Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач в березні 2016 року звернувся до суду, вказавши, що між ним та відповідачем [PERSON] 26.09.2008 року було укладено кредитний договір № 252904-SOGL, на виконання якого відповідач отримав кредит в сумі 6100 доларів США з умовою щомісячного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним згідно погодженого сторонами графіку погашення заборгованості. Відповідач виконав зобов'язання частково, заборгувавши станом на 23.02.2016 року 9061,32 доларів США, з них 2454,70 доларів США заборгованість за кредитом, 6166,31 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 9,26 доларів США та 431,05 доларів США штраф (фіксована та процентна складові). Відповідач добровільно не згоден сплатити заборгованість, в зв'язку з чим позивач просить стягнути на його користь з відповідача та співвідповідача, котра є його поручителькою за укладеним з банком договором поруки, борг за договором на загальну суму 9061,32 доларів США (еквівалент 244746,15 грн.) та судові витрати по справі в сумі в сумі 3671,19 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити, при цьому неустойку стягнувши в національній валюті України. Додатково пояснила, що до звернення з даним позовом банк не звертався з іншими позовними вимогами до поручителя за кредитом; копія єдиної направленої поручителю вимоги міститься у даній судовій справі. Відповідачам неодноразово надсилалися судові повістки за місцем проживання, в силу абз. 5 ч. 5 ст. 74, ст. 77 ЦПК України вони вважаються повідомленими про час та місце судового розгляду справи. Будь-яких заяв від них до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності в судовому засіданні відповідачів на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником котрого є позивач, та відповідачем 26.09.2008 року укладено кредитну угоду № 252904-SOGL, а також договір про видачу траншу № 252904-CRED, на виконання яких відповідач отримав кредит в сумі 6100 доларів США з умовою щомісячного повернення частини кредиту та сплати відсотків (на поточну заборгованість 18% річних, на прострочену заборгованість 40% річних за першим з названих договорів, 48% річних за другим із них) за користування кредитними коштами згідно погодженого сторонами графіку погашення заборгованості. Позика мала бути повернута не пізніше 23.09.2011 року. На забезпечення виконання позичальником взятих на себе за кредитним договором зобовязань перед банком останній 26.09.2008 року уклав договір поруки № 252904-04 зі співвідповідачем, котра взяла на себе обовязки поручителя та погодилась на солідарну з відповідачем відповідальність перед банком за вище вказаним кредитним договором. Строк дії поруки в договорі поруки не визначено, в п. 11 договору зазначено, що він діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідач виконав зобов'язання частково, заборгувавши станом на 23.02.2016 року, згідно наданого позивачем та наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, 2454,70 доларів США за тілом кредиту, 6166,31 доларів США по процентах за користування кредитом, що разом складає 8621,01 доларів США, а в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення суду 2485,2093грн. за 100 доларів США 214250,14 грн. При цьому представник позивача пояснила, що проценти на поточну заборгованість правильно обраховані банком, виходячи з 18% річних, однак помилково вказані в розрахунку як 10% річних; проценти на прострочену заборгованість нараховані, виходячи із 40% річних, тобто в межах права банку на їх нарахування за ставкою 48% річних. Крім того, банком нараховано позичальнику до сплати неустойку за допущене прострочення, а саме штраф відповідно до п. 6.6 кредитної угоди, який слід стягнути в сумі 250 грн. + 5% від присудженої суми заборгованості за кредитом та процентами, що складатиме: 250 грн. + 214250,14 грн. х 5 : 100 = 250 грн. + 10712,51 грн. = 10962,51 грн. Оскільки заборгованість не сплачена добровільно, її слід стягнути на користь позивача в судовому порядку. Разом з тим, заборгованість підлягає стягненню лише з відповідача як позичальника, а в задоволенні вимог до співвідповідача як поручителя слід відмовити, оскільки її порука перед банком за договором поруки від 26.09.2008 року № 252904-04 припинилася. Так, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У даній справі платежі на погашення кредиту мали здійснюватись щомісячно, а строком остаточного виконання основного зобовязання за кредитним договором є 23.09.2011 року. Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6- 53цс14 висловлено із зазначеного приводу наступну обовязкову до застосування правову позицію. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. В матеріалах справи наявне письмове повідомлення позичальника в поручителя про суму простроченої заборгованості за кредитним договором, датована 15.01.2016 року, однак в межах вище вказаного шестимісячного строку позивач до співвідповідача позовної вимоги зі сплати заборгованості за даним договором не предявляв, що підтвердила в судовому засіданні представник позивача. Внаслідок вище викладеного позовні вимоги, заявлені до співвідповідача, задоволенню не підлягають. Судовий збір в сумі 3671,19 грн. сплачений позивачем і підлягає стягненню на його користь з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3378,19 грн. (225212,65 грн. х 1,5% = 3378,19 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial