Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2000 р. по 01.11.2012 р., від якого є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач на утримання сина в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Син [PERSON] має інтелектуальні особливі здібності щодо вивчення сучасних напрямків програмування, а тому з 01.12.2017 р. по 01.07.2018 р. зарахований та проходить навчання на курсах програмування «ІТ Еліт», вартість навчання становить 420 грн. в місяць. Вона працює музичним керівником дитячого навчального закладу № 45, інших доходів крім заробітної плати вона не має. Відповідач матеріально добре забезпечений і є здоровою, працездатною людиною, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Їй відомо з інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідач має у власності 1\\2 двокімнатної квартири, загальною площею 54,10 кв. м, житловою 27,8 кв. м. [ADDRESS] та двокімнатну квартиру загальною площею 42, 2 кв.м, житловою 28,5 кв. м по вул.. Небесної Сотні, 13 а, кв. 11 м. Чернівці. А тому просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно на утримання сина. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і підтвердив обставини викладені в позовній заяві та просив стягнути з відповідача на користь позивача 2800 грн. на правничу допомогу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив суду, що він згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, але в розмірі 950 грн., щомісячно і згідний, щоб з нього стягнули 1000 грн. на правничу допомогу. Крім того пояснив, що він недавно він придбав мобільний телефон сину, під час розгляду справи мав намір придбати сину кросівки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, працює оператором автоматичних і напівавтоматичних ліній, верстатів і установок у ПП «Конвектор», отримує заробітну плату і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх дітей чи повнолітніх утриманців він не має. Згідно з довідкою з місця роботи його середньомісячний заробіток за останніх шість місяців становить 3323 грн. Представник позивача не надав суду доказів на підтвердження своїх пояснень про те, що відповідач отримує частину заробітної плати не офіційно « в конверті ». В своїй позовній заяві позивач також посилається на додаткові витрати, передбачені ст.. 185 СК України, які можуть бути стягнуті окремо від аліментів. А тому враховуючи всі доведені в судовому засіданні представником позивача обставини, розмір заробітної плати, яку отримує відповідач, суд вважає, що з відповідача дійсно необхідно стягувати аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини в розмірі 1150 грн. щомісячно. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею у звязку наданням їй правничої допомоги. На підтвердження цих витрат суду надано: 1)договір між позивачем та адвокатом [PERSON] про надання правової допомоги від 11.12.2017р. ( а.с. 15 ); 2)додаток № 1 від 25.01.2017р. до договору від 11.12.2017р., яким сторони передбачили сплату [PERSON] адвокату гонорар у розмірі 700 грн. за кожну годину витраченого виконавцем часу ( а.с. 16 ); 3)акт виконаних робіт № 1 від 25.01.2018р., згідно з яким адвокатом [PERSON] позивачу була надана наступна «правова» допомога: а) зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 2 години; б) підготовка та подання до суду цивільного позову 2 години ( а.с. 16 зв. ); 4)квитанцію від 25.01.017р. про сплату [PERSON] адвокату [PERSON] 2800 грн. ( а.с. 17 ). Згідно з ст. 12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~- витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ч.3 п. 4 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу в сумі 2800 грн., вважав їх неспівмірними обсягу роботи адвоката, та не заперечував проти стягнення з нього 1000 грн. На думку суду з зазначеним розміром судових витрат позивача, які вона просить стягнути з відповідача не можна погодитись у звязку з наступним. Згідно з додатком № 1 від 25.01.2017р. до договору від 11.12.2017р., ( а.с. 16 ), актом виконаних робіт № 1 від 25.01.2018р. ( а.с. 16 зв. ), квитанцією про сплату [PERSON] адвоката [PERSON] 2800 грн. ( а.с. 17 ) адвокатом [PERSON] позивачу була надано неіснуючу станом на 25.01.2018р. допомогу правову, в той час як статтями 15 та 137 ЦПК України передбачено надання правничої допомоги. Суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того в судовому засіданні на запитання головуючого судді з приводу неналежного розташування тексту позовної заяви на аркушах 2 та 4 ( незастосування функції дзеркального поля ) представник позивача адвокат [PERSON] пояснив, що позовну заяву готував і роздруковував його помічник ( а всього у нього їх четверо ). Але кваліфікація адвоката та його помічника є різними, відповідно і вартість їхньої роботи є різними. Крім того

Outcome: partial