Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що він працював на посаді директора авіакомпанії «Украерорух» Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України. Наказом від 10 серпня 2015 року йому було оголошено догану на підставі службових записок начальника відділу кадрів про порушення позивачем порядку оформлення відряджень в авіакомпанії, вимог КЗпП України і Правил внутрішнього трудового розпорядку у зв'язку з виходом працівників авіакомпанії на роботу в надурочний час. 14 серпня 2015 року його було звільнено на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим і незаконним, він не мав можливості надати свої пояснення по службових записках, які стали підставою для оголошення йому догани, відповідачем було порушено порядок та строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення з роботи було також незаконним, оскільки підстави наказу про звільнення є незаконними, звільнення не було погоджено з профспілкою, позивач просив визнати незаконними та скасувати накази від 10 серпня 2015 року, яким [PERSON] за порушення трудової дисципліни оголошено догану, та від 14 серпня 2015 року, яким його було звільнено з роботи, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по день ухвалення рішення, включаючи період з 14 серпня 2015 року по 09 вересня 2015 року, у розмірі 33 334, 92 грн. Оскільки протиправною, як вважав позивач, поведінкою відповідача йому було заподіяно моральних страждань, то він також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Ухвалами суду від 12 листопада 2015 року у якості третіх осіб у справі були залучені [PERSON] та Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України», ухвалою від 09 лютого 2016 року - Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців». У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили про його задоволення, посилаючись на те, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з роботи без законних на те підстав та з порушенням встановленого законом порядку. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність та дотримання відповідачем усіх вимог законодавства при притягненні відповідача до дисциплінарної відповідальності і звільненні позивача з роботи, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третіх осіб - Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв'язку України», Первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців» у судовому засіданні вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки дії відповідача по відношенню до позивача були незаконними, звільнення позивача з роботи відбулося без згоди профспілки, у визначенні розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу, покладався на розсуд суду. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається, що він підтримує доводи представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. У судовому засіданні встановлено, що наказом в.о. директора Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України від 24 жовтня 2014 року №551/о [PERSON] прийнято на роботу до Украероруху з 27 жовтня 2014 року на посаду директора авіакомпанії «Украерорух» з посадовим окладом 20 940 грн. на місяць (т. 1 а.с. 28). Наказом т.в.о. директора Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України від 10 серпня 2015 року №391/о «Про застосування дисциплінарного стягнення» [PERSON], директору авіакомпанії «Украерорух», за порушення трудової дисципліни, а саме порушення вимог розпорядження від 12.07.2012 №25 «Про затвердження Положення про відрядження та надання авансового звіту», ст.ст. 50-52, 61, 64, 70, 71 КЗпП України, розділу 8 Положення «Про Авіакомпанію «Украерорух» Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України», на підставі ст. 147 КЗпП України оголошено догану (т.1 а.с. 60). З тексту наказу також вбачається, що директором авіакомпанії «Украерорух» вкрай незадовільно забезпечується планування та оформлення відряджень особового складу авіакомпанії, як наслідок, не вчасно забезпечуються коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження працівники авіакомпанії. Наказом т.в.о. директора Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України від 14 серпня 2015 року №401/о «Про звільнення [PERSON]» [PERSON], директора авіакомпанії «Украерорух», звільнено з роботи 14 серпня 2015 року, за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, Положенням «Про Авіакомпанію «Украерорух» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України», відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. а.с. 65-66). Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Судом встановлено, що підставою наказу т.в.о. директора Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України від 10 серпня 2015 року №391/о «Про застосування дисциплінарного стягнення» стали службові записки начальника відділу кадрів [PERSON] від 28.07.2015 №3.3.40-505 та від 06.08.2015 №3.3.40-514, пояснення директора авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] З даних службової записки начальника відділу кадрів [PERSON] від 28.07.2015 №3.3.40-505 (т.1 а.с.а.с. 57-58) видно, що вкрай незадовільно забезпечується планування та оформлення відряджень особового складу авіакомпанії, як наслідок, не вчасно забезпечуються коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження працівники авіакомпанії. Так, із запізненням були надані документи на оформлення (або скасування) відряджень: 28 січня 2015 року - про скасування наказу від 19 січня 2015 року №04/в «Про відрядження до Львова»; 02 лютого 2015 року - про відрядження з 03 та 04 лютого 2015 року до м. Кіровограда (наказ від 03 лютого 2015 року №15/в); 18 лютого 2015 року - про внесення змін до наказу від 16 лютого 2015 року №24/в «Про відрядження до Ужгорода» (з 17 лютого 2015 року); 24 лютого 2015 року - про відрядження з 25 лютого 2015 року до м. Херсон (наказ від 25 лютого 2015 року №33/в); 21 квітня 2015 року - про відрядження з 22 квітня 2015 року до м. Кіровограда та Кривого Рогу (наказ від 21 квітня 2015 року №76/в); 22 квітня 2015 року - про відрядження до м. Борисполя (наказ від 22 квітня 2015 року №77/в); 24 квітня 2015 року - про внесення змін до наказу від 22 квітня 2015 року №77/в «Про відрядження до м. Борисполя» (зміна терміну відрядження з 21 по 26 квітня 2015 року); 28 квітня 2015 року - про внесення змін до наказу від 21 квітня 2015 року №76/в «Про відрядження до м. Кіровограда та Кривого Рогу» (відміну відрядження з 22 квітня 2015 року); 29 квітня 2015 року - про відрядження з 30 квітня 2015 року до м. Херсон (наказ від 30 квітня 2015 року №83/в); 27 травня 2015 року - про відрядження до м. Кіровограда з 27 травня 2015 року (наказ від 27 травня 2015 року №105/в). У випадку відрядження працівників 21 липня 2015 року до м. Кіровограда директор АК порушив вимоги п.1 розділу ІІ Положення. Відповідно до даних службової записки начальника відділу кадрів [PERSON] від 06.08.2015 №3.3.40-514 (т.1 а.с. 59) нею були відібрані пояснення працівників Авіакомпанії про роботу у вихідний день 01 серпня 2015 року. Факти, викладені у службовій записці заступника директора АК «Украерорух» [PERSON] щодо виходу працівників Авіакомпанії у надурочний час підтвердилися. При цьому порушені вимоги ст.ст. 50-52, 61, 64, 70, 71 КЗпП України, Правила внутрішнього трудового розпорядку Украероруху, наказу Міністерства статистики №253 «Про затвердження типових форм первинного обліку, Колективний договір Украероруху. Зазначені у службових записках обставини у судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] Разом з тим, пунктом 1.2. Положення про Авіакомпанію «Украерорух» Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України (т.1 а.с.а.с. 47-54) визначено, що Авіакомпанія є структурним підрозділом Украероруху та не має статусу юридичної особи. Згідно з пунктом 6.1. зазначеного Положення директор Авіакомпанії має право видавати накази, зокрема, про відрядження працівників Авіакомпанії для здійснення ними завдань, пов'язаних з виконанням виробничої діяльності Авіакомпанії у межах України (за умови надання повноважень директором Украероруху). Як встановлено судом, на підставі довіреності від 22 квітня 2015 року (т.1 а.с. 80) директору авіакомпанії «Украерорух» [PERSON] директором Украероруху було надано повноваження про відрядження працівників авіакомпанії «Украерорух» для виконання ними завдань, щодо здійснення виробничої діяльності авіакомпанії «Украерорух» у межах України. Відповідно до наказу директора Украероруху від 15 червня 2015 року №207 довіреність від 22 квітня 2015 року вважається такою, що втратила чинність (т.1. а.с. 79). Розділом ІІ Положення про відрядження та надання авансового звіту (т.1 а.с.а.с. 73-78) визначено, що направлення працівника у відрядження здійснюється генеральним директором і оформляється наказом. Службову записку на відрядження не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку відрядження (у виключних випадках строк подання може бути скорочений) надають генеральному директору заступники директора за напрямками роботи, начальники служб, об'єктів та відділів, які ініціюють направлення особового складу у відрядження. Також, пунктом 6.4. Правил внутрішнього трудового розпорядку адміністративної групи Державного підприємства обслуговування повітряного руху України визначено, що час роботи та відпочинку в структурних підрозділах установлюється згідно з додатком 1 (т.1 а.с.а.с. 150-156). В наказі про застосування дисциплінарного стягнення не зазначено в чому конкретно виразилися порушення, суду не надано доказів надання позивачем пояснень з приводу службових записок, які стали підставою для оголошення йому догани. Доказів виходу працівників на роботу в понадурочний час суду не надано, оскільки Додатку №1 до Правил внутрішнього трудового розпорядку адміністративної групи Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, яким встановлено час роботи та відпочинку в структурних підрозділах відповідача, до якого відноситься авіакомпанія «Украерорух», суду надано не було. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані у судовому засіданні, не спростували зазначених обставин. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем було незаконно застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани, з порушенням строків застосування дисциплінарного стягнення, за невиконання обов'язків, які не входили до компетенції позивача, а тому наказ про оголошення догани має бути визнано незаконним. Позовні вимоги про скасування наказу про оголошення догани не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах законодавства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Згідно з п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) роз'яснено, що за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Згідно з пунктом 22 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Як видно з даних наказу т.в.о. директора Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України від 14 серпня 2015 року №401/о «Про звільнення [PERSON]» підставою наказу про звільнення став, у тому числі наказ т.в.о. директора Державного підприємства Обслуговування повітряного руху України від 10 серпня 2015 року №391/о «Про застосування дисциплінарного стягнення», що визнаний судом незаконним. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що дозвіл на його звільнення повинна була надати профспілкова організація, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що на день звільнення позивач був прийнятий та був членом профспілки. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач звернувся до суду у передбачений законодавством строк. Відповідно до ст. 235 КЗпП України уразі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України відповідачем було порушено вимоги законодавства, наказ про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани, який став підставою для звільнення позивача з роботи, визнано незаконним, а тому звільнення позивача з роботи не можна вважати законним, позовні вимоги визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Згідно з п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. Суд визначає середній заробіток, виходячи із середнього заробітку позивача за останні два календарні місяці роботи, відповідно до даних довідки відповідача від 31 серпня 2015 року, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах заявлених ним вимог, у розмірі, 33 334, 92 грн. Також суд вважає, що порушення відповідачем законних прав позивача призвело до моральних страждань позивача, втрати його нормальних життєвих зв′язків, вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Що стосується позовних вимог про скасування наказу про звільнення з роботи, то ці вимоги необгрунтовані, а тому суд вважає, що в цій частині у позові потрібно відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Суму судового збору у розмірі 1 948,80 грн., пропорційно до задоволених вимог, судовий збір за які позивач оплатив при зверненні з позовом до суду, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Суму судового збору у розмірі 487, 20 грн., щодо задоволених вимог про поновлення на роботі, необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Вимоги про негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними.

Outcome: partial