Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Інкомстрах» з позовом про стягнення страхового відшкодування в розмірі 24308,29 гривень, витрати на проведення експертизи в сумі 500 гривень, пені в сумі 4479,38 гривень, інфляційних збитків в сумі 4297,72 гривень, 3 % річних в сумі 569,41 гривень та судових витрат у справі. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 01.10.2013 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ» д.н. [NUMBER], та автомобіля «Фольцваген» дн. [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Києво-Сятошинського районного суду Київської області [PERSON] було визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Інкомстрах», куди позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, і яка була отримана 10.01.2014 р. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 07.11.2013 р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 24308,29 гривень. За проведення оцінки позивачем були сплачені кошти в розмірі 500 гривень, оскільки Страховик не призначив у визначений Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку. Позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог чиного законодавства не вчинив дій щодо виплати страхового відшкодування протягом визначеного строку, в зв»язку з чим на підставі ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона просить стягнути з Страхової компанії пеню за період з 11.04.2014 р. по 20.01.2014 р. в розмірі 4479,38 гривень. Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми страхового відшкодування, яке не було виплачено. Представник позивача в ході розгляду справи підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов»язання, визначені Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації юридичної особи, судові повістки повернулись до суду без вручення в зв»язку з тим що адресат вибув. На підставі ст..ст.74, 76 ЦПК України відповідач належним чином вважається повідомленим про місце і час судового розгляду, в зв»язку з чим за згодою представника позивача, на підставі ст..ст.224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що 01.10.2013 р. о 12 год. 00 хв. в с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], автомобіля «Ауді» д.н. [NUMBER] та автомобіля «Фольцваген» д.н. [NUMBER], внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2013 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях [PERSON] не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Згідно з ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ д.н. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Інкомстрах. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 24.12.2013 р. позивач надіслала на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування, яку останній отримав 10.01.2014 р., надавши відповідні документи для здійснення страхової виплати Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до Звіту № 052-10-13-Ф про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Фольцваген» д.н. [NUMBER], матеріальна шкода, завдана позивачу, внаслідок пошкодження транспортного засобу, що належить їй на праві власності, становить 24308,29 гривень. Франшиза за страховим полісом становить нулю. За проведення оцінки позивачем були сплачені кошти в розмірі 500 гривень. Сума страхового відшкодування на день розгляду справи не була сплачена позивачу, оскільки з боку відповідача суду не надано доказів на спростування зазначених обставин. Отже, в силу Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик, а саме ПрАТ «Інкомстрах», повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 24308,29 гривень. Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як зазначалось вище, позивач звернулась до Страхової компанії з заявою про страхове відшкодування, яку останній отримав 10.012014 р., тобто рішення про виплату страхового відшкодування повинно було бути прийнято і воно сплачено до 11.04.2014 р. Оскільки Страхова компанія не виконала у належний строк своїх зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування та не повідомила позивача про прийняте рішення, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування. Позивач просить стягнути пеню за період з 11.04.2014 р. по 20.01.2015 р. Розрахунок, наведений позивачем, відповідає вимогам чинного законодавста щодо нарахування пені, а тому може бути взятий судом до уваги. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування, пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування є обгрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних від суми страхового відшкодування за несвоєчасне виконання зобов»язання, виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування шкоди - це вид цивільно-правової відповідальності, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не можуть нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині суперечать положенням ст..625 ЦК України і не можуть бути задоволені. З огляду на зазначені вище обставини позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі на користь позивача пропорційно до задоволених вимог (85,7%).

Outcome: partial