Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кешью» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за договором кредиту № EL-49806 від 20.10.2018 року у розмірі 40 720 грн 00 к., витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 2 050 00 к. та стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 1 921 грн 00 к. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 20 жовтня 2018 року між ТОВ «Кешью» та [PERSON] укладено договір кредиту № ЕЬ-49806. Згідно положень даного кредитного договору [PERSON] отримав від ТОВ «Кешью» кредит у сумі 1 000 грн 00 к., строком на 7 (сім) днів, тобто до 27 жовтня 2018 року. Пунктом 1.3 визначено фіксовану відсоткову ставку на рівні 0,1% в день або 36,5% річних. Договором визначено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Надання Кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитодавцем коштів, зазначених у п.1.1. даного Договору, на банківський рахунок (банківську платіжну карту) позичальника зазначену ним при заповненні заявки на сайті кредитодавця. Моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування коштів кредитодавцем на банківський рахунок (банківську платіжну карту) позичальника зазначену ним при заповненні заявки на сайті кредитодавця. Також, сторони погодили, що моментом (днем) погашення кредиту вважається момент (день) зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця або отримання кредитодавцем інформації від платіжних систем щодо здійснення відповідного платежу. Відповідно до умов договору кредиту сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу із відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Відповідач, будучи ознайомлений з договором про надання позики, з правилами їх отримання і повернення, надав згоду на укладення вказаного договору, заповнивши заяву на сайті позивача та вказав номер банківської картки, на яку йому було надано кошти, але станом на день закінчення платежу за договором кредиту від 20 жовтня 2018 року його умови не виконав і позику не повернув, в результаті чого станом на 23 вересня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 40 720 грн 00 к., з яких: - 1 000 грн 00 к. - сума позики; - 7 00 грн 00 к. - заборгованість по відсоткам, - 39 713 грн 00 к. - заборгованість за пенею. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] поштою направив на адресу суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що визнає факт отримання кредиту від ТОВ «Кешью» у розмірі 1 000 грн 00 к. шляхом переказу коштів на його банківську картку. Вказав, що повністю визнає вимогу ТОВ «Кешью» про стягнення з нього грошових коштів за користування кредитом у розмірі 7 грн 00 к. Крім того зазначив, що із розміром пені за прострочення зобов`язання, яка майже в 40 разів перевищує тіло кредиту не погоджується, оскільки такий розмір пені суперечить нормам права та завданням цивільного судочинства і має на меті отримання кредитором невиправданих додаткових прибутків. Просив зменшити розмір пені та стягнути з нього пеню в розмірі, який не перевищує суму простроченого зобов`язання. Відтак, відповідач вказує, що позовні вимоги визнає частково, а саме: в сумі - 1 000 грн 00 к. - сума позики; - 7 00 грн 00 к. - заборгованість по відсоткам - 1 000 грн 00 к. - заборгованість за пенею. В іншій частині позов не визнає (а.с.47). Разом з відзивом відповідач надав суду докази направлення останнього на адресу позивача (а.с.49). Представник позивача правом на подачу відповіді на відзив не скористався. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до суду не з`явився, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судову повістку отримано 24.03.2020 (а.с.85), на адресу суду представник позивача [PERSON] надав заяву з проханням розглядати справу без участі представника ТОВ «Кешью», зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.88). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.72,78-79,84,86,). На адресу суду надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі(а.с.50). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи, відзив на позовну заяву відповідача, матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 20 жовтня 2018 року між ТОВ «Кешью» та [PERSON] укладено договір кредиту № ЕL-49806 (далі - Договір). Згідно положень даного кредитного договору [PERSON] отримав від ТОВ «Кешью» кредит у сумі 1 000 грн 00 к. строком на 7 (сім) днів, тобто до 27 жовтня 2018 року (а.с.09-15). 20 жовтня 2018 року грошові кошти в розмірі 1 000 грн 00 к. було перераховано на зазначений у заяві [PERSON] банківський рахунок, що відповідачем не оспорюється. Пунктом 1.3 договору кредиту від 20 жовтня 2018 року визначено фіксовану відсоткову ставку на рівні 0,1% в день або 36,5% річних. Договором визначено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.1.5,2.3 Договору позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитодавцем вищевказаних коштів, на банківський рахунок позичальника зазначену ним при заповненні заявки на сайті кредитодавця. Згідно п.3.2.1,3.2.2,3.2.3 кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику кредит в порядку і на умовах, визначених договором та правилами надання грошей у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, прийняти від позичальника виконання зобов`язань за договором на умовах та в порядку, визначених договором, здійснювати безспірне списання грошових коштів з банківського рахунку. вказаного позичальником, для повного погашення заборгованості, на що позичальник надає свою беззаперечну згоду. Пунктами 4.2.1,4.2.2 позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором, а також пеню у випадку виникнення прострочення за виконання зобов`язань по договору, дотримуватись строків виконання зобов`язань передбачених договором, в тому числі, але не виключно щодо повернення кредиту та сплати відсотків, відповідно до умов договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України . У п.8.1 договору кредиту відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позикодавця. Таким чином, суд вважає, що між ТОВ «Кешью» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився. Факт укладання договору кредиту відповідач підтвердив у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконував, не сплатив нараховані у відповідності до п.1.3 Кредитного договору проценти за користування ним, у зв`язку з чим станом на 23 вересня 2019 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором, а саме: - сума позики в розмірі 1 000 грн 00 к.; - проценти за користування позикою розмірі 7 грн 00 к., що повністю узгоджується з умовами договору та знайшла своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 23 вересня 2019 року відповідачу нарахована пеня, відповідно до п.5.2 Кредитного договору № EL-49806 від 20 жовтня 2018 року, яка становить 40 720 грн 00 к. Відповідно до п.5.2 Договору зазначено, що у випадку прострочення строку повернення кредиту позичальник сплачує за кожний день повернення кредиту пеню від суми залишку кредиту у розмірі 3,6% (а.с.11). Таким чином, умовами кредитного договору передбачено нарахування пені у випадку прострочення строку повернення кредиту. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 27 жовтня 2018 року [PERSON] не погасив заборгованість по кредиту та процентам, а тому ТОВ «Кешью» нарахувало пеню за прострочене зобов`язання в розмірі 40 720 грн 00к. Стосовно зазначеної вимоги позивача про стягнення з [PERSON] 40 720 грн 00 к. пені за прострочене зобов`язання, суд зазначає наступне. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Відповідно до положення ч.3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до збагачення. Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, зокрема, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Окрім того, Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 року по справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» вказав, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, розмір пені за прострочене зобов`язання за кредитним договором становить 40 720 грн 00 к., що перевищує розмір збитків, а саме заборгованості за кредитом, яка становить 1 000 грн 00 к. Такий розмір неустойки суд вважає таким, що значно перевищує розмір збитків. Враховуючи зазначені обставини у сукупності, очевидну не співмірність між нарахованою пенею і розміром зобов`язань відповідача,

Outcome: partial