Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Овсієнко С.А. звернувся до суду з позовом до відповідачів Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка та Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права на земельну частку (пай) Мотивує свій позов тим, що з 1975 року він розпочав роботу різноробочим в колгоспі ім.Шевченка, де і працює на даний час. Членства та трудової участі у вищевказаному підприємстві (на той час КСП ім.Шевченка) не припинив. Розпочалась процедура розпаювання і 08 квітня 1996 року підприємство отримало державний акт на право колективної власності на землю, але його з вини посадових осіб підприємства помилкового не було внесено у список осіб, які згодом додавались до Державного акту на право колективної власності на землю, хоча на момент формування списків з питань розпаювання він фактично залишився членом вказаного господарства як пайовик, членської участі не втрачав і приймав додатково активну громадську участь в діяльності. Враховуючи викладене, просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах та нормах для членів товариства колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка в розмірі 2,42 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель резерву і запасу, інших земель сільськогосподарського призначення. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 08 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача ПОСП ім.Шевченка 22 червня 2021 року подав на адресу суду відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що [PERSON] з 1975 року по даний час працює в колгоспі ім.Шевченка, який наразі реорганізований в Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім.Шевченка. Членства та трудової участі у господарстві [PERSON] не припиняв. Протягом 1995-1996 років у підприємстві розпочалась процедура розпаювання та 08 квітня 1996 року підприємство отримало Державний акт на право колективної власності на землю, що знаходилися на території Угринівської ради Горохівського району Волинської області. Однак, [PERSON] з нез`ясованих за давністю обставин, помилково не було включено у списки осіб, які додавались до Державного акту на право колективної власності на землю, хоча на момент формування списків з питань розпаювання, останній фактично залишався членом господарства як пайовик та членської участі не втрачав. Враховуючи викладене, позовні вимоги визнає. Представник позивача в судове засідання не з`явився, суду надав заява про розгляд справи без його участі та позивача. Представник відповідача приватно-орендного сільськогосподарсь-кого підприємства ім.Шевченка в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник відповідача Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 02 січня 1975 року прийнятий на роботу різноробочим в колгосп ім.Шевченка та працює по даний час водієм автотранспортних засобів. (а.с.14-15). Відповідно до копії вкладиша до трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] з 1975 року по даний час є членом ПОСП ім.Шевченка. (а.с.16-18). Згідно з довідкою виданою ПОСП ім.Шевченка №261 від 11 листопада 2020 року, колгосп ім.Шевченка /ПР №1 від 26 лютого 1994 року/, СВСГ ім.Шевченка реорганізовано в ПОСП ім.Шевченка /Пр.№1 від 10 лютого 2000 року. (а.с.13). З копії розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарів спілки власників селянських господарств ім.Шевченка від 17 травня 1999 року №153, вбачається, що загальна площа сільськогосподарських угідь у колективній власності становить 1313,57 га., кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), згідно зі списком, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю 517 чоловік. Площа сільськогосподарських угідь, що підлягають паюванню 1517,22 га. Розмір земельної частки в умовних кадастрових гектарах за формою 3 - 2,93 га. (а.с.11). Відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю серії ВЛ від 08 квітня 1996 року колективному сільськогосподарському підприємству ім.Шевченка розташованому на території Угринівської сільської ради передано у колективну власність 1344,3 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Угринівської сільської ради народних депутатів від 21 липня 1995 року №3/3. (а.с.8-10). Листом приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка від 13 листопада 2020 року за №264, стверджується, що [PERSON] , [INFO] помилково не було включено у список громадян - членів КСП, які мали право на земельну частку (пай) у колективній землі КСП Спілка власників селянських господарств ім.Шевченка, правонаступником якого є Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім.Шевченка. Причину не включення [PERSON] у список громадян - членів КСП, які мали право на земельну частку (пай) у колективній землі КСП встановити за давністю не можливо. (а.с.12). Згідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянине захищаються судом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто ш може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень пункту 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Згідно ч.ч.1, 5 ст. 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Частиною 2 ст. 116 ЗК України, визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Пунктом "а" ч.3 ст.152 ЗК України, встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Частиною 3 ст.1 та п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. В п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Право на земельну частку(пай)мають тільки члени не державного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку(пай)здійснюється відповідно до встановленого членства в підприємстві. Відповідно до ст.5 ЗК України (561-12) та згідно з пунктом 3 - 5 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій при передачі земель у колективну власність сільськогосподарським підприємствам місцевими радами на своїй території створюється резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні колишніх землекористувачів (сільськогосподарських підприємств) і призначаються для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням, для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, городництва в межах граничних розмірів, визначених статтями 56, 59 та 67 Земельного кодексу України ( 561-12 ). Статтею 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. У п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року №122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства. Отже, враховуючи вищенаведене, [PERSON] на час розпаювання КСП ім.Шевченка був членом цього підприємства, має право на виділення земельної частки (паю), а тому слід визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах та нормах для членів товариства колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка в розмірі 2,42 умовних кадастрових гектарів.

Outcome: partial