Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення відповідачем кредитних коштів, а також іншої заборгованості, що утворилася у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором № CNR0AW07820066 від 18 грудня 2007 року. Посилаючись на ті обставини, що банк свої зобов'язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, позичальник в порушення умов кредитного договору кредитні кошти своєчасно не повертає і має заборгованість як по кредиту, так і по відсотках, і станом на 04грудня 2014 року має заборгованість в загальній сумі 26892,53 грн., з яких: 15412,61 грн. - заборгованість за кредитом, 2416,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5880,40 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3183 грн.15 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, які позивач просить стягнути з відповідача, як і понесені витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив письмову вимогу про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, але з врахуванням тяжкого матеріального становища та завищеного розміру пені, просив таку зменшити. Вислухавши пояснення та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню з таких підстав Згідно умов кредитного договору від 18 грудня 2007 року (а.с.8-15) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із КБ «ПриватБанк». За даним договором банк надає позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 174113 грн.82 коп. для придбання автомобіля та встановлює розмір відсотків за користування кредитом - 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,48% від суми виданого кредиту, які позичальник зобов'язується повернути у строк до 17 грудня 2014 року. Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не сплачуючи заборгованість по тілу кредиту, у зв'язку з чим банк не може використовувати дані кошти в активних операціях та несе збитки. Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобов'язання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, умови використовування відкритої кредитної лінії, проте отримавши визначені договором кошти, відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, про існування якої відповідач неодноразово повідомлялася кредитором, однак до даного часу відповідач так і не погасив існуючу кредитну заборгованість, що є на даний час причиною звернення банку до суду із відповідним позовом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до тарифів на обслуговування платіжних карток , з умовами яких під час укладання договору на відкриття кредитної лінії був ознайомлений відповідач, було визначено порядок та умови нарахування процентної ставки, порядок повернення отриманих коштів. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК . Станом на день постановлення рішення суду закінчився строк дії відповідного договору кредиту і відповідно до умов підписаного сторонами договору банк , зважаючи на ті обставини, що позичальник не проводить погашення кредиту , має всі правові підстави для стягнення всієї суми кредиту в судовому порядку При вирішенні заявлених позовних вимог щодо стягнення пені суд враховує приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також суд приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Також суд вважає за необхідне зазначити, що норма ч. З статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є об'єктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявність інших істотних для боржника обставин. Зважаючи на досліджені в судовому засіданні обставини, які підтверджують тяжке матеріальне становище відповідача, відсутність постійної роботи та відповідно заробітної плати, наявність на утриманні дружини-інваліда, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 1000 грн. Щодо наявності іншої заборгованості, стягнути її в повному обсязі, а саме: 15412,61 грн. - заборгованість за кредитом, 2416,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5880,40 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, тобто загальну суму 24709 грн.38 коп. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача також понесені ним витрати по сплату судового збору пропорційно до задоволених втмог в розмірі 247,09 грн. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial