Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Гончар Л.В., звернулась до суду 23.10.2020 з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з часу подання позову і до повноліття дитини. Та аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] [INFO] , в розмірі 5000 грн., починаючи стягнення з часу подання позову і до закінчення [PERSON] навчання у Національного університету Харчових технологій в м. Києві на факультеті контроль та безпека харчових продуктів, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. Допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. А також, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на правову допомогу адвоката. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] 29 липня 2000 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. На час звернення до суду з даним позовом про стягнення аліментів, було подано окремий позов про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Від вказаного шлюбу [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 05 квітня 2017 року та про що зроблено відповідний актовий запис №961. [INFO] від вказаного шлюбу народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 05 квітня 2017 року та про що зроблено відповідний актовий запис №1051. На даний час сторони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом та бюджетом, діти проживають з матір`ю та перебувають лише на її матеріальному утриманні. [PERSON] від виконання батьківських обов`язків ухиляється, не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, добровільно матеріальної допомоги на утримання та оздоровлення дітей не надає. [PERSON] 2015 року народження на час звернення до суду виповнилось 5 років, відвідує дитячий садочок №81. [PERSON] 2002 року народження на час звернення до суду виповнилось 18 років, навчається в Національному університеті Харчових технологій в м. Києві на факультеті контроль та безпека харчових продуктів на 1 курсі. Посилаючись на ст. 180, 150 СК України, зазначають, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Син [PERSON] відвідує дитячий садочок №81, крім того [PERSON] відвідує курси з підготовки до школи, вартість яких складає 600 грн. на місяць та заняття з футболу в спортивному комплексі « Манеж », вартість яких складає 400 грн. на місяць. Мати самостійно сплачує платежі за послуги житлово-комунального господарства квартири, де вони проживають спільно з дітьми: оплата електроенергії - приблизна сума за 1 місяць становить 210 грн. та підтверджується рахунком, виставленим ТОВ «ЧЕРКАСИЕНЕРГОЗБУТ»; оплата за управління багатоквартирним будинком - приблизна сума за 1 місяць становить 390 грн. та підтверджується рахунком, виставленим ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Дільниця 24»; оплата за вивезення побутових відходів - приблизна сума за 1 місяць становить 40 грн. та підтверджується рахунком, виставленим ТОВ «Управлінська компанія «Нова якість» Благоустрій»; оплата за вивезення твердих побутових відходів - приблизна сума за 1 місяць становить 73 грн. та підтверджується рахунком, виставленим КП «Черкаська служба чистоти»; оплата водопостачання та водовідведення - приблизна сума за 1 місяць становить 245 грн. та підтверджується рахунком, виставленим КП «Черкасиводоканал»; оплата послуг з опалення - приблизна сума за 1 місяць становить 1500 грн. в опалювальний сезон; оплата за газ - приблизна сума за 1 місяць становить 130 грн. та підтверджується рахунком, виставленим ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ». Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. [PERSON] є працездатною особою, не має будь яких вад або проблем із здоров`ям, не має непрацездатних осіб на утриманні, має, на скільки відомо позивачці, мінливий дохід. У власності [PERSON] , перебуває 2 елітних автомобілі: автомобіль марки Jeep patriot 2007 року, зеленого кольору, реєстраційний номерний знак [NUMBER] - вартістю приблизно 8 000 дол. США; автомобіль марки Jeep cheroke 2019 року, чорного кольору, реєстраційний номерний знак [NUMBER] - вартістю приблизно 20 000 дол. США. Оскільки, [PERSON] має мінливий дохід вважає за доцільне стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина [PERSON] 2015 року народження у розмірі 4 000 грн. Дочка [PERSON] 2002 року в 2020 році поступила на 1 курс Національного університету Харчових технологій в м. Києві на факультет контроль та безпека харчових продуктів. За необхідності та оспорення батьком навчання доньки, буде надано довідку з Національного університету Харчових технологій в м. Києві про підтвердження там навчання [PERSON] , оскільки на час звернення до суду надання довідки утруднюється введеним карантином у зв`язку з COVID-19. Донька потребує матеріальної допомоги, оскільки необхідним є забезпечення навчальними матеріалами, одягом, харчуванням, оплата транспортних послуг. Оскільки, [PERSON] має мінливий дохід вважає за доцільне стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання доньки [PERSON] , яка продовжує навчання 2002 року народження у розмірі 5 000 грн., а тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач вказує, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/6 частки від його доходів на кожну дитину, оскільки його матеріальне становище не надає йому можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі, якому просить позивач, т.я. він буде обтяжливим для нього. Також вказав, що в силу ст. 202 СК України, має обов`язок по утриманню своєї матері, яка є пенсіонером та має низку хронічних захворювань і з якою він разом проживає. Окремо звернув увагу, що твердження позивача про те, що він не надає матеріальної допомоги на утримання дітей не відповідають дійсності, оскільки він сплачує комунальні платежі за квартиру, в якій проживає позивач та їх діти, сплатив за гуртожиток за рік [PERSON] , здійснював платежі за дитсадок [PERSON] , тощо. Окремо звернув увагу суду на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження деяких обставин викладених у позовній заяві. 02.02.2021 представником позивача подано відповідь на відзив. 12.02.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на правову допомогу та сплачені в якості авансового внеску в розмірі 3000грн., що підтверджується відповідним касовим ордером. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 1/6 частки від його доходів на кожну дитину, посилаючись на обставини викладені у наданому ним відзиві та запереченнях на відповідь на відзив та доданих до них доказів. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] 29 липня 2000 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Від вказаного шлюбу [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 05 квітня 2017 року та про що зроблено відповідний актовий запис №961. [INFO] від вказаного шлюбу народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 05 квітня 2017 року та про що зроблено відповідний актовий запис №1051. На даний час сторони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом та бюджетом, діти проживають з матір`ю та перебувають лише на її матеріальному утриманні. [PERSON] 2015 року народження на час звернення до суду виповнилось 5 років, відвідує дитячий садочок №81. [PERSON] 2002 року народження на час звернення до суду виповнилось 18 років, навчається в Національному університеті Харчових технологій в м. Києві на факультеті контроль та безпека харчових продуктів на 1 курсі. Позивач вказує, що [PERSON] від виконання батьківських обов`язків ухиляється, не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, добровільно матеріальної допомоги на утримання та оздоровлення дітей не надає, а тому звернулась до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні відповідач заперечує вказану обставину посилаючись на докази, а саме: платіжне доручення № 163 від 09.09.2020, з якого вбачається, що [PERSON] сплатив 5200грн. за гуртожиток №2 за рік [PERSON] ; дублікати квитанцій від 23.01.2021, 04.12.2020, 04.11.2020, 08.10.2021 з яких вбачається, що [PERSON] здійснював платежі за тидсаток №81 за дитину [PERSON] , та інш. Отже, судом встановлено, що відповідач приймає участь в утриманні та матеріальному забезпеченні своїх дітей, проте суд погоджується з доводами позивача, що для належного розвитку та забезпечення дитини цього не достатньо. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене вище, суд вважає за можливе визначити стягнення аліментів з відповідача саме у твердій грошовій сумі, а не у вигляді частки від його доходів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 липня 2020 року складає 2318 грн. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року - 2395 грн; з 1 липня 2021 року - 2510 грн; з 1 грудня 2021 року - 2618 грн. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , суд бере до уваги, стан здоров`я і матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, який не має інших осіб на утриманні, є працездатним. Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, який також має обов`язок з надання матеріальної допомоги своїй повнолітній донці [PERSON] , яка продовжує навчання. Також судом встановлено, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід. Разом з тим, суд критично приймає доводи відповідача, що на його утриманні перебуває також матір, яка є пенсіонером та має незадовільний стан здоров`я, оскільки відповідачем не доведено вказаної обставини з огляду на надані відповідачем докази. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дану позовну вимогу слід задовольнити частково, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів буде відповідати засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також дозволить забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини та її гармонійного розвитку. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання в розмірі 5000грн., щомісячно, то суд приходить до наступних висновків. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14. Відповідно до положень ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідно до довідки №26/1-303 від 30.10.2020 (а.с. 23) [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання Навчально-науокового інституту харчових технологій НУХТ ІV рівня акредитації. Навчається за освітнім ступенем «Бакалавр» за державним замовленням з 15.09.2020р. Закінчує навчання 30 червня 2024р.. Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, позивач наполягає на задоволенні вимог і стягненні з відповідача на її користь аліменти в розмірі 5000грн. щомісячно. Проте суд вважає, що вказана сума аліментів є значно завищеною, тому суд вважає частково задовольнити вказану позовну вимогу та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісячно, оскільки саме такий розмір стягуваних аліментів відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини та її гармонійного розвитку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 23.10.2020 року і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. У відповідності зі ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з позовною заявою, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 15.10.2020, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи згідно договору про надання правової допомоги №б/н від 15.10.2020, прибутковий касовий ордер №1 від 19.10.2020р. З зазначених документів вбачається, що позивачем було укладено договір із адвокатом Гончар Л.В., згідно якого вона отримала правову допомогу у вигляді попередньої консультації, складання та подання позовної заяви до суду на загальну суму 3000грн. Згідно прибуткового касового ордеру №1, позивач сплатила вказані кошти адвокату за отримані юридичні послуги. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, таким чином, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, витрати на позивача понесені на правничу допомогу також підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1500грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 840, 80 гривень до спеціального фонду Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial