Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 16 вересня 2000 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис №60. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім`ю, ведення спільного господарства та втратою почуття любові та взаємодопомоги. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, окремо проживають, не ведуть спільне господарство та мають окремий бюджет. Крім того, позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення сином навчання. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 16 вересня 2000 р. сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис №60. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами та їх спільне проживання припинені. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільни побутом, мають окремий бюджет. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на віьній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім`ї впливає на права обох сторін, позбавляє можливості сторони влаштувати інше сімейне життя, в зв`язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки сім`я існує формально. Однак, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, виходячи з наступного. Відповідно до ст.199 СК України батьки зобов`язані утримувати дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, повинно існувати чотири умови, а саме: дитина повинна навчатись, потребувати матеріальної допомоги, її вік не повинен перевищувати 23 років, батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що повнолітній син [PERSON] , 2002 р.н., є студентом 1 курсу денної форми навчання Національного університету фізичного виховання та спорту України, однак, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин не надає. Крім того, позивачем не надано доказів спільного проживання сина разом нею, перебування останнього на її утриманні. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини відмовити.

Outcome: partial