Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду 23.11.2017 року з позовом до [PERSON], третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Металургійної районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що вона є власником домоволодіння розташованого за адресою: 50074, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Байкальська, 2. Відповідачка колишня невістка позивачки, зареєстрована у вказаному домоволодінні, виселена з останнього згідно рішення суду, 20 липня 2015 року, не мешкає за вказаною адресою з 20 липня 2014 року, місце перебування її невідоме. Звернення з вказаним позовом є одним із способів захисту прав позивача, у звязку з чим вона просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: 50074, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Байкальська, 2; зобовязати третю особу зняти з місця реєстрації [PERSON] та стягнути з неї на користь позивачки сплачений судовий збір. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою від 05.07.2003 року, [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Байкальська, 2 (а.с. 8). Даний факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9). Крім того, згідно акту від 10.12.2016 року, відповідачка не мешкає у вказаному будинку з 20.07.2014 року (а.с. 6). Також, відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.05.2015 року, яке не оскаржене та вступило в законну силу 20.07.2015 року [PERSON] зобовязано звільнити житлове приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Байкальська, 2 (а.с. 5). Згідно зі ст. 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає що позов в даній частині вимог необхідно задовольнити. В частині позовних вимог про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації. Позивач [PERSON] при подачі позову сплатила судовий збір у сумі 640,0 грн., а тому на підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача, на користь позивача сплачений нею судовий збір. На підставі зазначеного та

Outcome: partial