Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна. Обгрунтовуючі позовні вимоги, посилається на те, що її дочка [PERSON] у 2001 році мешкала у цивільному шлюбі з [PERSON] Від шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. З 2004 року [PERSON] мешкала у цивільному шлюбі з [PERSON] Від шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] померла. Онуки позивачки [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею, вона займається їх утриманням та вихованням. Батьки дітей з донькою не проживали після народження дітей, моральної та матеріальної допомоги на утримання дітей не надавали і не надають, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не цікавляться життям своїх дітей, станом їх здоров'я. Одночасно з позбавленням відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], позивачка просить призначити її опікуном над ними та стягувати з відповідачів на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частки з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд винести рішення про задоволення позову. В останнє судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Голінко І.І. в письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги, та вважав доцільним їх задовольнити, що буде відповідати інтересам дітей та буде забезпечувати безпеку їх життю і здоров'ю. Від третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради на адресу суду надійшов висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Дослідивши матеріали та обставини справи, письмові докази, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьком дитини відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2003 року, записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. [INFO] народився [PERSON], батьком дитини відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області від 26 липня 2010 року, записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. [INFO] мати неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 19.12.2015р. Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, що підтверджується наявними в матеріалах справи і дослідженими судом письмовими доказами, які ніким не оспорювались. Відповідно до висновку Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 19.10.2016 року № 04-11-815, відповідачі [PERSON] та [PERSON] свідомо нехтують своїми обов'язками, ухиляються від виховання, не проявляють щодо дітей батьківської турботи, не цікавляться їх життям та здоров'ям, не утримують матеріально. Відповідач [PERSON], зокрема, оформив нотаріально засвідчену заяву, в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та призначення позивачки опікуном над дитиною. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дітей на даний час здійснює бабуся [PERSON] Тому, служба вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], та відповідача [PERSON] - відносно його сина [PERSON], [INFO]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання нею батьківських обов'язків, тим самим не оспорює наявних підстав для позбавлення їх батьківських прав. Частиною 1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" та ч.ч. 1-3 ст.150 СК України передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні на підставі досліджених доказів було встановлено судом достатньо підстав, що свідчать про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON] відповідно, не піклуються ними, не займаються їх вихованням, не забезпечують належними умовами для проживання та розвитку, тому з огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено доказами факт винної поведінки з боку відповідачів, батьків малолітніх [PERSON] та [PERSON] щодо ухилення відповідачів від виконання ними своїх батьківських обов'язків. З урахуванням переліченого та з метою захисту інтересів дітей, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] шляхом позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] відповідно. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі змісту ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України та приходить до висновку про можливість стягнення аліментів на користь позивача на утримання кожної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя по справі №2-1412/06 від 01.06.2006 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2006 р. і до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають зі своєю бабусею [PERSON] та перебувають на її матеріальному забезпеченні, нею створені всі належні умови для створення необхідних побутових умов для проживання дітей, їх психологічного та морального розвитку. Суд такими чином вважає, враховуючи викладене, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитини [PERSON] повноліття В свою чергу з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. На підставі ст. 58 Сімейного Кодексу України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сироти або позбавлені батьківського піклування. Згідно з ч.3 ст. 60 цього Кодексу, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, хоча суд й прийшов до висновку про позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проте на час розгляду справи малолітні [PERSON] та [PERSON] не набули статусу дитини позбавленої батьківського піклування, подання органу опіки та піклування відсутнє. З урахуванням наведеного суд вважає вимоги [PERSON] про призначення її опікуном над малолітніми [PERSON] та [PERSON] передчасними, тому відмовляє в задоволенні зазначених вимог. Разом з тим, враховуючи досліджені в судовому засідання докази, як то, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають зі своєю бабусею [PERSON], перебувають на її матеріальному забезпеченні, нею створені всі належні умови для створення необхідних побутових умов для проживання дітей, їх психологічного та морального розвитку, тому суд вважає за можливе залишити малолітніх [PERSON] та [PERSON] їх бабусі [PERSON], для подальшого вирішення питання про встановлення над ними опіки. Згідно п.1 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial