Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій. 28.12.2016 року [PERSON] було подано до суду позовну заяву (уточнену) до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, у якій вона остаточно просила стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в солідарному порядку в сумі 17294 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., 1000 грн. витрат на юридичну допомогу та 551 грн. 20 коп. судового збору (а.с.2-4, 31-34,121,143-146). В судовому засіданні 27.01.2017 до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] (а.с.159). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2010 році в [ADDRESS] був збудований будинок, який належить на праві власності [PERSON] 28 вересня 2014 року було виявлено пошкодження вказаного будинку, а саме: вибиті двері, дерев'яні дошки у вікнах, всередині будинку поламані міжкімнатні перегородки. В ході перевірки Чернігівським РВ УМВС України в Чернігівській області встановлено, що пошкодження будинку скоїли на той час малолітні [PERSON], 2001 року народження та [PERSON], 2000 року народження, що підтверджується висновком про результати перевірки від 07 жовтня 2014 року. Батьків неповнолітніх - [PERSON] та [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої за ст. 184 КУпАП. Завдана майнова шкода позивачу відшкодована не була. Згідно Висновку спеціаліста С-637 від 08 квітня 2016 року матеріальна шкода складає 16 094 грн., і за проведення експертного дослідження було сплачено 1200 грн. Позивач також зазначала, що протиправними діями [PERSON] та [PERSON] їй була заподіяна моральна шкода в розмірі 5000 грн., яка полягає в моральних та емоційних стражданнях. Ршенням Чернігівського районного суду від 13 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 13 березня 2017 року як таке, що ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. [PERSON] вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розмір спричиненої їй матеріальної шкоди не доведений належними доказами. На підтвердження заподіяної матеріальної шкоди вона надала Висновок спеціаліста С-637 від 08 квітня 2016 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого будинку становить 16094 грн. При цьому під час обстеження будинку виявлені пошкодження конструкцій будівлі, перелік та характер яких брався для проведення дослідження з протоколу огляду місця події, який проводився ще у 2014 році, тому Висновок спеціаліста С-637 від 08 квітня 2016 року є належним та допустимим доказом у справі. Також [PERSON] зазначає, що постановою Чернігівського районного суду від 17.11.2014 [PERSON] як матір неповнолітнього [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення за ч.3 ст.184 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 51грн. за невиконання передбачених чинним законодавством обов'язків щодо виховання свого неповнолітнього сина, що виразилося в тому, що він пошкодив майно гр. [PERSON] в [ADDRESS]; а постановою Чернігівського районного суду від 24.12.2014 року [PERSON] як матір неповнолітнього [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.184 КУпАП у вигляді попередження за ухилення від виконання покладених на неї законодавством обов'язків щодо виховання дитини, внаслідок чого її син [PERSON] пошкодив приватне майно [PERSON] в [ADDRESS]. За таких обставин [PERSON] вважає, що наявні підстави для стягнення [PERSON] та [PERSON] шкоди, заподіяної їх дітьми, оскільки така шкода є наслідком несумлінного здійснення та ухилення від виконання покладених законодавством обов'язків щодо виховання дитини. Також [PERSON] звертає увагу суду на те, що не вона, а саме сторона відповідачів відмовилася від проведення судової експертизи з метою встановлення вартості заподіяних збитків. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача - [PERSON], [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідачів [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 вересня 2010 року (а.с.35-36). Згідно з даними технічного паспорта, будинок має два поверхи та підвальне приміщення (а.с.63). 28 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до Чернігівського РВУ МВС України в Чернігівській області з заявою про проведення перевірки за фактом виявлення нею пошкоджень у належному їй будинку, розташованому в [ADDRESS] ( а.відм.м. 2). Згідно Висновку про результати проведеної перевірки від 07 жовтня 2014 року, оперуповноваженим СК МСД Чернігівського РВ УМВС в Чернігівській області [PERSON] встановлено, що приблизно 26 вересня 2014 року малолітні [PERSON] та [PERSON], мешканці с. Киїнка Чернігівського району, знаходячись в нежилому будинку [ADDRESS], який належить [PERSON], здійснили пошкодження зазначеного будинку, поламали міжкімнатні стінки та дерев'яні дошки, якими були закриті вікна (а.с.6). Відповідно до копій свідоцтв про народження, [PERSON] народився [INFO], а [PERSON] народився [INFO] (а.с.106,108). Отже, на час вирішення судами спору про відшкодування шкоди [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми особами у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а тому їх відповідальність за завдану шкоду настає на підставі статті 1179 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Відповідно до частини другої статті 1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Відповідно до частини першої статті 1182 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до копій свідоцтв про народження, батьками неповнолітнього [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON], а неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (а.с.106,108). Постановою Чернігівського районного суду від 17.11.2014 року до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.184 КУпАП притягнуто матір неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 51грн. за невиконання передбачених чинним законодавством обов'язків щодо виховання свого неповнолітнього сина, що виразилося в тому, що він пошкодив майно гр. [PERSON] в [ADDRESS]. (а.с.7). Постановою Чернігівського районного суду від 24.12.2014 року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП притягнуто матір неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження за ухилення від виконання покладених на неї законодавством обов'язків щодо виховання дитини, внаслідок чого її син [PERSON] пошкодив приватне майно [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що протиправність поведінки батьків полягає в невиконанні покладених на них обов'язків з виховання дітей, а тому обов'язок батьків, які безпосередньо шкоди потерпілому не завдають, виникає тому, що вони не виконали свого обов'язку з виховання дітей та нагляду за ними, що сприяло скоєнню малолітнім правопорушення. Оскільки батьки несуть майнову відповідальність при наявності їх вини у нездійсненні виховання чи нагляду за дитиною, тому вони можуть бути звільнені від відповідальності в разі, якщо: не порушували обов'язку щодо виховання та нагляду за дитиною; відсутні їх вина за порушення цього обов'язку; порушення обов'язку виховання та нагляду за дітьми причинно не пов'язана з поведінкою дітей, внаслідок якої настала шкода. Враховуючи, що судом встановлена наявність вини батьків неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], а саме [PERSON] та [PERSON] в ухиленні від виконання покладених на них батьківських обов'язків, в результаті чого їх неповнолітні діти спричинили матеріальну шкоду позивачу шляхом пошкодження її майна, саме [PERSON] та [PERSON] повинні нести відповідальність за шкоду, заподіяну їх неповнолітніми дітьми, а підстави для покладення такої відповідальності на співвідповідача [PERSON] не доведені належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доказуванню у справі підлягає розмір спричиненої шкоди. З протоколу огляду місця події від 28 вересня 2014 року, що мається в матеріалах перевірки за фактом пошкодження майна [PERSON], вбачається, що в будинку [ADDRESS] на першому поверсі з лівої сторони вдовж стіни лежать дерев'яні бруси, віконні пройоми забиті дошками із берези, посередині приміщення перегородка виготовлена із каменю червоного кольору біля якої лежить гора, яка тягнеться від входу на перший поверх до самої перегородки побитого каменю червоного кольору та побитих каменів білого кольору( газоблоків), за перегородкою посередині також лежить гора побитих, частково цілих газоблоків, з лівої сторони від входу знаходяться сходи, які ведуть на другий поверх, де з правої сторони мається кімната порожня та мається пройом для балкона, забитий дошками, які в нижній частині мають аналогічні пошкодження, уламки лежать біля пройому у приміщенні. На третьому поверсі на підлозі від входу до перегородки аналогічно побитий газоблок. За перегородкою лежать складені газоблоки. Зліва маються сходи на горище, де мається будівельне сміття. При проведенні перевірки за фактом пошкодження майна [PERSON] не було встановлено конкретні розмір та площу пошкодженого або/та знищеного неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] майна, не визначено його вартість. Згідно Висновку спеціаліста С-637 від 08.04.2016 року експертного будівельно-технічного дослідження визначення вартості відновлювального ремонту будинку [ADDRESS] внаслідок його пошкодження, проведеного експертом Експертної фірми "Еталон" [PERSON], вартість відновлювального ремонту будинку [ADDRESS] внаслідок його пошкодження становить 16094 грн. (у т.ч.20% ПДВ) (а.с.10-24). При цьому під час обстеження будинку виявлені пошкодження конструкцій будівлі, а саме: зруйновані перегородки з газобетонних блоків між приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3,1-4,1-5 та між приміщеннями 1-8, 1-9,1-10. Місцями зруйнована цегляна кладка над тамбуром 5, зруйновано хвилястий азбоцементний лист покрівлі. Висновком спеціаліста шкода визначена на момент проведення дослідження, за пошкодженнями в будинку, які не зазначені у протоколі огляду місця події, зафіксованими на момент, коли ці події відбувались. Відповідачі заперечували проти врахування судом як належного доказу та допустимого доказу висновку спеціаліста, посилаючись на проведення експертом огляду та дослідження через значний проміжок часу після проведення огляду працівниками міліції (з 28 вересня 2014 до 08.04.2016 року), а також на невідповідність опису пошкоджень, вказаних у протоколі огляду та у висновку спеціаліста. Судом першої інстанції було вжито заходи для виклику в судове засідання експерта, який проводив дослідження, але експерт в судове засідання не з'явився через не проведення оплати за виклик експерта в судове засідання (а.с.53-57,79,81,88,92). Суд першої інстанції роз'яснив позивачу положення процесуального закону щодо доведення належними та допустимими доказами обставин, на які позивач посилається. Суд першої інстанції також роз'яснив позивачу положення ч.1 ст. 143 ЦПК України про те, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, та роз'яснив наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачених ч.1 ст. 146 ЦПК України, але позивач відмовилась від призначення експертизи по справі. Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, підстави для призначення експертизи судом апеляційної інстанції відсутні. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження її майна неповнолітніми [PERSON] та [PERSON], і оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди є законним та обґрунтованим. Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. у зв'язку з неправильним застосуванням норми матеріального закону - п.3 ч.2 ст.23 ЦК України та невідповідністю вказаного висновку суду фактичним обставинам справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (яка передбачає випадки відшкодування моральної шкоди незалежно від вини особи, яка її завдала). Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту пошкодження неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] майна позивача - житлового будинку,та встановив, що в будинку були зруйновані міжкімнатні перегородки. Суд також встановив, що батьки неповнолітніх - [PERSON] та [PERSON] є особами, відповідальними за завдану їх неповнолітніми дітьми шкоду. Такі висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі не оспорюються. Позивач зазначала, що їй заподіяна моральна шкода в розмірі 5000 грн. внаслідок пошкодження її майна - житлового будинку, який будувався її сім'єю більше десяти років за відсутності коштів; що в триповерховому будинку були зруйновані всі міжкімнатні перегородки, що призвело до шоку, тривалих нервових потрясінь, душевних страждань (а.с.3,33,146). Доводи позивача підтверджуються протоколом огляду огляду місця події від 28 вересня 2014 року, що мається в матеріалах перевірки за фактом пошкодження майна [PERSON], фотоілюстративною таблицею до протоколу огляду місця події, що містить зображення як загального виду житлового будинку позивача, так і зображення пошкодженого майна; технічним паспортом на житловий будинок (а.с.63-69). Отже, доведеним є факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Відповідачі не спростували доводи позивача про заподіяння їй моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодуванні моральної шкоди та розподілу судових витрат, з ухваленням в зазначеній частині нового рішення про задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. При цьому суд враховує, що шкода завдана спільними діями двох неповнолітніх, а тому моральна шкода повинна відшкодовуватись ними по 2500 грн. кожним. У разі відсутності у неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] майна, достатнього для відшкодування завданої ними моральної шкоди, вказану шкоду належить стягнути з їх батьків - [PERSON] та [PERSON], в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі. Також належить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 578,76 грн. з кожної в рахунок повернення сплаченого судового збору. В іншій частині оскаржуване рішення належить залишити без змін.

Outcome: partial