Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей, а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дітей вказані згідно ч.1 ст.135 СК України. 10.08.2017 року внаслідок недогляду відповідача [PERSON] її син [PERSON] застряг в клітці огородження на балконі. Окрім того, відповідно Висновку потреб сім'ї [PERSON] від 21.08.2018 року задоволення потреб дітей перебувало на мінімальному рівні, а санітарно - гігієнічні умови помешкання, де проживала відповідачка з дітьми за адресою: м. Ужгород, вул. [ADDRESS] потребували покращення. Протягом тривалого останнього часу малодітні діти проживають в сім'ї їх тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], Берегівського району. 28.02.2018 року відповідач [PERSON] написала відмову від своїх батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] 17.07.2018 року питання щодо позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому за підсумками чого було прийнято одноголосне рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей. В той же час, відповідачка на засідання комісії не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце її проведення. Оскільки [PERSON] залишила малолітніх дітей на утриманні тітки, ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню власних дітей, не приймає участі у їх фізичному, моральному та духовному розвитку, матеріально не забезпечує, не проявляє жодної зацікавленої до долі дітей, просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також стягувати із [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів її заробітку, однак не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей, а саме [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 12.12.2017 року (Повторно), [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 12.12.2017 року Повторно) та [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] Повторно). Відомості про батька дітей вказані згідно ч.1 ст.135 СК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала свої обов'язки щодо догляду дітей та забезпечення їх належним санітарно - гігієнічними умовами помешкання. Так, 10.08.2017 року внаслідок недогляду відповідача [PERSON] її син [PERSON] застряг в клітці огородження на балконі. Відповідно Висновку потреб сім'ї [PERSON] від 21.08.2018 року задоволення потреб дітей перебувало на мінімальному рівні, а санітарно - гігієнічні умови помешкання, де проживала відповідачка з дітьми за адресою: м. Ужгород, вул. [ADDRESS] потребували покращення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного висновку. Окрім того, з наявної в матеріалах справи копії Доповідної лікаря АЗПСМ №4 [PERSON] від 21.09.2017 року вбачається, що мати малолітніх дітей [PERSON] на неодноразове запрошення щодо здійснення щеплення дітей не з'являється. Судом встановлено, що протягом тривалого останнього часу малодітні діти проживають в сім'ї їх тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], Берегівського району, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом фактичного проживання від 17.04.2018 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи Довідки Загальноосвітньої школи - саду І - ІІ ступенів смт. Батьово від 27.06.2018 року №61, №62, та №63 вбачається, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із 15.12.2017 року відвідують даний навчальний заклад. За весь час мама дітей їх жодного разу не провідувала. 17.07.2018 року питання щодо позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому за підсумками чого було прийнято одноголосне рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей. В той же час, відповідачка на засідання комісії не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце її проведення. Так, з наявного в матеріалах справи Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №336/34-26 від 30.07.2018 року вбачається, що 28.02.2018 року відповідач [PERSON] написала відмову від своїх батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт залишення малолітніх дітей на утриманні тітки свідчить про те, що мати дітей повністю самоусунулась від виховання та догляду щодо своїх дітей, не приймає жодної участі у їх житті, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, не здійснює підготовку дітей до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дітьми, що порушує нормальне самоусвідомлення дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківські обов'язки по догляду за дітьми. У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцять років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання. Таким чином, вищевказане свідчить проте, що [PERSON], [INFO], повністю самоусунулась від виховання та догляду щодо своїх дітей, не приймає жодної участі у їх житті, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, не здійснює підготовку дітей до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дітьми, що порушує нормальне самоусвідомлення дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківські обов'язки по догляду за дітьми. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Оскільки, внаслідок злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем [PERSON] малолітні діти залишилася без материнського піклування, любові та виховання, мати дітей не піклується про їх здоров'я, не приймає участі у фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченні, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Стосовно вимоги про стягнення із [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів її заробітку, однак не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, суд констатує, що представник позивача в обґрунтування заявленої суми аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів її заробітку, однак не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку жодним чином не аргументував обставини із посиланням на належні докази про достатність заробітку [PERSON] для оплати рекомендованої законодавством суми аліментів, наявність факту відвідування малолітніми дітьми конкретних розвиваючих закладів та гуртків, що потребує значних витрат на їх розвиток чи утримання. А тому, суд приходить до переконання, що заявлена сума аліментів в частині не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є надмірна та необгрунтована, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі ? частини всіх видів її заробітку, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial