Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 19 квітня 2008 р. померла [PERSON] мати позивача, та після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Дніпро, пров. Смарагдовий, буд. 20. [PERSON] (дівоче прізвище Філоненко) була одружена з [PERSON] (батьком позивача), проте 15 вересня 1953 р. шлюб між ними було розірвано. 15 жовтня 1953 р. [PERSON] одружилась з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія АФ № 233044, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1056. 04 вересня 1958 року [PERSON] було надано в безстрокове користування земельну ділянку №20 по провулку Смарагдовому загальною площею 450.0 кв.м. для будівництва індивідуального житловою одноповерхового будинку на право приватної власності житловою площею 34,98 кв.м. з кількістю кімнат 4, відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №1698 від 08 липня 1958 р. про виділення земельної ділянки, що підтверджується договором від 04.09.1958 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно. Як зазначається позивачем при зверненні до суду під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було побудовано житловий будинок з будівлями та спорудами, розташовані за адресою: м. Дніпро, пров. Смарагдовий, буд. 20, втім, ними не було здійснено оформлення права власності, що підтверджується інформаційною довідкою від КП «ДМБТ1» ДОР від 25.06.2018 р. за №8980, відповідно до якої станом на 31.12.2012 р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Смарагдовий, буд. 20, інвентаризація та реєстрація права власності на нерухоме майно не проводилась. 28 травня 1990 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії IV-КИ № 322385 видане Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська 13 червня 1990 р., актовий запис № 748). Після смерті чоловіка [PERSON] продовжувала проживати в будинку та вести господарство разом зі своїми дітьми. [PERSON] на день смерті постійно проживала разом із чоловіком та фактично вступила в управління спадковим майном після його смерті, а саме шляхом проживання та управління житловим будинком, що, на переконання позивача, дає підстави вважати [PERSON] такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] в силу ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.). [PERSON] належить Ѕ частина домоволодіння, як частка у праві спільної сумісної власності подружжя, та Ѕ частина домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] стали її донька [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) та позивач. [PERSON] після смерті матері 15 квітня 2008 р. звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця, у зв'язку з чим була відкрита спадкова справа за № 44594495, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 14359132, втім, [PERSON], яка померла 25 квітня 2013 р., за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину. Після смерті [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), яка була спадкоємцем [PERSON]Г та яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, проте, та життя не отримала свідоцтво про право на спадщину, залишився її чоловік [PERSON] та син [PERSON], які є її спадкоємцями та можуть заявляти вимоги щодо визнання права власності на частку у спадщині, що належала [PERSON] Позивач також у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись у вересні 2008 року з заявою до нотаріуса. Втім, 31 липня 2018 р. позивачу було відмовлено постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 19.04.2008 р., права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Смарагдовий, буд. 20. Процесуальні дії у справі були наступні: -ухвалою від 08.10.2018 про витребування доказів витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 15) актовий запис (в завіреній копії) про смерть [PERSON], [INFO], яка померла 15 квітня 2008 року; -ухвалою від 26.11.2018 витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 15) актовий запис (в завіреній копії) про смерть [PERSON], [INFO], яка померла 25 квітня 2013 року; -ухвалою 28.11.2018 витребувано у державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] спадкову справу (в завіреній копії) після смерті [PERSON], яка померла 19.04.2008; -ухвалою від 12.02.2019 витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори відомості щодо звернення [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 28.04.2013 та витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори спадкову справу (в завіреній копії) після смерті [PERSON], яка померла 28.04.2013; -ухвалою від 13.02.2019 витребувано з Другої дніпровської державної нотаріальної контори спадкову справу (в завіреній копії) після смерті [PERSON], яка померла 28.04.2013. У судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач не зявився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі в окремо наданих суду заявах повідомили про те, що, отримав позовну заяву, не заперечують проти позову, від спадщини відмовляються та висловили прохання про задоволення позову в повному обсязі. Дослідив докази, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, позивач є сином [PERSON], про що свідчить відповідне свідоцтво про народження (а.с. 8). 15.10.1953 р. [PERSON] (дошлюбне прізвище рос. мовою «Филоненко») взяла шлюб із [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки (а.с. 15 звор.) [PERSON] рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих №1698 від 08.07.1958 р. надана земельна ділянка по провул. Смарагдовому, №20 для будівництва житлового будинку розміром 8,0 х 9,0 кв.м житловою площею 34,98. 04 вересня 1958 р. [PERSON] було надано в безстрокове користування земельну ділянку №20 по провулку Смарагдовому загальною площею 450.0 кв.м для будівництва індивідуального житловою одноповерхового будинку на праві приватної власності житловою площею 34,98 кв.м. з кількістю кімнат 4 відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №1698 від 08 липня 1958 р. про виділення земельної ділянки, що підтверджується договором від 04.09.1958 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно (а.с. 12-14). Відповідно до акту відводу земельної ділянки від 29.07.1958 р. відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника [PERSON] за адресою: м. Дніпропетровськ, провул. Смарагдовий, буд. 20, загальною площею 450 кв.м був проведений в натурі (а.с. 15). Відповідно до відповіді на запит про надання інформації (а.с. 17) з КП «ДМБТІ» від 25.06.2018 реєстрація права власності та інвентаризація за адресою: м. Дніпропетровськ, провул. Смарагдовий, буд. 20, не проводилась. [PERSON] помер 28.05.1990 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 18). [PERSON] померла 19.04.2008 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Відповідно до даних з відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. 21) [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], з 23.06.1961 р. до дня смерті (19.04.2008), та з реєстраційного обліку не знята. Проживання [PERSON] за зазначеною вище адресою до дня смерті підтверджується також даними домової книги (а.с. 22-30). [PERSON] мала двох дітей: [PERSON] (позивач /а.с. 5/) та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]). Після смерті [PERSON] із заявами про вступ у спадщину звернулися [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями заяв у спадковій справі, витребуваної з Четвертої дніпровської нотаріальної контори. [PERSON] померла 28.04.2013, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, яке видано 29.04.2013 відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис №3042). Після смерті [PERSON] із заявою про вступ у спадщину до Другої дніпровської нотаріальної контори звернувся її чоловік [PERSON], який 22.11.2013 отримав свідоцтво про право на спадщину: спадщина, на яку воно видано, складається з домоволодіння №63 з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Дніпропетровську, вулиця Котляревського, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25.10.2006 року, реєстр №3-3443, зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ 23.11.2006 року, реєстраційний номер 10187807. Зазначене підтверджується згаданим свідоцтвом, копія якого надана у витребуваних судом матеріалах спадкової справи. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 31.07.2018 (а.с. 20) [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] (відповідач -1) на підставі довіреності, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння №20 по провул. Смарагдовому у м. Дніпро після смерті [PERSON], померлої 19 квітня 2008 року, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності на спадкове майно. Розвязуючи позовну вимогу, суд керується наступним. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом в цій справі встановлено, що житловий будинок був збудований у 1958 році (а.с. 33). У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 4 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачені постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 р. "Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх" (ЗП УРСР, 1944 р., ст. 6).\~ Відтак, померлі [PERSON] та [PERSON], збудував у 1958 році житловий будинок, набули статусу співвласників житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року набули право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Оскільки [PERSON] помер 27.05.1990, є слушними доводи позивача щодо того, що спадщина після його смерті відкрилася під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, відповідно до статті 549 якого передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. [PERSON] на день смерті постійно проживала разом із чоловіком та фактично вступила в управління спадковим майном після його смерті шляхом проживання та управління житловим будинком, що дає підставу вважати [PERSON] такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] в силу ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року та у звязку з чим [PERSON] належить Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як частка у праві спільної сумісної власності подружжя в силу ст. 22 КпШС, та Ѕ частина домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК). Таким чином, оскільки будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР) і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований, проте, спадкоємець (позивач) не може оформити належне йому право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] відповідно до вимог чинного на даний час законодавства з підстав, зазначених у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (постанова нотаріуса від 31.07.2018 р.), для суду з метою захисту прав позивача (ст. 55 Конституція України), який обрав спосіб захисту прав, передбачений законом (ст. 16 ЦК), вбачаються підстави для визнання того, що спірний житловий будинок є обєктом права власності та спадковим майном, а також про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцем (позивачем) права власності на цей будинок у порядку спадкування за законом після померлої 19.04.2008 р. матері [PERSON] Втім, суд не погоджується із розміром частки, на яку в порядку спадкування за законом має право позивач, як спадкоємець першої черги, та про яку заявлено позовну вимогу. При цьому суд керується наступним. У першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки\~(ч.\~1\~ст.\~1261\~ЦК України).\~ Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (ч. 2 ст. 1267 ЦК України). Суду не було надано доказів про зміну розміру частки у спадщини когось із них (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування в даній справі відсутні. Як встановлено судом, [PERSON] мала двох дітей: [PERSON] (позивач) та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]). [PERSON] прийняла спадщину після померлої матері [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори 15.10.2008 р. (ч. 1 ст. 1269 ЦК), втім, [PERSON] за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину - правовстановлюючий документ, офіційно і безперечно підтверджує наявність права власності на майно, що переходить у спадок. Отримання цього документа є правом спадкоємців, які можуть просити нотаріуса видати свідоцтво, але отримання даного свідоцтва не становить обовязок спадкоємця (ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Якщо спадщину прийнято спадкоємцями відповідно до вимог закону, відсутність свідоцтва про право на спадщину не тягне за собою втрату цього права.\~ Таким чином, після смерті [PERSON] саме до її спадкоємців перейшло право на ту частину спадщину, яку вона (тобто [PERSON]В.) прийняла шляхом подання відповідної заяви від 15.10.2008 р. після смерті матері [PERSON] Як встановлено судом спадкоємцем після смерті [PERSON], померлої 28.04.2013, є її чоловік [PERSON], який звернувся із відповідною заявою 19.16.2013 до нотаріальної контори про вступ у спадщину, підтвердив своїм підписом про обізнаність щодо того, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, що прийняття спадщини має місце у відношенні всього спадкового майна, що він не може прийняти одну частку спадщини, а від іншої відмовитись. Матеріли спадкової справи, яка витребувана судом з Другої дніпровської державної нотаріальної контори, не містять доказів щодо наявності інших спадкоємців після смерті [PERSON] Заявою від 22.11.2013 [PERSON] просив видати свідоцтво про право на спадщину після померлої дружини [PERSON], та таке свідоцтво ним було отримано, що підтверджується матеріалами спадкової справи, витребуваної з Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Відповідно до згаданого свідоцтва про право на спадщину спадщина, на яку воно видано, складається з: домоволодіння №63 з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Дніпропетровську, вулиця Котляревського, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25.10.2006 року, реєстр №3-3443, зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ 23.11.2006 року, реєстраційний номер 10187807. З огляду на вищенаведене, та, враховуючи, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, та прийняття спадщини допускається у відношенні всього спадкового майна, саме до [PERSON], як спадкоємця померлої [PERSON], перейшло право на ту частку у спадщині, яку вона (тобто [PERSON]В.) прийняла шляхом подання відповідної заяви від 15.10.2008 р. після смерті матері [PERSON], тобто на Ѕ частину житлового будинку №20 по провул. Смарагдовому у м. Дніпро з будівлями та спорудами. Відтак, частки у спадковому спірному майні розподіляються між спадкоємцями наступним чином: [PERSON] Ѕ, [PERSON] - Ѕ . Відсутність у [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на житлового будинку №20 по провул. Смарагдовому у м. Дніпро не свідчить про втрату право на це майно у [PERSON] Щодо зазначення відповідачів в окремо наданих суду заявах від 06.02.2019 про відмову від спадщини, то зазначена відмова від спадщини не може бути прийнята судом, оскільки заявлена не в компетентному на прийняття відмови від спадщини органі: згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Що стосується позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], то ані [PERSON] (онук померлої [PERSON]Г.), ані [PERSON] (онук померлої [PERSON]Г.) не є належними відповідачами в цій справі. \~Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48\~ЦПК України). \~Позов може бути пред'явлений до кількох відповідачів (ч. 1 ст. 50 ЦПК України). Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: \~1) предметом спору є їхні спільні права чи обов'язки; \~2) права і обов'язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави;\~ 3) предметом спору є однорідні права й обов'язки (ч. 2 стаття 50 ЦПК України). Проживання [PERSON] та реєстрація його місця проживання в установленому законом порядку в житловому будинку, право на який в порядку спадкування за законом після померлої матері має позивач [PERSON] (батько відповідача - 1), та з приводу якого має місце звернення до суду із даним позовом, не є безумовною підставою для віднесення його, тобто [PERSON], до кола відповідачів. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження\~(17 квітня 2018 року [PERSON] Верховного\~Суду у\~справі\~№ 523/9076/16-ц,\~провадження №\~14-61цс18,\~ЄДРСРУ №\~73469613). Належними відповідачами\~у даній\~справі не\~можуть бути онуки померлої [PERSON] за умови наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] ([PERSON] та [PERSON]В.), оскільки вони (тобто відповідач 1 та відповідач - 2) не є суб'єктами спірних матеріально-правових відносин та не мають обов'язків, які з них випливають. Оскільки позов задоволено частково, судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1/2).

Outcome: partial