Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача щомісячно, починаючі з дати подання позову та довічно різницю між втраченим заробітком та пенсією, що отримує в сумі 1772,32 грн., витрати на догляд в сумі 573,50 грн. та побутову допомогу в сумі 286,75 грн., а всього 2632,57 грн. щомісячно. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь одноразово додаткові витрати, які пов'язані з її лікуванням в сумі 9720 грн. Вимоги позову мотивовані тим, що внаслідок ДТП яка відбулася 25.07.1995 року, за участю відповідача по справі, позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, та спричинена шкода здоров'ю, внаслідок якої вона була паралізована у нижній частині тулуба від попереку, втратила можливість самостійно пересуватися, з 01.11.1999 року отримала першу групу інвалідності довічно. Відповідач був визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 215 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення воли строком на 4 роки у колонії - поселенні, на користь позивача стягнуто моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Позивач також вказує на те, що у 2004 році внаслідок пошкодження спинного мозку при ДТП та виражених нейрофізичних порушень, у неї розвинувся остеомієліт кісток таза і гнійні артрити, та для запобігання подальшому розповсюдженню хвороби, у неї були видалені обидві ноги. У своєму теперішньому стані позивач потребує постійного лікування та догляду сторонньої особи - фахівця, позивачу необхідні санаторно-курортне лікування та реабілітація, що потребує значних грошових затрат. Так на лікування у «Центрі сімейної медицині» ТОВ «НМЦ РЕКОМЕД» позивачем одноразово було витрачено 9720 грн. Відповідач повністю самоусунувся від надання будь-якої допомоги позивачу, у зв'язку з чим [PERSON] вимушена звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні позивача та її представник вимоги позову підтримали, наполягали на його задоволенні. Позивач вказувала на те, що лікування у «Центрі сімейної медицині» ТОВ «НМЦ РЕКОМЕД» вона вирішила проходити, оскільки чула хороши відзиви про клініку, або рекламу, направлення на лікування немає. Представник позивача вказував на те, що вихідними даними для розрахунку різниці, що підлягає сплаті на користь позивача в вигляді втраченого заробітку та отриманою пенсією в сумі 1772,32 грн., є середня заробітна плата по м. Севастополю станом на лютий 2013 року в сумі 2815,00 грн., та фактично отримувана позивачем пенсія в сумі 1042,68 грн. Також зазначав, що на момент призначення позивачу пенсії у зв'язку з інвалідністю І групи, її заробіток в гривнях складав 2462,00 грн., що підтверджується копією розпорядження 135441 від 23.05.1996 року управління праці та соціального захисту населення Нахімовської РДА м. Севастополя, до отримання інвалідності позивач працювала на території Російської Федерації, та відомості про її заробіток були надані підприємством Російської Федерації, де останнім часом працювала позивач. Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні як необґрунтованого, вказував на те, що позивачем суду не доведений причинно-наслідковий зв'язок між розвиненим у 2004 році у [PERSON] остеомієлітом та іншими хворобами, внаслідок чого вона втратила кінцівки, та ДТП що відбулася у 1995 році в якому вона отримала пошкодження здоров'я з наступною паралізацією нижньої частини тулуба, що її захворювання носить інфекційний характер; інфекцію позивач швидше за все отримала внаслідок зробленого у 2002-2004 роках аборту при його проведенні, або внаслідок недотримання медичних рекомендацій лікарів за наслідками призначеного лікування, та могла отримати інфікування у будь-який час після укладення шлюбу у 2002 році з [PERSON], тому має право на матеріальне утримання від другого чоловіка, а не от [PERSON] Інші витрати на лікування та догляд (9720 грн.) не засновані на належних доказах, оскільки не підтверджені належними медичними документами, розпорядження № 135441 від 23.05.1996 року управління праці та соціального захисту населення Нахімовської РДА м. Севастополя не можна вважати належним доказом, що свідчить про розмір заробітку позивача на момент втрати нею працездатності. Висновок судової експертизи, на думку представника відповідача, суд не повинен брати до уваги, оскільки у представника відповідача є сумніви щодо достовірності судової експертизи, а також у зв'язку з тим, що судові експерти у своєму висновку навмисно ввели суд у оману. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що внаслідок ДТП яка відбулася 25.07.1995 року, за участю відповідача по справі, позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, та спричинена шкода здоров'ю, внаслідок якої вона була паралізована у нижній частині тулуба від попереку, втратила можливість самостійно пересуватися, з 01.11.1999 року отримала першу групу інвалідності довічно. Відповідач був визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 215 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення воли строком на 4 роки у колонії - поселенні, на користь позивача стягнуто моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Позивач зазначала про той факт, що у 2004 році внаслідок пошкодження спинного мозку при ДТП та виражених нейрофізичних порушень, у неї розвинувся остеомієліт кісток таза і гнійні артрити, та для запобігання подальшому розповсюдженню хвороби, у неї були видалені обидві ноги, та у своєму теперішньому стані позивач потребує постійного лікування та догляду сторонньої особи - фахівця, позивачу необхідні санаторно-курортне лікування та реабілітація, що потребує значних грошових затрат. Оскільки представник відповідача вказаний факт заперечував, за його клопотанням по справі була проведена судова медична експертиза, за висновком якої, течія отриманої спинномозкової травми ускладнилося марантичними некрозами м'яких тканин тіла (пролежнями) в проекції грудного відділу хребта, крижової області, області тазостегнових суглобів, п'яткових областей, для лікування яких [PERSON] неодноразово проходила лікування в стаціонарних умовах (оперативне і консервативне). У 2004 році [PERSON] було встановлено діагноз: лівобічний гнійній коксит, остеміеліт лівої стегнової кістки, кісток таза, обширна гнильна флегмона лівого стегна, нижній парапарез, пролежні крижової області, пролежень правого тазостегнового суглоба, хроніосепсіс; призведені оперативні втручання: 20.07.2004 року - фістулсеквестрація в області лівого тазостегнового суглоба; 20.08.2004 року - резекція лівої стегнової кістки, некректомія; 05.09.2004 року екзартікуляція лівого стегна тазостегновому суглобі; 22.11.2004 року - екзартікуляція правого стегна в тазостегновому суглобі. Після перенесених оперативних втручань [PERSON] неодноразово проходила стаціонарне лікування з приводу свищевой форми хронічного остіоміеліта кісток таза. Враховуючи наслідки перенесеної травми, комісія експертів дійшла висновку, що у [PERSON] хронічний остіеміеліт кісток таза, гнійні артрити тазостегнових суглобів розвинулися внаслідок тривало не загоюються нейротрофічних пролежнів крижової області, областей тазостегнових суглобів, що пов'язано з порушенням іннервації тканин, розладом регіонального кровообігу, тривалим вимушеним положенням в ліжку і зниженням імунозахисних сил організму внаслідок закритої спинномозкової травми. Отже, між виникли наслідками у вигляді остіеміеліта кісток таза, гнійних артритів і травмою, отриманою [PERSON] .07.1995 року мається прямий причинно-наслідковий зв'язок. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 455 ЦК 1963 р., чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Отже, додаткові витрати потерпілого на медичну і соціальну допомогу, потреба і тривалість яких у відповідних випадках підтверджуються висновком медико-соціальної експертної комісії або судово-медичної експертизи (витрати на додаткове харчування, придбання ліків, протезування, сторонній або побутовий догляд, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних транспортних засобів, їх капітальний ремонт, придбання пального і гаражних приміщень для них тощо), підлягають стягненню із заподіювача шкоди. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992, № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", (далі по тексту - Пленум) якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів I групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється. У зв'язку з тим, що розмір мінімальної заробітної плати станом на січень 2013 року складав 1147 грн., суд вважає, що вимоги позову в цієї частини є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог; з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення довічно витрати на звичайний сторонній догляд у розмірі 573 гривни 50 копійок, витрати на побутове обслуговування в сумі 286 гривень 75 копійок починаючі з 05 квітня 2013 року. Разом з тим, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між втраченим заробітком та отриманою пенсією в сумі 1772,32 грн., оскільки з наданої суду копії розпорядження № 135441 від 23.05.1996 року управління праці та соціального захисту населення Нахімовської РДА м. Севастополя неможливо однозначно зробити висновок, що у травні 1996 року позивачу був зроблений розрахунок пенсії в гривневому еквіваленті, з урахуванням пояснень позивача та її представника в судовому засіданні, щодо отримання заробітної плати на території Російської Федерації в рублях, де було останнє місце роботи позивача, довідка про яку була врахована зі слів позивача при нарахуванні пенсії по втраті працездатності як інваліду 1 групи. Вказане узгоджується з п. 23 вказаного Пленуму де зазначено, що судам слід мати на увазі, що за чинним законодавством у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати після ушкодження здоров'я заробіток у період, який береться для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку, і розмір визначеного відшкодування шкоди підлягають відповідному коригуванню. Якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, його своєчасно не визначено або не виплачено, суд, розглядаючи позов про відшкодування шкоди після підвищення рівня оплати праці в зв'язку з запровадженням нового розміру мінімальної заробітної плати, відповідно до п. 43 Правил, визначає розмір втраченого заробітку, що підлягає стягненню за весь період, виходячи з середнього заробітку (п. 13 цієї постанови), збільшеного на коефіцієнт підвищення розміру мінімальної заробітної плати за період до постановлення рішення. Статтею 1195 Цивільного Кодексу України (в редакції від 2004 року) передбачено, що шкода, задана фізичний особи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії яку вона одержувала до цього. Даних про розмір середнього заробітку позивача суду не надано. Належним доказом на підтвердження визначення [PERSON] розміру втраченого заробітку, який в подальшому підлягає перерахуванню відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 року № 276, є довідка про середньомісячний заробіток відповідного працівника на час встановлення інвалідності та призначення пенсії із розподілом цього заробітку за видами оплати праці та визначенням кількості відпрацьованих днів. З клопотанням про витребування судом відповідних відомостей позивач та її представник не звертались. На час видачі розпорядження 23.05.1996 року грошовою одиницею України був український карбованець, з чого суд робіть висновок, що пенсія була призначена позивачу в українських карбованцях, а не в гривнях. Як зазначено у розпорядженні - основний розмір пенсії з врахуванням коефіцієнту 4956525. Також, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимог позивача про стягнення на її користь одноразово витрат на лікування в сумі 9720 грн., у зв'язку з проходженням лікування у «Центрі сімейної медицині» ТОВ «НМЦ РЕКОМЕД», оскільки суду не надано доказів відповідного призначення лікування за медичними показниками позивача саме у цієї клініці, в судовому засіданні позивач зазначала, що будь-яких медичних призначень проходження лікування у даній клініці у визначений термін у неї не було. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст. 455 Цивільного Кодексу Української РСР, ст. 1195 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial