Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та просить, з врахуванням змінених позовних вимог, визнати недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації № 1230 від 13 листопада 2009 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва» в частині надання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, площею 0,12 га кожна, що розташовані на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Просить визнати недійсними: - державний акт серії ЯИ № 671014 від 12 лютого 2010 року на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223387200:06:015:0021, площею 0,12 га, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я [PERSON] ; -державний акт серії ЯИ № 671012 від 12 лютого 2010 року на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223387200:06:015:0020, площею 0,12 га, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я [PERSON] ; - державний акт серії ЯИ № 671016 від 12 лютого 2010 року на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223387200:06:015:0023, площею 0,12 га, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я [PERSON] ; - державний акт серії ЯИ № 671017 від 12 лютого 2010 року на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223387200:06:015:0024, площею 0,12 га, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я [PERSON] ; - державний акт серії ЯИ № 671010 від 12 лютого 2010 року на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223387200:06:015:0026, площею 0,12 га, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я [PERSON] ; - державний акт серії ЯИ № 671021 від 12 лютого 2010 року на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223387200:06:015:0027, площею 0,12 га, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я [PERSON] ; - державний акт серії ЯИ № 671026 від 12 лютого 2010 року на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223387200:06:015:0032, площею 0,12 га, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я [PERSON] . Просить усунути перешкоди у праві користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, що розташовані на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, шляхом повернення на користь держави з незаконного володіння: - [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0226 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0108; - [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0299 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0105; - [PERSON] земельної ділянки, площею 0,023 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0104; - [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0342 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0007; - [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0318 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0102; - [PERSON] земельної ділянки, площею 0,033 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0113; - [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0368 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0099; - [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0375 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0097; - [PERSON] , земельної ділянки, площею 0,0346 га, з кадастровим номером 3223387200:06:015:0109. Також просить стягнути із відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судові витрати по справі. Посилається на те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель державної власності лісогосподарського призначення та повинні використовуватися для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Зокрема, вищезазначені земельні ділянки, які перебувають у приватній власності фізичних осіб, накладаються на землі лісогосподарського призначення, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Разом з тим, ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» будь-яких дозволів на вилучення даних земельних ділянок лісового фонду не надавало. Крім того, при набутті відповідачами права власності на дані земельні ділянки було змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення. Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства погодження на зміну цільового призначення вищезазначених земельних ділянок не надавалося. Оспорюване розпорядження Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації прийняте з порушенням вимог ст,ст.6,14, 19 Конституції України, ст.ст.20,35, 56, 57, 84, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст.57 Лісового кодексу України, за відсутності рішення органу державної влади про вилучення лісових земель, згоди землекористувача, в порушення порядку цільового призначення та надання цих земель у приватну власність. В даному випадку спірні ділянки вибули з власності держави всупереч встановленого законом порядку та безоплатно, тому існують правові підстави для визнання недійсним відповідного розпорядження органу виконавчої влади та визнання недійсними виданих на його підставі державних актів на право приватної власності на землю. Право власності на спірні земельні ділянки виникло з порушенням земельного законодавства, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом визнання недійсним вищезазначеного розпорядження та витребування на користь держави земельних ділянок. Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства наділені повноваженнями щодо захисту земель лісогосподарського призначення, при здійсненні яких вони повинні діяти вчасно та в належний та якомога послідовніший спосіб. Про порушення земельного законодавства Київському обласному та по м.Києву управлінню лісового та мисливського господарства стало відомо з листа Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури від 28 березня 2018 року. Оскільки в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42015110000000394 від 21 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, встановлено наявність порушень інтересів держави на виконання ст.23 Закону України «Про прокуратуру» 26 серпня 2018 року прокурором було Київське обласне та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» повідомлено про намір здійснення представництва інтересів держави з врахуванням вищевикладених обставин в зв`язку з неналежним виконанням уповноваженими органами своїх повноважень. Наявність підстав для представництва інтересів держави вищезазначеними органами у судовому порядку та у порядку відомчого контролю не оскаржувалося. Зважаючи на не звернення відповідних державних органів до суду з метою захисту інтересів держави, відсутність коштів для сплати судового збору визнано об`єктивною підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі органу, який неналежно виконує свої повноваження. Ухвалою від 02 січня 2020 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження (т.1, а.с.72-73). 30 січня 2020 року від прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури Яворського С. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення по справі № 912/2385/18 за аналогічними правовідносинами, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду, оскільки правові висновки за результатами її розгляду можуть суттєво вплинути на вирішення даної справи (т.1, а.с.101-103). Ухвалою від 30 січня 2020 року провадження у даній справі було зупинене до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 (а.с.107). Ухвалою від 21 вересня 2020 року провадження по справі було поновлене (т.1, а.с.126). 04 грудня 2020 року відповідач [PERSON] подала заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності (т.1, а.с.164-171). 28 січня 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про залишення позову без розгляду в зв`язку із порушенням прокурором приписів абз.4 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та відсутністю у нього повноважень на ведення даної справи (т.1, а.с.213-216). 18 лютого 2021 року керівник Бориспільської місцевої прокуратури Головка Л. подав до суду заяву про зміну предмета позову (т.2, а.с.20-24). 18 лютого 2021 року від керівника Бориспільської місцевої прокуратури Головки Л. надійшло заперечення на пояснення [PERSON] та на заяву про застосування наслідків про застосування наслідків пропуску позовної давності (т.2, а.с.61-71). 11 березня 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про залишення позовної заяви без руху (а.с.111-115) в зв`язку із некоректним зазначенням позивачем предмета позову, а саме: поєднання віндикаційного та негаторного позовів, які є між собою взаємовиключними. 11 березня 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду письмові пояснення на заперечення позивача на пояснення [PERSON] та на заяву про застосування наслідків про застосування наслідків пропуску позовної давності (т.2, а.с.116-126). 11 березня 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду пояснення по справі (в порядку ч.3 ст.43 ЦПК України) (т.2, а.с.127-148). 02 квітня 2021 року від представника відповідача [PERSON] адвокат Вак О.В. надійшло клопотання про залишення позову без руху (т.2, а.с.175-176) в зв`язку сплатою позивачем судового збору не в повному обсязі. Ухвалою від 06 квітня 2021 року було постановлено зазначити, як особу, яка звернулася до суду з даним позовом в інтересах держави, Бориспільську окружну прокуратура Київської області, яка була перейменована в процесі реформування (т.2, а.с.193). Ухвалою від 06 квітня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залишення позову без руху. Клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Вак О.В. про залишення позову без руху було задоволено. Позов було залишено без руху та надано прокурору строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали суду(т.2, а.с.194). Ухвалою від 06 квітня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду (т.2, а.с.202). 12 квітня 2021 року прокурор на виконання ухвали суду від 06 квітня 2021 року направи заяву про усунення недоліків позовної заяви із копією платіжного доручення про сплату судового збору (т.2, а.с.207-213). 19 квітня 2021 року відповідач [PERSON] подала заяву про залишення позову без розгляду в зв`язку із порушенням прокурором приписів абз.4 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та відсутністю у нього повноважень на ведення даної справи (т.2, а.с.224-227). Ухвалою від 20 квітня 2021 року за клопотанням прокурора було залучено до участі у даній справі в якості відповідача Бориспільську районну державну адміністрацію Київської області, як правонаступника Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області, залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] , як правонаступника [PERSON] (т.2, а.с.236). 28 квітня 2021 року від прокурора надійшло заперечення на клопотання [PERSON] про залишення позову без розгляду (т.3, а.с.1-6). 07 вересня 2021 року від прокурора надійшла заява про зміну предмета позову та залучення співвідповідача і правонаступника (т.3, а.с.111-114). Ухвалою від 07 вересня 2021 року було залучено до участі в справі в якості відповідача [PERSON] , як правонаступника [PERSON] (т.3, а.с.176). Ухвалою від 28 вересня 2021 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (т.3, а.с.198). В судовому засіданні прокурор Чичиркіна С.П. позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Бориспільської районної державної адміністрації Київської області то суду В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають в частині усунення перешкод в здійсненні права користування виділеними земельними ділянками лісогосподарського призначення. Представник відповідача [PERSON] адвокат Вак О.В. в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Третя особа [PERSON] до суду не з`явилася, повідомлена належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань не направила Судом встановлено наступне. Розпорядженням Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації Київської області № 1230 від 13 листопада 2009 року було передано у власність громадянам України земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва, загальною площею 4,7997 га, що розташовані на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с.28-30). 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671010 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0017, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.34). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 104795288 від 23 листопада 2107 року право власності на вищезазначену земельну було зареєстроване за [PERSON] (підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину за законом № 447, видане 25 квітня 2016 року Переяслав-Хмельницькою міською державною нотаріальною конторою Київської області (т.1, а.с.35-36). 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671014 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0021, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.37). Інформація про право власності на дану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23 листопада 2017 року внесена не була (т.1, а.с.38). 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671012 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0020, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с.39). Інформація про право власності на дану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23 листопада 2017 року внесена не була (т.1, а.с.40). 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671016 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0023, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с.41). Інформація про право власності на дану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23 листопада 2017 року внесена не була (т.1, а.с.42). 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671017 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0024, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с.43). Інформація про право власності на дану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23 листопада 2017 року внесена не була (т.1, а.с.44). З матеріалів спадкової справи № 31/2014, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] (т.1, а.с.217-244), вбачається, що спадкоємцем після її смерті є [PERSON] . 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671018 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0025, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с.45). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 104796883 від 23 листопада 2012 року право власності на дану земельну ділянку було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 811 від 25 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. (т.1, а.с.46-47). 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671020 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0026, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с. 48). Інформація про право власності на дану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23 листопада 2017 року внесена не була (т.1, а.с.49). 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671021 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0027, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с.50). Інформація про право власності на дану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23 листопада 2017 року внесена не була (т.1, а.с.51). 12 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії ЯИ № 671026 на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223387200:06:015:0032, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.1, а.с.52). Інформація про право власності на дану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23 листопада 2017 року внесена не була (т.1, а.с.53). Як вбачається із копії договору дарування земельної ділянки, посвідченого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Переяславського міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. (реєстровий номер 677), [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 3223387200:06:015:0032, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (т.3, а.с.72-73). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 1162/17-41 від 01 лютого 2017 року, яка проводилася в рамках розслідування кримінального провадження № 42015110000000394 від 21 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України (т.1, а.с.54-60), земельні ділянки з кадастровими номерами 3223387200:06:015:0021, 3223387200:06:015:0023, 3223387200:06:015:0024, 3223387200:06:015:0025, 3223387200:06:015:0026, 3223387200:06:015:0027, 3223387200:06:015:0032 частково накладаються на земельні ділянки ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство». Відповідно до листа Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» № 607 від 03 листопада 2017 року підприємство не надавало погодження про вилучення земельних ділянок із кадастровими номерами 3223387200:06:015:0017, 3223387200:06:015:0020, 3223387200:06:015:0021, 3223387200:06:015:0023, 3223387200:06:015:0024, 3223387200:06:015:0025, 3223387200:06:015:0026, 3223387200:06:015:0027, 3223387200:06:015:0032 (т.1, а.с.33). Згідно листа № 199 від 03 квітня 2018 року ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» не нараховувало втрати лісогосподарського виробництва на земельну ділянки з кадастровими номерами 3223387200:06:015:0017, 3223387200:06:015:0020, 3223387200:06:015:0021, 3223387200:06:015:0023, 3223387200:06:015:0024, 3223387200:06:015:0025, 3223387200:06:015:0026, 3223387200:06:015:0027, 3223387200:06:015:0032 (т.1, а.с.61). Відповідно до листа № 04-48/774 від 04 квітня 2018 року Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства не надавало погодження на зміну цільового призначення земельних ділянок з кадастровими номерами 3223387200:06:015:0017, 3223387200:06:015:0020, 3223387200:06:015:0021, 3223387200:06:015:0023, 3223387200:06:015:0024, 3223387200:06:015:0025, 3223387200:06:015:0026, 3223387200:06:015:0027, 3223387200:06:015:0032 (т.1, а.с.62). Як вбачається із відповіді ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» № 214 від 05 квітня 2018 року вищезазначені земельні ділянки частково накладаються на квартал 68 виділ 16, 26, 29 Стовп`язького лісництва (т.1, а.с.63). Згідно листа Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства № 06-46/19 від 04 січня 2019 року згідно кошторисів на 2018-2019 роки кошти на сплату судового збору за подачу позовних заяв щодо захисту законних прав та інтересів та інших судових витрат управлінням не передбачено (т.1, а.с.64-65). З листа ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» № 10 від 08 січня 2019 року у 2017-2019 роках бюджетні видатки на оплату судових витрат не передбачені (т.1, а.с.66-67). 26 червня 2018 року заступником керівника Бориспільської місцевої прокуратури на адресу Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» було направлене повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді (т.1, а.с.68-69). Як вбачається із нотаріально посвідчених заяв [PERSON] (т.3, а.с.54), [PERSON] (т.3, а.с.57), [PERSON] (т.3, а.с.60), [PERSON] (т.3, а.с.63), [PERSON] (т.3, а.с.66), [PERSON] (т.3, а.с.69), [PERSON] (т.3, а.с.74, 80), [PERSON] (т.3, а.с.77), відповідачі погодилися на поділ належних їм земельних ділянок на дві окремо виділені земельні ділянки, згідно технічної документації та кадастрових планів, з метою подальшого оформлення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки Інформація про реєстрацію розділених земельних ділянок була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчать відповідні витяги (т.3, а.с.55-56, 58-59, 61-62, 64-65, 67-68, 70-71, 73, 75-76, 78-79, 81-82). Виділеним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери 3223387200:06:015:0108, 3223387200:06:015:0105, 3223387200:06:015:0104, 3223387200:06:015:0007, 3223387200:06:015:0102, 3223387200:06:015:0113, 3223387200:06:015:0099, 3223387200:06:015:0097, 3223387200:06:015:0109. Оцінивши вищезазначені докази з приводу їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку, що на підставі їх сукупності можливо встановити наступні обставини: відповідачам (частково їх спадкодавцям) оскаржуваним розпорядженням було передано у власність земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва по 0,1200 га кожному, на які в подальшому було отримано державні акти, які прокурор просить скасувати; в рамках розслідування кримінального провадження було встановлено, що частково ці земельні ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення; відповідачами були розділені земельні ділянки на дві із виділенням та присвоєнням нових кадастрових номерів земельним ділянкам, які безпосередньо накладаються; саме такі виділені земельні ділянки є предметом позову. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. В силу ст. 79, 79-1 ЗК України, земельна ділянка як об`єкт цивільних прав вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадку суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, поділу або об`єднання земельних ділянок. Таким чином, після зміни прокурором предмету позову таким предметом в розумінні об`єкту цивільних прав стали саме земельні ділянки з кадастровими номерами 3223387200:06:015:0108, 3223387200:06:015:0105, 3223387200:06:015:0104, 3223387200:06:015:0007, 3223387200:06:015:0102, 3223387200:06:015:0113, 3223387200:06:015:0099, 3223387200:06:015:0097, 3223387200:06:015:0109. Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на момент прийняття оспорюваного розпорядження (далі - ЗК України), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 Лісового кодексу України - далі ЛК України.). Відповідно до ст. 8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Відповідно до статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт "ґ" частини четвертої статті 84 ЗК України). Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 56 ЗК України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Стаття 20 ЗК України передбачає встановлення та зміни цільового призначення земель. Згідно з ч.1, 2 та 4 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Статтею 21 ЗК України встановлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. У постанові ВС від 29.04.2020 у справі №2340/4521/18 зазначено наступне: «У Рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. У пункті 5 мотивувальної частини цього Рішення йдеться про акти органів місцевого самоврядування, а не органів виконавчої влади. Проте, принцип неможливості скасування ненормативних правових актів після їх виконання, який сформульований у цьому Рішенні, не вичерпується застосуванням лише до суб`єктів певного виду, і спрямований на забезпечення гарантій стабільності суспільно-управлінських відносин загалом. Зазначений правовий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі №2340/2921/18, а тому безпідставними є доводи касаційної скарги щодо помилковості застосування судами попередніх інстанцій Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009.» Враховуючи вищевикладене, ту обставину, що оскаржуване розпорядження Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації Київської області є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, з врахуванням того, що спірні земельні ділянки були виділені з присвоєнням їм нових кадастрових номерів та внесенням записів про реєстрацію до відповідного реєстру, накладаються на землі лісового фонду новостворені (як об`єкти цивільних прав) земельні ділянки зі значно меншою площею, ніж зазначено в оскаржуваному розпорядженні, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним в частині надання відповідачам у власність земельних ділянок, площею по 0,12 га кожному, розпорядження Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації Київської області № 1230 від 13 листопада 2009 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва». Як вже було зазначено, в судовому засіданні на підставі дослідження сукупності належних та допустимих доказів, встановлено накладення земельних ділянок з кадастровими номерами 3223387200:06:015:0108, 3223387200:06:015:0105, 3223387200:06:015:0104, 3223387200:06:015:0007, 3223387200:06:015:0102, 3223387200:06:015:0113, 3223387200:06:015:0099, 3223387200:06:015:0097, 3223387200:06:015:0109, які є предметом позову, на земельні ділянки лісогосподарського призначення, та надання їх у приватну власність як земель для ведення індивідуального садівництва з порушенням вимог ЗК України. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Статтею 2 цього Кодексу передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. В силу ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (справа не з ідентичних, але подібних правовідносин, які суд вважає за можливе застосувати до даної справи) Велика Палата Верховного Суду вказала, що вже неодноразово виснувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45)). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)). Ураховуючи наведене, ВП ВС вказала, що суди, встановивши, що земельна ділянка належить до земель водного фонду, не мали застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння замість приписів статті 391 цього кодексу та частини другої статті 152 ЗК України, а тому мали відмовити у задоволенні вимог, які не спрямовані на усунення перешкод у користування та розпорядженні цією ділянкою. У постанові ВП ВС від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц вказано, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України). Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства. Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, вказував на те, що дізнався про такі обставини лише після проведення відповідної експертизи 01.02.2017 в рамках кримінального провадження № 42015110000000394. Зважаючи на те, що відповідачами незаконно зайнято земельні ділянки лісогосподарського призначення в порушення Земельного та Лісового кодексів, вказані правовідносини слід розглядати як не пов`язані з позбавленням володіння та порушення права власності держави, тому вірним способом захисту таких порушених інтересів держави буде пред`явлення негаторного позову про повернення спірних земельних ділянок дійсному власнику на підставі ст. 391 ЦК України, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення. В даному випадку відомостей про те, що спірні земельні ділянки є землями лісогосподарського призначення з тексту розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА не вбачається. Дізнатися про незаконність передачі землі у приватну власність прокурор міг лише після витребування та ретельного дослідження всієї землевпорядної документації, перевірки дійсного розташування земельних ділянок на місцевості з залученням спеціалістів землевпорядних організацій, отримання від них додаткових відомостей тощо. Отже, звернувшись з позовом в інтересах держави у грудні 2019 року, прокурор діяв в межах позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України. Крім того, прокурор звернувся з вимогами про повернення спірних земельних ділянок державі на підставі ст. 391 ЦК України, на які, зважаючи на вищезазначені правові висновки ВП ВС, не поширюються вимоги щодо позовної давності, і з таким позовом можливо звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення. Таким чином суд не бере до уваги подану відповідачем [PERSON] заяву про застосування строків позовної давності до даних вимог. Крім того, у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Отже, судом встановлено, що держава, як власник земель лісогосподарського призначення, самостійно чи разом з постійним землекористувачем не виявляла волю на відчуження земельних ділянок чи їх вилучення не надавали. Переяслав-Хмельницька райжержадміністрація Київської області повноважень на розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення не мала. Відповідачі скористалися своїм правом та розділили земельні ділянки на дві з виокремленням та присвоєнням окремих кадастрових номерів безпосередньо тим частинам земельних ділянок, які накладаються на землі лісового фонду, не заперечують проти повернення таких земельних ділянок державі. Отже, позовні вимоги в частині усунення перешкод у користування та розпорядженні земельними ділянками шляхом повернення їх на користь держави підлягають задоволенню. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Разом з тим, прокурор, змінивши предмет позову в частині повернення земельних ділянок на користь держави, просить визнати недійсними державні акти на ім`я відповідачів (частково їх спадкодавців) на земельні ділянки, які після їх розподілу перестали існувати як об`єкти цивільних прав. Отже державні акти, які прокурор просить визнати недійсними, втратили юридичну значимість, оскільки стосуються вже неіснуючих земельних ділянок. Сформовані нові земельні ділянки, яким були присвоєні нові кадастрові номери і відомості це були внесені до відповідного реєстру. Крім того, ефективним способом захисту у цій справі є вимога про повернення у державну власність спірних земельних ділянок, яка забезпечить усунення перешкод у здійсненні державою права користування та розпорядження майном шляхом державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Судове рішення про повернення у державну власність земельної ділянки, яке набрало законної сили, підтверджує право власності на нерухоме майно і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі і щодо скасування запису про право власності попереднього власника (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійним державних актів на право власності відповідачів (частково їх спадкодавців) на земельні ділянки, які вже не є предметами позову. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають частковому стягненню із відповідачів. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.19, 20, 21, 55, 56, 57, 84, 152 ЗК України, ст.ст.1, 8 ЛК України, ст.ст.391 ЦК України,

Outcome: partial