Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією відповідно до закону. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 22 травня 1998 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 10 серпня 2020 року. У період шлюбу у них народилося дві дочки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою, проживає із нею та перебуває на її утриманні. Із досягненням певного віку зростають витрати на утримання неповнолітньої дочки, зокрема на придбання одягу, взуття, продуктів харчування, розвитку здібностей з вивчення іноземних мов, на оздоровлення тощо. Через суттєве погіршення свого стану здоров`я і понесення у зв`язку із цим значних витрат на лікування утримувати дочку у повному обсязі не має можливості. Відповідач зі своєї сторони участі у вихованні та утриманні неповнолітньої дочки на належному рівні не приймає, його несистематична матеріальна допомога є недостатньою для забезпечення дитині відповідного рівня проживання та розвитку. Враховуючи належний стан здоров`я відповідача, його працевлаштованість, розмір отримуваної ним заробітної плати, відсутність інших утриманців, наявність додаткових заробітків, перебування у власності транспортного засобу, вважає, що на утримання дитини він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 4 000,00 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою від 26 квітня 2021 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому заперечуючи доводи позивача вказав, що дочка [PERSON] проживає разом із ним та позивачем, при цьому у зв`язку із навчанням у військовому ліцеї в місті Ковелі на бюджетній основі з понеділка по п`ятницю проживає у гуртожитку та забезпечена п`ятиразовим харчуванням, формою та іншими речами, необхідними для навчання; за місцем проживання вони здійснюють спільні витрати на продукти харчування, одяг тощо; регулярно приймає участь в утриманні дитини, зокрема, особисто передавав дочці кошти на пошиття військової форми на навчання, купував інвентар та навчальне приладдя, оплачував курс лікування у стоматолога; несе витрати на пальне, щоб щотижня дочку відвозити на навчання і після навчального тижня забирати її додому; здійснював грошові перекази на банківську картку дочки та з вересня 2020 року щомісяця особисто передає їй не менше 1000 гривень. Вважає, що позивач, визначаючи розмір аліментів у 4000 гривень, має на меті збагатитися за його рахунок, оскільки жодним доказом не довела своїх витрат на дитину в аналогічному розмірі та потреб дитини на загальну суму 8000 гривень. Крім цього, він надає матеріальну допомогу своїм непрацездатним батькам пенсійного віку, які отримують мінімальну пенсію, при цьому батько постійно хворіє. Іншого доходу, окрім заробітної плати, не має, а автомобіль був придбаний у період шлюбу та є предметом спору в суді за позовом позивача про поділ майна. За викладених обставин просив стягувати з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 1000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 11 червня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому вона вказала, що викладені відповідачем доводи не відповідають дійсності. Таку свою позицію обґрунтувала наступними аргументами: відповідач досить тривалий час фактично проживає в іншому населеному пункті з іншою жінкою; спільного господарства і побуту з нею не веде та як сім`я не проживають; матеріальної допомоги своїм батькам він ніколи не надавав і не надає; приховує свій нелегальний дохід від заготівлі лікарських трав, ягід, овочів; дитину щотижня не відвозить на навчання і не забирає, оскільки дочка приїздить додому раз на два-три тижні, при цьому доїжджає самостійно; коштів дочці не надає та інших витрат на її утримання не несе. Заперечення на відповідь на відзив позивача відповідач не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 травня 1998 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 10 серпня 2020 року. У період шлюбу у них народилося дві дочки: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв серії [NUMBER] , № [NUMBER] . На даний час неповнолітньою є дочка [PERSON] , місце проживання якої згідно довідки Рівненської сільської ради від 26 березня 2021 року зареєстроване разом із обома батьками по [ADDRESS] . Неповнолітня [PERSON] з 01 вересня 2020 року навчається у Волинському обласному ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою; на повному державному утриманні не перебуває, стипендії не отримує, що доводиться довідкою цього ліцею від 21 травня 2021 року. Сторони офіційно працевлаштовані, обоє працюють вчителями у Столинсько-Смолярській гімназії, позивач також працює по сумісництву бібліотекарем, що стверджено довідками Рівненської сільської ради від 21 травня 2021 року та від 24 травня 2021 року. Із цих же довідок встановлено, що середньомісячний розмір заробітної плати позивача з листопада 2020 року по квітень 2021 року становить 11 008,32 гривень (до виплати - 8 861,71 гривень), розмір середньомісячної заробітної плати відповідача за цей же період - 10 324,49 гривень (до виплати - 8 213,21 гривень). Позивач хворіє, 16 грудня 2020 року була прооперована, що доводиться консультативним висновком лікаря хірурга-онколога від 16 грудня 2020 року. Із довідки Рівненської сільської ради від 25 травня 2021 року вбачається, що позивач [PERSON] 23 грудня 2020 року зверталась до сільської ради із заявою про надання допомоги на лікування. На засіданні комісії «По наданню одноразової грошової матеріальної допомоги громадянам, які опинились в складних життєвих обставинах та іншим категоріям громадян Рівненської територіальної громади» вирішено надати їй допомогу на лікування (оперативне втручання) в сумі 2000 гривень. Відповідач двічі здійснював переказ грошових коштів та банківську картку дочки [PERSON] , а саме, 31.08.2020 року на суму 1005 гривень, 24.03.2021 року - 502 гривні, що підтверджується дублікатами квитанції АТ КБ «Приватбанк». Надані відповідачем копію посвідчення учасника бойових дій його батька, копію паспорта матері суд в якості доказів не приймає, оскільки ці документи жодним чином не доводять неспроможності батьків відповідача самостійно себе забезпечити та матеріальної участі відповідача у їх житті. Також суд не приймає до уваги довідку лікаря-стоматолога від 26 травня 2021 року, оскільки її зміст не містить конкретного періоду проходження дочкою [PERSON] лікування вартістю 2 780,00 гривень. Надані позивачем фотознімки на підтвердження наявності у відповідача додаткового доходу самі по собі не спроможні доводити цю обставину, як і розміру цього доходу, тому суд їх відхиляє. Стосовно автомобіля, то з копії свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] встановлено, що він придбаний у період шлюбу сторін. Самими сторонами у відзиві та відповіді на відзив стверджено, що автомобіль на даний час є предметом судового спору. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати кращим матеріальним становищем відповідача лише з тих підстав, що автомобіль на сьогоднішній день перебуває у його користуванні. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами 1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, та водночас визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.3 ст.182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Станом на дату розгляду справи дочці сторін [PERSON] виповнилось 16 років. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня становить 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дочку сторін на даний час становить 1 255,00 гривень, мінімальний рекомендований розмір - 2 510 гривень. На підставі досліджених доказів у відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, наявність у нього регулярного доходу та його розмір, відсутність інших утриманців; матеріальне становище позивача з урахуванням стану її здоров`я, як істотну для справи обставину; потреби самої дитини, яка є дівчиною, згідно її віку, факт її навчання не за місцем проживання та відповідно наявність у неї необхідних матеріальних витрат у зв`язку із навчанням. При цьому суд зауважує, що надання відповідачем певної матеріальної допомоги дитині, у тому числі у натуральній формі, не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, необхідному для забезпечення її гармонійного розвитку. На підставі наведеного та з урахуванням розміру доходу відповідача, суд вважає необхідним стягувати з нього аліменти в розмірі 2 000,00 гривень. Цей розмір аліментів є вищим від встановленого мінімуму, наближений до рекомендованого мінімуму аліментів та є достатнім для забезпечення розумних потреб шістнадцятирічної дитини і не є надмірним. Крім цього, на переконання суду, такий розмір аліментів відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності, оскільки вочевидь є посильним для відповідача і аж ніяк не поставить його у скрутне матеріальне становище. Визначений же позивачем розмір аліментів на рівні 4 000,00 гривень суд вважає завищеним, оскільки не має достатнього обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення у такому розмірі, а також існування передбачених ч.3 ст.182 СК України підстав щодо перевищення витрат відповідача над його заробітком. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір по справі слід стягнути з відповідача в користь позивача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 50% таких вимог.

Outcome: partial