Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача із вимогою про стягнення на його користь грошові кошти за матеріальну шкоду, заподіяну йому внаслідок дорожньотранспортної пригоди, а саме просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь його користь грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 630800,90 грн. та 5000 грн. моральної шкоди та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначав, що 30 липня 2015 року на виїзді з вулиці Ново-Олександрівська на вул. Сагайдачного сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Mitsubishi Pajero, держаний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota Verso, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначив, що відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2015 року по справі №640/14128/15-п, яка набрала законної сили, [PERSON]а. визнано винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Вказав, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу, було застраховано за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/7994155 та за договором добровільного страхування в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Зазначив, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як страховик виконало свої зобовязання та перерахувало [PERSON] страхові відшкодування за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 50000 грн. та за договором добровільного страхування 2193,60 грн., що загалом становило 52193 грн. 60 коп. Посилався на те, що оскільки фактичний розмір шкоди, що нанесений йому як власнику автомобіля, дорівнює 115282,50 грн., то просив суд стягнути з відповідача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, що складає 63088,90 грн. Крім того, вказував, що внаслідок пошкодження майна йому було завдано моральну шкоду, оскільки із пошкодженням автомобіля порушився звичний устрій його сімї, виникли незручності щодо пересування, у нього зявилось безсоння, головний біль, підвищений тиск, роздратованість. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 18.03.2016 року (а.с.23) надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, неодноразово повідомлялась про час і місце судового засідання завчасно, проте будь які пояснення або заперечення проти позову суду не надала. Таким чином, з огляду на те, що відповідач мав достатній час для підготовки та викладення по справі своїх міркувань, жодного разу до залу суду не зявився, та зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи та на підставі ухвали суду від 15 червня 2016 року з урахуванням згоди представника позивача, у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 30 липня 2015 року о 18-40 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем Toyota Verso, державний номерний знак [NUMBER] при виїзді з вул. Новоолександрівська на вул.. Сагайдачного, не вибравши безпечної дистанції, скоїла зіткнення з автомобілем Mitsubishi Pajero, держаний номерний знак [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови Київського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року [PERSON] було визнано винною за ст. 124 КУпАП та накладене адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с.7). Дана постанова суду не була оскаржена та набула чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справи, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку з чим суд приходить до висновку, що провина відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 30.07.2015 року - встановлена. Належних та допустимих доказів зворотного відповідач суду не надав. Згідно звіту № 563/1 від 17.08.2015 року про встановлення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero, держаний номерний знак [NUMBER] визначена у розмірі 115282,50 грн. (а.с.10-14), при чому судом вбачається, що він був складений як на підставі безпосереднього візуального огляду транспортного засобу, так і з урахуванням протоколу (акту) огляду транспортного засобу №ТС №563/1 від 04.08.2015 року. Клопотань про призначення повторної експертизи з приводу того, що звіт № 563/1 від 17.08.2015 року про встановлення вартості матеріального збитку суперечить матеріалам справи, відповідач не заявляв. Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 21 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. В порушення вимог даного закону, цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП не була застрахована. Відповідно до статті 41 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Toyota Verso, державний номерний знак [NUMBER] був забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.34). Як вбачається з пояснень представника позивача, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як страховик, виконало свої зобовязання та перерахувало [PERSON] страхові відшкодування за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 50000 грн., тобто в межах страхової суми у розмірі 50 000 грн. (пятдесяти тисяч гривень) (а.с.22) та за договором добровільного страхування 2193,60 грн., що загалом становило 52193 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, суд прийшов до висновку що за вирахуванням суми у розмірі 50 000 грн. (пятдесят тисяч гривень), [PERSON], як особа, з вини якої сталося ДТП, оскільки саме вона керувала автомобілем Toyota Verso, державний номерний знак [NUMBER], повинна сплатити позивачу витрати, понесені у звязку з відновленням первинного стану його автомобіля Mitsubishi Pajero, держаний номерний знак [NUMBER], пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт, у розмірі 63088,90 грн. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] стосовно стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.\~\~ Моральна шкода полягає: 1)у\~\~фізичному\~\~болю\~\~та\~\~стражданнях,\~\~яких\~\~фізична\~\~особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;\~\~\~\~\~ 2)у\~\~душевних\~\~стражданнях,\~\~яких\~\~фізична\~\~особа\~\~зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,\~\~членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до\~\~п.5\~\~Пленуму Верховного Суду України\~\~від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач вказував, що в результаті пошкодження його автомобіля відбулось порушення його нормальних життєвих звязків через неможливість користування автомобілем, у нього зявилось безсоння, головний біль, підвищений тиск, роздратованість. Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціонування Конвенції, що є частиною національного законодавства. Відповідно до матеріалів справи «Бурдов проти Росії»\\ Розгляд по суті і справедлива сатисфакція\\, Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Однак зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною.

Outcome: partial