Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим , що 12 листопада 2017 року ввечері ним викликалася поліція до с. Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області, оскільки мало місце незаконного пониження рівня води в громадському ставку, яке здійснювали односельчани, а саме - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За даним фактом слідчим внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі ЄРДР) за номером № 12017090210000308 за ознаками злочину, передбаченого ст. 242 КК України та розпочато досудове розслідування. У вказаному кримінальному провадженні його визнано потерпілим. 18 листопада 2017 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин злочину на місце події приїжджала слідча група на чолі із начальником слідчого відділення [PERSON], який проводив огляд місця події. Під час проведення вказаної слідчої дії , слідчим було запропоновано вищевказаним особам надати документи, які б засвідчували законність їхніх дій щодо пониження рівня води в ставку. Однак жодних дозволів чи рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування ними не було надано. Коли на місце події прийшов [PERSON], який знаходився в стані алкогольного спяніння він почав в його адресу вживати непристойні висловлювання, на зауваження своїх товаришів та слідчого не реагував. А дружина [PERSON] - [PERSON] в цей час говорила «що він не вірить в Бога», що він заявляв , «що його різали та топили». Вказує , що такими неправомірними діями [PERSON] та [PERSON] принизили його честь, гідність та ділову репутацію, поширили недостовірну інформацію, а також завдали моральних страждань, що виразилися у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні душевної рівноваги , порушенні сну , спокою , нервових збудженнях , неспокої . Враховуючи викладене, а також уточнені позовні вимоги [PERSON] просив визнати відомості поширені [PERSON] та [PERSON] такими , що не відповідають дійсності та принижують його честь , гідність та ділову репутацію; зобов`язати відповідачів припинити неправомірні дії щодо приниження його честі , гідності та ділової репутації ; стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 10\~000, 00 гривень , а з [PERSON] 1\~000, 00 гривень та стягнути з них на його користь судові витрати ( а.с.1-5, 44, 78). Позивач [PERSON] в судовому засіданні доводи позовної заяви підтримав, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково , пояснив , що 18 листопада 2017 року таку його поведінку на сільському ставку спровокував позивач [PERSON] , який раніше 12 листопада 2017 року непристойно висловився в його сторону. 18 листопада 2017 року [PERSON] був присутнім на сільському ставку та заперечував щодо законності ремонтних робіт дамби. Також [PERSON] проводив відео фіксацію події на мобільний телефон. Такі дії обурили його і він перебуваючи в стані легкого алкогольного спяніння в присутності односельчан та працівників поліції вживав непристойні висловлювання в сторону [PERSON] За свої неправомірні дії він поніс адміністративну відповідальність, просив вибачення в позивача, бажав врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що в цей день під час конфлікту за участю її чоловіка вона запитала в [PERSON]: « Чи вірить він в Бога?» , однак він не відповів, а направив на неї мобільний телефон та говорив «вдар, вдар» і тоді вона сказала, що його бог «сатана». Сказані нею висловлювання є оцінкою дій [PERSON] під час конфлікту. Однак і за ці висловлювання вона просить вибачення в позивача. Що до висловлювання « що його топили та різали» то вона не памятає, чи говорила такі слова. Вважає , що будь-якими своїми висловлюваннями вона не образила честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], а тому просила щодо неї в позові відмовити повністю. Позивачем подано письмове клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, яке було задоволено ухвалою суду від 23 листопада 2017 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази , демонстрацію відеозапису, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1, 6 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року, яка набрала законної сили 27 січня 2018 року встановлено, що 18 листопада 2017 року приблизно о 15 год. [PERSON] в с.Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області на території біля сільського ставку вчинив дрібне хуліганство, а саме - перебуваючи в стані спяніння в присутності односельчан висловлювався нецензурними словами в сторону [PERSON], чим своїми діями порушував громадський порядок та спокій громадян ( а.с.81-82). Крім цього відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав , що на ставку в присутності односельчан та працівників поліції вживав непристойні висловлювання в сторону [PERSON], також цього не заперечувала його дружина [PERSON] та підтвердили свідки. Так, свідок [PERSON] дав показання , що коли приїхали двоє поліцейських , то на ставку декілька односельчан копали лопатами. На запитання поліцейського вони повідомили, що ремонтують греблю. Слідчий Романків І.М. наказав припинити ці дії . Через деякий час велосипедом приїхав [PERSON], який висловлювався нецензурною лайкою в адресу його брата [PERSON] . Свідок [PERSON] розповів, що 12 листопада 2017 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був словесний конфлікт, під час якого [PERSON] обізвав їх непристойними словами. 18 листопада 2017 року під час конфлікту на ставку [PERSON] висловлювався нецензурними словами в сторону [PERSON] Свідок [PERSON] розповів , що 18 листопада 2017 року прийшов на сільський ставок , щоб відремонтувати греблю . Згодом приїхали працівники поліції. Слідчий Романків І.М. сказав , що вони діють неправомірно і тоді вони забили килок і закидали яму. Вони пояснювали [PERSON] , що усний дозвіл на такі дії їм дав сільський голова с. Верхня Липиця . Свідок [PERSON] вказав на те, що 12 листопада 2017 року в Рогатинське відділення поліції Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області надійшло повідомленя від [PERSON] , що шестеро осіб в с. Гоноратівка Рогатинського району вчиняють неправомірні дії спускають воду в ставку . 18 листопада 2017 року він був на місці події разом із працівником поліції Костівим . В цей час між [PERSON] та [PERSON] була сварка . Візуально [PERSON] був трохи випивший. [PERSON] висловлювався в адресу [PERSON] нецензурною лайкою , проте [PERSON] його до цього провокував, кричав «давай , давай обзивай» та знімав телефоном відео. Зазначив , що не чув, щоб [PERSON] щось говорила до [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила , що 18 листопада 2017 року біля сільського ставка були два працівники поліції, також там були односельчани [PERSON], [PERSON] та інші. Через якийсь час приїхав [PERSON] , він був у нетверезому стані та почав обзивати її сина нецензурними словами, на зауваження працівника поліції та односельчан не реагував . Внаслідок таких дій [PERSON] син переніс стресс та душевні страждання . При дослідженні відеозапису, наданому як доказ до суду і на який позивач посилається, як на підставу своїх вимог видно та чути, що [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою в сторону [PERSON] На підставі наведених доказів судом установлено, що [PERSON] вчинив дії, якими наніс позивачу образу, яка полягала у формі непристойних висловлювань . Суд визнає , що характер поширеної [PERSON] інформації , обставини , за яких вона була розповсюджена, свідчать про наявність реального порушення особистих немайнових прав [PERSON] Статтею 3 Конституції України\~закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із ч.1\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Разом з тим, згідно із\~ст.34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право закріплено також у\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є складовою частиною національного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що не вправі зобов'язувати відповідача [PERSON] вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16 ,\~277 ЦК України. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди [PERSON], суд виходить з наступного . Відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. А згідно п.4 ч.2 ст.23 вказаного Кодексу моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пп. 3, 9\~ вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З пояснень свідка матері позивача [PERSON] вбачається , що внаслідок неправомірних дій [PERSON] , які виразилися у нецензурній лайці в адресу [PERSON] , в нього порушився сон та спокій , а також він вимушений був витрачати кошти для придбання заспокійливих медичних препаратів . Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок, що вимоги\~\~позивача\~\~до відповідача [PERSON] підлягають захисту\~\~правом на відшкодування\~\~моральної шкоди. Така шкода\~\~мала місце через\~\~моральні страждання (переживання, нервовий стрес від приниження\~\~в очах оточуючих, порушення душевної рівноваги , порушення сну , спокою ) , порушення нормальних життєвих зв`язків. Проте розмір \~моральної шкоди, зазначений\~\~в позові, суд визнає явно завищеним, який не відповідає глибині\~\~цих страждань за обставинами справи. Тому достатнім, співмірним, розумним розміром\~\~морального\~\~ відшкодування суд\~\~ встановлює\~\~суму 500, 00 грн. Щодо висловлювань відповідача [PERSON] про те, що «він не вірить в Бога» , « що його топили та різали» то суд не вважає їх такими , що принижують честь , гідність та ділову репутацію позивача з огляду на таке. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 Про судову практику в справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. \~Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 30 \~Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок, що вимоги позивача до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки її висловлювання є оціночними судженнями. Відповідно до ст.141 ЦПК України , якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17 жовтня 2014 року (із змінами і доповненнями) роз'яснено якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до наданої позивачем довідки виданої начальником автомобільного вокзалу м. Рогатин вартість проїзду в одну сторону становить 9,61 грн , а із журналів судового засідання вбачається, що позивач брав участь у шести судових засіданнях , а тому сума, що підлягає відшкодуванню становить 115, 32 грн.\~\~( (9,61 + 9,61) x 6 ). Щодо виплати позивачу добових, то суд зазначає наступне. Добові - це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи, направленої у відрядження. За змістом ст. 121 КЗпП України\~саме працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються, зокрема, добові за час перебування у відрядженні. Оскільки позивач у відряджені не перебував, а тому і підстав для відшкодування йому добових немає. Щодо компенсації за відрив від звичайних занять, то вони задоволенню не підлягають, так як [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесенння таких витрат.

Outcome: partial