Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся в суд із позовом, яким просить стягнути солідарно із відповідачів грошові кошти в сумі 63 507 грн. та понесені ним судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 07.06.2013 року ним, [PERSON] було надано відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 63 570 грн. за придбання автомобіля Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер [NUMBER]. На підтвердження отримання коштів, останній надав розписку від 07.06.13 року згідно якої він отримав кошти за автомобіль , та про що відповідач [PERSON] поставив свій підпис. Надалі, відповідач [PERSON] обманним шляхом заволодів автомобілем та до даного часу не передав йому автомобіль. 06.08.13 року він, позивач, дізнався, що спірний автомобіль зареєстровано на відповідача [PERSON] та перепродано невідомим йому особам. Вважає, що оскільки договір між ним та відповідачем [PERSON] є не укладеним, останній отримав від нього грошові кошти, про що свідчить розписка, а відповідач [PERSON] зареєстрував його на своє ім»я, та став власником автомобіля, то кошті які він сплатив відповідачами було отримано без достатньої правої підстави, а тому вони підлягають поверненню. В судовому засіданні позивач, його представник вимоги підтримали, просили задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав, вказав, що він безпідставний, необґрунтований. Кошти за автомобіль, які він отримав від позивача були передані власнику автомобіля. Відповідач [PERSON] та його представник в суді позовні вимоги також не визнали, вказали на їх безпідставність. Свідок [PERSON] який допитувався судом за клопотанням відповідачів в судовому засіданні 05.03.2014 року пояснив, що позивача до нього приводив [PERSON] та повідомив, що [PERSON] має намір придбати у нього автомобіль. Через деякий час [PERSON] попрохав його зняти автомобіль з обліку для переоформлення. Кошти йому за автомобіль в сумі 7800 доларів США передавав [PERSON], позивача він більше не бачив. Заслухавши пояснення сторін, їх представників , свідків, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно ч.1 ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Постанова Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року "Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів,напівпричепів та мотоколясок" свідчить, що договори купівлі-продажу автомобілів підлягають обов'язковій державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Судом встановлено, що 07 червня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер [NUMBER], згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] 63 570 грн. продажу автомобіля марки Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер [NUMBER]. Суму отримав в повному об»ємі, претензій не має. Автомобіль в розшуку, під арестом не знаходиться . Свідок [PERSON] передачу коштів засвідчив( а.с. 36) . Згідно відомостей Інформаційної системи ДАІ, спірний автомобіль 06.08.2013 року було оформлено на [PERSON] ( а.с. 38, 45). Надалі 10.08.2013 року власником автомобіля став [PERSON] ( а.с 39). 20.08.2013 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо незаконного заволодіння автомобіля Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер [NUMBER] ( а.с. 37,44). Зі слів позивача, кошти за автомобіль отримав [PERSON], а незаконно ним заволодів [PERSON] на даний період йому не передано ні автомобіль , не повернуто ні кошти . Спірним автомобілем користується інша особа. Наведені обставини свідчать, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу автомобіля, проте його укладено у простій письмовій формі(розписка) та не проведено перереєстрацію автомобіля, а оскільки остання є обов'язковою та саме з моменту перереєстрації договір є укладеним, суд вважає, що вказаний договір є неукладеним, а тому не створює у сторін прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.1212 ч. 1,3 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, враховуючи, що договір між позивачем та відповідачем [PERSON] є неукладеним, проте останній отримав від позивача 63 570 грн., що підтверджує оригінал розписки, та не спростовує сам відповідач, суд вважає, що вказані кошти отримано без достатньої правової підстави, а тому вони підлягають поверненню. Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненнями фізичних та юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічного, повному і об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. При цьому, суд відмовляє позивачу у стягненні коштів солідарно із [PERSON], оскільки такі вимоги є безпідставними , належним відповідачем є саме [PERSON], між яким і виникли у позивача спірні правовідносини. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує із [PERSON] на користь [PERSON] понесений судовий збір в розмірі 635,70 грн.( а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial