Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони з відповідачем мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, хоча є працездатним та має задовільний стан здоров`я. Позивач не має можливості повністю покривати матеріальні витрати на забезпечення належного рівня життя дитини без участі відповідача. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на її ім`я аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тому не має змоги працювати. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дружину у розмірі 2000 гривень, щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з дати подачі заяви до суду до досягнення [PERSON] , [INFO] . Також просить суд стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 1000 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, з якої вбачається, що він позов визнає частково, погоджується сплачувати аліменти на дитину та дружину за рішенням суду, але просить суд визначити аліменти у розмірі 2000 (дві тисяча грн.) щомісячно, тобто на дитину - 1000 грн. і на дружину - 1000 грн., посилаючись на те, що він щомісячно матеріально допомагає позивачці, а його дохід є не значним. Судове засідання просив проводити у його відсутність. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.08.2017, що підтверджуються копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 10.08.2017 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 981 (а.с. 7). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.08.2018 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ( а.с. 8). Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується актом проживання складеного 07.05.2020 ( а.с. 19). До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а згідно з ч.3 ст. 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Ст. 184 СК України передбачає, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру стягнутих аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2020 пo 30 .06. 2020 -2218 грн., з 01.07.2020 пo 30.11.2020 - 2318 грн., з 01.12.2020 - 2395 грн., а також з того що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Згідно з ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позивач зазначив, що відповідач зобов`язаний на рівні із нею матеріально забезпечувати дитину. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до довідки про дохід відповідача з місця роботи ( а.с. 35) вбачається, що його нарахований дохід становить - 4780,00 грн., а після вирахування ПДФО - 3919,60 грн. Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів, щодо інших доходів відповідача. Доказів про те, що витрати на утримання дитини складають 4000 грн. позивач не надала, тому суд критично відноситься до посилання позивача про необхідність стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , [INFO] , на ім`я [PERSON] , аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 07.05.2020 оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, слід зазначити наступне. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач працює, має на утриманні неповнолітню дитину та частково визнав позов. Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки. Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, майнового стану відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину в розмірі 1000 гривень, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років до - [INFO]. Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 07.05.2020 . Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір за дві вимоги у розмірі по 840,80 грн., так як звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п.3 ЗУ "Про судовий збір". Таким чином, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, а саме до стягнення на користь позивача присуджено аліменти у розмірі 2200 грн. (1200 +1000 ), що становить 55 % від заявлених вимог (4000 грн.), то відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 924,88 грн. Сплату решти судового збору, а це 756,72 грн. (1681,60 - 924,88 ) грн. необхідно віднести на рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., що підтверджуються розрахунковими документами. Оскільки позов задоволено частково, то суд вважає, що вимоги в частині відшкодування судових витрат позивачу повинні бути задоволені пропорційно до задоволеної частини позову, а тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 550 грн., що складає 55 % від задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial