Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину. Свої вимоги мотивував тим, що 18 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір, відповідно до якого позивач зобов`язалася надати відповідачу грошові кошти у розмірі 7025,00 грн., а відповідач - організувати для позивача дві туристичні путівки до Болгарії терміном з 12 по 26 серпня 2014 року. Цього ж дня позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 7025,00 грн. Однак відповідач взятих на себе зобов`язань не виконала. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану злочином у розмірі 7025,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 22975,00 грн. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 15 листопада 2018 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] , [INFO] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. Призначено [PERSON] за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено [PERSON] від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Призначено [PERSON] за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Звільнено [PERSON] від призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. [PERSON] визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України за епізодами щодо потерпілих [PERSON] , [PERSON] (епізод 20.05.2018 року) та виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки недоведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа. Запобіжний захід, обраний [PERSON] у виді особистого зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили. Цивільні позови потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - задоволено. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 13600 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 900 євро. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 5020 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 5020 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 9620 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 10040 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 9540 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3400 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 7200 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 6200 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 20100 грн. Цивільні позови потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 9000 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 4500 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 7200 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1012 доларів США. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3950 доларів США. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1500 доларів США, в еквіваленті станом на 01.04.2015 грн. складає 35177 грн. та 1500 грн., загалом 36677 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 9240 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 73574 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 8190 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 12000 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 12 800 доларів США, що в еквіваленті станом на 15.04.2015 грн. складає 293459 грн. 85 коп. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 600 євро, що в еквіваленті станом на 18.07.2014 грн. складає 9456 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 7025 грн. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 3512 грн. (а.с. 5-27). 13 лютого 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченої [PERSON] - адвоката Юсупової К.А. - задоволено частково: вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року щодо [PERSON] в частині цивільних позовів потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] скасовано та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 5-27). Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану злочином у розмірі у розмірі 7025,00 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України). Зі змісту вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний намір направлений на повторне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, що полягало у використанні довірливих відносин з потерпілим, призначила зустріч [PERSON] на 18 липня 2014 року приблизно о 17 годині 00 хвилин на Контрактовій площі в м. Києві. Під час зустрічі [PERSON] повідомила останньому, що займається організацією туристичних путівок до Болгарії та запропонувала йому придбати, з метою відпочинку, 2 туристичні путівки до Болгарії терміном з 12 по 26 серпня 2014 року та які коштують, разом з вартістю послуг по оформленню документів для виїзду до Болгарії, 7025 гривень. [PERSON] , не здогадуючись про злочинні наміри [PERSON] , будучи впевненим в добропорядності та правомірності дій останньої, передав [PERSON] для організації відпочинку та оформлення документів для виїзду у Болгарію 7025 гривень. Отримавши від останнього грошові кошти в сумі 7025 гривень, [PERSON] , взятих на себе зобов`язань не виконала з вигаданих нею причин, до туристичного агентства з проханням надати туристичні послуги не зверталася, до посольства Болгарії документи для відкриття візи не подавала, а отриманими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд, завдавши [PERSON] матеріального збитку на загальну суму 7025 гривень. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження відшкодування потерпілій матеріальних збитків відповідачем не надано. Отже, судом встановлено, що злочинними діями відповідача завдано позивачу матеріальних збитків у розмірі 7025,00 грн. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням злочину повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , у відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням злочину у розмірі 7 025 (сім тисяч двадцять п`ять) грн. 00 коп. Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 22 975 грн. 00 коп. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial