Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просить постановити рішення про усунення їй перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою та шляхом зняття його з реєстрації в ній. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 2007 року належить квартира [ADDRESS]. 1/4 частку вказаної квартири позивач отримала після смерті свого батька, інші 3/4 частки - отримала за договором дарування від 11.05.2007 року від своєї бабусі. Державна реєстрація права власності усієї квартири здійснена на ім'я позивача. [PERSON] є колишнім співмешканцем її матері [PERSON]. В лютому 2017 року мати позивача припинила з ним сумісне проживання та ведення спільного господарства і має намір переїхати до позивача на постійне місце проживання в Київську область. З метою поліпшення своїх житлових умов позивач має намір здійснити відчуження вказаної квартири шляхом її продажу. Позивач попередила відповідача про намір здійснити відчуження квартири і просила його знятися з реєстрації, але він відмовляється, посилаючись на те, що вона повинна йому сплатити грошову компенсацію в розмірі 4000 доларів США. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її повноважний представник позовні вимоги, з викладених у позовній заяві підстав, підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач до суду повторно не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] інша ? частка зазначеної квартири належить [PERSON] (а.с. 12-13). Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить ? частка квартири №18 в житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Таким чином, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності ? частки квартири №18 в житловому будинку [ADDRESS]. Згідно договору дарування частки квартири [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй ? частки квартири №18 в житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 19). Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири №18 в житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Таким чином, позивач [PERSON], яка у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с. 9), є власником квартири №18 в житловому будинку [ADDRESS]. Згідно довідки виконкому Покровської міської ради №112 від 29.08.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). З акту виданому МКП «Житлкомсервіс» від 08.11.2018р. вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] однак з січня 2018 року за вказаною адресою не проживає. Як пояснила позивач в судовому засіданні, відповідач [PERSON] - колишній співмешканець її матері [PERSON], який зареєстрований за адресою [ADDRESS] але більше 1 року там не проживає. Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази, згідно яких вона є матір'ю позивача [PERSON] та колишнею співмешканкою відповідача [PERSON] Вказує на те, що відповідач має фінансову можливість придбати своє житло, в якому зареєструватись, однак він не хоче цього робити. Оскільки відповідач не бажає знятись з реєстрації, дочка [PERSON] не має можливості продати квартиру. Стверджує, що відповідач не проживає за своїм місцем реєстрації більше 1 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала на те, що вона є тіткою позивачу та пояснила, що [PERSON] постійно проживає в Києві. Стверджує, що її сестра [PERSON] вже близько 2-ох років не проживає з відповідачем [PERSON], однак останній в квартирі позивача зареєстрований та не бажає зніматись з реєстрації добровільно, хоча має кошти для придбання свого житла. Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial