Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 09.02.2016 року, квартира [ADDRESS], власниками якої вони є, була затоплена відповідачкою [PERSON], що проживає в квартирі [ADDRESS]. Внаслідок вказаного затоплення квартири, виникло замокання стелі та стін в коридорі, в санвузлі (замокання стелі, місцями здуття та відшаровування фарби), в кухні (в міжпанельному шві сліди значного затікання води, брудні жовті плями), в житловій кімнаті площею 11,7 кв.м. (на стелі по між панельному шву та в місцях примикання стін та стелі наявні значні сліди затікання, пошкоджено ламінат внаслідок вздуття), в житловій кімнаті площею 16кв.м. (виявлено часткове замокання стін та стелі зі сторони коридору, наявні сліди затікання наявні сліди затікання по між панельному шву та в місцях примикання стін та стел), забруднено п'ять килимів площею 18 кв. м. За висновками комісії для усунення виявлених пошкоджень в квартирі [ADDRESS] необхідно провести ремонтно-будівельні роботи: ремонт штукатурки стелі та стін на кухні, коридорі; шпаклювання стелі та стін, фарбування; перестилання ламінату (24,2 кв. м.) із частковою його заміною. Тому позивачі просять стягнути з [PERSON] вартість нанесених матеріальних збитків в результаті залиття квартири за вищевказаною адресою в розмірі 11433,80 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., вартість послуг експерта в розмірі 960 грн. Крім того, представник позивачів [PERSON] просить суд врахувати при вирішенні справи понесені позивачами витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав та просив його задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки пояснив, що позивачами не доведено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить їм на праві власності, так як не додано доказів державної реєстрації квартири. Крім того, вказує про суперечність документів в матеріалах справи, а саме акта обстеження квартири та відповіді голови ЖБК «Калинка» в причині затоплення квартири. Також представник відповідачки зазначив про відсутність вини в діях [PERSON], що виключає застосування до неї цивільно-правової відповідальності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно договору купівлі-продажу квартири №41 від 12.01.2008 року квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності. Як вбачається з акту обстеження квартири від 20.02.2014 р., складеного комісією та затвердженого директором департаменту міського господарства, 09.02.2014 р. відбулось залиття квартири [ADDRESS], внаслідок чого відбулося замокання стелі та стін в коридорі, в санвузлі (замокання стелі, місцями здуття та відшаровування фарби), в кухні (в міжпанельному шві сліди значного затікання води, брудні жовті плями), в житловій кімнаті площею 11,7 кв.м. (на стелі по між панельному шву та в місцях примикання стін та стелі наявні значні сліди затікання, пошкоджено ламінат внаслідок вздуття), в житловій кімнаті площею 16 кв. м. (виявлено часткове замокання стін та стелі зі сторони коридору, наявні сліди затікання наявні сліди затікання по між панельному шву та в місцях примикання стін та стел), забруднено п'ять килимів площею 18 кв.м. За висновками комісії для усунення виявлених пошкоджень в квартирі [ADDRESS] необхідно провести ремонтно-будівельні роботи: ремонт штукатурки стелі та стін на кухні, коридорі; шпаклювання стелі та стін, фарбування; перестилання ламінату (24,2 кв. м.) із частковою його заміною. Згідно висновку експертного дослідження №90 від 19.02.2014 року випливає, що вартість нанесених внаслідок залиття матеріальних збитків приміщень квартири [ADDRESS] становить - 11133,80 грн. За послуги експерта позивачами сплачено 960 грн., що підтверджується квитанцією серії КЕУВ №001921 від 19.02.2014 р. За розрахунковою квитанцію серії КЕНЕ №067311 від 18.02.2014 року позивачами за хімчистку килимів сплачено 300 грн. З представлених представником позивача матеріалів отриманих на адвокатські запити, вбачається, що 13.02.2014 р. за вх. № Я-00203/0606 від 13.02.2014 р., відповідач [PERSON], зверталась з письмовою заявою від 11.02.2014 року на ім'я міського голови м. Ужгорода та голови ОСББ «Калинка» в якій зазначила, що причиною залиття квартири поверхом нижче став розрив шлангу на кухні. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] факт затоплення квартири підтверджують. Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. При цьому, у деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача. У постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди;б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об сязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Представник відповідача та відповідач жодних доказів на спростування своєї вини суду не надали, крім того факт залиття квартири не спростовують, а тому, виходячи з презумпції вини заподіювача шкоди, яка ним не спростована, та зважаючи на покладений на власників житлових приміщень обов'язок по його утриманню, у тому числі - утриманню внутрішньо квартирних мереж в належному стані, суд вважає, що матеріальні збитки в сумі 11433,8 грн. завдані позивачам внаслідок залиття їхньої квартири відповідачем повинні бути відшкодовані. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, характер та тривалість страждань, завданих позивачу внаслідок залиття квартири, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивачів обов'язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачами. В свою чергу позивачами не доведено в чому саме полягає спричинена їм моральна шкода, з яких міркувань позивачі виходили, визначаючи її розмір та якими доказами це підтверджується. Тому суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги щодо моральної шкоди позивачам слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що витрати позивачів на правову допомогу не підтверджуються, оскільки відсутній розрахунок таких витрат, передбачений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". У відповідності до ст. 88 ЦК України понесені витрати позивачів на проведення експертного дослідження в розмірі 960 грн. та сплачений позивачами судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 487, 20 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial