Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в особі представника Алімова Артура Сергійовича, звернулося до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], інтереси якого представляють [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . В своїй позовній заяві ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»» заборгованість за кредитним договором № РL -700/003/2006 від 25 грудня 2006 року в сумі 198094,84 грн. та заборгованість за кредитним договором № СL -701/138/2006 від 27 квітня 2006 року в розмірі 1011579,54 грн. та судовий збір, сплачений при зверненні з позовом до суду, в сумі 3654,00 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсними положень кредитного договору та застосування наслідків недійсності частини положень договору. В зустрічному позові [PERSON] просить визнати положення пп. 3.1. 1. ч.2 кредитних договорів № СL -701/138/2006 від 27 квітня 2006 та № РL -700/003/2006 від 25 січня 2006 року и несправедливими для [PERSON] як споживача кредитних послуга, а відтак недійсними. Крім того, [PERSON] просив застосувати до частини вимог про стягнення пені за вказаними кредитними договорами, наслідки недійсності частини положень кредитних договорів. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Алімов А.С. первісний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представники відповідача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов ПАТ «ОТП Факторинг Україна» визнали частково, зустрічний позов підтримували в повному обсязі, просили його задовольнити. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ПАТ «ОТП Факторинг Україна» підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини. Між АКБ «Райффайзен банк Аваль» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 27 квітня 2006 року укладено кредитний договір № CL 701/138/2006. Відповідно до п.2 ч.1 Договору CL 701/138/2006 кредитор надає відповідачу кредит, а відповідач приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту 23432,01 долара США, цільове використання - купівля автомобіля. Дата повернення кредиту 27 квітня 2012 року (Т1 а.с.151-19) Згідно п.3 ч.1 Договору процентна ставка становить 12% річних. Відповідно до п.4 частини 1 Договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати відповідачем платежів, що зменшуються. Як вбачається з положень п.1.1 ч.2 Договору, первісний кредитор надає відповідачу кредит в розмірі та валюті, визначеній у частині 1 Договору, а відповідач приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути первісному кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у договорі. Відповідно до пп.1.4.1.1 ч.2 Договору у разі використання фіксованої процентної ставки , яка є незмінною на весь строк дії договору з розрахунку річної бази нарахування процентів. Проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів, кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються відповідачем відповідно до умов п.1.5.ч.2 Договору. Згідно з графіком повернення кредиту та погашення відсотків, повернення кредиту та сплата відсотків повинно відбуватися шляхом внесення 72 платежів у розмірі 460,21 доларів США та сплата відсотків у сумі 9703,02 долара США, в період з 26 травня 2006 року по 26 квітня 2012 року. Відповідно до п.3.1.1 ст.3 ч.2 Договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором , Позичальник має сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання зобов'язання за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі 23432,01 долара США. Заборгованість за кредитним договором № СL 701/138/2006 станом на 08 грудня 2014 року 1011579,54 грн.: тіло кредиту - 141579,49 грн., нараховані несплачені відсотки - 75964,5 грн., пеня - 794035,55 (Т2 а.с.55-59). Таким чином, за взаємною згодою сторін кредитно-заставний договір був укладений у валюті Долару США, кредит виданий у Доларах США, нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором також здійснювалося у валюті договору - Доларі США, що випливає з того , що позичальник прийняв виконання зобов'язань від банку та самостійно добровільно частково виконував взяті на себе за кредитним договором зобов'язання Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, у кредит можуть бути надані згідно ЦК України як грошові одиниці України гривні, так і іноземна валюта, що виступатиме предметом зобов'язання. Відповідно до п.1 4.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Окрім того, положення ч. З ст. 533 ЦК України допускають можливість виконання зобов'язань у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як зазначалося вище, такі випадки, порядок та умови визначені Законом України «Про банки і банківську діяльність». Отже, можливість надання і погашення кредитів в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Таким чином, сторони при укладенні кредитного договору мали право вільно, на власний розсуд обрати валюту виконання грошових зобов'язань, передбачених договором. З огляду на викладене, кредитний договір в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства. ЗАТ «ОТП банк» та [PERSON] 25 грудня 2006 уклали кредитний договір № РL700/003/2006 (а.с.8-12 Т1). Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 25 червня 2011 року укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю. Згідно з положеннями ст. 6 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1ст 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); Як вбачається з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги до відповідача. Відповідно до п.1.ч.1 Договору № РL700/003/2006, кредитний договір складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою. Згідно п.2 ч.1 Договору первісний кредитор надає відповідачу, а відповідач приймає його при наступних умовах: розмір та валюта кредиту - 20 900 грн., цільове використання - 1900 грн. на оплату комісії первісного кредитора, 19 000 грн. на споживчі цілі, база нарахування процентів - фактична кількість календарних днів у календарному місяці, дата остаточного повернення кредиту - 25 грудня 2011 року, дата платежу 25 число кожного календарного місяця, розмір платежу - 755,73 грн. Відповідно до п.3 ч.1 Договору процентна ставка 36% річних. Згідно п.1.1 ч.2 Договору первісний кредитор надає відповідачеві кредит в розмірі та валюті визначених у ч.1 договору, а відповідач приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути первісному кредиторові суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати інші зобов'язання, як вони визначені у договорі. Відповідно до пп.1.5.1 ч.2 договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу первісного кредитора або безготівковим перерахування на поточний рахунок. позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, перерахувавши відповідачу відповідні грошові кошти. Відповідач свої зобов'язання виконав частково Таким чином, станом на 08 грудня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору № РL 700/003/2006 становить 198094,84 грн. з них тіло кредиту 18677,93 грн.,заборгованість за відсотками 23923,11 грн., пеня - 155493,80 грн. (а.с.55-59 Т.2) Представник позивача за первісним позовом ПАТ «ООТП Факторинг Україна» в судовому засіданні первісний позов про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами підтримав в повному обсязі. Представники відповідача за первісним позовом [PERSON], позов ПАТ «ОТП Факторинг Україна» визнали частково та просили застосувати до частини позовних вимог наслідки пропуску строків позовної давності. В обґрунтування своєї заяви представники відповідача посилаються на те, що відповідно до п.4 ч.1 договору № 701/138/2006, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати відповідачем платежів, що зменшуються. Відповідно до пп.1.5.1. ч 2 договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та плати процентів, шляхом внесення готівки в касу первісного кредитора або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Проценти сплачуються відповідачем одночасно з погашенням відповідної частини кредиту, в строк передбачений графіком. Перебіг позовної давності за вимогами позивача, які випливають з порушення відповідачем умов вказаного Договору щодо погашення заборгованості , починається стосовно кожної окремої частини боргу від дня, коли відбулося це порушення та обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення до суду платежі за договором підлягають у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, за попередній місяць, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до постанови ВСУ по справі № 6-116цс13 від 6.11.2013 року, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Несплачені до моменту звернення позивача до суду платежі підлягають стягнення у межах позовної давності Згідно роз'яснень, які містяться у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012року №5 (з подальшими змінами та доповненнями), враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Разом з тим, Верховний Суд України, розглянувши справу №6-12цс13, зробив правовий висновок, відповідно до якого пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавцю з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту, про що зазначив в постанові від 20.11.2013року. За правилами ч.ч. 2-5 статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява представників відповідача про застосування строків позовної давності до частини позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає задоволенню. Оскільки позивач звернувся з позовом лише 07 лютого 2014 року, не підлягають стягненню у зв'язку із закінченням строків позовної давності усі платежі, несплачені відповідачем у строк до 07 лютого 2011 року. Щодо заяви представників про зменшення розміру пені, яка є неспівмірною з сумою основного боргу, суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню. Як вбачається з наданих розрахунків заборгованість за тілом кредиту по договору № СL 701/138/2006 становить 43528,52 грн., а пеня - 158 879,10 грн., що майже в чотири рази більше суми основного боргу. Стосовно пені по кредитному договору № РL 700/003/2006, в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] також просили зменшити пеню до 50% суми основного боргу. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочки, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 3 вересня 2014 року № 6-100цс14. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач має відповідати перед позивачем за порушення договірних зобов'язань. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Як вбачається зі ст. 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представники відповідача в судовому засіданні частково визнали наявність заборгованості за зазначеними кредитними договорами та обґрунтовано просили застосувати наслідки строки позовної давності, зменшити розмір пені, який є неспівмірним з розміром основного боргу. На підставі матеріалів даної цивільної справи та аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне: позовні вимоги ПАТ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, суд стягує судові витрати з відповідача [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» на суму 3654 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial