Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS]. Позивач надає житлово-комунальні послуги відповідачам, які вони отримують, однак сплачують нерегулярно та не в повному обсязі. За період з 01.06.2011 року по 01.03.2014 року заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг становить 33 261,93 грн. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на користь ЖКБ «Академічний-15» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 33 261,93 грн у рівних частках.Вирішено витання щодо розподілу судових витрат. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 9 червня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року змінено і зменшено стягнуту суму заборгованості до 30 190,23 грн.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року вищевказані судові рішення скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи позивачем збільшено позовні вимоги (т.3 а.с.30), згідно яких просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 28 030,20 грн., яка утворилась за період з січня 2010 року по січень 2014 року, інфляційні нарахування у сумі 17 637,64 грн. за період з 2011 по 2016 роки, три відсотки річних у розмірі 2 503,19 грн. за аналогічний період, заборгованість за договором реструктуризації у розмірі 6 011,63 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. У поданих запереченнях (а.с.55-61 т.1) відповідач посилаючись на те, відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг, на підставі якого у сторін виникали взаємні прав та обов'язки; те, що позивач не є суб'єктом, уповноваженим надавати житлово-комунальні послуги, а також на відсутність доказів щодо надання житлово-комунальних послуг і невірність розрахунку, у зв'язку з чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, посилаючись на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в період часу, у якому утворилась заборгованість, проживали на території США і житлово-комунальними послугами не користувались, вказує на неможливість розрахунку плати, виходячи з трьох осіб. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Належність їх повідомлення про розгляд справи підтверджується наступним. Вказані відповідачі є громадянами США, постійно проживають за межами території України в США, про що матеріали справи містять їх заяви з зазначенням поштових адрес. Суд позбавлений можливості здійснити вручення відповідачам документів у відповідності до положень Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах 1965 року, оскільки матеріали справи не містять перекладу документів англійською мовою. На стадії нового судового розгляду суд позбавлений процесуальної можливості запитувати переклад документів та сплату витрат з учасника справи. Згідно повідомлення МЗС України від 20.07.2017 року (а.с.160 т.3), заявою США до згаданої Конвенції не заборонено та дозволено на території США так зване «неформальне вручення» шляхом передачі документів через співробітників відповідної дипломатичної або консульської місії в США, шляхом поштової пересилки або персональної доставки за умови, що до отримувача не застосовується примус і таке вручення є належним за законодавством відповідної держави. Статтею 502 ЦПК України передбачено порядок виконання судових доручень закордонними дипломатичними представництвами, однак такий порядок підлягає застосуванню до громадян України, які проживають на території іноземних держав, а тому не може бути застосований до громадян іноземної держави, якими є відповідачі [PERSON] та [PERSON] З урахуванням вищевказаного застереження США до Конвенції 25.09.2017 року судом було направлено повний пакет документів відповідачам [PERSON] та [PERSON] за адресами їх місця проживання в США, повідомлених ними суду. Судом надано достатньо часу для вручення документів, розгляд справи відкладено з 12.09.2017 року до 03.04.2018 року та заплановано резервну дату судового засідання - 12.04.2018 року. У визначені судом дати відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності вказаних осіб. При постановленні ухвали про це, окрім вищезазначеного, суд також врахував, що відповідач [PERSON] є донькою і членом сім'ї відповідача [PERSON], а також те, що інформація про розгляд даної справи є доступною в мережі Інтернет. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] на праві власності належить в рівних долях відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вказані особи зареєстровані у вказаній квартирі. Житлово-будівельним кооперативом «Академічний-15» укладено ряд господарських договорів та замовлено житлово-комунальних послуг в КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», ДКО «Київводоканал», КП «Житлосервіс «Приозерне», АЕК «Київенерго» (а.с.78-86 т.1). Згідно рішення зборів уповноважених членів ЖБК «Академічний-15» від 22.06.2011 року створено фонд внесків на експлуатацію житлового будинку та утримання прибудинкової території, штату кооперативу, преміювання членів правління та уповноважених і встановлено з 01.06.2011 року суму внеску для власників чотирикімнатних квартир - 30 грн., а також прийнято рішення про розмір внесків на проведення капітального та поточного ремонту житлового будинку в сумі 10 грн. (а.с.65-68 т.1) 03 лютого 2012 року між ЖБК «Академічний-15» та [PERSON] укладений договір № 21 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, за умовами якого кооператив надав розстрочку на погашення заборгованості, що виникла станом на 1 червня 2011 року у розмірі 10 732,62 грн., яку відповідач [PERSON] зобов'язався погасити шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 180 грн. до 2016 року. Законом України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» передбачена реструктуризація такої заборгованості шляхом укладення відповідних договорів. Відповідно до ст. 4 цього Закону заборгованість громадян, які не уклали договір про реструктуризацію заборгованості та не сплачують поточних платежів, стягується житлово-комунальними підприємствами за рішенням суду, проте з [PERSON] такий договір укладений. Строк дії даного договору визначено з 03.02.2012 року до моменту повного погашення споживачем заборгованості, при цьому обов'язок по сплаті щомісячних платежів визначено до грудня 2016 року. З позовними вимогами позивач звернувся в квітні 2014 року, тобто до закінчення строку дії договору. Пунктом 3 Договору реструктуризації передбачено право кооперативу на прийняття рішення про дострокове розірвання договору у разі несплати щомісячного платежу. Суду не надано доказів розірвання договору про реструктуризацію у спосіб та з додержанням належної форми, однак до спливу дії договору, позивач заявляє вимогу про стягнення суми боргу за договором реструктуризації. При цьому, судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 18.04.2016 року в справі №756/13405/15-ц частково задоволено позовні вимоги ЖБК «Академічний-15» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з відповідачів суму боргу за житлово-комунальні послуги у розмірі 12040,78 грн., 20589,72 грн. інфляційних витрат, 3% річних у сумі 1665 грн. та судовий збір у сумі 1218 грн. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 03.10.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відомості про завершення касаційного провадження у справі Верховним Судом на момент розгляду справи відсутні. На момент розгляду даної справи суд позбавлений можливості встановити дійсну суму грошових коштів, сплачених відповідачем [PERSON] на виконання умов договору реструктуризації, оскільки виплати проводились і після винесення рішення судом 13.11.2014 року, доказів про те, що сплата цих коштів не була врахована при поданні наступного позову до суду, представником позивача не надано. З цих підстав, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості по договору реструктуризації у сумі 6 011,63 грн. суд вважає правильним відмовити. Одночасно з прийняттям такого рішення, суд вважає правильним зауважити про те, що даним договором відповідач [PERSON], діючи від власного імені, уклав договір реструктуризації боргу, який виник станом на 01.06.2011 року у розмірі 10 732,62 грн. і особисто зобов'язався здійснити погашення боргу частинами. З цих підстав, пред'явлення вимог про погашення цієї суми відповідачами [PERSON] та [PERSON] суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.1997 року, відповідачами набуто право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках. Згідно з ч.2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Питання про стягнення заборгованості, яка утворилась у зв'язку з порушенням стороною своїх зобов'язань за договором реструктуризації, має вирішуватись виключно між сторонами договору, підстав для настання цивільно-правової відповідальності у інших осіб суд не вбачає. Суд позбавлений можливості стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги до 01.06.2011 року, оскільки заборгованість за цю дату включена до суми боргу за договором реструктуризації, і може бути стягнута лише