Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.06.2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 06.06.2012 р. вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №670). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З 18.10.2018 р. вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, хоча і перебувають у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідач матеріальну допомогу не надає. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання неповнолітнього сина між ними не досягнуто. Тому, враховуючи, що усі обов`язки щодо утримання дитини позивач несе самостійно, відповідач не надає матеріальну допомогу, проте, він зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. При цьому, позивач вказала, що відповідач офіційно працює продавцем (Компанія EGLO) в ТРЦ Епіцентр. Його місячний заробіток становить більше ніж 15000 грн. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться, а тому позивач вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000 грн. Позивач вважає, що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення нормального, достатнього та гідного життя дитини, а також гармонійного розвитку. Ухвалою суду від 03 липня 2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Позивач пояснила, що вона перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2002 р. по теперішній час. Вказала, що нею подано до суду позов про розірвання шлюбу. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Син навчається у 1-му класі. При цьому, відповідач матеріальну допомогу не надає. Позивач зазначила, що її місячний дохід становить приблизно 10000 грн. при цьому, вона сплачує орендну плату житла в розмірі 8000 грн. Тому коштів, які вона отримує недостатньо для належного утримання, забезпечення нормального, достатнього та гідного життя дитини, а також гармонійного розвитку. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання неповнолітнього сина між ними не досягнуто. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, проте заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 3000 грн. на місяць вважає завищеним. Погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500 грн. щомісячно. Також вказав на те, що він приймає участь у вихованні сина. Син мешкає разом з ним по вихідних днях, що разом складає 8 днів на місяць. В цей час він витрачає кошти на утримання сина, купує йому продукти харчування та одяг. Крім того, відповідач вказав, що у нього на утриманні знаходиться мати - [PERSON] , яка є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК сер. КИЕ-1 , виданою 12.03.2002 р. №032812, яку відповідач надав суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає частковому задоволенню таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.06.2012 р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №670, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 10.08.2012 р. Встановлено, що станом на день розгляду справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, проживають окремо. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина між сторонами не досягнуто, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідач [PERSON] проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Коштів, які отримує позивач, недостатньо для належного утримання, забезпечення нормального, достатнього та гідного життя дитини, а також гармонійного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Син навчається у 1-му класі. При цьому, відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу не надає. Вказала на те, що її місячний дохід становить приблизно 10000 грн. при цьому, вона сплачує орендну плату житла в розмірі 8000 грн. Позивач вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000 грн., оскільки саме такий розмір аліментів, на думку позивача, буде достатнім для забезпечення нормального гідного життя дитини, а також гармонійного розвитку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, проте заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 3000 грн. на місяць вважає завищеним. Погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500 грн. щомісячно. Також вказав на те, що він приймає участь у вихованні сина. Син мешкає разом з ним по вихідних днях, що разом складає 8 днів на місяць. В цей час він витрачає кошти на утримання сина, купує йому продукти харчування та одяг. Крім того, відповідач вказав, що у нього на утриманні знаходиться мати - [PERSON] , яка є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК сер. КИЕ-1 , виданою 12.03.2002 р. №032812, яку відповідач надав суду. Суд звертає увагу на те, що будь-яких доказів на підтвердження розміру фактичних витрат на забезпечення дитини позивачем суду не надано. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження свого майнового стану, позивачем та відповідачем до суду також не надано. Судом встановлені обставини, що дають змогу для часткового задоволення позову. При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього сина сторін, враховуючи, що дитина проживає разом з позивачем, відповідач надає матеріальну допомогу нерегулярно, з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, враховуючи також те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial