Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Вільняньский маслозавод», який уточнив під час судового розгляду, і в якому вимагає стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 4120 гривень 07 копійок, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8461 гривня 76 копійок, а також грошову суму у розмірі 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Як зазначив позивачка у своїй позовній заяві, він з серпня 2004 року до 10.03.2014 року працював на підприємстві на різних посадах, та звільнився за власним бажанням; після звільнення підприємство не сплатило йому заборгованість по заробітній платі у розмірі 8461 гривня 76 копійок, за період з 01.09.2013 року і до дня звільнення. Крім того, позивач вимагає стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, який вона обрахував у розмірі 8461 гривня 76 копійок. Також позивач вказав суду, що дії відповідача спричинили йому моральну шкоду, на її відшкодування позивач просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 2000 гривень. Під час судового розгляду справи позивач підтримав свої позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві; пояснив суду, що відповідач після звільнення тривалий час не розраховується, це змушує його шукати додаткового заробітку. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, ніяких відомостей про причину неявки суду не надав. Разом з цим, суду були надані письмові заперечення, в яких представник відповідача наголошує на недоведеності позовних вимог, вказуючи, що позивач сам не з'явився для отримання заробітної плати, а проведені ним розрахунки заборгованості не підтверджені доказами; просить у задоволенні позову відмовити. На підставі ч.2 ст.77, ст.ст.224-226 ЦПК України, позов розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Як свідчить трудова книжка, надана позивачем (а.с.5), він з 09.08.2004 року по 10.03.2014 року працював, і звільнився за власним бажанням з посади налагоджувальника устаткування у виробництві харчової продукції. Відповідно до ст.ст.47, 116 КЗпП України, відповідач був зобов'язаний в день звільнення провести розрахунок з відповідачем та сплатити йому всі належні суми. Згідно довідки ПАТ «Вільнянський маслозавод» (а.с.6), заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем складає 4120 гривень 07 копійок. Доказів, які б спростовували належність цієї довідки, і які б підтверджували інший розмір заборгованості, суду не надано. Ця сума має бути стягнута з відповідача на підставі ст.ст.47, 116 КЗпП України. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунків при звільненні, суд виходить з того, що позивач має на це право згідно ст.117 КЗпП України. Відповідно до абз.3 п.2, п.8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні провадиться шляхом середньоденного заробітку за два останні місяці роботи на число робочих днів. Розрахунок, проведений позивачем, відповідає зазначеному «Порядку». Представник відповідача іншого розрахунку суду не надав, а його заперечення проти розрахунку позивача не конкретизовані. У зв'язку з цим сум приймає до уваги розрахунок середнього заробітку, що його провів позивач. Вирішуючи вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач внаслідок дій відповідача зазнав певних моральних страждань через втрату можливості отримати та вільно розпорядитися заробленими грошовими коштами, необхідність докладати додаткових зусиль для відновлення нормального ходу життя та свого матеріального стану; таким чином, позивачу діями відповідача спричинена моральна шкода, яка відповідно до вимог ч.3 ст.23, ст.1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню. Разом з цим, враховуючи обставини справи, характер правопорушення, глибину моральних страждань позивача, суд вважає, що заявлена сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 гривень є завеликою, а тому зменшує її до 1000 гривень як такої, що найбільш повно відповідає зазначеним обставинам, а також вимогам розумності та справедливості. На підставі викладеного та

Outcome: partial