Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «РВС Банк» за участю третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивувала тим, що 03 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0039118, відповідно до умов якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 30 769,23 грн. строком на 24 місяці. Зазначеним договором передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування заборгованості у розмірі 3 %, що є несправедливими умовами. У зв`язку з чим просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0039118 від 03 вересня 2019 року в частині незаконно нарахованих сум встановлених як плата за обслуговування кредитної заборгованості; покласти на Акціонерне товариство «РВС банк» обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 0039118 від 03 вересня 2019 року рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором № 0039118 від 03 вересня 2019 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22 жовтня 2020 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «РВС Банк» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 30 жовтня 2020 року ухвалою суду у прийнятті заяви позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог - відмовлено повністю. 10 листопада 2020 року ухвалою суду у прийнятті заяви позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог - відмовлено повністю. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 03 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0039118, відповідно до умов якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 30 769,23 грн. строком на 24 місяці (а.с. 8, 9). Договором про надання споживчого кредиту № 0039118 від 03 вересня 2019 року передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування заборгованості у розмірі 3 %. Позивач просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0039118 від 03 вересня 2019 року в частині незаконно нарахованих сум встановлених як плата за обслуговування кредитної заборгованості; покласти на Акціонерне товариство «РВС банк» обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 0039118 від 03 вересня 2019 року рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором № 0039118 від 03 вересня 2019 року. Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання кредитного договору недійсним, а тому предметом доказування є додержання вимог, що є необхідними для чинності правочину. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про несправедливі умови кредитного договору, а саме, стягнення з позивача комісійної винагороди. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Акціонерного товариства «РВС Банк» скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки умови кредитного договору були доведені позивачу у письмовій формі та містяться у тексті заяви-договору. Позивач з такими умовами була ознайомлена та погоджувалася з ними. Крім того, позивач здійснювала погашення кредитної заборгованості, що також вказує на те, що вона була ознайомлена з умовами договору та погоджувалася з ними. Представник третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві скористався своїм правом подачі письмових пояснень, відповідно до умов якого позовні вимоги визнав повністю оскільки умовами договору фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК). Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 03 вересня 2019 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Судом встановлено, що 03 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0039118, відповідно умов якого позичальник сплачує банку комісію за розрахунково-касове обслуговування заборгованості у розмірі 3 %. Отже, з урахуванням викладеного суд приходить висновку про недійсність договору про надання споживчого кредиту № 0039118, укладеного 03 вересня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «РВС Банк» в частині нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості. Крім того, позивач просить покласти на Акціонерне товариство «РВС банк» обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 0039118 від 03 вересня 2019 року рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором № 0039118 від 03 вересня 2019 року. Однак матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем нараховано комісію за розрахунково-касове обслуговування заборгованості, а тому позовні вимоги про покладення на Акціонерне товариство «РВС банк» обов`язку здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 0039118 від 03 вересня 2019 року рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором № 0039118 від 03 вересня 2019 року задоволенню не підлягають. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «РВС Банк» за участю третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним, зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню частково: визнати договір про надання споживчого кредиту № 0039118, укладеного 03 вересня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «РВС Банк» в частині нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості недійсним. В решті вимог відмовити.

Outcome: partial