Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого вказав, що 27.02.2008 року між ним та банком укладено кредитний договір № 27/02/2008/840-К/1272, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 24450 доларів США для придбання житла, на строк до 25.02.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,59% відсотків річних. Позивач вважає, що при укладенні вказаного кредитного договору були порушені вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема позивачу не була надана інформація в повному обсязі щодо умов кредитного договору, відсутній графік платежів, не попереджено про валютні ризки, крединий договір містить несправедливі умови, таким чином договір був укладений під впливом обману з боку працівників банку, банк замовчував реальну ціну запропонованої послуги, у зв'язку з чим позивач просить визнати кредитний договір від 27.02.2008р. №27/02/2008/840-К/1272 недійсним на підставі ст. 230 ЦК України. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 27.02.2008р. [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» в особі начальника Центрального відділення філії ВАТ КБ «Надра» Хмельницьке РУ - Думітращука В.М., що діяв на підставі довіреності №24/2-11-1790 від 24.02.2006р. укладено кредитний договір №27/02/2008/840-К/1272 у сумі 25450 доларів США 00 центів за програмою «Перше житло». Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 253 від 27.02.2008р., що укладений між [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] придбаває у власність нерухоме майно у вигляді будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]; витрати пов»язані з оформленням кредиту та оплати комісії за розрахунки за кредитом. Банком надано кредит на строк до 25.02.2028р. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитом встановлено плату у вигляді відсотків, які розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,59% річних, що нараховуються за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Згідно п. 3.1 повернення суми кредиту, здійснюється рівними платежами щомісячно у сумі 292 долари США 19 центів, починаючи з березня 2008р. В якості забезпечення виконання зобов»язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором було укладено договір іпотеки будинку [ADDRESS] та земельною ділянкою загальною площею 0,10га. Також умовами кредитного договору передбачено : - комісію за розрахунки за договором в розмірі 1,8% відсотків від суми виданих коштів (п. 1.5 кредитного договору); - комісію за повне дострокове погашення кредиту в розмірі 2% від початкової суми кредиту (п. 4.3.12). Згідно зіст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. За змістом ч.1 ст.11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог, підстави позову визначає позивач. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про недійсність правочину з підстав, передбачених ст.ст.11,19 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон). Частинами 1, 2 ст.11 Закону (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. В частині 4 статті 11 даного Закону зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Судом встановлено, що умови укладеного між банком та позивачем кредитного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України. У кредитному договорі від 27.02.2008 року передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства: вказана сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка та її вид, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив свою згоду з його умовами, в тому числі щодо валюти кредитування. На момент укладення договору [PERSON] не навів жодних зауважень щодо змісту цих правочинів, не звертався до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договору. Крім того, в день підписання кредитного договору [PERSON] отримав примірник договору, що надавало йому додаткову можливість детально вивчити їх умови і в разі необхідності звернутися за правовою допомогою до спеціалістів, та у випадку незгоди з умовами кредитного договору - відмовитися від надання йому фінансових послуг. Однак, позивач не тільки не відмовився від кредиту, але й на протязі певного часу виконував свої зобов'язання за кредитним договором, що є підтвердженням його повного усвідомлення наслідків укладеного ним договору. Частиною 5 ст.11, п.10 ч.3 ст.18 Закону передбачені положення за якими до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є умови, зокрема, про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістомст.19 Закону нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. [PERSON] посилався на те, що під час підписання спірної угоди банк не повідомив його про сукупну вартість кредиту, а сам кредит виданий в іноземній валюті, зі сторони банку був обман щодо умов надання кредиту. Такі доводи позивача є безпідставними. Слід зазначити і те, що незмінюваність курсу гривні по відношенню до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні по відношенню до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути не відомим позивачеві. Таким чином, підписуючи спірний кредитний договір, позивач повинен був усвідомлювати можливість збільшення обсягу його зобов'язань за цим договором у гривневому еквіваленті у випадку зростання курсу долара США по відношенню до гривні, та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Посилання позивача на те, що йому не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту, також не є підставою для визнання кредитного договору недійсним в розумінні ст.ст.11,19 Закону, оскільки кредитний договір містить розмір щомісячного платежу в доларах США на весь час дії договору. Відповідно до висновку судової економічної експертизи № 2223/13-26 від 22.09.2016р. зазначено, що орієнтовний щомісячний ануїтетний платіж з урахуванням базових умов кредитування, викладених ВАТ КБ «Надра» у кредитному договорі від 27.02.2008р. № 27/02/2008/840-К/1272 складає 290,76 доларів США., реальна процентна ставка за кредитним договором складає 12,68% річних, сукупна вартість кредиту складає 70284,96 доларів США. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу статті 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Стаття 57 ЦПК України вказує, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Згідно положень ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим експертом у висновку зазначено, що причина розбіжностей між даними ВАТ КБ «Надра» та проведеним дослідженням полягає у відсутності існування єдиної методики визначення ануїтетного платежу, затвердженої Національним банком НБУ. Щодо посилання позивача на недійсність договору в частині встановлення додаткової комісії за оформлення кредитного договору та дострокове погашення, то судом враховано наступне. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). В кредитному договорі сплату комісії за розрахунки та дострокове погашення кредиту, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, що призвело це до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду [PERSON] Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, належить визнати недійсними пункти кредитного договору від 27.02.2008р. № 27/02/2008/840-К/1272 : - пункт 1.5 «комісія за розрахунки за цим договором складає 1,8 % (одна ціла вісім десятих) відсотків від суми виданих коштів зазначених в п. 1.2 за винятком суми виданої на оплату цієї комімії»; - пункт 4.3.12 «при здійсненні повного дострокового погашення кредиту, у зв'язку з рефінансування заборгованості позичальника іншим банком, та надання банком письмової згоди на повторну іпотеку, сплатити банку комісію у розмірі 2% від початкової суми кредиту». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати в розмірі 689грн. Керуючтсь ст.ст. 3, 10, 11, 88, 21-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 230, 627, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» суд -

Outcome: partial