Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач у липні 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.3-7). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона являється рідною донькою [PERSON] , та, відповідно, рідною онукою [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS] , яку належним чином прийняв син померлої та батько позивача - [PERSON] , але свідоцтво про право на спадщину так і не оформив. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як право власності на домоволодіння [ADDRESS] не було зареєстровано за [PERSON] , то остання не набула права власності на зазначене нерухоме майно. Посилаючись на викладені обставини в позові, позивач просить суд встановити факт родинних відносин, а саме: те що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та, відповідно, рідною бабусею [PERSON] , [INFO] ; визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] , що складається із: житлового будинку літ. В-1, прибудови літ. в-1, ганок літ. в, літня кухня літ. А, літня кухня літ. А', літня кухня літ. а', літня кухня літ. А2, сарай літ. Б, сарай літ. Г, огорожі, інші споруди № 1, І, в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] , належного померлому в порядку спадкування за законом після смерті його матері - [PERSON] , померлої [INFO] , належного померлій на підставі рішення № 280§1 виконкому Ленінської Райради депутатів трудящихся від 14 червня 1967 року «про дозвіл будівництва житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30 липня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.61). Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. В позивач в судове засідання надала письмову заяву, в якій вимоги позову підтримує та просить задовольнити (а.с.67). Відповідач в особі свого представника за довіреністю - Ревякіної Н.М. до суду надала відзив, у якому проти вимог позову заперечує та просить у задоволенні вимог відмовити (а.с.69-70). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. У відповідності до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Підставою звернення до суду позивача є захист майнових прав та інтересів, пов`язаних із реалізацією права на спадкування. Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Після укладення шлюбу із [PERSON] , позивач змінила прізвище з « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.8). Батько позивача - [PERSON] , народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON] прізвище та ім`я матері вказано як « [PERSON] », а зокрема, у свідоцтво про смерть її прізвище та ім`я зазначені вже як « [PERSON] », тобто прізвище після одруження (а.с.11). Відповідно до довідки Дніпровського національного університету ім. О. Гончара від 11.06.2018р., повідомлено, що в українській мові літературно закріпленою є власна назва «[PERSON]», розмовним варіантом якої є номен « [PERSON] », тобто ім`я [PERSON] і [PERSON] слід вважати ідентичними (а.с.28). Отже, суд вважає, що наданими суду доказами підтверджується факт родинних відносин [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] як матері та сина. Згідно положень п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Рішенням №280§1 виконкому Ленінського Райради депутатів трудящих від 14.06.1967 року дозволено будівництво житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.12). На підставі вказаного рішення [PERSON] збудовано домоволодіння [ADDRESS] . На будинок [PERSON] було видано будинкову книгу в 1963 році, в якому вона прописана з 16.08.1963 року, і до кінця свого життя. [INFO] [PERSON] померла (а.с.45). Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS] , яку прийнято її сином - [PERSON] (з.а.с.84), але відомості про те, що ним належним чином оформлено спадкові права на вказане домоволодіння відсутні. Згідно відомостей КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 07 вересня 2018 року (а.с.86) станом на 31.12.2012 року відомості про реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] , відсутні. ~ [INFO] [PERSON] помер (а.с.81). Із матеріалів спадкової справи №824/2017р. відкритої після смерті [PERSON] (а.с.79-87) вбачається, що спадщину після його смерті прийняла дочка - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 14.03.2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.87). Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також, згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Про це, зокрема, йдеться і в постанові Верховного суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, де зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому порядку прийняв спадщину права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Більш того, згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки відповідно до абз.1 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Дослідивши матеріали справи та надані докази, за своїм власним переконанням, суд приходить висновку, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на законних підставах побудовано домоволодіння [ADDRESS] , але на яке вона не оформила належним чином своє право власності. Крім того, суд приходить до висновку, що батько позивача - [PERSON] , померлий [INFO] , дійсно прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , але не встиг за життя оформити належним чином свої спадкові права, у зв`язку із чим, позивач має право на спадщину, що відкрилась після смерті батька, зокрема на домоволодіння [ADDRESS] , що складається із : житлового будинку літ.В-1, прибудови літ.в-1, ганку літ.в, літньої кухні літ.А, літньої кухні літ.А', літньої кухні літ.а', літньої кухні літ.А2, сараю літ.Б, сараю літ.Г, огорожі, інші споруди №1, І, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлого [INFO] . Згідно вимог ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: partial