Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач 25.05.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про отримання обладнання в системі LeaselT. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем 14.11.2012 року було укладено договір про отримання обладнання в системі LeaselT №120389361 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Відповідно до п.1.1. договору відповідач бере участь в системі LeaseIT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраними клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT зобов'язується забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. Відповідно до п. 1.2. договору, порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору. Правила затверджені та введені в дію наказом генерального директора ЗАТ "Лізинг ІТ" від 01.02.2006 року. Пунктом 8.7 договору, відповідач підтвердив, що з правилами ознайомлений, зміст правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати. Відповідно до п.2.2. договору, а також п. 4.9. правил, позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт прийому-передачі майна від 19.03.2012 року №120389157. Згідно п. 2.1. договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються пакетом LeaseIT. Відповідачем обрано пакет LeaseIT Десятка. Умовами пакету є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10%; вид договору - фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 9; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; перехід права власності - виплата повної вартості обладнання. Також п. 6.2. правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого пакетом LeaseIT строку. Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 2613,67 грн. в наступному порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Отже, на підставі вище викладеного, а також п.п. 3.1., 5.4.2., договору у відповідача перед позивачем виникла заборгованість щодо сплати платежів. Згідно структури розрахунку відповідач сплатив лише 1071,60 грн., з яких - 1045,45 грн. на погашення місячних орендних платежів; 26,15 грн. на погашення плати за прострочення щомісячних платежів. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач станом на 22.05.2015 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 14923,48 грн., що складається із: 1568,22 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 13355,26 грн. плата за прострочення щомісячних платежів. Добровільно сплатити заборгованість відповідач відмовляється, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. 30.06.2015 року до суду надійшла заява від позивача про збільшення розміру позовних вимог, якою позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 16490,81 грн., оскільки з дня подачі позову відповідачем не здійснено жодних оплат по договору (а.с. 49-50). У судовому засіданні 12.10.2015 року представник позивача Бертнік Я.П. позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомленим, (а.с. 47, 56) про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.1) ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 14.11.2012 року було укладено договір №120389361 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання (а.с. 4). Відповідно до п.1.1. договору відповідач бере участь в системі LeaseIT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраними клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT зобов'язується забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. Про передачу обладнання свідчить Акт прийому-передачі майна від 19.11.2012 року №120389361 (а.с. 12). Згідно структури розрахунку відповідач сплатив лише 1071,60 грн., з яких - 1045,45 грн. на погашення місячних орендних платежів; 26,15 грн. на погашення плати за прострочення щомісячних платежів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач станом на 22.06.2015 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 16490,81 грн., що складається із: 2613,67 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 14177,14 грн. плата за прострочення щомісячних платежів. В свою чергу відповідачем було порушено умови договору в частині своєчасної сплати щомісячних лізингових платежів, в розмірі та на умовах передбачених Договором. Зокрема, відповідно до вимог п. 3.1. та 5.4.2. Договору, відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати на користь позивача платежі згідно з умовами Пакету LeaseIТ та Договором. Відповідач отримує від позивача рахунок в строк до 10 числа поточного місяця та сплачує платежі в строк до 20 числа поточного місяця. При отриманні обладнання було здійснено перший обов'язковий платіж в сумі 261,37 грн. В подальшому відповідачем сплачено на виконання умов договору, суму, що не оспорюється сторонами, а саме: 261,37 грн., до 20.12.2012 року та 548,86 до 20.02.2013 року, які позивач розподілив на погашення заборгованості щодо сплати пені (штрафів), погашення заборгованості щодо сплати платежів; - на оплату процентів (комісій) за надання фінансування; та на оплату частини вартості обладнання (а.с. 51). Відповідно до вимог ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Пунктом 6.8. Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIТ передбачено, що кошти, що надійшли від клієнта на рахунок оператора LeaseIТ, в першу чергу спрямовуються на погашення заборгованості щодо сплати пені (штрафів), погашення заборгованості щодо сплати платежів; в другу чергу - на оплату процентів (комісій) за надання фінансування; у третю чергу - на оплату частини вартості обладнання. Відповідно до п. 5.4.2 договору, відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно в повному обсязі сплачувати платежі, передбачені пакетом LeaseIT та цим договором. Як вбачається з структури грошових нарахувань та надходжень відповідач на виконання умов укладеного договору сплатив грошові кошти в сумі 1071,60 грн., з яких - 1045,45 грн. на погашення місячних орендних платежів; 26,15 грн. на погашення плати за прострочення щомісячних платежів. Залишок боргу по компенсації вартості наданого обладнання становить 1568,22 грн. (2613,67 грн. - 1045,45 грн.) (а.с. 51). Враховуючи наведене, обґрунтованим є посилання позивача про те, що залишок несплачених платежів, який підлягає стягненню з відповідача становить 1568,22 грн., оскільки частина сплачених відповідачем коштів пішли на погашення заборгованості щодо сплати пені (штрафів), погашення заборгованості щодо сплати платежів; на оплату процентів (комісій) за надання фінансування; та на оплату частини вартості обладнання. Звертаючись до суд з даним позовом позивач просить також стягнути з відповідача штрафні санкції за несплату щомісячних платежів в сумі 14922,59 грн., які розраховані ним за період з 01.03.2013 року по 22.06.2015 року. Згідно вимог п. 14.2. Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів і послуг у системі LeaseIТ, у разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIТ плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільніє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIТ. Відповідно до п.1) ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 06.11.2013 року по справі 6-116цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах, строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, нарахована пеня підлягає стягненню за період з 01.03.2013 року по 22.06.2015 року в сумі 14922,59 грн., оскільки відповідачем не було подано заяви про застосування строків позовної давності в частині вимог щодо стягнення штрафних санкцій. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту даної статті вбачається, що зменшення неустойки можливе за рішенням суду, зокрема, якщо її розмір значно перевищує збитки, й наявність заяви (клопотання) відповідача про її зменшення даною нормою закону не вимагається. Враховуючи те, що штрафні санкції в розмірі 14922,59 грн. значно перевищують заборгованість по оплаті за наданий товар, яка становить - 1568,22 грн., тобто перевищує збитки в 9,5 разів, тому суд вважає за необхідне застосувати правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про співмірність вимог із розміром заподіяних збитків, й зменшити розмір неустойки до розміру заборгованості, тобто з 14922,59 грн. до 1568,22 грн. Таким чином судом встановлено, що в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 23.06.2015 року №433 (а.с. 41). На підставі викладеного та

Outcome: partial