Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є рідною донькою відповідача [PERSON] . Її мати [PERSON] померла [INFO] , коли позивачу було 6 років. Після смерті матері позивач деякий час проживала то у бабусі з дідусем, то у батька. Батько часто приходив додому у нетверезому стані і одразу лягав спати, не цікавився чи щось поїла позивач. З часом він почав приводити друзів додому, з якими вживав алкогольні напої, ображав позивача, примушував мити після них посуд, розповідав, що вона не хазяйка, що позивача дуже ображало. Вона зачинялася в кімнаті, плакала і це дуже дратувало відповідача і він починав кричати, штовхати, смикати і докоряти, що позивач нічого не робить і він витрачає на неї грошові кошти, які вона не заслуговує. В подальшому відповідач привів співмешканку і зовсім перестав звертати на позивача увагу, не цікавився її справами в школі, чим позивач живе, за що одягається тощо. Коли співмешканка відповідача принижувала і ображала позивача, відповідач її не захищав. 08 березня 2018 року батько разом зі співмешканкою і її сином пішли святкувати, а позивач залишилася вдома. Їй також хотілося свят і вона пішла до бабусі, а відповідач здалеку її побачив, зателефонував і знову став ображати і погрожувати, що залишить її без матеріальної допомоги. Позивач розповіла про це бабусі і з 11 березня 2018 року проживає разом з нею. Позивач разом з бабусею неодноразово зверталися до органу опіки та піклування з метою вирішення питання щодо надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання позивача, оскільки останній вважав, що не повинен їй надавати таку допомогу у зв`язку з її проживанням разом з бабусею. Він повідомив, що буде збирати грошові кошти на її навчання, однак після закінчення позивачем 9 класу він не намагався обговорити питання яку професію краще обрати, навіть не поїхав з позивачем здати до коледжу документи. На прохання позивача надавати їй матеріальну допомогу відповідач повідомив, що згоден її надавати навпіл з бабусею. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неї, призначити її бабусю [PERSON] її опікуном і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј частини усіх видів його доходів, починаючи з 11 березня 2018 року і до досягнення нею повноліття. Відповідач надав суду відзив на позов, де зазначив, що завжди цікавився життям своїй доньки, яка дійсно у березні 2018 року вирішила піти жити до своєї бабусі і відповідач погодився, оскільки не заважав їй вирішувати з ким саме проживати. В користуванні позивача знаходиться пенсійна картка, якою користується позивач і яку постійно поповнює дружина відповідача. Відповідач має постійне місце роботи, характеризується позитивно як за місцем проживання, так і за місцем роботи, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра. Вважає наведені у позові підстави є надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач надала суду відповідь на відзив, де зазначила, що надані на відповідача характеризуючи матеріали не є належними доказами, оскільки вони не доводять дійсних відносин, які склалися між сторонами. Також зазначила, що нею разом з бабусею вживалися заходи щодо сплати відповідачем аліментів на її утримання, однак останній аліменти не сплачував, тому просить стягнути аліменти за минулий час, тобто з 11 березня 2018 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав обставини, викладені у відзиві на позов і просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Також зазначив, що до 11 березня 2018 року донька проживала разом з ним, жодних проблем не виникало, він завжди цікавився її успіхами в школі, за що неодноразово мав подяки. У 2019 році він разом зі співмешканкою, її дитиною і позивачем їздили на море. Зловживати алкогольними напоями він не має змоги у зв`язку з роботою. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав обставини, викладені у відзиві на позов і просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Сітало Н.М. - у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що згідно висновку органу опіки та піклування визнано недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав стосовно його доньки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною бабусею позивача [PERSON] . Після смерті матері онука проживала разом з батьком і вони спільно її одягали, надавали допомогу. В подальшому відповідач став проживати разом зі співмешканкою, вживати алкогольні напої, дитина була пригнічена, стала погано навчатися. Батько доньку залякував, погрожував, що позбавить її спадщини. З 11 березня 2018 року онука проживає разом з нею і за весь цей час відповідач матеріальної допомоги на утриманні онуки не надавав, а почав надавати лише після звернення з вказаним позовом до суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною тіткою позивача і дала показання, які аналогічні показанням свідка [PERSON] . Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст.150 СК України перелічені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Як вказано у ч.2, 3 ст.157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з яким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Із вищезазначеного випливає, що як мати, так і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Як зазначено в п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона чи він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також суд звертає увагу на вимоги ч.1 ст.60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто позивач, звертаючись з позовними вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав, зобов`язана довести суду всі обставини, які дають можливість вирішити справу на її користь, оскільки лише на припущеннях судове рішення ґрунтуватися не може. Матеріалами справи підтверджено, що позивач є рідною донькою відповідача і цей факт доводиться копією свідоцтва про її народження. Згідко копії свідоцтва про смерть мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається з довідки квартального комітету №8 від 29 липня 2020 року з 2005 року позивач [PERSON] проживає разом з бабусею без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Як було встановлено у судовому засіданні позивач мешкає разом з бабусею з 11 березня 2018 року, до цього часу мешкала разом з батьком. Згідно довідки АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» №88 від 17 листопада 2020 року відповідач [PERSON] працює в товаристві з 13 січня 2009 року. На даний час працює на посаді верстатника широкого профілю 4 розряду. Характеризується відповідач за місцем роботи добре. Довідкою Синельниківської ЦРЛ №599 від 11 листопада 2020 року підтверджується, що відповідач на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Згідно копій наданих суду подяк відповідач [PERSON] нагороджувався подяками у 2016, 2017, 2018 роках за проявлену цікавість навчанням, вихованням дитини, до життя школи і класу. Як вбачається з характеристики Синельниківської загальноосвітньої школи №4 позивач [PERSON] проживала разом з батьком. Матеріально-побутові умови її проживання були задовільні, сім`ю можна вважати стабільною з середнім достатком. Батько цікавився життям доньки в школі, регулярно її відвідував, телефонував, надавав допомогу класному керівнику, кілька років був членом батьківського комітету класу. Відносини між батьком і донькою останнім часом були напружені у зв`язку з підлітковим віком дівчини. Згідно висновку органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області №22 від 27 січня 2021 року, наданого в результаті перевірки умов проживання сім`ї відповідача, було визнано недоцільним позбавлення останнього батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] у зв`язку з відсутністю підстав для такого позбавлення. Також у висновку зазначено, що посилання [PERSON] щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків свого підтвердження не знайшли. Сторони самостійно дійшли згоди про те, що позивач буде проживати з бабусею, а відповідач буде сплачувати аліменти на її утримання, що здійснюється ним шляхом перерахування грошових коштів на пенсійну картку, яка знаходиться у позивача. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач нею не цікавився, не піклувався, матеріальної допомоги не надавав. Відповідач вказані факти заперечує, посилається на те, що він належним чином виконував батьківські обов`язки. Крім того, з наданих суду пояснень учасників процесу встановлено, що причиною розпаду сім`ї стали негативні стосунки, що склалися між сторонами. В той же час судом встановлено, що позивач до 11 березня 2018 року проживала разом з батьком, який мав задовільні матеріально-побутові умови для проживання доньки, цікавився життям доньки в школі, регулярно її відвідував, телефонував, надавав допомогу класному керівнику, кілька років був членом батьківського комітету класу. Також судом було встановлено, що у 2019 році позивач разом з відповідачем, його співмешканкою і дитиною їздили відпочивати на море, вказаний факт був визнаний позивачем у судовому засіданні. На даний час відповідач має намір спілкуватися з донькою, заперечує проти задоволення позову, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у даному випадку суд вважає застосування його до відповідача є передчасним. Отже, всі надані позивачем документи щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не доводять того, що невиконання батьківських обов`язків має місце саме внаслідок умисного, свідомого ухилення відповідача від їх виконання. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача підлягають частковому задоволенню. Так, відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Судом встановлено, що позивач мешкає разом з бабусею, на даний час є неповнолітньою, у зв`язку з чим відповідач, як батько, зобов`язаний надавати їй матеріальну допомогу на утримання. Факт звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів вже свідчить про відсутність домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, а остання в свою чергу має право вимагати надання такої допомоги. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки, однак доказів щомісячного надання позивачеві матеріальної допомоги суду не надано. У зв`язку з цим вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі ј частини усіх видів його доходів є обґрунтованою, оскільки відповідач офіційно працює і має можливість надавати таку допомогу. В той же час відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Доказів тому, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду не надано. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання позивача аліменти від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 28 серпня 2020 року. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі стягненню з відповідача на користь держави не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial