Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та зобовязання внести зміни до державного реєстру правочинів. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що вона є дуже хворою людиною та за станом здоровя потребувала сторонньої допомоги, сподівалася на догляд від онука [PERSON] та доньки [PERSON], які проживають у м. Олександрії. Хворіє на рак, має поганий зір, що в сукупності свідчить про необхідну допомогу у побуті та догляді.\~Після звернення до доньки за допомогою навесні 2015 року, остання запропонувала переоформити належний їй будинок по вул. Перемоги, 5 у м. Знамянка на онука [PERSON], після чого до неї приїхала приватний нотаріус [PERSON] і посвідчила, як вона вважала, договір довічного утримання, але зрештою зясувала, що тим договором подарувала належний їй будинок відповідачу. Донька та онук, хоча і обіцяли її доглядати, але після оформлення договору до неї не приїздять, допомогу не надають. Вона продовжує проживати у подарованому будинку, сплачує комунальні послуги. Вказаний будинок є її єдиним житлом. Просила визнати недійсним договір дарування, вказуючи як підставу своїх вимог те, що помилилась щодо природи укладеного правочину і була введена в оману шляхом обіцянки догляду за нею. Також просила суд зобовязати нотаріуса [PERSON] внести відповідні зміни до державного реєстру правочинів. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що позивачка являється бабусею відповідача, дійсно хворіє і потребує догляду. Відповідач та його мати [PERSON] через конфлікт з бабусею саме з вини останньої не мають змоги здійснювати за нею належний догляд. Нотаріусом позивача було ознайомлено зі змістом, умовами договору дарування та правовими наслідками, позивач мала намір саме подарувати будинок. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву, відповідно до якої зазначила, що правочин вчинявся згідно діючого законодавства. Разом з цим, просила суд розглядати справу за її відсутності. Третя особа [PERSON], залучена до участі у справі ухвалою суду від 03.11.2015 року, в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, особисто причини неявки до суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Представник відповідача, не являючись представником [PERSON], надав суду довідку, згідно якої остання з 26.11.2015 року перебуває на амбулаторному лікуванні з діагнозом: гіпертонічний криз неускладнений, атеросклеротичний кардіосклероз. Заслухавши думку представників сторін, суд зважаючи на необхідність розгляду справи в розумні строки та не вбачаючи підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що лікування третя особа проходить амбулаторно, її захворювання не має інфекційного характеру і в принципі вона могла використати своє процесуальне право на участь у судовому розгляді, принаймні повідомивши суду свою позицію з приводу можливості розгляду справи без неї, зрештою ухвалив розглянути справу за відсутності третьої особи за наявної явки осіб, які беруть участь у справі. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 березня 2015 року приватним нотаріусом Знамянського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено довіреність, якою позивач [PERSON] уповноважила [PERSON] (доньку) подарувати [PERSON] (онуку), належний їй на праві власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за № 5 по вул. Перемоги у м. Знамянка Кіровоградської області. 03 квітня 2015 року цим же нотаріусом посвідчено відповідний договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 242. Позивач є людиною похилого віку, [INFO], непрацездатною пенсіонеркою. На підставі довідок ДЗ «Відділкова лікарня ст. Знамянка ДП «Одеська залізниця» судом зясовано, що [PERSON] перебуває на «Д» обліку, потребує медикаментозного лікування з діагнозом рак прямої кишки 4 стадії, метастази в легені, ексудативний плеврит, легенева недостатність 2 ступеню (а.с. 69, 70, 83). У судовому засіданні позивач, її представник і так само свідок [PERSON] стверджували, що позивач внаслідок наявного у неї тяжкого захворювання та похилого віку потребує стороннього догляду. Ці обставини не заперечував і представник відповідача. У судовому засіданні також зясовано, що після посвідчення оспорюваного договору, позивач продовжує проживати у [INFO], сплачує комунальні платежі, що свідчить на користь того, що фактична передача дарунку не відбулась. Наведені обставини представник відповідача також не заперечував. Позивач стверджує, що вказаний будинок є ї єдиним житлом і такі обставини в ході судового розгляду спростовано не було. Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, зазначає, що договір дарування укладено під впливом помилки, оскільки вона вважала, що укладає договір довічного утримання. Крім того, відзначає, що її було введено в оману щодо умов договору. Вимоги позивача ґрунтуються на наявності факту відсутності волевиявлення у неї, під час укладення нею договору на безоплатну передачу у власність відповідачу будинку, який є її єдиним житлом. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Обставини щодо вчинення договору дарування під впливом обману не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, позивачем не доведено наявності умислу зі сторони відповідача з приводу введення її в оману щодо природи правочину. Позивач вважала, що спірний договір встановлює обов'язок відповідача надавати їй допомогу, а тому відповідно до ч.2\~ст. 717 ЦК України, спірний договір не є договором дарування, оскільки фактично встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника дії майнового характеру. Відповідно до ч.1\~ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). З роз'яснень, які викладені в пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6\~\~листопада 2009 року №\~\~9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо. Лише в разі встановлення цих обставин норми\~частини першої статті 229\~та\~статей 203\~і\~717\~ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-202цс15 від 21.10.2015 р, яка в силу ст.. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для застосування судами у своїй діяльності. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачка, укладаючи договір з\~\~відповідачем\~\~помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, тобто помилились щодо змісту правочину. Оскільки, внаслідок помилки позивач неправильно сприймала угоду та її істотні умови, існують підстави для визнання угоди недійсною з підстав\~ст. 229 ЦК України. Позовні вимоги щодо зобовязання нотаріуса [PERSON] внести відповідні зміни до державного реєстру правочинів не підлягають задоволенню, оскільки предявлені до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а відповідати за позовом може лише відповідач. Загалом, дії нотаріуса позивач не оскаржувала, хоч і вказувала в ході судового розгляду на те, що помилилась щодо природи оспорюваного правочину в тому числі і з вини нотаріуса. Позивач згідно посвідчення (а.с. 7) має пільги встановлені законодавством України для ветеранів та учасників війни, відтак звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. Разом з тим, судовий збір у розмірі 243,60 грн. вона сплатила, і такий судовий збір підлягає поверненню їй як сплачений помилково. Водночас з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. за задоволену позовну вимогу немайнового характеру не на його користь.

Outcome: partial