Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зміну прізвища та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 24 грудня 2011 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис №1275. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім`ю, несумісністю характерів, втратою взаєморозуміння та взаємоповаги. Протягом останнього року між сторонами часто виникали сварки, що призвело до погіршення їхніх взаємовідносин та фактичного припинення шлюбних стосунків. З жовтня 2019 року окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство та мають окремий бюджет. Крім того, позивач посилається на те, що батько не виконує свої обов`язки по утриманню їхніх неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1\\2 частки від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення ними повноліття, оскільки [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Також позивач просить при реєстрації розірвання шлюбу повернути їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Позивач надала заяву, відповідно до якої підтримала позовні вимоги та просила слухати справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду з врахуванням того, що місцем його проживання м.Амросіївка Донецької області, що визнана тимчасово окупованою територією. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 24 грудня 2011 р. сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1275. Від даного шлюбу у них народилися діти - сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . На час розгляду судом справи неповнолітні діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з жовтня 2019 року сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Кожен з них тривалий час живе власним життям. Позивач категорично заперечуває щодо подальшого існування сім`ї, вважаючи, що чоловік і жінка не можуть бути примушені до перебування у шлюбі, підтримання сімейних стосунків без наявності обопільної згоди. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на віьній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначалось судом вище, позивач заперечує подальше існування сім`ї, оскільки сім`я не існує в розумінні положень Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім`ї впливає на права обох сторін, позбавляє можливості сторони влаштувати інше сімейне життя, в зв`язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що питання щодо утримання неповнолітніх дітей між позивачем та відповідачем не узгоджено. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище платника, що він є особою працездатного віку і може забезпечити належний рівень утримання своїх дітей; що він не має інших аліментних зобов`язань, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Суд бере до уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства утримувати неповнолітню дитину є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Також суд приймає до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення її харчування і придбання предметів першої необхідності. Оскільки суду не надано документів про стан здоров`я сторін та їхніх дітей, суд не досліджує зазначені обставини справи. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання, неповнолітньої дитини в розмірі 1\\2 частина від усіх видів заробітку щомісячно. Однак, не підлягають задоволенню вимоги про повернення позивачу прізвища « [PERSON] » з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ст.16 зазначеного Закону, державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) проводиться стосовно громадян України відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визначення її прізвища після розірвання шлюбу, оскільки, в даному випадку це не відноситься до компетенції суду. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: partial