Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані: її син [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . З травня 2017 року подружні стосунки сина та невістки припинилися, у зв`язку з чим, [PERSON] разом з [PERSON] виїхали з квартири, але до теперішнього часу залишаються зареєстрованими за вказаною адресою та добровільно з реєстраційного обліку не знімаються. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернулася з цим позовом до суду і просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Підтвердила доводи, викладені у позові та додатково пояснила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на даний час мешкають у м. Рубіжне. [PERSON] працює поваром у дитячому садочку та навчається у технікумі, [PERSON] відвідує школу. Відповідачі добровільно виїхали з квартири. Особистих речей відповідачів у квартирі немає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Представник третьої особи Данько К . В. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Заперечував проти визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Позивач та представник третьої особи не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв`язку з чим судом 30.07.2019 року на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири, посвідченого 28.02.2001 року державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Кровяковим С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2-406. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3803 від 14.02.2019 року, виданою відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку вбачається, що до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом ОСББ "Юність Сєвєродонецьк" від 20.02.2019 року в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , з 15.05.2017 року не мешкають [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився [INFO] . Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.05.2018 року шлюб, зареєстрований 03.10.2008р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №622, між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що колишній член сім`ї власника спірного житла [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2017 року без поважних причин, що знайшло підтвердження в судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями позивача. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2017 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне. За ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 176 СК України батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Відповідно до ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Також, відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Суд вважає, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , має право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , нарівні з його батьком [PERSON] , який є зареєстрованим та мешкає за вказаною адресою. Доказів того, що неповнолітня дитина має у користуванні чи власності інше житло суду надано не було. Також суд, враховує висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 29.07.2019 року №4265, який вважає недоцільним позбавлення права користування житлом за адресою: [ADDRESS] , малолітнього [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, що має наслідком відмову в їх задоволенні.

Outcome: partial