Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про визначення права користування житловим приміщенням та розподіл особових рахунків. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що 28 січня 2000 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів було видано свідоцтво [NUMBER] про право власності на житло, згідно якого квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2014 року по справі № 211/5686/14-ц визначено частки позивача та відповідача у праві спільної власності на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS], а саме: за кожним право власності на ? частину вказаного майна. Однак сторони не можуть визначитись з порядком користування зазначеним житловим приміщенням, оплати комунальних та експлуатаційних витрат, тому позивач просить суд визначити порядок користування житловою площею двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] виділивши їй у користування кімнату 2 площею 11,70 м.кв., а відповідачу - [PERSON] виділити у користування кімнату 1 площею 17,4 м.кв. Місця загального користування, а саме: кухню площею 6,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., вбудовану шафу площею 0,3 кв.м., коридор площею 7,5 кв.м. залишити в загальному користуванні. Також просила суд розділити фінансово-особовий рахунок за адресою: [ADDRESS] зі сплати за комунальні послуги між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомленні у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с. 46 - заява). Представник третьої особи ТОВ «Житлосервіс-КР» надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують ( а.с. 28 - заява). Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.18,1923,30-32,36-39, 43,45 - повідомлення). Відповідно до положень ст.169, ч.2 ст. 197 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи, без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2000 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів видано свідоцтво [NUMBER] про право власності на житло, згідно якого квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. ( а.с. 5 - копія свідоцтва на право власності на житло). Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2014 року по справі № 211/5686/14-ц позов [PERSON] задоволено та визначено частки у праві спільної власності сторін, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та визнано за кожним право власності на ? частину квартири ( а.с.4- копія рішення суду). Вказана квартира житловою площею 29,1 кв. м., загальною площею 48,36 кв.м. розташована на шостому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку та складається з двох житлових кімнат наступними розмірами: 1-а жила кімната 17,7 кв.м, 2 жила 11,7 кв.м. та має слідуючи побутові приміщення: кухню 6,9 кв.м.; ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м.; коридор 7,5 кв/м., вбудовану шафу - 0,9 кв.м., квартира обладнана лоджією 3,2 кв.м. ( а.с. 6 копія технічного паспорту). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Крім того, відповідно до ст. 317, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що між сторонами, які є співвласниками вказаної квартири, виник спір з приводу встановлення порядку користування житловим приміщенням, позивач фактично виключена з числа користувачів спільного майна, чим порушені її права як співвласника квартири, хоча позивач має рівні з іншим співвласником житла права щодо користування спільним майном, тому позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд, виходячи з технічних характеристик квартири, приходить висновку про можливість встановлення вказаного в позові порядку користування спірною квартирою. В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині розподілення фінансово-особових рахунків для сплати комунальних платежів та експлуатаційних витрат на спірну квартиру, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що в цій частині її права порушені і вона позбавлена можливості, як співвласник житла вирішити це питання в порядку договірних відносин з надавачами житлово-комунальних та експлуатаційних послуг. При цьому суд виходить з того, що одним зі способів захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного цивільного права за ст. 16 ЦК України є зміна правовідношення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Разом із тим, такого способу захисту цивільних прав як розподілення фінансово-особових рахунків для сплати комунальних платежів та експлуатаційних витрат на квартиру законодавством України не передбачено. Правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах. Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та ін. За положеннями ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Враховуючи викладене,

Outcome: partial