Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відділу Державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, третя особа [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач являється власником гаражу № 77 обслуговуючого гаражного кооперативу «Таврія», розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Осипенко, 91. В літку він звернувся до реєстраційної служби в м. Мелітополь, з бажанням відчужити гараж, однак позивачу було повідомлено, що на вищезазначене майно накладено арешт та заборону відчуження. На підтвердження цього останній отримав Витяг з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. Відповідно за даного Витягу - арешт накладено ВДВС Мелітопольського МРУЮ, державним виконавцем Буряк Н. С. постановою б/н від «21»листопада 2013 р. Як вказує позивач, у 2013 році він отримав постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.11.2013 року, серії ВП № 39335247. Згідно з постановою, йдеться про примусове стягнення боргу з нього на користь [PERSON], у сумі 240 000 грн. 00 коп. Позивач зазначає, що через деякий час, позивач зміг домовитись зі стягувачем і повернути йому борг, через що стягувач відкликав виконавчий документ, і 24.02.2014 року ВДВС Мелітопольського МРУЮ була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. На підставі вищевикладеного позивач просить суд: скасувати постанову від «21» листопада 2013 р. винесену відділом державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції ВП № 39335247; зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, належного , а саме: гаража 77 обслуговуючого гаражного кооперативу «Таврія», розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Осипенко, 91; виключити гараж 77 обслуговуючого гаражного кооперативу «Таврія», розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул.. Осипенко, 91, належний [PERSON], з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. В судове засідання позивач не зявився, однак від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Також, позивачем було уточнено підставу позовних вимог, оскільки у відповідності до ст. 391 ЦК України він, як власник майна, позбавлений можливості в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за від\-сутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідан\-ня відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини нея\-вки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наяв\-них у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра\-ви . При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Се\-вастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового за\-сідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд спра\-ви за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвален\-ня заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра\-ви. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного. Відповідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Власником гаражу № 77 обслуговуючого гаражного кооперативу «Таврія», розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Осипенко, 91 являється [PERSON] (позивач по справі), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно./а.с.8/ Постановою відділу ДВС Мелітопольського МРУЮ б/н від «21»листопада 2013 р. державним виконавцем Буряк Н. С. накладено арешт на гараж № 77 обслуговуючого гаражного кооперативу «Таврія», розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Осипенко, 91, що є власністю [PERSON]./а.с.10/ Як вбачається з постанови про відкриття провадження /а.с.7/, стягувачем за виконавчим листом № 320/5132/13-ц від 07 серпня 2013 року являється [PERSON], однак у відповідності до постанови від 24 лютого 2014 року виконавче провадження з виконання в/л № 320/5132/13-ц від 07 серпня 2013 року завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»./а.с.12/ Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Відповідно до ч. 3 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом Отже, як було встановлено з матеріалів справи, при винесенні постанови від 24 лютого 2014 року про завершення виконавчого провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ВП № 39335247, не було відкрито провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, тобто постанова про стягнення виконавчого збору не знаходилась на виконанні, а тому у відповідності до вимог ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт накладений в рамках виконавчого провадження, яке завершено, повинен бути скасований. . Таким чином, на основі обставин справи, зясованих судом, оскільки відповідачем не було надано заперечень або доказів, які спростовують вищезазначені факти, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню. Разом з тим, ст.16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав. Вимоги про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження про обтяження є похідними від вимог про скасування арешту майна боржника. Скасування арешту майна боржника є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження про обтяження, та не потребує додаткового судового рішення. На підставі викладеного ст.ст. 28,50, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: partial