внаслідок невиконання умов цього договору в іншому провадженні. Вирішуючи по суті позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2011 року по 01.02.2014 року, суд виходить з наступного. Позивач забезпечує надання житлово-комунальних послуг в квартирі [ADDRESS], уклавши договори з постачальниками житлово-комунальних послуг, діючи в межах своїх повноважень, наданих статутом ЖБК. Відповідачі з 01.06.2011 року не сплачують плату за користування житлово-комунальними послугами, що підтверджується матеріалами справи, а саме тим, що всі платежі, сплачені відповідачем [PERSON] призначені на погашення заборгованості за договором реструктуризації. Доказів сплати житлово-комунальних послуг після укладення договору суду не надано. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Балансоутримувач - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.06.2011 року по 01.02.2014 року відповідачі отримували житлово-комунальні послуги та не відмовлялись від їх отримання. У вказаний період часу відповідачі отримували рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, які містили у собі перелік послуг, їх обсяг та вартість. Вказане свідчить про те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, внаслідок яких у відповідачів виникло зобов'язання сплатити вартість спожитих житлово-комунальних послуг за ціною, яка була встановлена на дату їх споживання. Дані висновки суду спростовують заперечення відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з неукладенням договору про надання житлово-комунальних послуг. Кошти на утримання будинку та за централізоване опалення нараховані, виходячи з загальної площі квартири, тому суд, перевіривши правильність нарахувань, вважає доведеним, що за період з 01.06.2011 року по 01.02.2014 року заборгованість по сплаті даних витрат склала 8 718,72 грн. (за утримання будинку) та 6 778,68 грн. (за централізоване опалення). Також суд вважає обґрунтованим нарахування суми коштів щодо внесків на експлуатацію житлового будинку та утримання прибудинкової території, штату кооперативу, преміювання членів правління, а також на проведення капітального та поточного ремонту, що встановлених зборами уповноважених членів кооперативу, у розмірі 1 280 грн. Щодо обґрунтованості нарахування боргу за гаряче водопостачання, водовідведення гарячої води, холодне водопостачання, суд зауважує наступне. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаної квартири, їх місце проживання на території України зареєстровано саме за цією адресою, однак вони є громадянами США та тривалий час проживають в США, що підтверджується наявними у справі доказами. Відповідно до пп. 6 п. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надаються споживачеві згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабміну України від 21.07.2005 N 630. Правилами встановлено право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їхню відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.33-34 т.3), вартість послуг за гаряче водопостачання, водовідведення гарячої води та холодне водопостачання вирахувана позивачем, виходячи з кількості зареєстрованих осіб у квартирі (3). При цьому, матеріали справи містять відомості про те, що в травні, жовтні 2012 року, березні 2013 року рахунком на сплату житлово-комунальних та інших послуг позивачем пред'явлено до сплати суму, вирахувану з урахуванням однієї особи, що проживає в квартирі [ADDRESS] (т.1 а.с.14, 73, 74). В вересні, грудні 2013, лютому та березні 2014 року рахунок пред'явлено з урахуванням проживання трьох осіб (а.с.15-18 т.1). При цьому в розрахунку заборгованості за 2010-2014 роки (а.с.33-34), що наданий до заяви про збільшення позовних вимог, аналогічні періодитравня, жовтня 2012 року, березня 2013 року розраховані за тарифами з урахуванням трьох проживаючих осіб. Представник позивача не змогла надати пояснення суду з приводу відмінності у нарахуванні житлово-комунальних послуг, зазначила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно тривалий час не проживають за даною адресою, однак в квартирі проживають квартиранти, які користуються гарячою та холодною водою. Відповідачем [PERSON] надано копії заяв [PERSON] та [PERSON] від 01.12.2006 року про те, що вони просять ЖБК не нараховувати квартирну плату з 01.12.2006 року, оскільки у вказаній квартирі вони не проживають. Дані заяви містять вхідний номер та підпис особи про отримання. Представник позивача оспорював подання такої заяви, оскільки у кооперативі відсутні їх оригінали, доказів на підтвердження заперечень щодо достовірності цих доказів (реєстрів вхідної кореспонденції, відомостей про осіб, уповноважених на її отримання ) суду не надано. Суд вважає, що сукупність доказів зібраних в даній справі, а саме дані щодо виїзду відповідачів [PERSON] та [PERSON] на постійне проживання до іноземної держави, набуття ними громадянства цієї держави, копії їх заяв до ЖБК щодо ненарахування житлово-комунальних послуг, а також фактичне визнання позивачем того факту, що вказані відповідачі в квартирі не проживають, оскільки у певних періодах нарахування житлово-комунальних послуг здійснено на 1 особу, вказують на те, що в періоді, у якому нараховано заборгованість (2011-2014 роки), відповідачі [PERSON] та [PERSON] не користувались житлово-комунальними послугами в квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з таким висновком, суд здійснив перерахунок заборгованості по оплаті гарячого водопостачання, водовідведення гарячої води, холодного водопостачання за період з 01.06.2011 року по 01.02.2014 року з розрахунку, що в даній квартирі проживає одна особа ([PERSON].). Згідно такого розрахунку, за вказаний період, заборгованість за гаряче водопостачання склала 1 779,52 грн., водовідведення гарячої води - 170,24 грн., холодне водопостачання - 616 грн. Підсумовуючи загальну суму боргу, суд визначає її у розмірі 19 343,16 грн. (8 718,72+6 778,68+ 1 779,52+ 170,24+616+1280). Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача у відповідності до положень ст.625 ЦК України трьох відсотків річних від суми боргу та інфляційних збитків. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Отже, визначивши суму загальної заборгованості у розмірі 19 343,16 грн., яка утворилась за період з 01.06.2011 року по 01.02.2014 року, враховуючи те, що за вказаний період індекс інфляції не перевищував 103 відсотки, підстав для проведення індексації, суд не вбачає. Три відсотки річних судом розраховано у розмірі 1 551,68 грн. Отже, загальна сума боргу відповідачів складає 20 894,84 грн. Враховуючи те, що відповідачі є власниками квартири в рівних частках, суд вважає, що їх обов'язок по оплаті житлово-комунальних послуг не є солідарним, а кожен з них відповідає за ту частину боргу, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а тому з кожного з відповідачів суд вважає правильним стягнути на користь позивача 6 964,94 грн. боргу. Суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача [PERSON] щодо позову, його доводи щодо відсутності договірних взаємовідносин між сторонами оцінені судом вище. Відсутність у позивача статусу суб'єкта, уповноваженого на надання житлово-комунальних послуг не спростовує того факту, що позивач, діючи в межах повноважень, наданих йому статутом та законом, уклав договори з постачальниками і виробниками житлово-комунальних послуг, які надаються в квартиру, що належить відповідачам. Необґрунтованими суд вважає також доводи щодо відсутності доказів надання житлово-комунальних послуг, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення їх вартості, на підтвердження чого подано розрахунок боргу, в якому враховано всі його складові. Спростування цих обставин та подання доказів щодо неотримання житлово-комунальних послуг є процесуальним правом відповідача, однак таких доказів ним неподано. При цьому, відповідач посилається на те, що йому невідома площа прибудинкової території і територія для проходу мешканців (а.с.116-117 т.2), подає фотографії неналежного стану прибудинкової території, однак тариф за утримання будинку та прибудинкової території розраховується з площі квартир будинку, а не площі прибудинкової території. Надані фотокартки вказують на те, що прибудинкова територія не розчищена від снігу, а також на землі є калюжі води, однак ідентифікувати місце здійснення даних фото, дату та час деяких з них, неможливо. Питання про ненадання житлово-комунальних послуг чи їх неналежну якість має вирішуватись в порядку, визначеному ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Жодного акту-претензії, складеного відповідно до вимог ст. 18 зазначеного закону щодо ненадання та неотримання або отримання неналежної якості послуг матеріали справи не містять. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, суд вважає правильним покласти на відповідачів понесені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог (592,54 грн.), розділивши їх порівну між всіма відповідачами.

Outcome: partial