Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з їхніми спільними синами [PERSON] та [PERSON], бачитись з ними як у присутності відповідача так і без неї, як на квартирі де проживають діти з відповідачем , так і за місцем його проживання, в місті, школі чи дитячому садку, також щомісяця у вихідні дні, 1 та 3 неділі давати йому дітей з 10 до 18 години і один раз на місяць давати йому дітей у 3 суботу з 18 год. вечора до 10 год. ранку наступного дня , а також надавати йому дітей на 7 днів під час зимових канікул на 15 днів під час літніх канікул з метою оздоровлення з виїздом за межі області чи то в санаторій чи на базу відпочинку. У заяві посилається на те, що 25.10.2003 р. між сторонами було зареєстровано шлюб. У шлюбі народилися сини: [PERSON] ,[INFO] та [PERSON],[INFO]. Рішенням суду від 31.01.2013 р. шлюб між сторонами було розірвано. За домовленістю між сторонами,діти залишилися проживати з відповідачем. Однак, після розірвання шлюбу [PERSON] почала різним чином перешкоджати позивачу у спілкуванні з дітьми. Коли він приходить до неї додому, відповідач його не впускає , вимагає переписати на дітей частину майна та квартири. На вулиці також перешкоджає у спілкуванні з дітьми, вчиняє скандал, забирає синів. Якщо позивач хоче взяти дітей на день чи півдня, відповідач категорично відмовляє і не дозволяє бачитися з дітьми без її присутності. Про те, що сторони розлучилися, не означає, що позивач не хоче займатися вихованням дітей. Оскільки, вирішити дане питання можливо лише в судовому порядку, позивач змушений звертатися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач позов не визнала та пояснила, що не чинить перешкод у спілкуванні позивача з синами, він спілкується з ними коли захоче, але не більше 10-15 хвилин, не приносив дітям жодних подарунків на новий рік та інші свята. Після зустрічі з позивачем, старший син говорить відповідачу, що не хоче, щоб батько більше приходив, тому що, коли у них виникають якісь суперечки, то батько лякає його тим, що більше не прийде. Крім того, діти хворіють, вони перебувають на диспансерному обліку, потребують спеціального режиму харчування , який позивач не зможе забезпечити. Також відповідач повідомила, що позивач зареєстрований на дачі, де відсутні нормальні умови проживання для дітей, у минулому році старший син залишався з ним на 15 днів і захворів, а позивач навіть не звернувся у лікарню, тому відповідача вважає позивача безвідповідальним. У позивача мається заборгованість по аліментам на утримання синів, що свідчить про його небажання піклуватися про дітей. Син [PERSON] хворий на дескенезію жовчовивідних шляхів, стан після видалення антрохонального поліпу носа. [PERSON] хворіє на бронхіальну астму другого ступеня , реніт, алергічний дерматит. Старший син сторін - [PERSON], якого було допистано в судовому засіданні, пояснив, що мама не забороняє йому бачитися з батьком, він хоче щоб тато приходив до них додому, хоче з ним бачитись, але виїжджати з батьком на канікули не хоче , згодний поїхати відпочивати з батьком, якщо з ними поїдуть мати та брат [PERSON], з самим батьком відпочивати не хоче , бо в нього є інша сім*я. Востаннє тато приходив до них хвилин на 10. Представник третьої просила при винесенні рішення врахувати те, що діти хворіють та потребують особливого догляду. Заслухавши пояснення сторін, думку старшого сина, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтв про народження, [PERSON], народився [INFO] р. , [PERSON] народився [INFO] р., їх батьками вказано [PERSON] (позивача), [PERSON] (відповідача) ( а.с.6,7). Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 31.01.2013 р. між сторонами було розірвано шлюб ( а.с.8). У матеріалах справи маються довідки Карлівського центру первинної медико-санітарної допомоги, що свідчать про стан здоров*я дітей ( а.с.43, 44). Згідно висновку Служби у справах дітей , що надано в судовому засіданні, за місцем проживання [PERSON] створені задовільні умови для проживання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини на впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України закріплене право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватись безперешкодно. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Таким чином, законодавцем визначена рівність батьків щодо своїх дітей та рівне їх право щодо спілкування та їх виховання, а також заборона у перешкоджанні одним із батьків такого спілкування та виховання дітей. Положеннями ч.1 ст. 159 цього Кодексу передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. За результатом розгляду такої справи, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. При вирішенні спору про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини суд повинен виходити насамперед з інтересів самих дітей. Частина 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Україною 27.02.91 р., яка набула чинності в Україні 27.09.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Розглядаючи доводи сторін щодо визначення способів та порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей, суд вважає, що необхідно врахувати те, що діти хворіють і потребують особливого догляду та уміння зорієнтуватися у ситуації в разі загострення їх хвороби. Тож, оскільки, не віддаючи дітей на декілька днів позивачу за місцем його проживання, відповідач , в першу чергу, піклується про самих дітей, так як [PERSON] не володіє інформацією щодо хвороб синів і в разі необхідності не знатиме, що робити та не зможе надати їм необхідну допомогу, тому, беручи до уваги стан здоров*я малолітніх синів [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, про можливість часткового задоволення позову та зобов'язання [PERSON], не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми - надавати батьку можливість систематично бачитись з дітьми як в присутності матері так і за її відсутністю за місцем проживання дітей, а також в місті чи школі та дитячому садку.

Outcome: partial