Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.09.2015 року о 08 год. 40 хв. у м.Чернівці на перехресті вул. Винниченка та вул. Макаренка [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-2106» д.н.з. [NUMBER], виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги у русі автомобілю [NUMBER], в результаті чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.10.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП по факту вказаної ДТП. Зазначав, що в момент ДТП він керував автомобілем [NUMBER] та вказаний транспортний засіб належить йому на праві власності. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована в [PERSON] «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» відповідно до полісу № АЕ/2700143, а тому він звернувся у вказану страхову компанію з метою отримання страхового відшкодування, проте керуючий [PERSON] йому повідомив, що договір обовязкового страхування від 18.09.2015 року недійсний, оскільки не укладався. У звязку з наведеним він звернувся в МТСБУ з повідомленням про настання страхового випадку та надав необхідні документи, проте отримав лист зі змісту якого дізнався, що розгляд його заяви МТСБУ припинено, оскільки згідно інформації з Централізованої бази даних МТСБУ транспортний засіб ВАЗ-2106 д.н.з. [NUMBER] забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/2700143, виданим ТДВ «СТДВ «Глобус» та йому було рекомендовано звернутись у вказану страхову компанію. 12.05.2016 року він звернувся з відповідною заявою до відповідача [PERSON] «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про виплату страхового відшкодування, проте страхова компанія належним чином у встановлений законом строк на вказану заяву не відреагувала, при цьому дійсність страхового полісу №АЕ/2700143, виданого вказаною страховою компанією не оспорювалась та відомості щодо втрати, зіпсування чи знищення бланку вказаного страхового полісу до відповідної бази даних не вносились. Відповідно до висновку експерта №21-02-16 від 15.03.2015 року вартість завданого йому матеріального збитку становить 53532,63 грн. в тому числі вартість відновлювального ремонту 41509,76 грн. та величина ВТВ 12022,87 грн., а тому вважає, що вартість відновлювального ремонту слід стягнути з страхової компанії з урахуванням франшизи в сумі 500 грн., а з [PERSON] підлягає стягненню величина ВТВ автомобіля та франшиза, що в сукупності становить 12522,87 грн. Також, вважає, що з страхової компанії підлягають стягненню понесені ним витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 1200 грн., оскільки представник страхової компанії для оцінки збитків не зявився. Крім того, зазначав, що внаслідок ДТП йому завдано моральну шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях через відсутність можливості користуватись пошкодженими автомобілем, оскільки кошти на його ремонт в нього відсутні так як він отримує мінімальну заробітну плату, а його дружина знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. [PERSON] завдану ним шкоду не відшкодував, на телефоні дзвінки не відповідає, а тому та обставина, що він змушений звертатись за захистом своїх прав до суду завдає йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди визначає в сумі 3000 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з [PERSON] «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на його користь частину розміру страхового відшкодування за завдану шкоду автомобілю [NUMBER] в сумі 41009,76 грн. та 1200 грн. збитків, яких він зазнав у звязку з проведенням експертного авто-товарознавчого дослідження; стягнути з [PERSON] на його користь решту завданої шкоди автомобілю [NUMBER], не покритої страховим відшкодуванням, в сумі 12522,87 грн. та моральну шкоду, яку він зазнав у звязку з ДТП в сумі 3000 грн.; вирішити питання про судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката, а саме - стягнути з [PERSON] «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» судові витрати в сумі 6128,88 грн. та з [PERSON] в розмірі 2369,52 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, надали суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, а саме на суму 500 грн., що становить розмір франшизи відповідно до договору обовязкового страхування, а також розмір шкоди, що не охоплюється розміром страхового ліміт та пояснила, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована та завдана ним шкода підлягає відшкодуванню страховою компанією, при цьому на [PERSON] може бути покладений обовязок відшкодувати шкоду лише в тій частині, що не охоплюється страховим лімітом. Не заперечувала щодо стягнення судових витрат з відповідачів в солідарному порядку пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» в судове засідання не зявився, не зважаючи на те, що його явка для дачі особистих пояснень судом визнавалась обовязковою та він належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Направив до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову в частині вимог до страхової компанії, вказуючи на те, що договір обовязкового страхування, укладений між [PERSON] та СТДВ «Глобус» набрав чинності з моменту внесення першого страхового платежу, що було здійснено 30.09.2016 року. Таким чином, вважає, що на момент ДТП 18.09.2015 року договір обовязкового страхування не набав чинності. Представник третьої особи МТСБУ в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Як роз'яснено у п.4 постанови ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що [PERSON] 18.09.2015 року о 08 год. 40 хв. в м.Чернівці по вул. Винниченка-Макаренка, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ д.н.з. [NUMBER], виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю [NUMBER], який рухався з права, в результаті чого здійснив з ним зіткнення. Автомобілі отримали механічні пошкодження, потерпілих немає. Вказані обставини встановлені постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.10.2015 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП по факту порушення ним ПДР України, що призвело до пошкодження автомобіля [NUMBER] (а/с 15). У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно\~ст.. 979 ЦК України,\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Пунктом 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Судом встановлено, що відповідно до полісу №АЕ/2700143 від 18.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу на строк з 00 год. 00 хв. 18.09.2015 року до 17.09.2016 року включно, забезпечувальний транспортний засіб ВАЗ 2106 д.н.з. [NUMBER], 1977 року випуску, номер кузова/шасі 0121849. Згідно вказаного полісу розмір страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза 500 грн. (а/с 20). Згідно правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові № 6-162цс13 від 19.02.2014 року, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається з вказаного полісу страхування, останній містить підписи сторін та печатку страхової компанії що в свою чергу підтверджує той факт, що сторонами досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору та між ними виникли взаємні права та обовязки, які випливають з договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про страхування», договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Зі змісту страхового поліса №АЕ/2700143 від 18.09.2015 року вбачається, що він починає діяти з 00 год. 00 хв. 18.09.2015 року (а/с 20). Таким чином, договором передбачено момент набрання його чинності конкретною датою та годиною, а тому його дія охоплює страховий випадок, який мав місце 18.09.2015 року о 08 год. 40 хв. у м.Чернівці на перехресті вул. Винниченка та вул. Макаренка. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Таким чином, ДТП, яка мала місце 18.09.2015 року о 08 год. 40 хв. у м.Чернівці на перехресті вул. Винниченка та вул. Макаренка за участю транспортних засобів «ВАЗ-2106» д.н.з. [NUMBER] «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. [NUMBER] визнається страховим випадком у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, страховим відшкодування у разі завдання матеріального збитку внаслідок ДТП є вартість відновлювального ремонту. Крім того, за правилами п.32.7 ст.32 ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує втрату товарної вартості пошкодженого майна. Згідно ст. 1194 ЦК України, \~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З системного аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу й втрату вартості автомобіля. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Зі змісту ч. 1 ст. 988 ЦК України вбачається, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі \~лише \~в \~тому разі, \~коли \~експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними \~установами. \~ У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до \~\~позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та \~відповідній \~оцінці. Якщо \~стосовно цього письмового \~доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Так, на замовлення адвоката [PERSON] судовим експертом [PERSON] було проведено експертне товарознавче дослідження про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] при ДТП 18.09.2015 року, в результаті якого складено висновок №21-02-16 від 15.03.2016 року. Згідно вказаного висновку матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП станом на момент дослідження становить 53532,63 грн. з ПДВ (а/с 30-46). Зі змісту вказаного висновку вбачається, що визначення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу та визначення вартості відновлювального ремонту проводились за різними методиками та мають різну правову природу, виходячи з проведеного розрахунку. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 зі змінами та доповненнями, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). З дослідницької частини висновку №21-02-16 від 15.03.2016 року вбачається, що експертом визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілого в сумі 41509,76 грн. та суму втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 12022,87 грн. (а/с 44,45). Згідно вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як розяснено у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З висновку експертного автоварознавчого дослідження № 21-02-16 вбачається, що внаслідок ДТП, частина деталей пошкодженого автомобіля [NUMBER] потребують заміни. За змістом ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Судом встановлено, що з заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до СТДВ «Глобус» 12.05.2016 року, надавши необхідний пакет документів, та вказана заява була отримана страховою компанією 19.05.2016 року (а/с 25-29). У відповідності до вимог п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Так, з моменту настання страхового випадку та до часу звернення потерпілого з заявою про виплату страхового відшкодування строк передбачений п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не минув та судом не встановлено інших підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачених ст. 37 вказаного Закону. Також, з матеріалів справи вбачається, що про дійсність договору цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та СТДВ «Глобус» позивачу стало відомо з листа МТСБУ від 12.01.2016 року №3/1-05/465 (а/с 23). За таких обставин, суд приходить до висновку, що з страхової компанії на користь позивача підлягає стягненню розмір страхового відшкодування, що становить вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 41009,76 грн., а з [PERSON] на користь позивача слід стягнути визначену суму втрати товарної вартості транспортного засобу та франшизу, що в сукупності становить 12522,87 грн. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Так, враховуючи принцип справедливості та розумності, ступінь вини [PERSON], а також обєктивні обставини справи та характер пошкоджень, яких зазнав транспортний засіб позивача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди та з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» вартості експертного дослідження в сумі 1200 грн., суд виходить з наступного. Так, відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Судом встановлено, що з заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до страхової компанії 12.05.2016 року, а експертне товарознавче дослідження про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] при ДТП 18.09.2015 року було проведене у період з 26.02.2016 року по 15.03.2016 року. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до страховика з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового платежу до проведення вказаного експертного дослідження та страховиком не було виконано вимоги ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у встановлений строк матеріали справи не містять. У звязку з наведеним відсутні підстави для стягнення вартості проведеного дослідження. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню в рівних частках судовий збір по 275,60 грн. з кожного за задоволені в повному обсязі до них вимоги майнового характеру про стягнення матеріальної шкоди, а також з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 182 грн. пропорційно до розміру задоволених судом вимог про стягнення моральної шкоди. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів понесені позивачем судові витрати на правову допомогу, суд виходить з наступного. Як вбачається з розрахунку №1 суми гонорару за надану правову допомогу за Договром про надання правової допомоги [PERSON] від 18.01.2016 року, позивачем сплачено своєму представнику грошові кошти в сумі 7396 грн. та у вказаному розрахунку зазначено вартість кожної окремої дії вчиненої адвокатом (а/с 70). У відповідності до розяснень, які містяться в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Так, витрати на правову допомогу в сумі 1102,40 грн. за вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, надання правової інформації, консультацій і розяснень з правових питань стосовно спірних правовідносин не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, оскільки належними доказами не підтверджено, що вказані дії були вчиненні представником позивача саме в рамках даної справи та у звязку із спірними правовідносинами, які виникли між сторонами. Крім того, не підлягають зарахуванню до понесених позивачем судових витрат на правову допомогу також витрати в розмірі 1740 грн. за підготовку заяви про виплату страхового відшкодуванню, оскільки останні безпосередньо не повязані з судовим провадженням по справі. За таких обставин, витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню відповідачами на користь позивача в сумі 4553,60 грн., що в рівних частках становить по 2276,80 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial