Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач 22 жовтня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-9). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 травня 2017 року об 16-50 год. у м. Дніпрі по вул.. Набережна Заводська, в районі електроопори №263, сталась ДТП за участю ТЗ марки «Ford Transit», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та ТЗ марки «Mazda 6», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що належить [PERSON] , у результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2017 року [PERSON] визнано винним у вчинені вказаної ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» ( поліс № АМ / 0348709). Загальна вартість матеріальних збитків завданих позивачу становить 125 454,49 грн. позивач належним чином повідомив страховика із повідомленням про настання страхового випадку, але останній жодних дій задля проведення належного відшкодування матеріальної шкоди не провів. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову позивач просить суд, стягнути із Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», на користь [PERSON] , суму страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди в розмірі - 53 050,42 гри.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», на користь [PERSON] , пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі - 19 078,64 грн. ;стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», на користь [PERSON] , три проценти річних за користування чужими коштами в сумі - 1 863,68 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», на користь [PERSON] , вартість послуг за експертне дослідження автомобілю MAZDA 6 державний реєстраційний номер [NUMBER] в сумі - 3 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] », на користь [PERSON] , різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням в сумі - 72 404,07 грн.; стягнути з [PERSON] », на користь [PERSON] , франшизу в сумі - 2 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] », на користь [PERSON] , моральну шкоду в сумі - 3 000,00 грн. та судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.55). Відповідач ПрАТ «Європейський Страховий Союз» фактично ухвалу суду про відкриття провадження та додані до неї документи не отримав, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою його місцезнаходження зареєстрованою у встановленому законом порядку. Співвідповідач [PERSON] ухвалу суду про відкриття провадження та додані до неї документи отримав, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату (а.с.61). Письмових заяв та відзивів на позов відповідачі не надавали до суду. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ч.5 ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 11 травня 2017 року об 16-50 год. у м. Дніпрі на вул.. Н.Заводська, е/о 263, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Ford» д/н [NUMBER] , при зміні напрямку руху ліворуч, виконуючи маневр розвороту, не переконався, що це буде безпечно допустив зіткнення з автомобілем марки «Mazda 6», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] який рухався у зустрічному напрямку. Своїми діями [PERSON] порушив п.10.1.ПДР України. Внаслідок ДТП ТЗ завдано механічних ушкоджень та матеріальної шкоди. Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП (а.с.10). У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» згідно полісу №АМ/0348709 від 10.05.2017 року, відповідно до якого ліміт страхового відшкодування становить 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн. (а.с.19,23). Позивач повідомив страховика ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про ДТП та звернувся із заявою про здійснення страхового відшкодування (а.с.29). Згідно висновку №4707 від 25.05.2017 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mazda 6», д/н [NUMBER] пошкодженого внаслідок ДТП становить 55 050,42 грн. з урахуванням ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей та 49 686,30 грн. без урахування ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей (а.с.32-35). Відповідно до ремонтної калькуляції № 4311 від 24.05.2017 року загальна вартість ремонту ТЗ «Mazda 6», д/н [NUMBER] становить 125 454,49 грн. (а.с.37-38). Крім того, за послуги експертного дослідження позивачем сплачено 3000 грн. на користь ПП [PERSON] (а.с.49). За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). За ст.. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи,визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі й із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Оскільки, обов`язок відповідача перед позивачем по відшкодуванню шкоди завданої внаслідок ДТП, забезпечений полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник, в свою чергу, зобов`язався сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже з урахуванням тих обставин, що виплата страхового відшкодування була прострочена з вини страховика, із відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виплати страхового відшкодування починаючи з 06.09.2017 року по 10.10.2018 року в розмірі 19 078,64 грн., розрахунок якої наданий позивачем, який не спростований відповідачем. За змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки, правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а правовідносини з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням, то встановивши, що відповідач не виплатив суму страхового відшкодування у визначений ст. 530 ЦК України строк, суд доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму відшкодування шкоди. Отже, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України та наявні підстав для стягнення 3 % річних. Зобов`язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов`язанням, внаслідок невиконання якого одночасно можуть застосовуватись зокрема, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549-550 ЦК України (ВСУ від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, у справі від 21.12.2016 року №6-1003цс16). Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у справі від 07.02.2018 № 910/18319/16. З огляду на вищевикладене, з відповідача ПрАТ «Європейський Страховий Союз» підлягають стягненню 3% річних на суму боргу (з 06.09.2017 року по 10.10.2018 року), в розмірі 1 863,68 грн. У відповідності до ст..1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, як вбачається із п. 4 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ( із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із [PERSON] як з винної особи, належить стягнути на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди в сумі 72 404,07 грн., та суму франшизи у розмірі 2 000,00 грн. Щодо вимог позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. суд виходить із наступного. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.021995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Таким чином, зважаючи на викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки саме по собі посилання позивача на те, що йому завдано таку шкоду внаслідок нервових переживань, стресу та негативних явищ завданих йому, у зв`язку зі несвоєчасним відшкодуванням збитків, зверненням до різних установ задля врегулювання спору, не може бути достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Таким чином, зважаючи на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, законними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги належать до часткового задоволення, від оплати судових витрат сторони не звільнені, тому із [PERSON] , та ПрАТ «Європейський страховий союз» на корить [PERSON] , в рівних частках, підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 543,98 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial