Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 1.Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить: 1) припинити право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 3) припинити право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку площею 2500 кв.м. кадастровий номер 4423385900:10:001:0076, призначену для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку; 4) визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 2500 кв.м., кадастровий номер 4423385900:10:001:0076, призначену для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку; 5) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину коштів отриманих в результаті відчуження майна трактора МТЗ-80, 1991 року виробництва, заводський номер [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , без згоди іншого власника /на підставі Договору дарування трактора від 27.11.2018, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 2264 приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Ганшиним В.О./ у сумі 25000 грн.; 6) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину коштів отриманих в результаті відчуження без згоди іншого співвласника майна- автомобіля ВАЗ 2108, номерний знак [NUMBER] у сумі 15345 грн.; 7) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину коштів отриманих в результаті відчуження без згоди іншого співвласника причепу легкового ПА 004, номерний знак [NUMBER] у сумі 3651 грн.; 8) стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем у зв`язку з розглядом даної справи у суді. 2. Позивачка з відповідачем перебувала у шлюбі, який укладено 20.11.2004. Шлюб між ними було розірвано 25.03.2019 за рішенням Новопсковського районного суду Луганської області, яке набрало законної сили 04.06.2019. 3. В період шлюбу подружжям було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль легковий ВАЗ 2108, номерний знак [NUMBER] ; причіп легковий ПА 004, номерний знак [NUMBER] ; трактор МТЗ-80, 1991 року виробництва, заводський номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . 4. Домовленості щодо поділу майна сторонами у справі не досягнуто. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на Ѕ частку нерухомого майна і стягнути компенсацію за відчужене рухоме майно у розмірі Ѕ частки, як таке, що відчужено без її згоди. 5. В судовому засіданні позивач та її представник просили позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Короткий зміст заперечень відповідача 6. Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що будинок та земельна ділянка ним були придбані за особисті кошти, які він отримав від матері, а отже будинок і земельна ділянка не є сумісною власністю подружжя. 7. Транспортні засоби були відчужені відповідачем його батькам у період спільного проживання подружжя, а отже за згодою позивача. Відповідач також не погодився з вартістю трактора і зазначив, що ринкова вартість трактора на час розгляду справи становить 18235 грн. 8. Також відповідач вважає вимоги позивача про припинення права спільної сумісної власності такими, що не відповідають способу захисту, оскільки у разі поділу майна право спільної сумісної власності припиняється без будь-якого рішення. 9. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача просили відмовити у задоволенні позову повністю та вирішити питання розподілу судових витрат. Процесуальні дії у справі 10. Ухвалою суду від 01.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11. Ухвалами суду від 16.12.2020, 05.02.2021 за клопотанням позивача витребувано докази. 12. Ухвалою від 20.04.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом 13. 20.11.2004 сторонами у справі було зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №72. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 25.03.2019 шлюб розірвано. Постановою Луганського апеляційного суду від 04.06.2019 рішення в цій частині залишено без змін. Рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 04.06.2019. Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу у листопаді 2018 року. Дана обставина не підлягає доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України. 14. 22.04.2011 [PERSON] придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , про що укладено договір купівлі-продажу від 22.04.2011. Цього ж дня [PERSON] придбано земельну ділянку, кадастровий номер 4423385900:10:001:0076, за адресою: [ADDRESS] . 15. Згідно листа Територіального сервісного центру № 4443 від 07.03.2019 № 31/12/4443-606 за [PERSON] на підставі акту прийому-передачі серії ТОВ №389657 від 30.12.2014 зареєстровано причіп легковий ПА 004, номерний знак [NUMBER] , вказаний причіп 28.11.2018 перереєстровано на іншого власника. 08.06.2016 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1297 від 08.06.2016 зареєстровано автомобіль ВАЗ 2108, номерний знак [NUMBER] , який 27.11.2018 перереєстровано на іншого власника. Згідно договору купівлі-продажу трактора від 22.06.2017 [PERSON] придбав трактор МТЗ-80, рік випуску 1991, номер двигуна [NUMBER] , за 19158 грн. У договорі зазначено, що купівля трактору здійснюється за кошти, що є спільною сумісною власністю, у зв`язку з чим отримана згода дружини покупця [PERSON] на укладання договору (п. 7 договору). На момент вчинення угоди вартість трактора становила 19158 грн, що підтверджується звітом про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 19.06.2017. 16. Згідно договору купівлі-продажу від 27.11.2018 № 4443/2018/1208105 [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб марки ВАЗ 2108, номерний знак [NUMBER] за 30690 грн. 17. Згідно договору купівлі-продажу від 28.11.2018 № 4443/2018/1208498 [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб марки ПА, модель 004, 2014 року випуску, номерний знак [NUMBER] за 7302 грн. 18. Згідно договору дарування трактора від 27.11.2018 [PERSON] подарував [PERSON] трактор МТЗ 80, рік випуску 1991, двигун номер [NUMBER] . Ціна договору становить 50000 грн. Дарувальник стверджував, що трактор належить йому на праві особистої власності, не є спільною сумісною власністю (п. 4.1 договору). 19. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 11.09.2020 № 038/20 ринкова вартість трактора МТЗ 80 складає 18235 грн. 20. Згідно довідки АТ «Ощадбанк» від 21.09.2020 [PERSON] закрила 22.04.2011 депозитні рахунки на суми 28153 грн. та 48490 грн, та 13.05.2011 на суму 7700 грн. 21. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідача. Він та його дружина давали гроші синові на купівлю будинку, які зняли напередодні угоди в банку. Це був подарунок їхньому сину для купівлі будинку. Оцінка аргументів учасників сторін 22. Згідно із частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право\~в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 23. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. 24. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 25. У справі, яка переглядається, встановлено, що спірне майно придбано в період зареєстрованого шлюбу між сторонами у справі, належність вказаного майна до особистої приватної власності\~ [PERSON] не доведено, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована. Позивач є співвласником усього майна, придбаного у шлюбі, оскільки воно перебувало у спільній сумісній власності колишнього подружжя та підлягає поділу. Реєстрація прав на придбане майно у період шлюбу на ім`я лише одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його спільної сумісної власності подружжя (постанова ВС від 29.01.2021 у справі № 161/14048/19). 26. Роблячи висновок, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, суд виходить з наступного. 27. Відповідач обґрунтовує свої вимоги тим, що будинок та земельна ділянка придбані ним за особисті кошти, які йому подарувала мати. Допитаний свідок, який є батьком відповідача, підтвердив дані обставини і зазначив, що вони разом з дружиною подарували ці кошти їхньому сину. Суд критично оцінює надані докази з огляду на таке. По-перше, відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, що перевищує пятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 (чинний на час укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки) терміни, що використовуються в цьому Декреті, мають таке значення: 1) "валютні цінності": валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України. Як вбачається з матеріалів справи, будинок [PERSON] придбаний за 70615 грн, а земельна ділянка - за 23550 грн, загалом 94165 грн. Батьки відповідача надали кошти, згідно довідки банку, у сумі 76643 грн., що перевищує пятидесяткратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, а отже повинен бути укладений договір дарування у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Крім того, надані батьками кошти на придбання будинку та земельної ділянки не охоплюють усю суму, витрачену на придбання будинку та земельної ділянки, що спростовує доводи відповідача. Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі № 695/2112/16-ц зазначив, що доводи касаційної скарги про те,\~що кошти від продавця по договору фактично були сплачені матір`ю відповідача, є безпідставними, оскільки факт передачі коштів родичем одного із членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя. Крім того, будь-яких правочинів, зокрема, договору дарування коштів відповідачу його матір`ю, що в розумінні вимог\~статті 57 СК України\~могло б свідчити про те, що ці кошти є особистим майном обдарованого, укладено не було. Посилання на те, що кошти для придбання спірного будинку були особистими коштами матері відповідача, також не може свідчити про те, що вони є особистим майном самого відповідача, за відсутності у справі інших доказів цього факту. По-друге, суд критично оцінює свідчення свідка, який є батьком відповідача, та вважає їх такими, що направлені на навмисне позбавлення позивачки спільного майна, враховуючи, що відповідач після звернення позивачки у листопаді 2018 року з заявою про розірвання шлюбу (рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 25.03.2019) одночасно усі належні транспортні засоби відчужив на користь своїх батьків. Крім того, відповідно до п. 14 договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.04.2011 нотаріусом роз`яснені правові наслідки приховування реальної вартості житлового будинку та зміст ст. 65 Сімейного кодексу України. Стаття 65 Сімейного кодексу України визначає право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказане спростовує доводи відповідача про те, що будинок є його особистою власністю. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не довів суду належними та допустимими доказами, що будинок та земельна ділянка придбані ним за його особисті кошти та не є спільною сумісною власністю, а тому вказане майно підлягає поділу. 28. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, підлягає задоволенню вимога позивача про визнання за нею права власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , без його реального поділу та на Ѕ частку земельної ділянки площею 2500 кв.м., кадастровий номер 4423385900:10:001:0076, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , без її реального поділу. Що стосується вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та припинення права спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку площею 2500 кв.м. кадастровий номер 4423385900:10:001:0076, призначену для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У своїй постанові ВС від 22.03.2021 у справі № 161/4554/19 зазначив, що позивач просив провести поділ спільного майна, зокрема, здійснити поділ спільної квартири шляхом присудження йому грошової компенсації на належну йому частку у спільному майні подружжя, однак при цьому не зазначив у позовній заяві (не заявляв) таку позовну вимогу про припинення права спільної сумісної власності сторін (зокрема, його) на відповідне майно, що в даному випадку суперечить вимогам ст. 71 СК України, а також не узгоджується зі змістом ст. 364 ЦК України. Судом задоволена вимога позивача про визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна в порядку поділу. Отже, враховуючи наведене, у разі поділу майна між подружжям автоматично припиняється право спільної сумісної власності, а тому не підлягає зазначена вимога судовому захисту в даному випадку. За таких обставин, у задоволенні вказаних вимог позивача слід відмовити. 29. Що стосується вимог позивача про стягнення на її користь компенсації у розмірі Ѕ частки за відчужене майно без її згоди, суд виходить з такого. Відповідно до позиції ВС, викладеної у постанові від 05.10.2020 у справі № 537/78/19, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта\~статті 65 СК України\~передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої\~статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі,\~а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з\~дійсної його\~вартості на\~час розгляду\~справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. При цьому висновки судів попередніх інстанцій у повній мірі узгоджуються\~\~з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду\~ від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження\~ № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Отже, доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій помилково врахували звіт про оцінку транспортного засобу від 06 грудня 2018 року, є необґрунтованими та суперечать правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), оскільки вартість майна, що підлягає поділу, визначається з дійсної ринкової вартості майна на час розгляду справи. 30. Як зазначив ВС у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, оскільки відповідач розпорядився автомобілем та автобусом на власний розсуд без письмової згоди позивача, то остання має право на грошову компенсацію Ѕ вартості спірних транспортних засобів. 31. Відповідач стверджує, що оскільки транспортні засоби були відчужені ним у період шлюбу, то автоматично він отримав згоду дружини на їх відчуження. Дане твердження жодним доказом у справі не підтверджується. Натомість, матеріалами справи підтверджується, що згідно договору купівлі-продажу трактора від 22.06.2017 [PERSON] придбав трактор МТЗ-80, рік випуску 1991, номер двигуна [NUMBER] , за 19158 грн. У договорі зазначено, що купівля трактору\~здійснюється за\~кошти,\~що є\~спільною сумісною\~власністю,\~у зв`язку\~з чим\~отримана згода\~дружини покупця\~ [PERSON] \~на укладання\~договору (п. 7 договору). В той же час, у період розгляду судової справи про розірвання шлюбу відповідач згідно договору дарування трактора від 27.11.2018 подарував [PERSON] (своєму батькові) трактор МТЗ 80, рік випуску 1991, двигун номер [NUMBER] . Ціна договору становить 50000 грн. При цьому, дарувальник стверджував, що трактор належить\~йому на\~праві особистої\~власності,\~не є\~спільною сумісною\~власністю (п. 4.1 договору). Зазначене спростовує доводи відповідача, що він діяв в інтересах сімї та за згодою дружини, оскільки на власний розсуд при даруванні трактора батькові приховав той факт, що його було придбано за спільні кошти та він є спільною сумісною власністю. Інші транспортні засоби відповідач в цей же період відчужив на користь своєї матері. Письмова згода позивачки на відчуження цього рухомого майна не надана, з чого суд дійшов висновку, що спірні транспортні засоби відчужені без згоди дружини, а тому остання має право на грошову компенсацію Ѕ вартості спірних транспортних засобів. Перебування сторін у шлюбі на момент відчуження транспортних засобів не свідчить про надання автоматичної згоди іншого подружжя на їх відчуження. 32. Тому позивачці належить до стягнення компенсація за продаж ВАЗ 2108 у сумі 15345 грн., за причіп ПА у сумі 7302 грн., що становить Ѕ вартості спірних транспортних засобів. Вартість вказаних транспортних засобів сторонами не оспорена, клопотання про призначення експертизи для визначення вартості транспортних засобів сторонами не заявлено. 33. Що стосується вартості компенсації за трактор, суд погоджується з доводами відповідача про те, що його вартість повинна визначатися на час розгляду справи і згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 11.09.2020 вартість трактору складає 18235 грн., а тому підлягає стягненню компенсація за даний трактор у розмірі Ѕ частки від цієї вартості, що узгоджується з позицією ВС, викладеної у постанові від 05.10.2020 у справі № 537/78/19. Крім того, суд зазначає, що жодною стороною у справі не було заявлено клопотання про проведення експертизи для визначення вартості спірного майна. За таких обставин, у задоволенні вимог позивача про стягнення компенсації за трактор, виходячи з ціни договору дарування, слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю вимог. Судові витрати 34. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи наявне посвідчення відповідача серії [NUMBER] від 30.04.2015, відповідно до якого [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. 35. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, позивачу слід компенсувати за рахунок держави понесені нею судові витрати пропорційно від задоволених вимог. 36. Що стосується витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, пункт 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~відносить витрати\~\~на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,\~\~а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. 37. Статтею 137 ЦПК України\~визначено,\~що витрати,\~пов`язані\~з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів\~\~у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 38. У постанові від 27 липня 2021 року у справі № № 671/1957/20 ВС зазначив, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. 39. Наявність договірних відносин між адвокатом Войтенком О.М. та Рожковою Н.М. підтверджується договорами про надання правової вимог від 13.05.2020, 13.05.2021. У розділі 1 даних договорів сторони погодили, які послуги адвоката надаються стороні у справі. У розділі 3 договорів сторони визначили, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи (вартість) яких попередньо узгоджені сторонами на підставі рекомендованих в додатку 1 до цього договору та будуть остаточно затверджені сторонами підписанням актом виконаних робіт. Факт виконаної роботи (наданих послуг), їх вартість та оплата підтверджуються, але не виключно, актом виконаних робіт (наданих послуг), товарним чеком (розрахунковою квитанцією), розпискою. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. Додатком № 1 визначена вартість послуг. В судових дебатах представник позивача зробив заяву про розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10100 грн. та зазначив, що докази про їх понесення будуть подані в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 40. Наявність договірних відносин між адвокатом Носовою Ю.М. та Рожковим В.О. підтверджується договором про надання правової допомоги та представництва в суді від 11 вересня 2020 року. У розділі 2 даного договору сторони погодили, які послуги адвоката надаються стороні у справі. Дані послуги адвоката є платними, загальний розмір вказаних робіт становить 8000 грн. Згідно змісту розрахункової квитанції серії ББАР № 804043 від 11.09.2020 адвокатом Носовою Ю.М. прийнято від [PERSON] за правові послуги та представництво в суді 4000 грн. Відповідно до п. 3.4 договору на підтвердження виконання зобов`язань за цим договором сторони складатимуть акт приймання-передавання послуг. Однак, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі наданих послуг у сумі 4000 грн. та сплата послуг адвоката Носової Ю.М. у сумі 8000 грн. у матеріалах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. При цьому слід ураховувати, що наведений в договорі про надання правничої допомоги від 11.09.2020 перелік послуг і розрахункова квитанція до прибуткового касового ордеру не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Як зазначив ВС у постанові від 27 липня 2021 року у справі № № 671/1957/20 ВС, апеляційний суд, враховуючи вказані норми права, оцінивши належні та допустимі докази, подані сторонами, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про те, що представником відповідачки належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих ним як адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання\~договору про надання правової допомоги. З огляду на викладене, підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, пропорційно відмовленим вимогам судом не вбачається.

Outcome: partial