Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

До суду з позовом звернувся ПАТ «Альфа Банк»» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у сумі 46 101,12 грн. та стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору у сумі 461,01 грн. В судове засідання представник позивача - Пономарьов І.О. не прибув, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, які стосуються відповідача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] надав до суду заперечення, в якому зазначив, що не заперечує проти заборгованості, проте вказав, що порука по договору поруки від 18 серпня 2005 року є припиненою, у зв'язку із чим просив суд відмовити в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.08.2005 Акціонерний комерційно промислово- інвестиційний банк та [PERSON] уклали кредитний договір № 158-05/КР. Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у сумі 59 292,00 грн., а [PERSON] зобов'язався виплачувати проценти за користування кредитом в строк та на умовах передбачених договором. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до п.2.3 кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 15 серпня 2025 року. У разі несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитом, відповідно до п.3.3 цього Договору, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий календарний день від дня нарахування відсотків, що не сплачені у встановлений договором строк, але не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту та відсотків за ним. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено три випадки визначення стро\-ку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконан\-ня основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Зі змісту цієї норми суд вбачає, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК Украї\-ни застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чин\-ності поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії пору\-ки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реа\-лізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основ\-ного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку ( стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь - якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгова\-ності за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до су\-ду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК Укра\-їни суд приходить до висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в ме\-жах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено пога\-шення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дост\-рокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ча\-стиною другою статті 1050 ПК України. або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинно розглядатись однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 № 6-53 цс 14. Судом встановлено, що у позивача виникло право пред'явлення вимоги до поручителя з 02 березня 2014 року протягом наступних шести місяців. З матеріалів справи вбачається, що вимогу про виконання поручителем порушеного зобов'язання позивач пред'явив у квітні 2015 року, тобто зі спливом шестимісячного строку. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що порука по договору поруки № 24-05/П від 18 серпня 2005 року є припиненою, а відповідальність за порушення зобов'язання за кредитним договором несе відповідач [PERSON] самостійно. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, чим грубо порушиує істотні умови кредитного договору. Станом на 30.03.2015 [PERSON] має сплатити ПАТ «Альфа банк» заборгованість в розмірі 46 101,12 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 34 361,19 грн., заборгованості по відсотках у сумі 7 288,91 грн., заборгованості по комісії у сумі 2 223,45 грн., пені у сумі 2 227,57 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Будь - яких доказів про сплату заборгованості відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Тому, суд вважає до необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 46 101,23 грн. та витрати по сплаті судового збору 461,01 грн. Щодо стягнення коштів з [PERSON], суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: partial