Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачка звернулась\~в суд\~з позовом\~до відповідача,\~в якому\~зазначила,\~що з 01 грудня 2016 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Добровільно відповідач не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, хоча працездатний і має змогу надавати таку допомогу. Тому, вона звернулась в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також аліменти на її користь та утримання в розмірі 1800 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні спочатку не визнавав вимоги позову, однак у дебатах не заперечив проти постановлення рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що 01\~грудня 2016 рокусторони уклали шлюб, який зареєстровано Коростенським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 451 (а.с.6). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , сторони по справі є його батьками (а.с.2). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ст.51 ч.2 Конституції України). Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Глава 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені\~статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За нормами ст.183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно\~ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.183 ч.1 Сімейного кодексу України\~ частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. В пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 ч.1 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2\~ ст.84 Сімейного кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За змістом\~статей\~12,\~13,\~81Цивільного процесуального кодексу України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч.1\~ст.182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку та необхідністю позивача у матеріальному утриманні, як матері малолітньої дитини, яка перебуває у декретній відпустці та у зв`язку з цим позбавлена можливості до досягнення дитиною трьох років мати самостійний заробіток, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідача (враховуючи його майновий стан) на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частки заробітку доходу відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання дружини в розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] .

Outcome: partial