Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Львівської сільської ради; третя особа: Реєстраційна служба Бериславського районного управління юстиції про визнання права на спадщину та права власності. В обґрунтування позову посилаються на те, що [INFO] помер його дядько - [PERSON], [INFO], який постійно проживав в с. Львове. Після його смерті залишилася спадщина - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначена спадщина була прийнята сином спадкодавця - [PERSON], [INFO], який постійно проживав зі спадкодавцем на час його смерті та помер [INFO]. Зазначена спадщина належала [PERSON] з часу її відкриття, але свідоцтво про право на неї [PERSON] не було одержано. Після смерті [PERSON] позивачем була прийнята спадщина шляхом подання відповідної заяви до Бериславської державної нотаріальної контори. В даний час позивач не може одержати свідоцтво про право на зазначену спадщину в зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок не було зареєстровано в БТІ, що унеможливлює видачу свідоцтво про право на спадщину, а реєстрація на покійного власника не може бути здійснена. Просить суд визнати право на спадщину [PERSON], що залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], просить визнати право на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], визнати за ними права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами та огорожею, який знаходиться за адресою: Бериславський район [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягали, з підстав, зазначених у позовній заяві, просили визнати право на спадщину [PERSON], що залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], просить визнати право на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], визнати за ними права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами та огорожею, який знаходиться за адресою: Бериславський район [ADDRESS]. Представник відповідача Львівської сільської ради в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Представник третьої особи Реєстраційна служба Бериславського районного управління юстиції в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою частковому задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності [PERSON] належав житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок не зареєстровано у БТІ (а.с. 4). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, та у Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №19 від 27.07.1989 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] був сином [PERSON] (а.с. 13). [PERSON], [INFO], який постійно проживав зі спадкодавцем на час його смерті і який помер [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, після смерті [PERSON], померлого [INFO], але свідоцтво про право на неї [PERSON] не було одержано. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, та у Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №04 від 08.02.2014 року (а.с.8). Відповідно до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки, крім права на прийняття обов»язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Статтею 1265 ЦК України передбачено, що у п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Тобто позивач по справі, як племінник померлого [INFO] [PERSON] та двоюрідний брат померлого [INFO] [PERSON], є спадкоємцем, який має право на спадкування у п»яту чергу. Після смерті [PERSON] позивачем була прийнята спадщина шляхом подання відповідної заяви до Бериславської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS]. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно листа державного нотаріуса Бериславської районної державної нотаріальної контори від 05.08.2014 року за заявою позивача заведена спадкова справа №30/2014 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], [INFO], який на момент смерті проживав в [ADDRESS]. Заяв від інших спадкоємців не надходило. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Фактично спадщину прийняв, але оформити спадщину він позбавлений можливості через те, надане свідоцтво не зареєстровано у відповідних органах. З цього випливає, що право власності у померлого [PERSON] не виникло. У зв'язку з цим позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.66р. Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.98 р., тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.98р. № 121. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області №20 від 13.06.1989 року видане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, яке не пройшло державну реєстрацію у відповідних органах (а.с.4). Таким чином, права, придбані (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98 р. з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без держреєстрації, вважаються виниклими і набутими в установленому законом порядку. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статі 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти с своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки право позивача на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] в с. Львове Бериславського району Херсонської області ніким не оспорюється та його право на спадщину також передбачено ст.1276 ЦК України, нотаріусом зареєстровано його заяву про прийняття спадщини та заведено спадкову справу за №30/2014, то суд вважає, що у цій частині його права не підлягають захисту. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. На основі ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1265, 1276, 1268 ЦК України,

Outcome: partial