Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] 27 жовтня 2007 року, зареєстрований відділом РАЦС Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 124. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня припинення спільного проживання та сімейних відносин, тобто з 04.08.2014 року і встановити місце проживання дитини разом з нею за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, у 2007 році зареєструвала шлюб із відповідачем. Від цього шлюбу [INFO] року народилася дитина, син - [PERSON] Після укладення шлюбу виявилося, що вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя, з почтку серпня 2014 року подружні відносини між ними остаточно припинені, вона із сином переїхала на постійне проживання до своїх батьків у сел. Решетилівка. Дитина повністю знаходиться на її утриманні,відповідач ухиляється від участі в утриманні сина, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має постійне місце роботи, утримання з нього на користь непрацездатних батьків та інших осіб не проводиться. Сторони у судове засідання не з'явилися. Позивач надала суду заяву, в якій просить суд залишити без розгляду її позов в частині встановлення місця проживання дитини разом з нею за адресою: [ADDRESS]. В іншій частині позов підтримує, просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Ухвалою суду від 20.03.2015 року позов [PERSON] в частині встановлення місця проживання дитини залишено без розгляду. Відповідач в судове засідання з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судовим розглядом встановлено, що 27 жовтня 2007 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦС Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 124. Від цього шлюбу [INFO] року народилася дитина - [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що сторони проживали однією сім'єю до серпня 2014 року, з того часу шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Відповідно до ч. 1 ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин жодна із сторін не вчинила дій, направлених на їх відновлення, зважаючи також на те, що збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Разом з цим, вимоги позивача про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з наступним. Згідно довідки від 09.12.2014 року № 02-32/4342, виданої Решетилівською селищною радою, малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Також за вказаною адресою проживають батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що син сторін проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Між тим, частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі наведеного суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі, заявленому позивачем. Разом з цим, у відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. В матеріалах справи відсутні докази того, що за період з 14 серпня по 09 грудня 2014 року позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. За таких обставин аліменти присуджуються судом від дня пред'явлення позову, тобто з 09 грудня 2014 року. Пунктом 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З огляду на зазначену вимогу, суд допускає негайне виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, судовий збір у сумі 243,60 грн., сплачений позивачем за вимогу про розірвання шлюбу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача; судовий у сумі 121,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial