Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення заборгованості, що утворилася у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором № CNРRGК00320005 від 03 березня 2007 року . Банк свої зобов'язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, позичальник в порушення умов кредитного договору станом на 26 грудня 2014 року має заборгованість 72564,40 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту - 20027,42 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 15474,36 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 3850 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 33212,62 долари США, які банк просить стчгнути із відповідачів на його користь, як і понесені витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але подав письмову заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися та не повідомили про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, у зв'язку з чим, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають до часткового задоволенню з таких підстав Згідно умов кредитного договору № CNРRGК00320005 від 03 березня 2007 року (а.с.11-13) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із КБ «Приватбанк». За даним договором банк надає позичальнику кредит в сумі 29765,50 доларів США строком до 03 березня 2027 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання даних кредитних зобов'язань, 03 березня 2007 року було укладено договір поруки із [PERSON], яка зобов'язалася відповідати у повному обсязі перед кредитором за своєчасне і повне виконання всіх зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № CNРRGК00320005 від 03 березня 2007 року . У разі порушення своїх зобов'язань за даним договором, сторони несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобов'язання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника погашення кредиту, а позичальник зобов'язується погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані за користування кредитом неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, несвоєчасно здійснюючи погашення даного кредиту, у зв'язку з чим банк звернувся до суду із відповідним позовом, яким на думку суду підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року (із наступними змінами) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 529, 599 ЦК України. Наявність заочного рішення суду про стягнення існуючої заборгованості із [PERSON], винесеного у зв'язку із невиконанням кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. В той же час , при вирішенні заявлених позовних вимог щодо стягнення пені суд враховує приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також суд приймає де уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суг України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Також суд вважає за необхідне зазначити, що норма ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є об'єктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявність інших істотних для боржника обставин. Відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача перед банком, представленої ПАТ КБ „ПриватБанк" ( а.с.5-6), станом на 26 грудня 2014 року має заборгованість 72564,40 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту - 20027,42 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 15474,36 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 3850 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 33212,62 долари США. Зважаючи на наведені вище обставини , суд вважає, що в даному випадку до стягнення у повному обсязі підлягає заборгованість за кредитом, заборгованість по відсотках за користування кредитом та заборгованість по комісії за користування кредитом. Що стосується стягнення пені , то враховуючи ті обставини, що визначений позивачем її розмір значно перевищує загальний розмір заборгованості та враховуючи наявність таких обставин, як відсутність постійної роботи у відповідачів, що має істотне значення, суд вважає за доцільне зменшити її до 10000 доларів США., оскільки задоволення в такому випадку у повному обсязі позовних вимог банку свідчитиме про отримання невиправданих додаткових прибутків кредиторів та порушення прав відповідачів. Таким чином загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення становить 49351,78 доларів США. Звертаючись до суду із відповідним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» визначає суму заборгованості, яка утворилася станом на 26 грудня 2014 року та вказує, курс долара по відношенню до національної валюти згідно НБУ станом саме на день здійснення розрахунку заборгованості, хоча і звертається до суду із позовом лише 19.03.2015 року, а оскільки це право позивача, суд не має права вийти за межі позовних вимог та вважає за необхідне здійснити стягнення саме таким чином, як просить позивач, що в такому випадку буде еквівалентно 777784 грн. 05 коп. Зважаючи на наявність договору поруки, вказана сума підлягає до стягнення із позичальника та поручителя у солідарному порядку. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на його користь також і понесені витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial