Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 січня 2019 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, а в разі продовження дітьми навчання - до досягнення ними 23 років. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 04 жовтня 2002 року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб у Віділі державної реєстрації актів громадянського стану Теребовлянського районного управління юстиції. Від шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, тому після припинення спільного проживання діти залишились проживати разом із нею та перебувають на її утриманні. Натомість, відповідач у добровільному порядку та незважаючи на її численні прохання не виконує свій батьківський обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей, хоча зобов'язаний це робити. При цьому, на утриманні у відповідача немає інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків. Також вказує, що не володіє інформацією про місце роботи та офіційний розмір доходу відповідача, однак їй відомо про те, що його середньомісячний заробіток складає близько 15000 гривень. З цих підстав, просить позов задовольнити. 22 січня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує проти викладених у позові обставин, покликаючись на те, що він приймає участь у вихованні та утриманні дітей, купує їм одяг, однак саме позивач обмежує його участь як батька у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей та жодного разу не зверталася до нього із проханням про добровільну сплату аліментів. Також, зазначає, що у нього не має постійного місця роботи та стабільного доходу, оскільки він підробляє на сезонних заробітках за кордоном, натомість йому відомо, що позивач [PERSON] має достатній дохід, оскільки працює у ТОВ «ОСП Корпорація ВАТРА». Таким чином, зазначає, що він не має достатнього доходу для сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі по 2000 гривень на кожну дитину. Крім цього, заперечує щодо стягнення з нього аліментів після досягнення дітьми повноліття, оскільки доказів щодо навчання дітей у вищих навчальних закладах позивачем не надано. З цих підстав, позовні вимоги визнає частково та просить стягувати з нього аліменти на кожну дитину у мінімальному розмірі, який передбачений чинним законодавством. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Виклик відповідача здійснювався шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Клопотань від учасників справи про розгляд справи у поряду загального позовного провадження до суду не надходило. За вказаних обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2002 року, про що складено актовий запис №25 Ласковецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області та 28 січня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Теребовлянського районного стану управління юстиції повторно видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу сторін [INFO] народилась дочка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 17 листопада 2005 року Ласковецькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області України (актовий запис №22 Ласковецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області України). Також, [INFO] від шлюбу сторін народилась дочка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 28 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №2535 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). Згідно довідки №3972 виданої 06 грудня 2018 року ПП «ТернопільКомСервіс» позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом із [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - власник квартири. Довідкою №3971 виданою 06 грудня 2018 року ПП «ТернопільКомСервіс» стверджується, що [PERSON] зареєстрований але не проживає за адресою: [ADDRESS], згідно акту опиту сусідів. Відповідно до довідки про доходи виданої 14 березня 2019 року фізичною-особою підприємцем [PERSON], [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді кухаря, загальна сума її доходу за період з 01 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року становить 4250 гривень. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Натомість, судом установлено, що позивач [PERSON] у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітнім дітям: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], таким чином, фактично одноособово несе батьківські обов'язки обох сторін. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних обставин, беручи до уваги те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також доказів наявності у нього на утриманні інших дітей, чи непрацездатних дружини, враховуючи відсутність у відповідача постійного місця роботи та регулярних доходів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 1500 гривень , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , на кожну дитину щомісячно, починаючи із 02 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів до досягнення дітьми 23 років за умови продовження ними навчання, суд зазначає наступне: Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аналізуючи вказані вимоги закону, право на звернення до суду із вимогою про стягнення аліментів на дітей до 23 років виникає лише за умови, якщо діти сторін є повнолітніми та після досягнення повноліття продовжують навчання. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів до досягнення дітьми 23 років до задоволення не підлягають. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial