Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочину недійсним. В позові вказала, що вона з 09.06.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON]»ю Русланівну, [INFO]. Під час шлюбу за спільні кошти ними було придбано різне майно, що є їх спільною сумісною власністю, в тому числі і автомобіль марки Toyota Camry 2008 року випуску державний номерний знак [NUMBER], сірого кольору, номер кузова JTNBE40К903185145. Автомобіль був придбаний спільно з [PERSON] та оформлений за спільною згодою подружжя на ім»я останнього. У звязку з тим, що останнім часом їх спільне життя з [PERSON] не склалося, і фактично з 09.09.2015 року вони перестали вести спільне господарство, місце знаходження їх спільно придбаного автомобіля їй невідоме, вона вирішила поділити майно, що є їх спільною сумісною власністю. Однак, їй стало відомо, що 18.09.2015 року вищевказаний автомобіль було знято з обліку для реалізації та цього ж дня на підставі довідки-рахунку було перереєстровано на нового власника, яким став батько її чоловіка - [PERSON] Позивачка стверджує, що згоди на відчуження вищевказаного автомобіля, який є їх спільною сумісною власністю вона не давала, а тому прохає суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Toyota Camry 2008 року випуску державний номерний знак [NUMBER], сірого кольору, номер кузова JTNBE40К903185145 укладений 18.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON], та стягнути на її користь судові витрати. В ході розгляду справи позивачка збільшила свої позовні вимоги, а саме крім вказаної просила суд також визнати спірний автомобіль, спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в жодне з судових засідань не з»явилися. Їх представник за договором доручення (а.с.24-25) [PERSON] проти позову заперечує посилаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний хоча і в період шлюбу, але за кошти відповідача, тому він не являється обєктом спільної сумісної власності. Представник регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області до складу якого входить залучений до участі в справі в якості третьої особи територіальний сервісний центр 5343 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення ( а.с.69). З»ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено, що 9 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с.10). 28.08.2007 року у них народилася дочка [PERSON]»я Русланівна, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Судом також встановлено, і проти цього не заперечує представник відповідача, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] був придбаний автомобіль марки Toyota Camry 2008 року випуску державний номерний знак [NUMBER], сірого кольору, номер кузова JTNBE40К903185145, який оформлено на [PERSON] В ході розгляду справи, суду не надано доказів того, що вказаний автомобіль був придбаний [PERSON] за особисті кошти, а тому враховуючи викладене, суд вважає, що вищевказаний автомобіль перебував у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Через погіршення сімейних відносин подружжя перестало вести спільне господарство та 12 січня 2016 року шлюб між ними було розірвано за рішенням Лубенського міськрайонного суду, яке набрало законної сили 26.01.2016 року (а.с.80). За повідомленням територіального сервісного центру №5343 від 15.12.2015 року вказаний транспортний засіб був перереєстрований 18.09.2015 року на нового власника [PERSON] за довідкою-рахунком серія ААЕ № 358355 за принципом єдиного вікна (а.с.14, 28). Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим Постановою КМУ від 11 листопада 2009 року № 1200, визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки. Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу "вартість" вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку). Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, суд дійшов висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Судом також встановлено і проти цього не заперечує представник відповідачів, що відчуження спірного автомобіля було здійснено без згоди позивачки. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. За ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Однак відповідно до ч.1 та 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину встановленої законом не має наслідком його недійсності, крім випадків встановлених законом. Законодавством не встановлено недійсність правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя. В Постанові Верховного Суду України від 8.04.2015 року у справі №6-7цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів зазначено, що при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсним правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім»ї майна. Однак, така вимога позивачкою до відповідача [PERSON] в даному позові не предявлялася. Враховуючи вищевикладене, позов в частині визнання спірного автомобіля спільним сумісним майном подружжя підлягає задоволенню, а в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля між [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що порушення права позивачки сталося з вини відповідача [PERSON] з цього відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial