Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначила, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], з яким вона проживала без реєстрації шлюбу. Ще з початку 1997 року вони проживали спільно як подружжя, за однією адресою, мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, тобто фактично перебували у шлюбних відносинах з вказаного часу і по день смерті [PERSON] За час спільного їх життя за рахунок спільного сімейного бюджету [PERSON] та [PERSON] було набуте майно, що є їх спільною сумісною власністю: квартира [ADDRESS] та автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер [NUMBER], але при цьому таке майно було оформлено на ім'я [PERSON] За життя [PERSON] заповіту не склав, а спадкоємцями після його смерті є його батьки - відповідачі за її позовом, які у добровільному порядку виділити позивачу її долю у спільному майні відмовляються, тому позивач просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] з початку 1997 року по [INFO] року, визнати об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер [NUMBER], провести розділ вказаного майна, виділивши у власність позивача по ? частці спірної квартири та автомобіля. Крім того, [PERSON] та [PERSON] звернулися із зустрічним позовом у цій справі, за яким зазначили, що [INFO] року помер їх син [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] та автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер [NUMBER]. Шляхом звернення до нотаріуса відповідачі прийняли спадщину після сина. Далі зазначають, що, незважаючи на те, що спірна квартира була придбана їх сином під час сумісного проживання із позивачем, гроші на її придбання були подаровані [PERSON] його матір'ю [PERSON], у зв'язку в чим відповідачі просять суд встановити факт належності вказаної квартири [PERSON] на праві особистої приватної власності. В судовому засіданні позивач та її представникпідтримали заявлений первісний позов за вищевказаними підставами, а на зустрічний - заперечили, наполягаючи на вищевказаних обставинах. Представник відповідачів наполягла на заявленому зустрічному позові, повністю заперечивши на первісний за викладеними у позові [PERSON] підставами. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Так, [INFO] року помер [PERSON], про що слідує із свідоцтва про смерть останнього від 06.06.2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спірне майно: квартиру [ADDRESS] та автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер [NUMBER]. Як передбачено ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 6 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON], як батьки померлого та спадкоємці першої черги, в порядку ст. 1269 ЦК України подали приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] заяви про прийняття за законом спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04.10.2003 року на ім'я [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер [NUMBER]. Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру прав від 24.05.2011 року за [PERSON] було зареєстровано право власності і на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 20 травня 2011 року за реєстр. № 3274. З узгоджених між собою показань допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] достовірно вбачається, що позивач та [PERSON], не перебуваючи у шлюбі між собою, близько 20 років проживали однією сім'єю, аж до смерті [PERSON] Оскільки відповідачі за зустрічним позовом і самі зазначали суду про те, що їх син спільно проживав із [PERSON], суд, з урахуванням перелічених показань названих свідків, та беручи до уваги надане позивачем свідоцтво про поховання [PERSON] від 07.06.2014 року та квитанцію на ритуальні послуги щодо [PERSON] від 06.06.2014 року, доходить до висновку про те, що факт проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю без перебування у шлюбі знайшов своє підтвердження. Але положення СК України стали чинними з 01.01.2004 року, через що названий факт і підлягає встановленню судом лише з вказаного часу. Натомість, за змістом вимог ч.1 ст. 74 СК України сам по собі факт проживання вказаних осіб однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ще не означає виникнення права спільної сумісної власності на набуте [PERSON] майно за час спільного проживання з позивачем. Так, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Наполягаючи на первісному позові, сторона позивача послалася на те, що спірне майно було набуте за рахунок спільного сімейного бюджету [PERSON] та [PERSON] Проте погодитися з такими твердженнями не можна. Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В якості джерела придбання спірного автомобіля позивач в судовому засіданні зазначила на отриману нею, у зв'язку зі смертю її доньки, компенсацію. Натомість, на підтвердження вказаного позивач не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів, фактично обмежившись лише своїми поясненнями, а свідок [PERSON], розповівши суду про названу компенсацію, послалася при цьому на свою обізнаність щодо вказаного на [PERSON], сторона якої в суді не визнала таку обставину. При цьому суд критично ставиться до письмових пояснень [PERSON], про якого сторона позивача заявляла, як про свідка, оскільки вказані пояснення за змістом ст. 180 ЦПК України не є показаннями свідка, отже, не є допустимим доказом. Крім того, слід зазначити, що суду не було надано, навіть, жодного доказу про вартість придбаного на ім'я [PERSON] автомобіля. Також, як свідок [PERSON], так і інші свідки [PERSON] та [PERSON], допитані судом за клопотанням сторони позивача, лише посилалися на факт придбання під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] спірного майна, достовірно не вказуючи на джерела, з яких таке майно набувалося. Як слідує із узгоджених і пояснень сторін, і показань допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] спірна квартира ім'я [PERSON] була фактично придбана за 21000 доларів США. В якості джерела придбання спірної квартири [PERSON] послалася на заощаджені нею із [PERSON] під час їх спільного життя 14 000 доларів та на ще 7000 доларів США, подаровані їм як подружжю (безпосередньо під час купівлі-продажу спірної квартири) [PERSON] Натомість, такі пояснення належно не узгоджуються із іншими дослідженими доказами. Так, за показаннями ж свідка [PERSON], [PERSON] надала своєму сину та позивачеві 7000 доларів у борг. Але при цьому, названий свідок послалася на свою обізнаність щодо вказаного на [PERSON], який натепер помер, та на [PERSON], яка є безпосередньо зацікавленою в результатах розгляду цієї справи. За показаннями свідка [PERSON], [PERSON] подарувала своєму сину та [PERSON] 7000 доларів для придбання спірної квартири. При цьому, як вже зазначалося судом, свідок послалася на свою обізнаність щодо вказаного на [PERSON], сторона якої в суді не визнала таку обставину, заперечуючи проти цього. Отже, суд критично ставиться до вказаних показань [PERSON] та [PERSON] через відсутність їх достовірного підтвердження та неузгодженість між собою. Крім того, допитана судом свідок [PERSON] розповіла суду про запозичені нею у позивача 3000 доларів США, які були повернуті позивачу за вимогою останньої для придбання спірної квартири, як про це їй пояснювала сама [PERSON] При цьому суду не було надано і письмових доказів існування перелічених угод, які в силу положень ст. ст. 719 та 1047 ЦК України мусили були укладатися в письмовій формі. Як вбачається із узгоджених показань свідків [PERSON] та [PERSON], на придбання спірної квартири [PERSON] отримав гроші в розмірі 21000 доларів США від своєї матері. Така обставина не спростовувалася і свідком [PERSON] - колишньою невісткою [PERSON]. Крім того, вказані показання узгоджуються, як з поясненнями самих [PERSON] за їх зустрічним позовом, так і з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 20 травня 2011 року за реєстр. № 3272, з якого слідує, що [PERSON] продала належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS], за 168 000 гривень (в еквіваленті - 21000 доларів США). Як зазначалося вже судом, [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, теж посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 20 травня 2011 року за реєстр. № 3274. Оскільки зазначені договори купівлі-продажу квартир узгоджується з іншими зібраними доказами, в тому числі і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], та не суперечать встановленим фактичним обставинам справи, суд дійшов до висновку про те, що спірна квартира була придбана [PERSON] не із спільно набутих ним з [PERSON] коштів, а з коштів, належних [PERSON], які остання отримала від продажу 20 травня 2011 року своєї квартири за адресою: [ADDRESS], через що заявлені позивачем позовні вимоги в частині права власності на спірне майно задоволенню не підлягають. При цьому суд бере до уваги й той факт, що відповідно до інформаційної довідки від 25.11.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості на [PERSON] відсутні, а надана суду інформація з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми отриманих доходів [PERSON] та [PERSON] не спростовує вказаних висновків суду. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Отже, зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки право особистої приватної власності [PERSON] на спірну квартиру прямо слідує із укладеної угоди - договору купівлі-продажу квартири, теж посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 20 травня 2011 року за реєстр. № 3274, недійсність якого прямо не встановлена законом та який не було визнано недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: partial