Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], в обґрунтування якого посилається на те, що 24 січня 2014 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за позивачем право власності на автомобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, до теперішнього часу відповідач всупереч її волі, володіє та користується належним їй транспортним засобом та відмовляється в добровільному порядку повернути автомобіль, що змушує звернутися до суду. Отримавши виконавчий лист за вищевказаним рішенням суду та подавши до виконавчої служби 25.02.2014 року державним виконавцем прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, з тих підстав, що відсутні заходи примусового виконання рішення. Посилаючись на ч.1 ст.34 Закону України «Про дорожній рух», пп. 3.1 розділу 4 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України №379 від 11.08.2010 року, позбавлена можливості здійснити відповідну перереєстрацію належного їй автомобіля з тих підстав, що відповідач не повертає їй транспортний засіб як законному власнику, чим фактично завдає моральних страждань, що виразились у сильних душевних переживаннях, фізичному болю, про що свідчить її звернення до адвоката задля отримання правової допомоги, збирати документи, пов'язані з розглядом судових справ та безпосередньо приймати в них участь, що не покращує її погіршене самопочуття. Після розірвання шлюбу з відповідачем та постійними стресовими переживаннями значно змінився її особистий режим дня, що не аби як відображається на членах її сім'ї, котрі всіляко їй допомагають та психологічно підтримують. Просить витребувати у [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) комплект ключів від замка запалювання уточнивши номер кузова автомобіля [NUMBER] та номер двигуна [NUMBER]. Позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просили задовольнити позов. Позивач додатково пояснила, що зверталась до виконавчої служби за виконанням рішення суду про визнання за нею права власності на спірний автомобіль, однак державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що в рішенні суду не вказано про вилучення автомобіля у відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с. 31,49). Від нього до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин, і зі згоди представника позивача, та у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, встановив наступне. Згідно копії рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2014 року, з відміткою про набрання ним законної сили 04 лютого 2014 року, в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], припинивши право [PERSON] на 1/2 частку у спільному майні подружжя на автомобіль марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.35-38). Згідно відповіді начальника центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Бобринецького та Компаніївського районів №101 від 02.04.2014 року транспортний засіб ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] зареєстрований на гр. [PERSON] [INFO] (а.с.46). 25.02.2014 року виконавчий лист, виданий за вищевказаним судовим рішенням 20.02.2014 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, повернутий [PERSON], а у відкритті виконавчого провадження відмовлено у зв'язку з тим, що виконавчим документом не встановлено спосіб і порядок виконання рішення та відсутністю заходів примусового виконання рішення згідно ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується копією виконавчого листа (а.с.6) та копією постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (а.с.7). Отже, позивач як власник спірного майна за вищевказаним судовим рішенням втратила можливість здійснювати фактичне володіння над спірним рухомим майном хоча воно збереглося в натурі та перебуває у фактичному володінні відповідача. Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Виходячи з норм статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, воно гарантоване та закріплене, зокрема, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Пунктами 2, 4 частини 3 цієї статті також визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, після набрання рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2014 року законної сили відповідач втратив правові підстави для володіння спірним майном, а тому на час розгляду справи володіє спірним майном та зберігає його в себе незаконно. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про витребування автомобіля марки ВАЗ 211540 120 20, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова автомобіля [NUMBER] та номер двигуна [NUMBER], а також комплект ключів від замка запалювання як складова частина автомобіля та правовстановлюючий документ на автомобіль - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на нього, які при його використанні утворюють єдине ціле. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Підставами цивільно-правової відповідальності є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач зобов'язаний надати докази на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, та з чого він виходить оцінюючи заподіяну йому шкоду в грошовій сумі, а також інші обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди сумі 5000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надала суду переконливих, достовірних доказів, чому, виходячи з яких критеріїв чи міркувань позивач оцінює моральну шкоду в саме таких розмірах, виходячи із характеру немайнових втрат, їх тривалості та можливості відновлення, а також докази того, що порушення її прав призвели до сильних душевних переживань та фізичного болю і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди в судовому засіданні не доведено, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений ним при зверненні до суду судовий збір за вимогою про витребування майна в сумі 502,81 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial