Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3 особа- Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], стягнення аліментів у твердій грошовій сумі-4000 грн. щомісячно. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 2011 року по 30.03.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], має двох дітей, які проживають з матір'ю і знаходяться на її утриманні. Батько дітей є громадянином іншої держави, в Україні працює, має власний магазин, іноді спілкується з синами, періодично матеріально допомагає, проте потребами дітей не цікавиться, а зазначена допомога не носить постійного та стабільного характеру, тому [PERSON] самостійно забезпечує дітей продуктами харчування, одягом, організовує їх розвиток, дозвілля та відпочинок.Оскільки відповідач наполягає на тому, щоб діти мешкали разом з батьком у Таджикістані, позивач вимушена була звернутися до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. Оголошення про виклик відповідача в судове засідання розміщено на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухав пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Сторони [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2011 року, мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 7-9). Згідно довідки експлуатаційного відділу ТОВ АН « Рестріелт» № 345 від 30.07.2018 нееповнолітні [PERSON] і [PERSON] проживають та зареєстровані разом з матір'ю [PERSON] у належній позивачу на праві власності [ADDRESS] ( а.с. 10,12). Відповідач [PERSON]- громадянин Таджикистану має посвідку на проживання і зареєстрований у смт. Білий Колодязь Вовчанського району Харківської області ( а.с. 13,14). Як випливає з характеристики Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 50 Харківської міської ради» [PERSON], 2013 року народження, відвідує заклад з 01.06.2016.Вихованням сина займається мати [PERSON], яка приймає активну участь у житті та розвитку закладу освіти, є членом Ради закладу та батьківського комітету, здійснює належний догляд за сином, постійно цікавиться успіхами дитини, відвідує батьківські збори, святкові ранки, тощо. Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 144 від 12.02.2019 встановлена доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] У зазначеному висновку враховано також акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 03.01.2019, складеного службою у справах дітей по Новобаварському району , відповідно до якого в квартирі зроблено сучасний ремонт, маються всі зручності, в наявності побутова техніка, у дітей окрема кімната, спальні місця, меблі, іграшки, письмовий стіл, отже, створені належні умови для виховання та розвитку дітей. Матеріали справи містять також акт обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітніх за адресою [ADDRESS] ( а.с. 10,12), позитивну характеристику сім'ї [PERSON], довідку з місця її роботи та доходи від підприємницької діяльності , інформацію про перебуванні на теперішній час у відпустці по догляду за дитиною [PERSON], [INFO] і отримання щомісячної одноразової допомоги при народження дитини в сумі 860 грн. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (надалі СК України) мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За приписами частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає доведеним, що [PERSON] створила належні побутові умови, які забезпечують сталий та гармонійний фізичний, психічний та емоційний розвиток дітей. Малолітні діти проживають з матір'ю, старший син відвідує дошкільний навчальний заклад ( ясла-садок). Виходячи з інтересів дітей, приймаючи до уваги, що мати [PERSON] виховує та утримує синів, піклується про них, створює належні умови для їх розвитку, проявляє турботу, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з матір'ю. Статтями 180, 181 ч.3 , 183 ч.1 Сімейного Кодексу України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як зазначає позивач, [PERSON] працює, не має зобов'язань щодо сплати аліментів на утримання інших дітей або непрацездатних членів сім'ї. Матеріали справи не містять даних про стан здоров'я відповідача та дітей[PERSON], [PERSON] , а також відомостей про доходи відповідача. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи з матеріального становища відповідача, малолітніх дітей , а також розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень,встановленого ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 гривень щомісячно на кожну дитину. За змістом ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позов. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial