Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між ним та відповідачем 08 серпня 2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 4515, відмінити державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариствам Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» та виключити з реєстру прав власності. При цьому посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1998 року № 642-Р/63 квартира [ADDRESS] була власністю ТОВ «Техніон». 20.12.1998 року між [PERSON] та ТОВ «Техніон» був укладений договір оренди приміщення № 315/1, предметом якого було приміщення площею 133 кв.м., розташоване за адресою: по [ADDRESS]. Оскільки, згідно умов договору оренди [PERSON] вклав у ремонт приміщення велику суму грошей для приведення його у пригідний для експлуатації стан і набув право власності на нього, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2002 року таке право за ним було визнано. 05.06.2003 року [PERSON] зареєстрував своє право в ОМБТІ та РОН, про що був зроблений запис у реєстровій книзі № 22 під реєстровим № 3250 стор. 177. 08 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], однак даний договір був укладений без мети створення юридичних наслідків, квартира у подальшому повинна була знов оформлена на [PERSON] 18.01.2002 року між ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» та Акціонерним банком «Південний» укладений договір позики № В 9/1, згідно із яким ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» отримало кредит в розмірі 277 700,0 доларів США. 26.08.2003 року між [PERSON] та Акціонерним банком «Південний» укладений договір застави, згідно якого відповідач виступила майновим поручителем ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» за вказаним договором позики. За договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.04.2005 року, укладеним між [PERSON] з Акціонерним банком «Південний» у зв'язку з невиконанням ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» своїх зобов'язань перед АБ «Південний», останній набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто квартиру [ADDRESS]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2013 року було визнано недійсним договір застави вищезгаданого майна від 26.08.2003 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.04.2005 року. Тому з огляду на вищевикладене вважає, що зазначений вище договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент його посвідчення існували арешти на квартиру. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилась, поважних причин неявки суду не представила. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулись поштові повідомлення форми Ф-20 від 18.04.2013 р. за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до оператора поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання відповідачем своїх процесуальних обов'язків, тому суд вважає, що остання про розгляд справи була сповіщена належним чином. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивача, на підставі ст.224-225 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. 3-тя особа - представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, 08 серпня 2003 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого остання купила квартиру під [ADDRESS]. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 4515 (а.с. 6). 16 жовтня 2013 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов [PERSON] був задоволений, визнано недійсним договір застави майна, укладений 26.08.2003 року між [PERSON] та Акціонерним банком «Південний», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 7398, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 19.04.2005 року між [PERSON] та Акціонерним банком «Південний», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4776 (а.с. 5). У відповідності до ст.. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Суд вважає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2013 року встановлені факти, які не підлягають доказуванню, зокрема, те, що згідно довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, виданої на параметр запиту щодо наявності заборон/арешту на квартиру [ADDRESS], міститься запис від 19.09.2000 року, вчинений на підставі ухвали від 12.09.2000 року, постановленої судом Жовтневого району м. Одеси. Згідно п. 52 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994 року, що діяла на момент посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу, при посвідченні договору про відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. У відповідності до ст.. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. З огляду на зазначене, при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріус повинен був перевірити наявність вказаного арешту та відмовити у посвідченні договору з огляду на вказані обмеження. За загальним правилом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу від 08.08.2003 року порушено вимоги закону щодо перевірки наявності заборони відчуження або арешту цього майна, що свідчить про порушення порядку укладення зазначеного договору, що є підставою для визнання зазначеного договору недійсним. За змістом частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання правочину недійсним. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання вищезгаданого договору купівлі-продажу квартири недійсним. Що ж стосується позовних вимог позивача в частині відміни державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» та виключення з реєстру прав власності суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 26 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При цьому частиною четвертою статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до частини 2 ст. 26 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Слід звернути увагу на зміну законодавчого підходу до порядку скасування державної реєстрації прав. Так, на відміну від попередньої редакції Закону, за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася в разі, зокрема, винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтепер частиною другою статті 26 чинної редакції Закону передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав «у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав». Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ПАТ Акціонерний банк «Південний» на квартиру [ADDRESS] не було предметом позову по цій справі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відміну державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» та виключення з реєстру прав власності задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 460, 00 гривні.

Outcome: partial