Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за невиконане зобов`язання, про відшкодування завданої моральної і матеріальної шкоди. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Журавською О.В. від 30.12.2016 було відкрито провадження у даній справі. В ході розгляду справи судом та змін складу суду, позивачем неодноразово подавалися до суду заяви щодо збільшення, зменшення та уточнення позовних вимог з обгрунтуванням тим, що між сторонами було укладено договір про розробку веб-сайту, у відповідності до якого відповідач зобов`язався розробити веб-сайт на основі наданого шаблону та викласти його на хостинг Замовника, а позивач зобов`язався прийняти веб-сайт відповідно умовам Технічного завдання та оплатити його вартість згідно умов договору. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, а саме оплатив відповідачу суму, яка перевищувала суму вказану в Договорі. При цьому відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином, а саме розмістив на хостингу позивача веб-сайт, який є фактично непрацездатним та має недоліки. В подальшому відповідач в усній формі повідомив позивача про розірвання договору та фактично припинив всі роботи і спілкування з позивачем. В наслідок вказаних дій відповідача позивачу було завдано матеріального збитку, який виявився в додаткових витратах на листування з правоохоронними органами, на придбання фізіотерапевтичного апарату «Озономатик». Крім вказаного, через майже щоденні звернення до правоохоронних органів, не можливість написати жодної науково-практичної статті та непрацездатність веб-сайту, позивач упустив чисту вигоду за 2016 р. в розмірі 550 000 грн. та 450 000 грн. Протиправні дії відповідача завдали позивачу також моральної шкоди, яка виявилась в тривалому розладі його здоров`я, психічної травми та значних нервових потрясінь. Відповідно до наявної в матеріалах справи уточненої позовної заяви від 25.04.2018, позивач остаточно просив суд визнати недійсним та невиконаним договір на розробку веб-сайту за №1902/2016 від 19.02.2016, що укладений між сторонами, а також стягнути з відповідача: борг за зобов`язанням в сумі 9875 грн., заподіяного матеріального збитку на загальну суму 119905,51 грн., заподіяну моральну шкоду на загальну суму 111618 грн. та упущену вигоду на загальну суму в 1000000 грн. 28.03.2018 року Розпорядженням керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва №980 у зв`язку із повідомленням судді Журавської О.В. про перебування по догляду за хворою дитиною та на підставі погодженого головою суду акту прийняття - передачі справ, відповідно до пункту 2.3.36 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянським районним судом м. Києва, п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року №30 (зі змінами), призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/16191/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за невиконане зобов`язання, про відшкодування завданої моральної і матеріальної шкоди та упущеної вигоди для визначення головуючого судді. В результаті проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, вищевказану цивільну справу було розподілено судді Таран Н.Г. Ухвалою судді Таран Н.Г. від 29.03.2018 позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Ухвалою судді Таран Н.Г. від 6.04.2018 вказану позовну заяву прийнято до провадження суддею Таран Н. Г. з призначенням розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.05.2018 занесеною до протоколу судового засідання визнано заяву [PERSON] про відвід судді Таран Н.Г. необґрунтованою, враховуючи те, що фактично заявником оскаржується процесуальне рішення прийняте суддею, про залишення його позовної зави без руху та зупинено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за невиконане зобов`язання, про відшкодування завданої моральної і матеріальної шкоди та упущеної вигоди, до вирішення питання про відвід судді Таран Н.Г. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Грегуля О.В. від 04.05.2018 відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. Ухвалою судді Таран Н.Г. від 5.05.2018 поновлено провадження по вказаній цивільній справі. Ухвалою судді Таран Н.Г. від 1.06.2018 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за невиконане зобов`язання, про відшкодування завданої моральної і матеріальної шкоди та упущеної вигоди передати до канцелярії суду для повторного авторозподілу відповідно до вимог ч.3 ст.14 та ст.33 ЦПК України у зв`язку із задоволеним самовідводом судді Таран Н.Г. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2018 р., справу передано у провадження судді Грегуль О.В. Ухвалою судді Грегуль О. В. від 6.06.2018 прийнято до свого провадження вказану цивільну справу з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою судді Грегуль О. В. від 6.11.2018 задоволено заяву [PERSON] про відвід судді та прийнято відвід головуючого у справі судді: Грегуль О. В. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 дана судова справа була передана на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою судді від 07.11.2018 року справу було прийнято до свого провадження та призначено її до підготовчого розгляду. Ухвалою судді Зотько Т. А. від 21.12.2018 закрито підготовче засідання по справі з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач та його представники - адвокати Галкіна Я.Г. та Мохненко В.П. в судових засіданнях остаточні позовні вимоги від 25.04.2018 підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, заявах про зміну та доповнення позовних вимог та на свої письмові пояснення. Крім вказаного, посилались на наявність чисельних кримінальних проваджень щодо відповідача, що на думку позивача, свідчить про порушення відповідачем податкового законодавства, прав та законних інтересів позивача та умов договору. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином шляхом направлення ухвали про прийняття справи до провадження з додатками за зареєстрованим у визначеному законом порядку місцем проживання відповідача, зазначеним в позовній заяві та в довідці з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА адресу. На адресу суду надійшли доповнення до письмових заперечень на позовні вимоги, відповідно до яких відповідач зазначив про повне виконання ним умов укладеного з позивачем договору та просив суд про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши вступне слово позивача, його представників, показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , судом встановлені наступні обставини. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 525 - 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Забороняється одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, й замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Щодо вимог позивача про визнання Договору на розробку веб-сайту за №1902/2016, який укладений між [PERSON] та [PERSON] 19.02.2016, не дійсним та не виконаним та відшкодування позивачу 100% передплату у розмірі 9 875 грн., судом встановлено наступне. 19.02.2016 між сторонами у справі було укладено договір про розробку веб-сайта №1902/2016 р., згідно з умовами якого відповідно до п. 3 відповідач зобов`язався розробити веб-сайт Замовника у відповідності до Технічного завдання в термін 21 робочий день після підписання договору, а позивач зобов`язався прийняти якісно зроблений продукт та своєчасно, в повному обсязі оплатити роботу Виконавця у відповідності до обумовленої ціни договору. Веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет. Згідно з п. 3.5. Договору послуги вважаються виконаними після підписання акту прийому - передачі послуг Замовником або його повноваженим представником. Підписання акту прийому - передачі послуг проводиться не пізніше 3 (трьох) робочих днів після надання Виконавцем результатів роботи Замовнику. У відповідності до п. 3.6 Договору результатом робіт по даному договору є розгорнута на хостингу, доступ до якого наданий Замовнику, файлова структура Сайту, база даних сайту, а також встановлений взаємозв`язок між всіма складовими сайту. Відповідно до п. 5.1. Договору, Виконавець на протязі 3 (трьох) робочих днів після завершення звітного періоду направляє Замовнику два примірника підписаного акту прийому-передачі наданих послуг. Згідно з пунктом 6.2.1 договору розрахунки між сторонами здійснюються у наступному порядку: Замовник сплачує 50% загальної вартості робіт, зазначеної в п.6.1 (загальна вартість робіт виконавця складає 7 975 грн.) існуючого Договору, авансом на протязі 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання Договору Сторонами. Відповідно до п. 6.2.2. остаточний розрахунок між Сторонами за виконання всіх робіт по вказаному Договору проводиться протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання акту прийому-передання робіт. Згідно додатку №1 до Договору на розробку веб-сайту №1902/2016 від 19.02.2016 графіку розрахунку і виконання робіт: авансовий платіж 50 % становить 3 987,50 грн., та остаточний розрахунок 50 % становить 3 987,50 грн. З огляду на матеріали справи, що також не заперечувалось сторонами, позивач на виконання умов договору п. 6.2.1 - 19.02.2016 сплатив відповідачу 50% авансового внеску за договором у розмірі 4 000 грн. та 01.04.2016 сплатив відповідачу остаточний розрахунок за виконання всіх робіт у розмірі 5 875 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки по картці/рахунку позивача наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.08.2016 та власноруч написаною розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів. Всього за договором на розробку веб-сайту позивачем сплачені відповідачу кошти на загальну суму 9 875,00 грн. Згідно з п.11.4 Договору, виконавець зобов`язався при зміні статусу, адресів, банківського рахунку тощо, не пізніше як за 5 днів повідомити замовника про такі зміни. Разом з тим, як зазначив суду позивач та вбачається з договору, відповідач укладаючи вказаний договір, зазначив в ньому завідомо неправдиву інформацію, а саме зазначив неіснуючу адресу виконавця та крім того ввів позивача в оману, щодо роду своєї діяльності, зокрема щодо надання ним послуг в сфері розробки веб-сайту. До переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», діяльність з розробки веб-сайтів не потребує спеціальних умов чи сертифікатів чи ліцензій. Відповідно до копії витягу які надав позивач до суду з Міністерства Юстиції України щодо детальної інформації про фізичну особу - [PERSON] починаючи з грудня 2006 року займається підприємницькою діяльністю як ФОП - спеціалізована діяльність з дизайну (основний); діяльність у сфері фотографії. Згідно копії Акту №34/26-52-13-06/ [NUMBER] ДВС України Головного управління ДФС у м. Києві ДПІ у Деснянському районі ГУ ДВС у м.Києві «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства України фізичною - особою підприємцем [PERSON] »: п. 1.3 Фізична особа [PERSON] зареєстрований, як підприємець Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією 19.12.2006, номер запису в ЄР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців 2 066 000 0000 012081. На податковому обліку в ДПІ у Деснянському р-ні ГУ ДФС у м. Києві перебуває - 19.12.2006, номер взяття на облік в ДПІ 30694. Відповідно до п. 1.7 акту- згідно з реєстраційними даними видом господарських діяльності ФОП [PERSON] визначено: інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; діяльність у сфері архітектури; діяльність у сфері фотографії; консультування з питань інформатизації; комп`ютерне програмування; спеціалізована діяльність із дизайну; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність. Згідно витягу №1626523406735 від 8.02.2016 з реєстру платників єдиного податку [PERSON] було заявлено наступні види господарської діяльності: діяльність у сфері фотографії; спеціалізована діяльність із дизайну; діяльність із дизайну. ФОП [PERSON] не подавалась заява про включення відомостей про зміну видів господарської діяльності до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, зокрема такі які передбачають надання послуг в сфері розробки веб-сайту, а тому було зроблено висновок, що ФОП [PERSON] повинен зробити перерахування до бюджету єдиного податку за вказані послуги та штрафні санкції. Відповідно до службової записки від 6.03.2017 №139/26-52-13-06 Начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Деснянському р-ні ГУ ДФС у м. Києві, зазначено, що за результатами перевірки ФОП [PERSON] анульована реєстрації платника єдиного податку [PERSON] з 01.04.2016 та донараховано до бюджету єдиного податку в загальній сумі 1890,13 грн. в т.ч.: основний платіж - 1512,10 грн., штрафні санкції - 378,03 грн., а також податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в загальній сумі 4667,53 грн. в т.ч.: основний платіж - 3598,92 грн., штрафні санкції - 1069,51 грн. ФОП [PERSON] сплачено до бюджету дані донараховані суми. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Згідно з п. 3.5. укладеного між сторонами Договору послуги вважаються виконаними після підписання акту прийому - передачі послуг Замовником або його повноваженим представником. Підписання акту прийому - передачі послуг проводиться не пізніше 3 (трьох) робочих днів після надання Виконавцем результатів роботи Замовнику. У відповідності до п. 3.6 Договору результатом робіт по даному договору є розгорнута на хостингу, доступ до якого наданий Замовнику, файлова структура Сайту, база даних сайту, а також встановлений взаємозв`язок між всіма складовими сайту. Відповідно до п. 5.1. Договору, Виконавець на протязі 3 (трьох) робочих днів після завершення звітного періоду направляє Замовнику два примірника підписаного акту прийому-передачі наданих послуг. В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що відповідачем 01.04.2016 було передано позивачу CD-R диск №RFD80M-80451 80 FF на якому містилась кінцева та остаточна редакція структури веб-сайту: http://proisvol.info/, який було розміщено відповідачем на хостингу. Як зазначив суду позивач, розроблений відповідачем веб-сайт є невідповідної якості, що не відповідає умовам договору та Технічного завдання, не є автономним, є інфікованим вірусом, повільним, непрацездатним та інше. З метою доведення зазначеного судом було оглянуто веб-сайт на технічному пристрої позивача. Як пояснював відповідач [PERSON] в своїх письмових запереченнях на позов, в процесі виконання робіт (створення веб-сайту) позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням внести зміни/корективи до Технічного завдання, і, відповідно створити веб-сайт зі зміненою структурою, аніж було затверджено в Технічному завданні. Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не тільки не виконав належним чином своє зобов`язання в строки та в розмірі, передбаченому Додатком №1 і Додатком №2 до Договору, а також п. 2.3, 4.5 Договору, але і уклав хибний договір. Договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (в тому числі в електронному вигляді). Договори є правовими документами, де сторони визначаються із правами та обов`язками. Укладання договору починають із пропозиції його укласти - направлення оферти. Оферта повинна містити основні умови запропонованої угоди. Прийняття пропозиції другою стороною вважають акцептом (згодою). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Таким чином, відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначеного позивачем про введення його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, для укладення договору про надання послуг №1902/2016 від 19.02.16, а тому суд дійшов висновку про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності. Відповідно до наданої відповіді від хостинг-провайдера ФО-П [PERSON] від 1.06.2017 на ухвалу суду від 20.03.2017 щодо надання інформації особи-користувача ресурсу www.proisvol.info (належності хостингу [INFO] особа яка користується послугою хостингу [INFO] - [PERSON] .. Позивачем в обґрунтування зазначеного щодо невідповідності розробленого веб-сайта було надано суду в якості належного та допустимого доказу для огляду CD-R диск №RFD80M-80451 80 FF на якому містилась кінцева та остаточна редакція структури веб-сайту: http://proisvol.info/, який було розміщено відповідачем на хостингу. Під час огляду, позивач зазначив, що Виконавець не виконав належно умови Договору на розробку веб-сайту за № 1902/2016 від 19 лютого 2016 року, в порядку та на умовах, передбачених п. 2, 3, 4, 5 Договору, Додатком №1 і Додатку №2 до Договору. А саме, Виконавець розмістив 01.04.2017року на хостингу Замовника веб-сайт, який є фактично непрацездатним через такі досі існуючі негаразди: сайт знаходиться під керуванням третіх осіб (що не передбачено договором) на сайті наявна реклама третьої сторони (що порушує права Замовника) на сайті наявні лінки третьої сторони (що незаконно відбирає вагу даного сайту і завдає матеріальної шкоди Замовнику), на сайті наявні малюнки, зображення та інформація третьої сторони, яка незаконно збільшує трафік (що призводить до надлишкових грошових витрат Замовника), на сайті наявні електронні адреси та пропозиції третьої сторони (що порушує право власності) сайт інфікувано вірусами (віруси досі наявні на «контрольному» диску CD-RW) непрацездатність майже усіх функцій редактора адмінпанелі (на скрині видно, що на сайті немає жодного абзацу, приміром), наявність програмних помилок (не вадідність сайту) невідповідність швидкості загрузки сайту (до 4 секунд) якість створення мобільного сайту є нижчою за заявлену (88/100) відсутність функціоналу розділу «Контакти» на сайті знаходяться не зазначені в Т-3 сервіси (функції) неможливість залишати відгуки під статтями через сторонню форму при спробі створити в адмінпанелі сторінку - автоматично відображаються цифри наявних знаків, яких насправді ще не прописано в полях description, title, [INFO] не переведені з англійської мови майже всі сторінки адмінпанелі (згоди не надавалося) неоднакове відображення сайту в різних браузерах, наявність на сайті proisvol.info сторонього функціоналу, якого немає на шаблоні [INFO] (відхилення від ТЗ Договору), не піддаються навіть ручному регулюванню розміри вікон відео та не центруються розміщення їх вікон, а також не можна встановити однакові відступи між вікнами відео і документами (що знаходяться нижче - вище їх; визнання проблеми підтверджується листами, в яких надаються поради по програмуванні) вікна слайдера не є симетричними (якщо не робити нарізки фото вручну) не налаштований кроспостинг в соцмережах (форма пуста, про що додається скриншот), RSS-лента сформована не правильно (видає теги вперемішку з матеріалом лише декотрих стататтей) аудіоплеєр не піддається редагуванню в адмінпанелі (довжини і ширини полоски) флеш-відео перестає працювати при ручному введенні рекомендованих тегів, що зменшують розмір вікна відео (до фіксованого розміру), в редакторі не центруються вікна відео, редактор не дозволяє змінювати розмір вікна відео, тощо. При огляді судом CD-R диску, було встановлено наявність повідомлення про його інфікування вірусом, при цьому доказів що недоліки веб-сайту пов`язані саме з технічними недоліками, збоями, технічними особливостями хостингу, діями володільця серверу або діями третіх осіб, а не виникли саме внаслідок неправомірних або непрофесійних дій відповідача суду не надано. Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач не виконав умови договору, а саме: п. 3.5, 5.1, 6.2.2 щодо направлення позивачу підписаного акту прийому-передачі виконаних робіт, разом з тим, в порушення умов договору, кошти які передбачені оплаті після завершення виконаних робіт, відповідач від позивача отримав. Пунктом 5.5 Договору передбачено, що у випадку відмови від підписання Акту приймання-передачі Замовник надає виконавцю мотивовану письмову відмову в прийнятті робіт. Мотивована відповідь повинна включати перелік невідповідностей Технічного завдання умовам цього Договору і домовленостям сторін, а також проміжного результату робіт або результату всіх робіт цьому договору та Технічному Завданню. У відповідності до п. 5.6. Договору у випадку неповернення Замовником підписаного Акту приймання-передачі робіт на протязі 5 робочих днів і не надання мотивованої відмови в ці ж строки, сторони вважають результат всіх робіт прийнятими Замовником. Відповідно до копії акту приймання-передачі виконаних робіт від 27.02.2017 п. 3 загальна вартість виконаних по Договору робіт становить 9875 грн. (Том 2 а.с.161). Але, суд звертає увагу, що вказаний акт підписаний відповідачем і направлений позивачу вже після подачі останнім позову до суду. Дані обставини в тому числі були підтверджені показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які показали суду, що їм відомо про те, що позивач у повному обсязі розрахувався з відповідачем незважаючи на ті обставини, що договір належним чином виконаний не був, акт виконаних робіт підписаний не був, оскільки були чисельні недоліки, які відповідач зобов`язувався усунути. При цьому позивач був вимушений розшукувати відповідача, т.я. зазначена ним у договорі адреса виявилась недостовірною, а при особистій зустрічі після його розшуку, відповідач заперечував наявність між ним та позивачем будь-яких договірних відносин, що на думку свідків спричинило матеріальні збитки позивачу та завдало йому моральної шкоди. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач не виконав умови договору, не надав (не направив) акту приймання-передачі виконаних робіт, а кошти за надання послуг отримав у повному обсязі, суд вважає, що договір був в даній частині останнім не виконаним, отже вимога позову щодо визнання договору на розробку веб-сайту за №1902/2016 від 19.02.2016 не виконаним, підлягає задоволенню судом. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми упущеної вигоди, суд вважає її необґрунтованою та недоведеною, оскільки судом при розгляді справи не встановлено порушень прав останнього з боку відповідача. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Крім того, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Пред`явлення вимоги про вiдшкодування неодержаних доходiв (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що цi доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що вiн мiг i повинен був отримати визначенi доходи, i тiльки неправомiрнi дiї вiдповiдача стали єдиною i достатньою причиною, яка позбавила його можливостi отримати прибуток. Матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень щодо доходів позивача, а отже не містять докази і заподіяних йому збитків у вигляді упущеної вигоди. Суду також не надано доказів щодо здійснення позивачем заходів про одержання підтверджень про його доходи. Наявні в позовній заяві суми коштів, які позивач вважає упущеною вигодою є теоретичними, та не пiдтвердженi вiдповiдними документами, що свiдчили б про конкретний розмiр прибутку, який мiг би i повинен був отримати позивач, якщо б вiдповiдач на його думку не здiйснював протиправнi дiї. Крім вказаного, позивач просить суд стягнути з відповідача заподіяний матеріальний збиток на загальну суму 119905,51 грн. Статтею 906 ЦК України передбачена відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, у виді відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилось неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому позивачем не надано доказів, що понесені витрати по придбанню ліків, а також витрат на канцелярські товари та поштові послуги є витратами, які останній мав зробити на відновлення свого порушеного права, що були спровоковані саме діями відповідача. Отже суду не надано доказів взаємозв`язку між діями відповідача та необхідністю вказаних вище витрат. Матеріали справи містять копії квитанцій, наданих стороною позивача на підтвердження заподіяної матеріальної шкоди, зокрема і матеріального збитку, але деякі з наданих квитанцій датовані 2015 роком, тобто ще до укладання договору між сторонами, або витрат здійснених ще до передання відповідачем позивачу розробленого веб-сайту. Крім того, при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заподіяний матеріальний збиток на загальну суму 119905,51 грн. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 111 618 грн., суд дійшов до такого висновку. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Поруч з наведеним, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування йому з боку відповідача моральної шкоди є частково доведеною, а відтак вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20000 грн., розмір моральної шкоди, визначений позивачем, суд вважає явно завищеним. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальне формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове доведення позивачем заявлених позовних вимог та відповідно про часткове задоволення вказаних вимог судом. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн., пропорційно до частки задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial