Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

В липні 2015 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 61512 грн. 50 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP30900381 від 04.04.2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, в період сплати надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, як складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією тощо. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 2535 грн. 00 коп., заборгованість по процентам у сумі 16289 грн. 14 коп., заборгованість за пенею в сумі 39283 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2905 грн. 36коп. штраф (процентна складова). Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений через засоби масової інформації газету «Донбасс від 14.08.2015 року» відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до заяви позичальника № DNH4KP30900381 від 04.04.2006 року (а.с. 5-9), [PERSON] отримав кредит, із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 25,8% на рік на суму залишку заборгованості. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. З огляду на це суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов надання кредиту фізичним особам при порушенні позичальником будь якого із зобовязань, передбачених заявою та п. 3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% (п. 5.1) від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу (а.с. 9). Відповідно до п. 5.3 при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с. 9). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у сумі 61512 грн. 50 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNH4KP30900381 від 04.04.2006 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] встановив, що станом на 24.06.2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 61512 грн. 50 коп., з них 2535 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 16289 грн. 14 коп. заборгованість по процентам, 39283 грн. заборгованість за пенею, штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 2905 грн. 36коп. (процентна складова) відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг (а.с. 4). Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року по справі №7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Таким чином, з врахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки нарахований банком розмір пені \~\~\~значно перевищує заборгованість за кредитом \~\~у розмірі 2535 грн. 00 коп.,\~ тому розмір пені підлягає зменшенню до 2535 грн. 00 коп. Такий розмір неустойки відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості. Крім цього внаслідок порушення відповідачем строків платежів з грошових зобовязань за кредитним договором, також підлягають задоволенню вимоги про стягнення з останнього штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) у відповідності до вимог п. 5.3 кредитного договору. При цьому, відповідно до умов цього договору штраф у розмірі 2905грн.36коп. (процентна складова) підлягає зменшенню до 1067 грн. 97коп., оскільки розраховуються із 5% від загальної суми заборгованості, яка також була зменшена судом. Приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору кредит позивачу не повернув та не сплачує відсотки за його користування, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про повернення заборгованості по кредитному договору у вигляді заборгованості, відсотків, пені, та штрафних санкцій передбаченими умовами договору. Таким чином, суд вражає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial