Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду даною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування квартирою № 10 по вул. Хлібній, 26 в м. Житомирі; зобовязати Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради. В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідач за вказаною адресою не проживає, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не мають, а тому позивач вважає, що відповідачів втратили право користування вказаною квартирою. [PERSON] позивача та його представника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги, викладені в позові підтримують в повному обсязі, не заперечуть проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, будь-яких заяв та відзиву до суду не надходило. [PERSON]о. начальника Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не зявився направив на адресу суду заяву про розгляду справи у відсутність представника Управління, при винесенні рішення покладається на розсуду суду. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу квартири №2035, посвідчений 23.11.1999 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 27607929 від 12.10.2010 року, власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON]. (а.с. 6, 7) 27.11.1996 року [PERSON] уклав\~шлюб з [PERSON], зареєстрований 24.08.1996 року Житомирським міським відділом РАГС, актовий запис № 1202. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON] даного шлюбу мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії рішення Богунського районного суду м. Житомира № 2-5774/10 від 24.12.2010 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24.08.1996 року Житомирським міським відділом РАГС, актовий запис № 1202. (а.с. 11) 09.01.2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований Відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис № 17. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 25) [PERSON] даного шлюбу мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. (а.с. 26, 27) Відповідно до копії довідки ЖБК «Полісся» № 643 від 30.08.2016 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи № 10-14/8631 від 04.03.2019 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 6 осіб, а саме: [PERSON](власник), [PERSON] (колишня дружина власника), [PERSON] (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька колишньої доньки), [PERSON] (син). (а.с. 12, 28) Згідно копії акту, який складений 14.09.2016 року комісією у складі паспортистів ЖБК «Полісся» [PERSON], [PERSON] та майстера [PERSON] в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], де останні зазначили, що відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2010 року. (а.с. 13) Відповідно копії акту, який складений 06.04.2017 року комісією у складі паспортистів ЖБК «Полісся» [PERSON], [PERSON] та юрисконсульта [PERSON] в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], де останні зазначили, що відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2010 року. (а.с. 14) Згідно копії акту, який складений 10.10.2018 року комісією у складі паспортистів ЖБК «Полісся» [PERSON], [PERSON] та та юрисконсульта [PERSON] в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], де останні зазначили, що відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2010 року. (а.с. 15) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в квартирі, фактично в ній не проживає, не несе будь-яких обовязків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачем не чинились. Встановлених законом випадків збереження за ним права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України таким, що втратив право користування спірним житлом у звязку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст.150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Що стосується позовної вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів за адресою, вказаної у позові, суд вважає, дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зі змінами та доповненнями,\~ передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви\~ особи, запиту\~ органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Наявність рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, вирішуючи позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, суд виходить з того, що повноваження реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання до компетенції суду не належать. Тому, стосовно позовної вимоги позивача в частині примусового зняття з реєстрації відповідачів, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, якого на час звернення позивача до суду ще не було, а відтак позивач не звертався із відповідним рішенням суду до відповідного державного органу із заявою про зняття відповідача з реєстрації і не отримував відмову у проведенні таких дій, що свідчить про відсутність предмету спору в цій частині. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial