Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у праві власності відносно належної йому квартири [ADDRESS] припинити право користування [PERSON] відносно квартири [ADDRESS], шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017 року відповідач продав йому 1/3 частини зазначеної квартири, інші 2/3 частини квартири належали йому ще до укладення договору купівлі-продажу. Згідно п. 1- договору купівлі-продажу відповідач зобовязався знятися з місця реєстрації та звільнити квартиру до 21.03.2017 року, проте дане зобовязання повністю не виконав і до цього часу з реєстраційного обліку не знявся. У звязку з тим, що відповідач не знявся з реєстраційного обліку продовжують нараховуватись комунальні платежі, відповідач суми які нараховуються до сплати не відшкодовує. В звязку з чим він був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно договору купівлі-продажу 1/3 частки квартири від 14.03.2017 року [PERSON] придбав у [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий № 241. Відповідно до п. 10 договору продавець зобовязується знятися з реєстраційного обліку та звільнити частку квартири до 21.03.2017 року. Сторони домовились, що моментом передачі частки квартири продавцем покупцю буде підписання ними цього договору. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 82319714 [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 23.03.2006 року, [PERSON] отримав 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Свідоцтво видано державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-435. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (додаткове) від 23.03.2006 року, [PERSON] отримав 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Свідоцтво видано державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-431. Таким чином позивач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки № 125 від 29.08.2017 року виданої ЖК «Урожай» зазначено, що [PERSON], [INFO] станом на 29.08.2017 року зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Інших зареєстрованих осіб за вищевказаною адресою немає. Комунальні послуги нараховуються виходячи з однієї прописаної особи. Згідно наданих квитанцій позивач сплачує за комунальні послуги в [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач відповідно до умов договору купівлі-продажу частки відповідач зобовязався знятися з реєстрації до 21.03.2017 року, однак на даний час зобовязання не виконав суд вважає, що такими діями [PERSON] чинить перешкоди у користуванні власністю [PERSON] і підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання особи здійснюється на підставі судового \~рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права \~власності \~на \~житлове \~приміщення \~або \~права користування житловим \~приміщенням, \~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання реєстрація місця \~\~проживання \~та \~місця \~перебування \~осіб здійснюється органом реєстрації. \~\~Центральний \~орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної \~політики \~у \~сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно \~до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування \~осіб \~в \~Україні, \~зразки \~документів, необхідних для реєстрації \~і \~зняття \~з \~реєстрації \~місця \~проживання \~та \~місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Стосовно вимоги щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі за адресою: [ADDRESS] - задоволенню не підлягає, оскільки визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням виключає необхідність зняття відповідача з реєстраційного обліку. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial