Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просили суд усунути перешкоди у здійсненні права власності та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 205 будинку № 9 по вул. Алмосова у м. Харкові та зняти його з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві спільної сумісної власності (3/4 частини), та 1/4 частина належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відповідач у серпні 2014 року виїхав з вказаної квартири та до цього часу в ній не проживає, реєстрація відповідача у належній позивачам квартирі порушує права позивачів як співвласників квартири, та перешкоджає позивачам у користуванні та розпорядженні належною їм квартирою. У зв'язку з тим, що відповідач з реєстрації не знявся позивачі вимушені звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення на його адресу судової повістки. Відповідно до п.п. 1) п. 1 Розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 року N 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. Згідно з п. 2 Розділу ІІ Нормативів при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день. Приймаючи до уваги, що судова повістка про виклик до суду направлена відповідачу 05.10.2016 року, що підтверджується відмітками канцелярії суду, на адресу зазначену у позовній заяві, беручи до уваги норми Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, та враховуючи достатність часу, необхідного для пересилання простої письмової кореспонденції, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, своїм конституційним правом на захист не скористався, тому суд вважає, що ним виконано вимоги процесуального Закону щодо повідомлення сторін належним чином про час та місце слухання справи і реалізовано право учасника судового процесу на судовий захист. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення на його адресу судової повістки. Матеріали справи містять письмові пояснення, в яких Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради просило розглянути справу за відсутності представника Управління та прийняти рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивачі не заперечували проти такого вирішення справи. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачами докази, заслухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] згідно Свідоцтвом про право власності на житло від 04.05.2007 року реєстровий № 8-07-289659, виданим Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, була передана у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 12, 13). На підставі договору дарування частки квартири від 31.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 189, [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 частку трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 16, 17). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 06.07.2016 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 3/4 частині, та на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/4 частина (18-19). Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сімї та прописку, виданої КП «Жилкомсервіс» Дільниця № 57 28.07.2016 року за № 2067, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Згідно відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 26.07.2016 року [PERSON] до цього часу зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 27). Позивачі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на те, реєстрація відповідача у належній їм на праві власності квартирі порушує їх право, як власників майна, та просять суд усунути перешкоди, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: м. Харків, вул. Амосова (колишня назва Краснодарська)[ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні за клопотанням позивачів допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачів. Вказані свідки повідомили суду, що відповідач за власним бажанням у 2014 році виїхав з квартири [ADDRESS], та до цього часу долею квартири не цікавився. При цьому, свідки наголосили, що позивачі не чинили будь-яких перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі. На виконання ухвали суду про витребування доказів, Немишлянським ВП Індустріального ВП ГУНП в Харківській області надана відповідь від 19.11.2016 року, згідно з якою [PERSON], [INFO], із заявами про перешкоджання у проживанні у [INFO] не звертався (а.с. 58). Крім того, КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 6» надано суду відповідь про те, що до вказаної медичної установи [PERSON], [INFO], в період з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за медичною допомогою не звертався, виклики лікаря додому не зареєстровані (а.с. 59). Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачами квартирою № 205 будинку № 9 по вул. Амосова у м. Харкові шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивачів у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial