Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], який в процесі розгляду справи уточнила і просить стягнути з відповідача [PERSON] в її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], за період з 27 листопада 2017 року по січень 2019 року, в сумі 13 445,00 коп. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 12 грудня 2017 року Борщівським районним судом Тернопільської області видано судовий наказ №594/1350/17 про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання дочки, який перебуває на виконанні у Борщівському районному відділі ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, проте відповідач з 27 грудня 2017 року по січень 2019 року не сплатив жодних коштів на утримання доньки, у зв'язку з чим неустойка (пеня) за несплату відповідачем аліментів за вищевказаний період складає 27 880,28 грн. Однак, зважаючи на те, що сума неустойки (пені) не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по сплаті аліментів на дитину, з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за несплату аліментів у розмірі 100% заборгованості по сплаті аліментів, а саме в розмірі 13 445,00 грн. Ухвалою суду від 29 грудня 2018 року розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивачки Дейнюк М.П. позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, викликався шляхом направлення судової повістки разом з копією ухвали про відкриття провадження у справі та позовною заявою з копіями документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які ним було отримано. Відзиву на позовну заяву не подавав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого представник позивачки не заперечувала. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2017 року у справі № 594/1350/17 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину стягнуто з [PERSON], [INFO], жителя с.Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], в користь [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER], аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 листопада 2017 року. Судовий наказ набрав законної сили 26 грудня 2017 року. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Крім того, обов'язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповіднодо частин 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно правового висновку, викладеного упостанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Також у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] проведеного Борщівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 12 лютого 2019 року станом на 01 лютого 2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 13445 грн. Розмір встановлених щомісячних платежів становить: за грудень 2017 року - 888,50 грн.; за період з січня по червень 2018 року - 930,00 грн.; за період з липня по листопад 2018 року - 972,00 грн.; за грудень 2018 року - 1013,50 грн.; за січень 2019 року - 1014,50 грн. Суд погоджується з обчисленням пені у розмірі 13 445,00 грн., відповідно до наданого позивачкою розрахунку, оскільки він відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц, крім кількості днів прострочення сплати суми аліментів. Так, у позовній заяві позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за період з 27 листопада 2017 року по січень 2019 року включно. Тобто фактично позивачка просить стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів з моменту подачі заяви до набрання законної сили судового наказу від 12 грудня 2017 року у справі №594/1350/17 про стягнення аліментів на дитину. Тобто пеня нарахована позивачкою за період, коли відповідальність відповідача за несвоєчасну сплату аліментів не настала. Позовна вимога про нарахування пені з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів є безпідставною, оскільки дана відповідальність виникає з часу невиконання судового рішення про стягнення аліментів, яке можливе після набрання ним законної сили. Обов'язок щодо сплати аліментів у чітко визначеній сумі виникає у боржника з моменту набрання рішенням законної сили, а щодо платежу, який допущений до негайного виконання з моменту ухвалення рішення. Нарахування пені не може здійснюватись до моменту набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили, оскільки прострочення боржника не наступило з огляду на відсутність чітко визначеної суми стягнення у цей період. Як зазначалось вище, судового наказу від 12 грудня 2017 року у справі №594/1350/17 про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини [PERSON], [INFO], починаючи з 27 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття набрав законної сили 26 грудня 2017 року. Розраховуючи пеню за несвоєчасну сплату аліментів, позивачка розраховує її до набранням рішення законної сили, тобто за період в якому відсутня вина відповідача по несплаті аліментів у визначеній судом сумі. За таких обставин, вимога про стягнення пені за період з 27 листопада 2017 року по 26 грудня 2017 року до задоволення не підлягає, з огляду на те, що така нарахована позивачкою за період, коли відповідальність відповідача за несвоєчасну сплату аліментів не настала. Згідно ст.5 п.1 ч.3 ЗУ "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору, тому суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 180, 191, 196, 197 СК України та

Outcome: partial