Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

В червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - позивач) в особі представника Оксанич Р.В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] в рахунок задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №39.29-50/231к від 23.05.2006 року в сумі - 289 945,16 доларів США, що еквівалентно - 7 305 249 гривень 78 коп. за курсом Національного банку України станом на 05.05.2016 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовав тим, що 26 травня 2006 року між сторонами було укладено Договір кредиту позики, за яким відповідач отримала валютні цінності в сумі - 216 000 доларів США та зобов'язався їх повернути банку не пізніше 23 травня 2016 року. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS]. Відповідач порушив умови договору та припинив виплату та погашення кредитних зобов»язань, тому позивач направив йому вимогу про дострокове погашення суми заборгованості по кредиту та відсотками за його користування. Оскільки відповідач вказану вимогу проігнорував, тому позивач звернувся до суду із даним позовом та серед іншого просив встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, але направив суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зважаючи на пропуск банком строків позовної давності при подачі вказаного позову до суду. Зокрема, останній платіж по кредиту відповідачем було проведено 23.10.2012 року, тому саме з цього часу почав відлік строк позовної давності, тобто строк з якого банк дізнався про порушення свого права. Між тим, вказаний позов до суду було подано лише в червні 2016 року. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Так, 23 травня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № №39.29-50/231к, за умовами п.1.1 якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі - 216 000 доларів США, на придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на строк до 23.05.2026 року, із сплатою процентів в розмірі 12,05 % річних (а.с.16-18). Крім того, за п.4.2 кредитного договору, за порушення терміну здійснення сплати комісії, процентів або строків повернення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. З умовами п.п.3.3.8, 3.3.9, 3.3.10 вказаного договору відповідач зобов»язався повернути вказану суму кредиту, сплатити нараховані відсотки, можливі штрафні санкції та виконати інші зобов»язання за договором. На виконання умов кредитного договору банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 216 000 доларів США, але відповідач свої зобов»язання за кредитним договором в повному обсязі не виконує та погашати платежі перестав. Відповідно до ст.ст.1049,1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, що встановлені договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23.05.2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS], що передбачено п.1.1 його умов(а.с.10-12). За умовами п.4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов»язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Вимогами п.4.6.2 вказаного договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед іншого через звернення стягнення на підставі рішення суду шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження на умовах та в порядку, викладеному в ст.. 38 Закону України «Про іпотеку». Як зазначено у позові, то внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань станом на 05.05.2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі - 289 945,16 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі - 191 517,82 доларів США, що еквівалентно 4 825 345,29 грн., по сплаті процентів в сумі - 74 400,46 доларів США, що еквівалентно сумі - 1874 540,05 грн. та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту - 9924,67 доларів США та процентів - 14 102,21 доларів США. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За умовами частин 2.3 ст.35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснити свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричини знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. У п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. При цьому, за умовами договору іпотеки (п.6.2), що погоджений сторонами усі повідомлення за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовому вигляді та надіслані рекомендованим листом, … за зазначеним адресом сторони. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв»язку одержувача. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні вимогою від 08.06.2016 року банк вимагав від відповідача усунути порушення по виконанню зобов'язань за Кредитним договором та сплатити заборгованість за кредитним договором достроково у повному обсязі. Одночасно банк попередив [PERSON] про можливе звернення стягнення на предмет забезпечення у встановленому законом порядку (а.с.15). Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, а договором іпотеки передбачено право нового кредитора - позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачу. Між тим, п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). За наведених у цій справі позовних вимог вбачається, що загальна сума заборгованості за Кредитним договором станом на 05.05.2016 року складає - 289 945,16 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі - 191 517,82 доларів США, що еквівалентно 4 825 345,29 грн., по сплаті процентів в сумі - 74 400,46 доларів США, що еквівалентно сумі - 1874 540,05 грн. та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту - 9924,67 доларів США та процентів - 14 102,21 доларів США. В той же час, в судовому засіданні стороною відповідача було заявлено про застосування позовної давності до усіх заявлених вимог. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.3 ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, у відповідності до ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до стягнення неустойки (штрафу, пені). Як встановлено судом із вказаним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду 16.06.2016 року, а тому розмір заборгованості з визначення пені (неустойки) слід вирахувати з 16.06.2015 року по 16.06.2016 року, тобто в межах 12-ти місяців, що передують зверненню до суду із цим позовом. В той же час, в розрахунку заборгованості з визначення усіх видів заборгованостей за усі періоди, в таблиці відсутні графа «пеня», а тому перерахувати її розмір за вказаний період не видається можливим. При цьому, представник позивача, не з»явившись в судове засіданні та не маючи бажання у відповідності до вимог ст..10, 60 ЦПК України доводити перед судом розмір пені та правильність її нарахування, не дає суду можливості визначити її розмір взагалі. За таких обставин, суд самостійно не в змозі визначити розмір пені за вказаний період, а тому розрахунок заборгованості по ній в загальному розмірі зазначено не буде. З врахуванням зменшення суми боргу за кредитом у зв»язку з виключенням сум пені станом на 05.05.2016 року суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Застосування позовної давності до усіх вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в даному випадку є недопустимим, оскільки жодних підстав для необхідності її застосування в розумінні вимог Глави 19 ЦК України представником відповідача не доведено. Інші доводи відповідача не спростовують правомірності вимог позивача про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за договором позики належним чином не виконала, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку, що слід звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №39.29-50/101і від 23.05.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстровано в реєстрі за №1744, а саме на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON],в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк (код ЄДРПОУ 00039019) за кредитним договором №39.29-50/231к від 23.05.2006 року в сумі - 265918 доларів США 286 центів, що еквівалентно - 6 699 885 гривень 79 коп. за курсом Національного банку України станом на 05.05.2016 року, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком як Іпотекодержателем від свого імені на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження вказаного предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на момент продажу, на умовах та в порядку, викладеному в ст.. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім та визначені судом пропорційно суми боргу, які складаються з судового збору в розмірі - 100 498 гривень 28 коп.

Outcome: partial