Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 18.07.2015 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народився син [PERSON], який в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що близько півроку вони з відповідачем проживають окремо. Через поведінку відповідача вона була змушена піти від нього і зараз фактично проживає у своїх батьків разом з дитиною, батьком якої є відповідач. Дитина проживає з нею, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримуючи у зв'язку з цим відповідні соціальні виплати. Однак цих коштів на належне утримання дитини не вистачає. Відповідач допомоги на дитину не надає, хоча іноді придбаває сину подарунки. Однак це має не систематичний характер, і цієї допомоги не вистачає на утриманні дитини. Просила задовольнити її позов. Відповідач, позов визнав частково, пояснивши, що він працює, але отримує мінімальну заробітну плату. Іноді, у вільний від основної роботи час, виконує різну роботу за договорами найму. Також зазначив, що інших утриманців не має і має нормальний стан здоров'я. В частині стягнення аліментів на утримання дитини жодних заперечень не має. Однак вважав, що не повинен сплачувати кошти на утримання відповідачки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 18.07.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON], батьком якого є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини (а.с.3,4). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки про доходи, відповідач працює продавцем продовольчих товарів в суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи. Його офіційний дохід в середньому на місяць становить близько 1400 грн.. При цьому суд зважає на те, що він фізично здоровий та інших утриманців не має. Також судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки, яка не працює, отримуючи соціальну допомогу при народженні дитини. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд, враховуючи думку сторін, вважає встановленим, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до п.2 та п.4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання вона має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а також визнано відповідачем, останній працює, має молодий вік і, крім основного місця роботи, іноді виконує іншу роботу за договорами найму отримуючи відповідний дохід в твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки в розмірі 300 грн.. Саме такий розмір в твердій грошовій сумі буде спроможним для сплати відповідачем та не поставить його в скрутне матеріальне становище. При цьому, суд не погоджується з твердженнями [PERSON] щодо можливості сплати ним коштів на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Є неприйнятними і доводи відповідача, щодо не стягнення взагалі на користь позивачки коштів на її утримання, оскільки вони не базуються на Законі, а він має змогу надавати таку матеріальну допомогу в розмірі визначеному судом. Таким чином,

Outcome: partial