Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачем [PERSON] 29.11.2010р. рішенням Канівського міськрайонного суду шлюб між стронами було розірвано і з того часу дитина проживає з позивачкою, яка її утримує матеріально, дбає про її стан здоров»я, фізичний, духовний та моральний розвиток. У позивачки є можливість вивозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення, а також з метою розширення кругозору дитини, ознайомлення з культурою інших народів, з метою підготовки до самостійного життя, оскільки її бабуся проживає в Автономній Республіці Крим та запрошує їх відвідати її. Батько дитини [PERSON] безпідставно не дає згоди на виїзд дитини за межі України, не наводячи жодних вагомих аргументів своєї відмови. Позивач вважає, що така позиція батька неповнолітньої [PERSON] - [PERSON], шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Посилаючись на ст.ст. 141, 150, 155 СК України позивач зазначає, що батьки мають рівні права та обов»язки щодо дитини, зобов»язані піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний, моральний розвиток та здійснювати свої права і виконувати обов»язки на грунті поваги до прав дитини, її людської гідності та не всупереч інтересам дитини. Позивач також вважає, що діючим законодавством України, зокрема ст. 313 ЦК України, положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», постановою КМУ України від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. З урахуванням викладеного, позивач просить надати дозвіл на виїзд дитини - [PERSON], [INFO], за межі України до Автономної Республіки Крим у період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року у супроводі матері [PERSON], [INFO]., без згоди батька [PERSON]. Крім того, просить суд покласти судові витрати, пов»язані з розглядом даної справи, на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, уточнивши їх тим, що на даний час правильним є прізвище відповідача не «[PERSON]», а «[PERSON]», яке він отримав після розірвання шлюбу, а саме змінив прізвище, яке після зміни стало - [PERSON]. Тому просить надати дозвіл на виїзд дитини - [PERSON], за межі України до Автономної Республіки Крим у зазначений в позовній заяві період у супроводі матері [PERSON], без згоди батька [PERSON]. Свої позовні вимоги додатково обгрунтувала тим, що Відповідач, крім того, що не приймає участі у вихованні дитини, не надає їй матеріальної допомоги, що змусило їй звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що Відповідач безпідставно не надає дозвіл на тимчасовий виїзд доньки позивача - неповнолітньої [PERSON] до Автономної Республіки Крим на відпочинок та оздоровлення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із заявами, в яких просить проводити розгляд справи за його відсутності, врахувавши його думку, а саме, що він позов не визнає та не надає дозволу на виїзд його доньки [PERSON] до Автономної Республіки Крим. Вважає, що донька не зможе там добре відпочити та оздоровитись, оскільки Росія «забрала» Крим та не повертає його Україні і тому він хвилюється за свою дитину та проти її виїзду в Крим поки між Україною та Росією не буде згоди. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради за дорученням - Костенко Н.Г., вважає позовні вимоги позивача [PERSON] обґрунтованими та такими, які підлягають до задоволення, оскільки відповідають інтересам дитини. Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 05.08.2008р. (а.с. 10) батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції 10.09.2011р. (а.с.9) після реєстрації шлюбу [PERSON] набула прізвище [PERSON]. Як вбачається із довідки виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області від 02.06.2015р. № 980 ( а.с. 45) [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні своєї матері [PERSON] та проживає разом з нею. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 12.11.2014р. (а.с. 40) [PERSON] змінив ім»я, про що 12.11.2014р. складено відповідний актовий запис № 19 - прізвище, власне ім»я, по батькові після державної реєстрації стало: [PERSON]. Відповідно до положень ст.ст. 141, 150, 155 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов»язки щодо дитини, зобов»язані піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний, моральний розвиток та здійснювати свої права і виконувати обов»язки на грунті поваги до прав дитини, її людської гідності та не всупереч інтересам дитини. Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», частиною 2 статті 4 якого передбачено, що оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. В той же час відповідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованою територією. Згідно ст. 4, 10 зазначеного Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється, в тому числі особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Отже, для поїздки позивача з дитиною до Автономної Республіки Крим необхідні документи, які передбачені для перетину кордону. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що позивач в судовому засіданні довела, що виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] на відпочинок за межі України, зокрема в Автономну Республіку Крим, відповідає інтересам дитини, оскільки має важливе значення та позитивний вплив на фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Позицію батька дитини - [PERSON], який відмовляє в наданні такого дозволу, суд вважає як такою, що суперечить інтересам дитини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та з врахуванням дати винесення рішення і можливої дати набрання ним законної сили, надати дозвіл на виїзд дитини у період з 12 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року. Суд також вважає, що на відповідача слід покласти сплату судових витрат по справі у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., що підтверджуються квитанцією від 05.05.2015р. (а.с. 1) та квитанцією № б/н від 05.05.2015р., стягнувши їх на користь позивача.

Outcome: partial