Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він, позивач працював заступником директора з загальних питань у Державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» та звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України 06.08.2018р. У день звільнення із ним не було проведено розрахунок, що підтверджується Довідкою Відповідача від 06.08.2018р. №272 про суму заборгованої заробітної плати. Належні на день звільнення грошові кошти були виплачені йому в результаті примусового стягнення з Відповідача, свідченням чого є Постанова про закінчення виконавчого провадження від 11.09.2018р. Відповідач видав йому Довідку від 06.08.2018р. №271, відповідно до якої його середньоденний заробіток становить 829,40 грн., а середньомісячний - 17417,40 грн. Оскільки він був звільнений 06.08.2018р., а грошові кошти отримав 11.09.2018р., то Відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь період затримки в сумі 21564,40 грн., виходячи з наступного розрахунку. 829,40 грн. (середньоденний заробіток відповідно до Довідки від 06.08.2018р. №271) X 26 (кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 06.08.2018р. по 11.09.2018р.). Просить позов задовольнити. Позивач в судовому засідання свої позовні вимоги підтримав. Пояснення дав аналогічні викладеним в позові. Представники відповідача, кожен окремо, у судовому засіданні позов не визнали з підстав, що викладені у відзиві, та пояснили, що 06.08.2018 року [PERSON] був звільнений з ДП ЛНДРТІ з займаної посади заступника директора - в.о. директора за власним бажанням згідно ч.З ст. 38 КЗпП України. Станом на 07 вересня 2018 року підприємство повністю погасило заборгованість перед позивачем. У підприємства відсутня вина у не проведенні Франківським відділом державної виконавчої служби м. Львів стягнення по заробітній платі Позивача в розмірі 71 235,97 грн.Крім того, на підприємстві існує значна заборгованість по заробітній платі перед працівниками та сплаті податків згідно Листа Франківського відділу ДВС м. Львів від 02.11.2018 р. №28285, стосовно підприємства складено зведене виконавче провадження №49963600, за усіма сумами заборгованостей.Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку є безпідставними, оскільки відсутня така необхідна підстава відповідальності Підприємства, що передбачена ст. 117 КЗпП України, як вина.Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] працював заступником директора з загальних питань у Державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» та звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України 06.08.2018р. У день звільнення із ним не було проведено розрахунок, що підтверджується Довідкою Відповідача від 06.08.2018р. №272 про суму заборгованої заробітної плати. Належні на день звільнення грошові кошти були виплачені позивачу в результаті примусового стягнення з відповідача, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 11.10.2018р. по виконавчому провадженню №57147805. Відповіджно до Довідки від 06.08.2018р. №271, середньоденний заробіток позивача становить 829,40 грн., а середньомісячний - 17417,40 грн. Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ч. 1 ст. 116КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі № 6-64цс13. Судом встановлено, що ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» не дотримало вимогст. 116 КЗпП України та в день звільнення [PERSON] не виплатило йому належні при звільненні суми. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині відсутності права позивача застосувати положення ст.117 КЗпП України, оскільки невиконання роботодавцем вимогст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням і законодавство України не позбавляє такого права у разі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати чи звернення такого до виконання в примусовому порядку. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13 зазначивши, що невиконання роботодавцем вимогст. 116 Кодексу законів про працю України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексуй моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Згідно з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годи, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Пунктами 6, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Враховуючи, що звільнення [PERSON] відбулося 06.08.2018 року, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме червень і липень 2018 року. Відповідно до "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 - усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Отже, середньоденний заробіток Позивача відповідно до довідки Відповідача від 06.08.2018 р. № 271, на яку посилається у своїй заяві Позивач - 829,40 грн., обчислений з врахуванням податків (у тому числі: 18% - податок на доходи фізичних осіб (ПДФО)1,5% - військовий збір). Відтак, середній заробіток за весь період затримки з наступного розрахунку: кількість робочих днів за серпень 2018р. (з 07.08. по 31.08.) - 18 днів; кількість робочих днів за вересень 2018 р. (з 01.09. по 07.09.) - 5 днів, а всього 23 робочі дні. Середній заробіток відповідно до довідки Відповідача - 829,40грн. (з врахуванням податків Постанова КМУ від 08.02.1995р. № 100). 829,40 грн. х 23 робочих днів = 19 076,20 гри., у тому числі: ПДФО (18%) - 3 433,72 грн., військовий збір (1,5%) - 286,14 грн. Відтак, до виплати позивачу належить сума - 15 356,34 грн. (19076,20 - 3 433,72- 286,14=15356,34 грн.) Тобто, сума, що підлягає стягнення вже не оподатковується. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 780,00 грн. Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial