Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач зазначив, що є співвласником квартири [ADDRESS]. На території земельної ділянки, яка обслуговує зазначений будинок, розташовані належні до нього будівлі та споруди, що необхідні для його обслуговування та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників. У користуванні позивача знаходилася споруда сінника, виконана з шиферу на металевому каркасі, без спорудження фундаменту, який 22.08.2015р., приблизно о 18.20год., загорівся через необережне поводження сина відповідачів - малолітнього [PERSON] - з вогнем. У зазначеному сіннику знаходилося приблизно 5 тон сіна, яке він заготовив на зиму власним коштом для свого підсобного господарства (косив його сам та наймав для цього людей, потім оплатив тюкування й перевозку; всього в сіннику було 300 тюків сіна вагою від 15 до 18кг кожен, та 5 причепів сіна не тюкованих, насипом). Внаслідок пожежі позивачу завдано матеріальну шкоду на загальну суму 19\~473грн 25коп, з яких 11\~000грн вартість 5 тон згорілого сіна, яку він визначив, виходячи з ринкової ціни тони сіна в СПК «Світанок» Чернігівського району, та 8 473грн 25коп вартість будівельних матеріалів та відновлюваних робіт будівлі. Відповідачі пообіцяли йому допомогти відбудувати сінник та компенсувати вартість згорілого, [PERSON] найняв вантажну машину та людей, й наступні два дні прибирав згарище, але потім від виконання свої обіцянок вони ухилилися. Зазначену суму просить стягнути з відповідачів, разом з понесеними судовими витратами по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що дійсно малолітній [PERSON], 03.07.2009р.н., є її сином, але заперечує його провину в скоєнні пожежі, зауважуючи, що дітей на вулиці гралося багато. Дійсно, її чоловік [PERSON] наступні два дня прибирав згарище після пожежі, для чого орендував вантажний автомобіль, заплатив за роботу найманим працівникам та працював і сам, але він робив це з міркувань добросусідства. Позивачем не доведено, що будівля сінника знаходилася у його власності, й він має право на відшкодування понесеної пожежею шкоди. Вказану будівлю він побудував самовільно, тому що земельна ділянка для будівництва йому, скоріше за все, не виділялася. Крім того, в судовому засіданні пояснила, що у згорілому сіннику 5 тон сіна не було. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS], що сторонами визнається. У його користуванні перебувала господарська споруда - сінник, розташована на прибудинковій території, яка згоріла 22.08.2015р. Зазначені факти сторонами визнаються не оспорюються. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною позивача, шлюб вони уклали 1986р., вона є співвласницею квартири [ADDRESS], де проживає їх родина. На прибудинковій території відведені ділянки з розташованими на них господарськими будівлями мешканців, де кожен побудував собі необхідну споруду. На своїй ділянці приблизно в 2000р. вони збудували з шиферу та металу сінник, оскільки тримають господарство, й з того часу ним користувалися. 22.08.2015р., приблизно о 18.00 год., їй на роботу подзвонив чоловік та повідомив, що сінник горить. Приїхавши додому, свідок побачила міліцію, пожежну машину, потім їй стало погано і вона втратила свідомість. Коли прийшла до тями, то дотемна перебувала на згарищі. Співробітники міліції їй повідомили, що пожежа сталася, бо син відповідачів, який проживає по сусідству, грався з сірниками, кидаючи їх у бік сінника. Того ж вечора відповідачі до них підійшли, сказали, що допоможуть поновити пошкоджений сінник та куплять сіно, і просили нікуди не звертатися більше. Наступні два дні [PERSON] винайняв вантажівку, покликав двох хлопців, і разом з ними розгріб згарище, потім обіцяв купити шифер та почати перекривати споруду, але від виконання своїх обіцянок ухилився. [PERSON] її родина відновила власним коштом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що перекривав дах на хаті в тещі, та продав позивачу бувші у використанні будматеріали - 40 листів шиферу за вартістю 90грн за штуку, всього на суму 3600грн., і брус, що в нього залишилися після ремонту. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сторін з 1992р. У кожного мешканця будинку є відведена ділянка для господарських споруд, на своїй позивач приблизно у 2000р. збудував шиферний сінник, без фундаменту, і ним користувався. Наприкінці літа 2015р. сінник згорів. Наступні два дні свідок бачила, як [PERSON] разом з двома хлопцями вигрібав згарище, закидуючи попалені тюки з сіном на вантажний автомобіль. В подальшому сінник перекривали шифером зять позивача та ще хлопці. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1992р. проживає по сусідству зі сторонами. У кожного мешканця їх будинків є ділянка, де збудовані господарські споруди. Позивач на своїй приблизно 10 років тому збудував з шиферу сінник і ним користувався. У серпні 2015р. до неї додому прибігли її онуки, та розповіли, що горить сінник позивача. Вийшовши надвір, вона побачила пожежу, стріляючий шифер, інших сусідів, міліцію. Згодом почула від людей, що підпалив сінник [PERSON]. Бачила, як батьки хлопця підходили до позивача та його дружини, про щось розмовляли. Наступного дня приїхав КАМАЗ, та [PERSON] разом з хлопцями два дня вигрібав згарище. Потім позивач привіз балки та шифер, і його зять та ще хлопці ремонтували цю будівлю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що останні 20 років проживає зі сторонами по сусідству. Її сарай розташований на прибудинковій території поряд з сінником позивача. Наприкінці літа 2015р. вона буда вдома, відчула запах диму, вибігла надвір та побачила, що цей сінник горить. У натовпі почула, що його випадково підпалив син відповідачів, бавлячись з сірниками. Наступного дня бачила [PERSON] з хлопцями, які розгрібали згарище. Від сінника залишився тільки металевий каркас, який потім зять позивача та ще робітники перекривали балками та шифером. Свідок [PERSON] суду пояснив, що восени 2015р. його найняв позивач для відновлення згорілого сінника. Він та [PERSON] вирівняли пошкоджений вогнем металевий каркас, поклали на нього балки, потім зробили обрешітку, по боках споруди вклали деревяні щити, а ззовні оббили бувшим у використанні шифером. Дах також вкрили шифером. За роботу від позивача вони отримали 4\~200грн. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає по сусідству зі сторонами з 2009р. В 2015р. перевіз у сінник позивача 300 тюків сіна, в кожному тюку було приблизно від 15 до 18кг, а потім сіно насипом, у причепі, пять разів. Вагу сіна у причепі назвати не може, кожен раз по різному. За свою роботу гроші отримував, скільки не памятає. Восени 2015р. сіновал позивача згорів. Наступні два дні свідок бачив [PERSON] та ще двох хлопців, які вигрібали згарище. Після пожежі споруду поновлював позивач, завіз балки, дошки та шифер, а будівельні роботи виконував його зять з робітниками. Свідок [PERSON] суду пояснив, що влітку 2015р. він та [PERSON] допомагали позивачу перевозити сіно до сінника. Всього вони перевезли 300 тюків, вагою біля 15кг, і насипом сіна 5 причепів до легкового автомобіля. За роботу отримував від позивача молоко, гроші не брав. Аналізуючи викладене та вирішуючи позов в частині стягнення з відповідачів вартості будівельних матеріалів та робіт з відновлення сінника суд приходить до наступного. Відповідач зазначає, що позивач не є власником збудованого ним сінника, посилаючись на положення ч.2 ст. 376 ЦК України, за якою особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно, він не має права на відшкодування йому шкоди. Цивільний кодекс України (далі - Кодекс) при класифікації речей як обєктів цивільних прав виходив із фундаментального поділу речей на рухомі і нерухомі. За Кодексом до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181). Закон України\~ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) під нерухомим майном розуміє\~ земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Тобто ці обєкти розташовані на земельній ділянці та нерозривно повязані з землею, тобто вони не можуть існувати без землі, переміщення зазначених обєктів є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. В судовому засіданні позивачем зазначено, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджено й відповідачем не спростовано, що сінник, збудований позивачем, не є нерухомою спорудою, він виконаний з шиферу на металевому каркасі, тобто не є будівельною системою, пов'язаною з землею. Таким чином, посилання відповідача на положення ч.2 ст.376 ЦК України є безпідставними. Факт безперешкодного користування позивачем цією спорудою підтверджений поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що на прибудинковій території житлового будинку 2в по вул. Піонерській в смт Чернігівка розташовані належні до нього будівлі та споруди, що необхідні для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників квартир. За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) роз'яснено, що положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченої законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну. Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди. Згідно постанови від 31.08.2015р. слідчого Чернігівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області закрито кримінальне провадження за заявою позивача, оскільки проведеною перевіркою встановлено, що пожежа сталася внаслідок дитячих пустощів малолітнього [PERSON] з вогнем, а не внаслідок навмисного підпалу (а.с.8). Постановами від 22.09.2015р. відповідачів притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання їх батьківських обовязків по вихованню сина (а.с.9-12). Тому суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що провина малолітнього [PERSON] у скоєнні пожежі відсутня. Зазначені постанови не скасовані у встановленому законом порядку та набрали законної сили. Відсутність підстав для кримінальної відповідальності\~\~не виключає цивільної відповідальності, що за своєю правовою природою є майновою відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Відповідно до ч.1 статті 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Відповідач по справі не надав суду доказів, що свідчили б про безпідставність заявленого позову, і в частині стягнення вартості будівельних матеріалів та робіт з відновлення сінника позов підлягає задоволенню. При цьому суд враховує пояснення свідків [PERSON], [PERSON], та квитанції в матеріалах справи (а.с.14). В частині стягнення вартості сіна суд вважає за потрібне відмовити, враховуючи положення ч.1 ст.60 ЦПК України. Позивач не подав суду докази наявності в сіннику саме 5 тон сіна. Опитані на його клопотання свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що перевозили до сінника 300 тюків, вага кожного тюка складає від 15 до 18кг, а потім насипом 5 причепів сіна, вага якого не уточнена. Позивач не надав суду доказів сплати найманим робітникам коштів за роботу з покосу сіна та його перевезення. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду доказів вартості проведених ним робіт з заготівлі цього сіна. Довідка СБК «Світанок» (а.с.13) в даному випадку не є належним доказом, оскільки підтверджує ринкову вартість 1 тони сіна, але позивач його не купляв, а заготовлював власними силами. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати розподілити відповідно положень ст.88 ЦПК України. При цьому слід зазначити, що, відповідно до п.п.35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено\~за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), а також щодо неможливості солідарного стягнення судових витрат. Тому слід стягнути з кожного відповідача 119грн 92коп судових витрат (551грн 20коп (сума судових витрат, понесених позивачем та документально підтверджених матеріалами справи) х 8473грн 25коп (сума задоволених вимог) / 19473грн 25коп (заявлена сума вимог) / 2). На підставі викладеного та

Outcome: partial