переїхали на інше місце проживання в [ADDRESS], а тому відповідно до ст. 126 ЦК УРСР втратили право на майно колгоспного двору є хибними, оскільки ст. 126 ЦК УРСР виключена на підставі Закону N 3718-12 від 16.12.93 року. Отже, станом на 15 квітня 1991 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] як членам колгоспного двору належало на праві власності по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями кожному. Від свого права власності відповідачі у встановленому законом порядку, не відмовлялись. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 24 червня 1983 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" (постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року) правила ст. 563 Цивільного кодексу України про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 р. N 13). Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] року, після його смерті відкрилась спадщина на його частку в майні колгоспного двору. За правилами ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251, 1252 ЦК України. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно. Згідно з частиною 2 цієї статті, нотаріус на прохання особи може власноручно записати заповіт з її слів. У цьому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Оскільки [PERSON] склав заповіт щодо частини майна, яке йому не належало, головна річ (житловий будинок) та приналежність головної речі (літня кухня, кухня) заповідано різним спадкоємцям, а також враховуючи що в порушення ст. 1247 ЦК України, в надрукованому тексті заповіту міститься незастережений в установленому законом порядку, рукописний текст, вказаний заповіт від 09.12.2004 року є нікчемним. У силу ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України). Враховуючи, що відповідно до довідки Шаровечківської сільської ради від 11.02.2015 року на день смерті [PERSON] разом із ним по [ADDRESS] в с. Мацьківці проживали [PERSON], [PERSON] [PERSON], то [PERSON] є такою що прийняла спадщину. Суд відхиляє заяву [PERSON] від 15.10.2015 року про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], оскільки така заява не є завою в розмінні ст. 1268 ЦК України, оскільки подана поза межами строку встановленого ст. 1270 ЦК України. Враховуючи вищевикладене за [PERSON] належить визнати право власності на 1/12 частину житлового будинку А-1 загальною площею 61,8 кв.м. житловою площею 42,5 кв. м., допоміжною площею 19,3 кв.м. із надвірними будівлями літня кухня Б, хлів б, сарай Г, що розташовані в по [ADDRESS] с. Мацьківці Хмельницького району як спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] За [PERSON] [PERSON] належить визнати право власності на 1/6 частину частку майна колгоспного двору : житлового будинку А-1 загальною площею 61,8 кв.м. житловою площею 42,5 кв. м., допоміжною площею 19,3 кв.м. із надвірними будівлями літня кухня Б, хлів б, сарай Г що розташовані в по [ADDRESS] с. Мацьківці Хмельницького району. Крім цього, відповідно до державного акту серія ХМ від 09.02.1998 року, виданого Шаровечківською сільською радою на підставі рішення сесії від 03.04.1997 року № 6 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,61 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Шаровечківської сільської ради с. Мацьківці. За довідкою Шаровечківської сільської ради Хмельницького району від 11.05.2016 року № 131 до складу земельної ділянки належної [PERSON] площею 0,61 га, входить земельна ділянка площею 0,25 га цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,24 га для ведення особистого підсобного господарства, 0,12 га для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином у зв'язку із визнанням за позивачами права власності на частину будинковолодіння, за позивачами належить визнати право власності за відповідні частини земельної ділянки цільове призначення для обслуговування будинку та господарських споруд, а саме, за [PERSON] право власності 1/12 земельної ділянки площею 0,25га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані в по [ADDRESS] с. Мацьківці Хмельницького району в порядку спадкування після смерті [PERSON], а за [PERSON] [PERSON] право власності на 1/6 земельної ділянки площею 0,25га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані в по [ADDRESS] с. Мацьківці Хмельницького району. Заява [PERSON] від 06.10.2015 року посвідчена секретарем Шаровечківської сільської ради, за якою [PERSON] відмовляється від прийняття належної йому спадщини. що складається із земельної ділянки площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, не є заявою в розмінні ст. ст. 1268 ЦК України, оскільки подана поза межами строку встановленого ст. 1270 ЦК України. За таких обставин за [PERSON] належить визнати право власності на 1/12 частину земельної ділянки 0,24га та земельної ділянки 0,12 га цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства в порядку спадкування після смерті [PERSON] Щодо вимоги [PERSON] [PERSON] про визнання права власності на літню кухню, то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки за змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За життя спадкодавця право власності на вказаний об'єкт не було зареєстровано в установленому законом порядку. З матеріалів справи вбачається що [PERSON] [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію літньої кухні під житловий будинок по [ADDRESS]. Проте, суд не може підміняти собою органи що здійснюють прийняття в експлуатацію нерухомого майна. Також не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] [PERSON] щодо визнання права власності на земельну ділянку земельної ділянки 0,24га та земельної ділянки 0,12 га цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства в порядку спадкування після смерті [PERSON], оскільки спадкоємці спадкують спадщину почергово, тобто кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги (ч. 2 ст. 1258 ЦК України), оскільки є спадкоємці першої черги, [PERSON] [PERSON] як спадкоємець другої черги після смерті діда [PERSON] не спадкує. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивачів із відповідачів належить стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] на користь позивачів по 60,60грн. кожному.

Outcome: partial