Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Кредитна спілка «Єднання через Природний Закон» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 81081 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що являючись фінансовою установою, відповідно до Закону України «Про кредитні спілки» від 21.12.2001 року та Статуту, які надають право провадити господарську діяльність з надання кредитів серед власних членів, 31 березня 2014 року [PERSON] було надано кредит в сумі 59 792 гривні строком на 12 місяців з 31.03.2014 року по 31.03.2015 року, що підтверджується кредитним договором №538 від 31.03.2014 року та видатковим касовим ордером №1251. Вказаний договір встановлює платність та строковість кредиту 12 місяців з платою 36 % річних за користування кредитом від суми залишку заборгованості. Згідно п.3.3 зазначеного договору відповідач зобов'язувався сплачувати борг згідно графіка погашення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом. Позичальник свої зобов'язання не виконує, не сплачує встановлені договором та графіком погашення суми заборгованості, чим порушив умови договору. Станом на 10.12.2014 року сума боргу позичальника за одержаний кредит склала 81081 грн. 22 коп., з яких: 59 792 грн. складає тіло кредиту; 21 289,22 грн. проценти за користування кредитом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача проти позову Кредитної спілки «Єднання через Природний Закон», заперечувала та прохала суд відмовити позивачу в задоволенні їх позову, через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази надані позивачем суду, заслухавши представників позивача, та відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. КС «Єднання через Природний закон», як фінансова установа, відповідно до Закону України «Про кредитні спілки» від 21.12.2001 року та свого Статуту, 31 березня 2014 року надала своєму члену [PERSON] кредит в сумі 59 792 грн., про що вони між собою уклали договір кредиту №538 строком на 12 місяців, тобто, з 31.03.2014 року по 31.03.2015 року з платою 36 відсотків річних за користування кредитом від суми залишку заборгованості. Вказаний договір встановлює платність та строковість кредиту 12 місяців з платою 36 % річних за користування кредитом від суми залишку заборгованості. Згідно п.3.3 зазначеного договору відповідач зобов'язувався сплачувати борг згідно графіка погашення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом. Позичальник свої зобов'язання не виконував, не сплачував встановлені договором та графіком погашення суми заборгованості, чим порушив умови даного договору. Станом на 10.12.2014 року сума боргу відповідача за одержаний кредит склала 81081 грн. 22 коп., з яких: 59 792 грн. складає тіло кредиту; 21 289,22 грн. проценти за користування кредитом. Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідачу надсилався лист-звернення №227 від 17.10.2014 року за місцем мешкання з вимогою про дострокове погашення всієї суми кредиту, але відповіді на лист позивач не отримав, та дій, які б свідчили про бажання боржника виплатити борг у добровільному порядку не здійснювалось. Представник відповідача проти позову заперечувала, нічим не обґрунтувавши свої заперечення відповідно до чинного законодавства. До того ж, представник не надала суду конкретні докази для підтвердження своїх заперечень. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується заяви позивача про забезпечення позову, а саме в частині накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] та на майно, належне [PERSON], яке знаходиться за місцем його проживання за вищевказаною адресою, то, суд вважає необхідним відмовити позивачу у накладені даного арешту на вище належне майно [PERSON] до повного погашення заборгованості, вважаючи такі вимоги передчасними. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг. Крім того, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином. Відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.4 ЗУ "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 810,81 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial