Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач просить стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 1641,45 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 11.12.2013 року по 16.05.2014 року в розмірі 6479,92 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а всього 11121,37 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала у відповідача і при звільненні 11.12.2013 року й на час розгляду справи в суді з нею не розрахувалися. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просить його задоволити. Просить стягнути середній заробіток станом на день прийняття рішення суду. Погоджується на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, про розгляд справи у його відсутність не клопотав. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного висновку. Позивач працювала у відповідача і була звільнена 11.12.2013 року у зв'язку з ліквідацією підприємства, п.1 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача (а.с.5). На час звільнення позивачу не було виплачено 1641,45 грн. заборгованості по заробітній платі. Що підтверджується довідкою, виданою відповідачем за № 60 від 16 травня 2014 року (а.с.4). З довідки № 61 від 16 травня 2014 року виданої відповідачем вбачається, що середньо -місячна заробітна плата позивача складала 1271,76 грн. та її середньоденна заробітна плата складала 60,56 грн. (а.с.3). Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.13-15) вбачається, що 22.05.2014 року порушено справу про банкрутство ТзОВ «Овручм'ясо». Зважаючи на даний факт, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції висловленої ВСУ в постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-139 цс 12, за положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. У трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у пункті 27 вказав, що відповідно до правил глави XV Кодексу законів про працю порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд, тобто суд загальної юрисдикції. Таким чином, справи можуть бути порушені та рішення судів про стягнення заробітної плати можуть бути прийняті судами загальної юрисдикції як до порушення провадження у справі про банкрутство, так і на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки відповідач не розрахувався при звільненні позивача, який, згідно його пояснень, в день звільнення була на роботі, отримала всі необхідні документи, з відповідача слід стягнути суму заборгованості зазначену в довідці, а саме 1641,45 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. На підставі викладеного, розрахунок середнього заробітку за час затримки у розрахунку слід проводити за весь час затримки, як зазначив позивач з 11.12.2013 року, який складає на час розгляду справи у суді : 60,56 грн. (середній заробіток за 1 робочий день згідно довідки) х 120 (робочі дні з часу звільнення на час розгляду справи в суді, згідно Листів Мінсоцполітики від 21.08.2012 р. №9050/0/14-12/13 та від 04.09.2013 р. №9884/0/14-13/13) = 7267 грн. 20 коп. (середній заробіток за весь час затримки при п'ятиденному робочому тижні), а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ст. 237-1. КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або на уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань; часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача; відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 3 000 грн. Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, проте, розмір заявленої суми надмірний. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що розмір шкоди підлягає зменшенню до 500 грн. В стягнені решти суми моральної шкоди необхідно відмовити за безпідставністю. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 7767 грн. 20 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК коли сторона, на користь якої постановлено рішення, звільнена від судових витрат, то судові витрати стягуються з другої сторони у дохід держави, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір») Від сплати судового збору позивач звільнений згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial