Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею, право власності на квартиру посімейного, спільного заселення, загальною площею 34,5 кв.м, розташовану на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з: 1 кімнати житловою площею 17,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 17,1 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, вбиральні 3,0 кв.м, коридору 3,6 кв.м, вбудованої шафи 1,7 кв.м., балкону 1,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]; зареєструвати в Реєстраційній службі Новомосковського міськрайонного управління юстиції право власності позивача на майно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що її бабусі - [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS]. Після смерті бабусі, її мати - [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права на спадщину. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з пропуском строку звернення з заявою про прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явилась, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно заяви, що надійшла до суду, просить розглядати справу за його відсутності. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. В зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 червня 1992 року, [PERSON] народилась [INFO]. У відповідності до означеного свідоцтва та свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] від 30 березня 1992 року, батьком позивача є [PERSON], а матір`ю - [PERSON]. У відповідності до рішення Новомосковського місцевого районного суду від 12 лютого 2002 року, [PERSON] [INFO], визнано померлим, про що видано свідоцтво про смерть від 13 березня 2002 року. Згідно довідок виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про проживання від 10 червня 2009 року № 2176, від 31 жовтня 2013 року № 3495, від 31 жовтня 2013 року № 3492 та Акту перевірки житлових умов заявника від 09 червня 2009 року, [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з червня 1993 року по 31 жовтня 2013 року разом із своєю бабусею - [PERSON], померлою [INFO], яка є власником квартири та матір`ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 1993 року, зареєстрованого в реєстровій книзі за № 172-1, [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту складеного 20 липня 1993 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] та складається з: 1 кімнати житловою площею 17,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 17,1 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, вбиральні 3,0 кв.м, коридору 3,6 кв.м, вбудованої шафи 1,7 кв.м., квартира обладнана балконом 1,7 кв.м. Квартира загальною площею 34,5 кв.м, висотою приміщень 2,54 кв.м, матеріал зовнішніх стін та перекриття - залізобетон, відновленою вартістю 17 250,00 крб. У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 грудня 1993 року, померла [INFO]. Згідно довідки Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №3493 від 31 жовтня 2013 року, за життя [PERSON] заповіту не посвідчувала. Відповідно до довідки Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №3494 від 31 жовтня 2013 року, поховання [PERSON] здійснено за рахунок [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Перещепинського виробничого об`єднання Житлово-комунального господарства від 01 листопада 2013 року, [PERSON] здійснює оплату вартості послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою [ADDRESS]. Згідно відповіді Новомосковської районної державної нотаріальної контори №46/01-16 від 27 лютого 2014 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] не заводилась. Доказів наявності інших спадкоємців за законом, які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини матеріали справи не містять. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] Відповідно до вказаного, застосуванню до даних спадкових відносин підлягають норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначеній в статті 21 цього кодексу. Відповідно до ст.21 ЦК УРСР громадянин може бути в судовому порядку оголошений померлим, якщо в місці його постійного проживання нема відомостей про місце його перебування протягом трьох років, а якщо він пропав без вісті за обставин, що загрожували смертю або дають підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Днем смерті громадянина, оголошеного померлим, вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим. Відповідно до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) і померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст.552 ЦК УРСР спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до з'явлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном (продавати. заставляти та ін.), поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину. До закінчення зазначеного строку або до одержання свідоцтва про право на спадщину спадкоємець вправі робити за рахунок спадкового майна лише такі витрати: 1) на покриття витрат по догляду за спадкодавцем під час його хвороби, а також на його похорони; 2) на утримання осіб, які перебували на утриманні спадкодавця; 3) на задоволення претензій, що випливають з законодавства про працю, та інших претензій, прирівняних до них; 4) по охороні спадкового майна і по управлінню ним. Відповідно до ст.60 Кодексу про шлюб та сім'ю України у редакції від 01 квітня 1996 року (закон України №11/96-ВР від 30 січня 1996 року «Про внесення змін і доповнень до Кодексу про шлюб та сім'ю України») захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. Відповідно до ст.78 цього Кодексу якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Оскільки [PERSON] не складала заповіту, на момент її смерті єдиним спадкоємцем першої черги за законом був [PERSON]. Після визнання [PERSON] померлим, право на прийняття належного йому спадкового майна перейшло до [PERSON], як до його спадкоємця (спадкова трансмісія), внаслідок чого, часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є 14 березня 2002 року. Матеріалами справи підтверджується, що на момент відкриття спадщини позивач була неповнолітньою і з урахуванням положень ст.78 Кодексу про шлюб та сім'ю України, її законним представником виступала [PERSON]. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Якщо спадщина відкрилася у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Оскільки згідно наявних в справі документів, підтверджується що [PERSON] є онукою [PERSON], інших спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено, [PERSON] належав на праві власності об`єкт нерухомості, позивач фактично проживає в квартирі, мати позивача до досягнення позивачем повноліття сплачувала комунальні послуги, тобто фактично прийняла об`єкт спадщини, доказів наявності інших правочинів щодо права власності на означене майно, вчинених до дати смерті спадкодавця судом не встановлено - право власності на зазначене майно повинно бути визнане за позивачем в порядку спадкування за законом. В частині позову щодо реєстрації в Реєстраційній службі Новомосковського міськрайонного управління юстиції право власності позивача на майно, то в даній частині позов не підлягає задоволенню з огляду не наступне. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що права позивача в цій частин позову порушені, невизнані або оспорені матеріали справи не містять, дана вимога позивачем належним чином не обґрунтована. Окрім того, відповідно до ст.16 Закону України, "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ним особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. доказів звернення позивача із означеною заявою матеріали справи не містять.

Outcome: partial