Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить суд: зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] , [INFO] , у квартиру; визначити частки у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] по 1/ 4 частині кожному власнику: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надати позивачу для користування свідоцтво про право власності на квартиру, серія та номер 24900 яке видано 06.02.2018 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району та дублікати ключів від квартири. Сторони просили проводити судовий розгляд без їх участі, а тому в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. При цьому, у минулому судовому засіданні представник позивача наполіг на позові за вказаними у ньому підставами, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти визначення часток співвласників, проте в іншій частині позов не визнали, посилаючись на те, що жодних перешкод вони не чинили та не чинять позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За поясненнями позивача, відповідачі проживають у квартирі та відмовляють позивачу в доступі до неї. При цьому, у суду немає підстав не довіряти вказаним поясненням позивача, зважаючи на виниклий між сторонами спір та на те, що, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, приміщення за вищевказаною адресою є зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача. При цьому, судом встановлено, що позивач є співвласником спірної квартири за вищевказаною адресою. На доказ даної обставини надано копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно чого: Актуальна інформація про право власності: Номер запису про право власності: 24851981; Дата, час державної реєстрації 13.02.2018; 17:29:22; Державний реєстратор: [PERSON] , Департамент реєстрації послуг запорізької міської ради, Запорізька область; Підстава виникнення права власності: квартира належить сторонам по справі на підставі Свідоцтва про право власності на житло, серія та номер 24900, 06.02.2018 року виданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39695550 від 15.02.2018; Форма власності: Приватна; Вид спільної власності: спільна сумісна; Розмір частки: 1/1; Власники: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. За ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 35 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення. Щодо похідних позовних вимог про отримання в користування свідоцтва про право власності на квартиру, серія та номер 24900, яке видано 06.02.2018 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району, та дубліката ключів від спірної квартири, то, на думку суду, перераховані вимоги не можуть бути задоволені судом, виходячи з наступного. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за за-хистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Наполягаючи на позові, позивач просив зобов`язати усіх відповідачів надати їй вищевказане свідоцтво та дублікат ключів, проте не довела суду жодним доказом те, що кожний з відповідачів має у своєму розпорядженні примірник правовстановлюючого документу на спірну квартиру та ключі від останньої, як і не довела, у володінні кого саме з відповідачів перебувають такі ключі та документ. Крім того, вимога позивача про визначення часток сторін у праві власності на спірну квартиру також підлягає задоволенню. Так, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ст. 368 ч.1 ЦК України). Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.1 та ч.2 ст. 372 ЦК України). При цьому, спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності чотирьох осіб - позивача та трьох відповідачів. Отже, кожний зі співвласників має право на ј частку спірної квартири. Зважаючи на те, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється, суд має у рішенні визначити право часткової спільної власності сторін у спірній квартирі відповідно до їх часток. Оскільки суд задовольняє заявлені позивачем дві вимоги немайнового характеру, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, що складаються з витрати на сплату судового збору за вказані заявлені вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial