Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідача на його користь суми заборгованості за договором кредиту та судових витрат по справі. У cудовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 30.01.2014 року [PERSON] отримала в банку кредит у розмірі 6 140 грн. 77 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто, відповідач маючи невиконанні кредитні зобов»язання за якими нею неодноразово порушені строки погашення заборгованості, за власним бажанням звернулась до банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов»язання по кредитному договору. Сторонами при укладенні договору були обговоренні усі істотні умови, що доводиться наданою суду Генеральною угодою від 30.01.2014 року. Відповідач підписанням вказаної угоди приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг. [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16.02.2017 року становить 14 277 гривень 89 копійок. Представник позивача також поснив, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов»зання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов»язання за договором. Укладений 30.01.2014 року, між сторонами кредитний договір на даний час є чинним, вимог про визнання цього договору з тих чи інших підстав, а також про внесення до нього змін чи його розірвання, позичальником у встановленому порядку не заявлено. Однак, всупереч даному кредитному договору відповідач не виконує належним чином своїх зобовязань, а тому представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] 14 277 гривень 89 копійок кредитної заборгованості та судові витрати по справі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що із наданого позивачем бланку заяви не можливо встановити, за отриманням яких саме банківських послуг звернулась [PERSON], оскільки відповідні графи бланку не заповненні. Тому представник відповідача не погоджується із тим, що умови договору між сторонами погодженні у формі, визначеній чиним законодавством. Відповідач не погоджувала особистим підписом ніяких умов договору, в тому числі і суми кредитного ліміту по кредитній картці, договору на обслуговування кредитної картки, умов кредитування, умов та правил надання банківських послуг, відсоткової ставки за кредитом та інших істотних умов договору. Позивачем не надано документів щодо погодження істотних умов кредитного договору. Оскільки цивільно-правові відносини між сторонами належним чином не оформленні, тому не має підстав вважати, що позивачем правомірно нараховуються відсотки, пеня та штрафні санкції за платіжною карткою, держателем якої є [PERSON] За таких обставин, просить відмовити у задоволенні вказаного позову. Ухвалою суду від 23 серпня 2017 року заочне рішення Кременецького районного суду 24 травня 2017 року ухваленого у даній справі скасовано та справу призначено до судового розгляду. 01 лютого 2018 року залишено без задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, про що судом винесено ухвалу від 01.02.2018 року. 30 серпня 2018 року винесена ухвала про відмову в задоволенні клопотання представника позивача Ваврика Ю.П. про витребування доказів. Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року, витребувано у АТ КБ «Приват Банк» оригінал Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 30.01.2014 року, що укладена між стронами. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно умов кредитного договору № б/н від 30.01.2014 року [PERSON] отримала в банку кредит у розмірі 6 140 грн. 77 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку виданого ПАТ КБ "Приват Банк", сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору № б/н від 30.01.2014 року станом на 16.02.2017 року становить 14 277 грн. 89 коп.: - 5 162 гривні 43 копійки заборгованість за кредитом; - 2 646 гривень 10 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 5 781 гривня 72 копійки заборгованість за пенею та комісією; - 687 гривень 64 копійки штраф. 20 вересня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що заборгованість за пенею підлягає стягненню із відповідача лише за один рік, що передує зверненню позивача до суду із даним позовом, що становить - 2 477 грн.88 коп. Відповідно до ст. 549 ЦК України, (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. З метою недопущення застосування накладення на [PERSON] подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] в користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафу, нарахованого у розмірі 687 гривень 64 копійки слід відмовити. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] не виконала умови кредитного договору та допустила заборгованість у розмірі 10 286 гривень 41 копійку за кредитним договором № б/н від 30.01.2014 року, яка підлягає стягненню із останньої. На підставі наведеного,

Outcome: partial