Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 жовтня 2004 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 1229. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час не ведуть спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, шлюб існує лише формально, не мають наміру зберегти шлюб. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який знаходиться на її повному утриманні. [PERSON] є здоровим та працездатним, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Просить розірвати шлюб, укладений 24 жовтня 2004 року між нею та [PERSON], стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі, щомісячно, в розмірі 1200 гривень, до досягнення дитиною повноліття, малолітнього сина [PERSON] залишити проживати разом з нею. Позивач в судове засідання подала заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, не заперечувала щодо постановлення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явився з невідомих на те суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодження позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 жовтня 2004 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 1229 (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] свого обов'язку утримувати неповнолітнього сина не виконує, дитина перебуває на утриманні матері [PERSON] Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В матеріалах справи відсутні дані про місце роботи відповідача, а тому, визначити його реальний дохід не можливо. Однак, дана обставина, на думку суду, не звільняє його від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, батьком якої він є. З врахуванням вищенаведеної норми Закону, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме - 1200 гривень щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення [PERSON] повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дитини; стан здоров'я та матеріальне становище стягувача та платника аліментів, а також те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків на утриманні немає. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. Вимога позивача щодо залишення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], проживати з нею, не підлягає до задоволення оскільки судом не встановлено,що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини. З відповідача слід стягнути в користь позивача 243 гривень 60 копійок судового збору, а також 243 гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.

Outcome: partial