Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментних платежів та додаткових витрат на дітей через умисне невиконання з 17 лютого 2011 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2012 року про стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про розмір і наявність обов'язку зі сплати яких йому достовірно відомо від державного виконавця, тому позивач, згідно зменшених позовних вимог, остаточно просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за несплату аліментів на дітей за період з 17 лютого 2011 року по 22 травня 2014 року в сумі 111762,79 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позов в остаточній редакції підтримали у повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Представник третьої особи Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 05 лютого 2015 року склала 50410,95 грн. і відповідач повідомлений письмово про наявність заборгованості і відповідальність за прострочення сплати аліментів, тому наявні підстави для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на дітей, а також клопотала про подальший розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні визнала обставини наявності заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду, проте не визнала розмір заборгованості, у зв?язку з тим, що він значно перевищує розмір самої заборгованості та не відповідає принципам розумності і справедливості, а сама заборгованість виникла через відсутність роботи і доходу у відповідача, тому просила суд зменшити розмір пені до розумних меж. В подальшому, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляд справи не подавала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як встановлено судом, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2000 року, який розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2011 року, що набрало законної сили 12 вересня 2011 року (а.с.5), та є батьками народжених у цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2012 року, яке набрало законної сили 06 лютого 2012 року, ухвалено стягувати щомісяця з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2011 року до повноліття дітей; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.17-18). На підставі вказаного рішення судом 07 лютого 2012 року виданий виконавчий лист № 2-1928/11 (2/0418/564/2012), пред'явлений стягувачем до виконання Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ 14 травня 2012 року за яким цього ж дня постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження (а.с.107, 106, 105). Разом з тим, станом на час розгляду даної справи аліментні зобов'язання в повному обсязі відповідачем не виконувались, а заборгованість не сплачувалась, про що свідчить довідка державного виконавця про сплачені суми на виконання судового рішення від 24 січня 2012 року, за даними якої станом на 05 лютого 2015 року заборгованість по сплаті аліментів на двох дітей становить за період з лютого 2011 року по 05 лютого 2015 року становить 50410,95 грн. (а.с.109). Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Слідуючи розясненням Пленуму Верховного Суду України, наданим в п. 22 постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд приймає до уваги, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Враховуючи наведену норму закону та положення ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», у встановлених фактичних обставинах справи суд дійшов висновку, що розрахунок державним виконавцем боргу достовірний і відповідає нормам чинного законодавства, а відповідач обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду, оскільки його представник приймав участь у розгляді справи про стягнення аліментів, а також зважаючи на те, що за виконавчим листом з заробітної плати відповідача за місцем його роботи в ТОВ "Еталон і Компанія" проводилися відповідні відрахування по березень 2013 року (а.с.96, 98, 103), проте не вжив заходів для своєчасної виплати аліментів, через що за своєї вини прострочив виконання свого обов'язку, а, відтак, згідно з ст. 196 СК України відповідач має сплатити на користь позивача пеню в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів. Доказів протилежного у відповідності зі своїми процесуальними обовязками за ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано та перед судом належними, допустимими та достовірними доказами не доведено існування істотних обставин, що виключають вину платника аліментів у їх несплаті. Суд з огляду на положення ст. 196 СК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в розрахунку розміру пені зважає на те, що аліменти повинні сплачуватися щомісячно, і пеня нараховується від суми несплачених аліментів за триваюче правопорушення за кожен день прострочення, однак не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а таке нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того, скільки днів прострочено до сплати повної суми заборгованості. При цьому, суд приймає до уваги, що прострочення боргу виникає з часу настання моменту платежу, який не здійснений, враховуючи, що обовязок сплати аліментів за визначений місяць виникає з першого числа наступного за цим місяця, тому саме з цього числа і належить нараховувати пеню. Враховуючи наведені норми закону, відсутність спору щодо розміру заборгованості, час пред'явлення виконавчого листа до виконання - 14 травня 2012 року, суд приходить до висновку, що у даній справі пеня підлягає нарахуванню за аліментними зобов'язаннями з 15 червня 2012 року по 22 травня 2014 року. Доказів відсутності вини відповідача у простроченні сплати аліментів, тобто виникнення заборгованості з незалежних від відповідача причин (наприклад, тяжка хвороба відповідача, несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками тощо), відповідач згідно зі своїм процесуальним обовязком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надав, не встановлено таких обставин і за розгляду справи. Зважаючи на наявні дані про сплачені суми аліментів, період прострочення, з огляду на те, що відповідачем правильність розрахунку не оспорена, інший розрахунок не представлений, доказів неправильності розрахунку, представленого позивачем не надано, суд приймає останній до уваги при визначенні розміру пені. Разом з тим, при вирішенні питання розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги матеріальний стан відповідача, який наразі доходів, з яких сплачувались би податки, не отримує і доказів наявності інших заробітків (доходів) матеріали справи не містять, наявність заборгованості по аліментам на утримання дітей в сумі 50410,95 грн., суд приходить до висновку, що з метою стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти, враховуючи вимоги ч.2 ст. 196 СК України розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 15 червня 2012 року по 22 травня 2014 року можливо зменшити до 70000,00 грн., що буде достатнім та співмірним для захисту прав позивача та враховуватиме можливості відповідача щодо реального виконання даного рішення суду. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial