Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що будинковолодіння по вул.Л.Українки, 35 в с.Буців Мостиського району Львівської області відносилося до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на 15.04.1991 року у ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина голови двору, [PERSON] - невістка, а позивача [PERSON] дружина, та він, позивач [PERSON] Стверджує, що [PERSON], його дружина хоч була і зареєстрована станом на квітень 1991 року в даному колгоспному дворі, однак там проживала лише рік після одруження з ним, позивачем [PERSON], а тому втратила на частку у такому, при цьому жодної участі у веденні господарства не брала. Зазначає, що 28.03.1994 року помер [PERSON], який за життя своїм майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги спадкування майна [PERSON], які прийняли спадщину, що відкрилася внаслідок його смерті, є дружина [PERSON] та він, позивач [PERSON], син спадкодавця, які вступили в управління спадковим майном (ст.549 ЦК 1963 року). Вважає, що кожен з них успадкував спадщину в рівних частках, тобто по 1/6 (1/3 від 1/2) частці спірного будинковолодіння та такі стали власниками по 3/6 (1/6+1/3) частини будинковолодіння, що знаходиться по вул.Л.Українки, 35 в с.Буців Мостиського району Львівської області. Вказує, що 15.10.2015 року померла [PERSON], яка за життя своїм майном (3/6 частин спірного будинковолодіння) також не розпорядилась. Спадкоємцем першої черги майна [PERSON] є він, позивач [PERSON], оскільки на час смерті спадкодавця проживав разом з нею у спірному будинковолодінні (ч.3 ст.1268 ЦК України), а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] Стверджує, що став власником в цілому спірного будинковолодіння (3/6+3/6=1/1), однак оформити право власності на таке в позасудовому порядку не взмозі, оскільки на вказане будинковолодіння відсутні правовстановлюючі документи. З огляду на вищенаведене просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, позивачем [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння, що знаходиться по вул.Л.Українки, 35 в с.Буців Мостиського району Львівської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд слухати справу у його відсутності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги свого довірителя підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачка [PERSON] була своєчасно і належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, однак в суд не зявилася і не повідомила про причину своєї неявки, а також не надіслала клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте надіслав копію спадкової справи за №205/04 заведеної внаслідок смерті [PERSON], котрий помер 28.03.1994р. та просить справу слухати у його відсутності. У ч.2 ст.197 ЦПК України зазначено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до змісту ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що будинковолодіння по вул.Л.Українки, 35 в с.Буців Мостиського району Львівської області відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була [PERSON], а членами такого [PERSON], [PERSON] та позивач [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будиноковолодіння) в рівних частках мали [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивач [PERSON], тобто кожен на 1/4 частину будинковолодіння по вул.Л.Українки, 35 в с.Буців Мостиського району Львівської області. 28.03.1994 року помер [PERSON]. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном, в тому числі частиною спірного будинковолодіння, на яку такий мав право як член колгоспного двору, не розпорядився. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004року. А у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила Цивільного кодексу Української РСР, в тому числі щодо прийняття спадщини. У відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року діями, що свідчать про прийняття спадщини, визнаються фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном або подання ним в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] спадщину (в тому числі 1/4 частину спірного будинковолодіння, яка належала спадкодавцю як члену колгоспного двору) прийняла спадкоємець першої черги спадкування за законом - [PERSON], дружина спадкодавця (згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963року), оскільки така звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в Мостиську державну нотаріальну контору та отримала 14.05.204 року відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується представленою копією спадкової справи №205/04, заведеної після смерті [PERSON]. [PERSON], як вважає суд, стала власником 1/2 (1/4+1/4 =2/4 (1/2)) частини спірного будинковолодіння, що знаходиться за адресою с.Буців, вул Л.Українки, 35, Мостиського району. 15.10.2015 року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] Спадкове майно становить 1/2 частини вищезазначеного будинковолодіння (1/4 частина, на яку мала право, як член колгоспного двору + 1/4 частина, яку успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]І.). У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. У ч.3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі 1/2 частинами спірного будинковолодінням не розпорядилася. Спадкове майно успадкував у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець першої черги спадкування за законом позивач [PERSON], син спадкодавця, котрий, як вважає суд, став власником 3/4 частини спірного будинковолодіння (1/2 частина після смерті матері [PERSON] + 1/4 частина, на яку мав право, як член колгоспного двору). Вказані обставини підтверджуються: копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON]; копією спадкової справи, заведеної внаслідок смерті [PERSON], з якої вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON]; копією паспорта позивача [PERSON]; копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 07.06.1994 року, з якого відомо, що головою колгоспного двору по вул..Л.Україник, 35 в с.Буців Мостиського району була [PERSON]. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про задоволення позовну повністю і визнання за ним права власності на спірне будинковолодіння вцілому, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається із довідки виданої відповідачем - [PERSON] сільською радою Мостиського району від 24.03.2016 року за №350,- згідно записів із по господарської книги№3 по селу Буців станом на 1991-1995 року господарство відносилось до колгоспного двору та станом на 01.04.1991 року в с.Буців, по вул..Л.Українки, 35 Мостиського району були зареєстровані: [PERSON], [INFO] (помер 28.03.1994 року); [PERSON], дружина, [INFO]; [PERSON], син, [INFO] та [PERSON], невістка, [INFO] Суд критично ставиться до тверджень позивача [PERSON] щодо задоволення його позовних вимог вцілому, оскільки такі спростовуються вищенаведеними та безпосередньо дослідженими доказами по справі, а тому позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме визнання за позивачем права власності на спірне будинковолодіння в розмірі 3/4 ідеальних частин. Суд не приймає заяви представника відповідача [PERSON] сільської ради Мостиського району від 31.10.2017 року за №02.27-796 про не заперечення проти позову, поданого позивачем [PERSON] щодо визнання права власності на будинковолодіння вцілому, оскільки така суперечить закону, порушує права, свободи та інтереси відповідачки [PERSON] та спростовується наявними доказами по справі. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спадкове майно не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом. Разом з тим, позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити своїх спадкових прав, зокрема не може оформити право власності на будинковолодіння, оскільки на таке відсутні правовстановлюючі документи. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.59-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Із ст.213 ЦПК України відомо, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 3/4 ідеальних частини будинковолодінні, що знаходиться по вул.Л.Українки, 35 в с.Буців Мостиського району Львівської області. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Оскільки позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення за №131061 від 03.10.2013 року, то його слід звільнити від сплати судового збору та такий компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial