Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №142523084 від 14.04.2014 року у розмірі 69 049,78 грн. та стягнути понесені позивачем судові витрати. В обгрунтування вимог позивачем зазначено, що між ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір. В подальшому між ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 69 049,78 грн., яка складається з 20354,01 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 5,66 грн. - сума заборгованості за відсотками; 35693,11 грн. - сума заборгованості за платою за управлінням кредитом; 13000,00 - сума заборгованості за пенею. Оскільки [PERSON] умови кредитного договору не виконав та має непогашену заборгованість, яку позивач просить стягнути. 30.09.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач пояснив, що позовні вимоги не визнає, вважає, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Позов заявлений 23.05.2018 року, а відтак строки позовної давності пропущені і вимоги позивача не піддягають до задоволення. Відповідач вказав, що до матеріалів справи не долучено будь яких доказів того, що він отримав письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні була вказана грошова вимога, яка підлягала виконанню, а також названий фактор, на рахунок якого необхідно перевести кошти. Відповідач пояснив, що до моменту отримання заочного рішення суду від 27.02.2019 року йому не було відомо, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором. Від представника позивача Гаврилова Є.Ю. надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити (а.с. 117). В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, за таких обставин судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача. Заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №142523084, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 26000,00 грн. на період 24 місяці, відсоткова ставка - 0,01 % річних (а.с. 4). Згідно платіжного доручення №40738160 від 14.04.2014 року [PERSON] , за його заявою, було перераховано 25000,00 грн. на банківський рахунок (а.с. 6, 8). 14.07.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками. Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за цими Кредитними Договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Згідно Реєстру Боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 69049,78 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 20354,01 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 5,66 грн., заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 35960,11 грн., заборгованості за пенею в розмірі 13000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Листом від 21.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повідомило [PERSON] про відступлення права вимоги та листом від 21.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» повідомило [PERSON] про зміну умов Кредитного договору №142523084 від 14.04.2014 року (а.с. 15, 16). Згідно приписів ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Тобто, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання буде належним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в справі № 6-2765цс15 від 20.01.2016 року. Відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму кредиту не повернув та заборгованість не погашає чим порушує майнові права позивача. Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 14), станом на 19.07.2017 року сума простроченої заборгованості [PERSON] за кредитним договором №142523084 від 14.04.2014 року становить 69049,78 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 20354,01 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 5,66 грн., прострочена заборгованість за управління кредитом - 35690,11 грн., заборгованість за пенею - 13000,00 грн. Разом з тим, 30.09.2019 року [PERSON] подано до суду заяву про застосування строків позовної давності та на підставі чого просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заяву мотивовано тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з жовтня 2014 року змінила свою адресу та не повідомила відповідача про це і з того часу не проводив оплати згідно із графіком платежів, то, відповідно, строк позовної давності має рахуватися із жовтня 2014 року. Відповідач вважає, що з розрахунку заборгованості видно, що останній платіж, який був внесений, датується вереснем 2014 року, що у свою чергу означає, що при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув у жовтні 2017 року, позивач звернувся до суду 23 травня 2018 року, а відтак, строки позовної давності пропущені. Умовами кредитного договору №142523084 від 14.04.2014 року сторони - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] погодили, що кредит надано на 24 місяці. Порядок повернення визначено щомісячно, за графіком платежів, який є додатком до договору (а.с. 4). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). За правилами статей 253-254, 260 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно пунктів 59, 60 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Таким чином, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту, зі сплати процентів до 14-16 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, що становив 24 місяці, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Згідно графіка платежів період внесення коштів для повернення кредиту становив з 14.04.2014 року по 31.03.2016 року. З урахування викладеного вище, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 23.05.2018 року, а тому за його вимогами про стягнення заборгованості з 14.04.2014 року по 01.06.2015 року сплинув строк позовної давності, за позовними вимогами щодо стягнення пені строк позовної давності сплинув 31.03.2017 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині вказаних вимог. Разом з тим, заборгованість підлягає стягненню за період з 01.06.2015 року по 31.03.2016 року, що становить 11917,88 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу - 11917,23 грн., заборгованості за відсотками - 0,65 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 35690,11 грн. заборгованості за платою за управління кредитом, суд зазначає наступне. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Умовами кредитного договору №142523084 від 14.04.2014 року не передбачено та між сторонами не погоджено надання та оплату послуги управління кредитом у зв`язку з чим, суд вважає таку вимогу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 11917,88 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу - 11917,23 грн., заборгованості за відсотками - 0,65 грн. з

Outcome: partial