Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

В січні 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що відповідно до ордеру №24119 серії 21, виданому виконкомом Дружківської міської ради 01 листопада 2001 року на підставі рішення за №570 від 18.07.2001 року їй, як основному квартиронаймачу, на сім'ю у складі шести осіб: синів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та підопічних [PERSON], [PERSON], була виділена чотирикімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. На сьогодні в квартирі зареєстровані вона, її син [PERSON], [PERSON] , її неповнолітній син [PERSON], [INFO] та [PERSON] Фактично відповідачі не проживають у спірній квартирі з грудня 2001 року, після того, як у жовтні 2001 року рішенням виконкому Дружківської міської ради вона була позбавлена опікунських прав відносно відповідачів і вони стали проживати [ADDRESS] з новим опікуном. Відповідачі комунальні платежі не сплачували їх речі у квартирі відсутні. Оскільки відповідачі не користуються житлом без поважних причин більше, ніж шість місяців, вважає, що вони втратили право користування жилим приміщенням. Просила суду визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 січня 2016 року визнано [PERSON], [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. З зазначеним рішенням не погодились відповідачі, подали апеляційну скаргу в якій ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що при прийняті рішення суд вийшов за межи позовних вимог , визнав таким, що втратив право користування житловим приміщенням неповнолітнього [PERSON], при цьому зробив висновок без згоди органу опіки та піклування. Безпідставно прийняв до уваги акти голови територіального комітету «Перемога», оскільки вони состав лени зі слів позивачки. Судом не враховані квитанції надані [PERSON] про сталу комунальних послуг за березень 2011 року та квітень 2013 року, що підтверджує її інтерес до квартири. Також не надано належної оцінки тому факту, що вона була відсутня в спірній квартирі з поважних причин. В судовому засіданні відповідачки доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Позивачка та її представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання судової повістки (а.с.160). Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з вимог ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України та того,що відповідачі не користувались спірним житловим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства. Судом першої інстанції встановлено, що згідно ордеру №24119 серії 21, виданому виконкомом Дружківської міської ради 01 листопада 2001 року на підставі рішення за №570 від 18.07.2001 року їй, як основному квартиронаймачу, на сім'ю у складі шести осіб: синів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та підопічних [PERSON], [PERSON], була виділена чотирикімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 серпня 2009 року [PERSON] вселена в спірну квартиру. Згідно довідки КП «Комсервіс» від 28 листопада 2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], її сін [PERSON], 2013 року та [PERSON] Актами голови територіального комітету "Перемога" від 16 січня 2014року та від 25 листопада 2014 року підтверджено, що [PERSON], її син [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не проживали і не проживають. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідачі фактично з грудня 2001 року не проживають у спірній квартирі. Згідно з вимогами ст.64 ЖК України, члені сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до положень частин 1 та 2, п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71 та ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пп. 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Заперечуючи проти позову відповідачка [PERSON] стверджувала, що позивачка чинила їй перешкоди у користуванні квартирою, змінювала замки на вхідній двері, проте згідно із вимогами ст. 60 ЦК України не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Відповідачка [PERSON] до суду з позовом про вселення у спірну квартиру не зверталась, після досягнення повноліття в 2011 році у спірну квартиру не вселялась, позивачка свого часу надала їй ключі від квартирі, але вона їх загубила. На підтвердження того, що відповідачка їй чинила перешкоди у користування квартирою належних та допустимих доказів також ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надала. Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідачі були відсутні у спірній квартирі з поважних причин є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оцінки квитанції про сплату комунальних платежів та актам голови територіальної комітету «Перемога» є необґрунтованими, оскільки були досліджені судом першої інстанції та ним надана належна правова оцінка. До компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. Проте заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те , що суд першої інстанції вийшов за межи позовних вимог та безпідставно визнав таким, що втратив право користування житловим приміщенням сина [PERSON], неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Вимогами ч. 1 ст. 118 ЦПК України передбачено, що позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється, з дотриманням порядку, встановленого частинами другою і третьою статті 11-1 цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається визначеному судді. Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням [PERSON] . та [PERSON] Вимогами ч.2 ст. 31 ЦК України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Як вбачається із матеріалів справи з письмовою заявою про збільшення позовних вимог щодо визнання сина [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачка не зверталась. Вимогами ч.1,2 ст. 11 ЦК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Враховуючи, що суд першої інстанції в цій частині вийшов за межи позовних вимог, рішення суду в частині визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає скасуванню.

Outcome: partial