Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» і [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась о 07год. 55хв. 05.08.2013 року біля перехрестя вул.Боженка і вул.Володимиро-Либідська в м.Києві, посилаючись на те, що у зв'язку із порушенням водієм [PERSON] вимог ПДР України під час керування автомобілем «Daewoo Nexia» /державний номерний знак [NUMBER], відбулось зіткнення автомобілю позивача було завдано матеріальну шкоду у сумі 77640 грн 04к. Цивільна відповідальність [PERSON] застрахована в СТДВ «Гарантія». В судовому засіданні позивач та його представник змінили позовні вимоги, визначивши належним відповідачами ТДВ СК «Провіта» та [PERSON], підтримали позовні вимоги, підтвердив викладені у позові обставини та просили стягнути з ТДВ СК «Провіта» страхове відшкодування у сумі 77640 грн 04к., витрати на оцінку майна у сумі 350 грн 00к., витрати за проведення дефектування автомобіля у сумі 270 грн, а також стягнути з [PERSON] моральну шкоду у сумі 10000 грн 00к.. та стягнути із відповідачів судовий збір і витрати із зверненням за правовою допомогою у сумі 5800 грн 00к. Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду справи, жодних клопотань про відкладення судового розгляду завчасно до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 05.08.2013 року з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано механічних пошкоджень автомобілю «Hyundai Tucson» /д.н.з. [NUMBER]/, що належить позивачу [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с.6/. Вказане рішення набрало законної сили і згідно ст.61 ЦПК України є преюдиціальним при вирішенні даного спору. Згідно із звітом № 3459/08/13 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 14.08.2013 року, позивачу завдано матеріальний збиток у сумі 77640 грн 04к /а.с.8-22/. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до договору №09/02-5670002 від 28.12.2012 року добровільного страхування наземного транспорту, автомобіль позивача [PERSON] був застрахований у ТДВ «СК «Провіта», страхова сума за 1-й рік страхування складає 192900 грн 00к. /а.с.119-123/. Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Частиною 1.ст. 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ч.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Враховуючи викладене, за наявності в матеріалах справи беззаперечних доказів щодо дотримання позивачем [PERSON] всім умов договору добровільного страхування наземного транспорту та безпідставної відмови страховика здійснити страхувальнику виплату страхового відшкодування, позовні вимоги щодо стягнення страхового відшкодування у сумі 77640 грн 04к., витрат на проведення оцінку майна у сумі 350 грн 00к., витрат за проведення дефектування автомобіля у сумі 270 грн 00к. є обґрунтованими та підлягають стягненню з ТДВ «СК «Провіта». Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] у сумі 10 000 грн 00к. то суд дійшов до таких висновків. Стаття 23 ЦК України вказує на те, що моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі і гідності. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 4 від 31.03.2013 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Незважаючи на роз'яснення головуючим по справі вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України, ані позивачем, ані його представником в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження факту завдання йому моральної шкоди саме відповідачем та не доведено наявності причинного зв'язку між його діями та фактом завдання моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Згідно ст.89 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи, в тому числі і витрат, пов'язаних зі зверненням за правовою допомогою. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідачів витрат, пов'язаних зі зверненням за правовою допомогою, то позивачем у розпорядження суду було надано документально підтверджені докази та розрахунок щодо робочого часу, затраченого особою, яка надавала позивачу правову допомогу, на виконання вимог ч.2 ст.84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України N 590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", а тому в цей частині позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з ТДВ СК «Провіта» у сумі 5800 грн 00к. Враховуючи документально підтверджені витрати зі сплати судового збору, на користь позивача підлягає стягненню з ТДВ СК «Провіта» сплачений судовий збір у сумі 840 грн 60к. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, положеннями ст.ст.23, 988, 990 ЦК та

Outcome: partial