Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1500,00 грн та 10125,00 грн моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 12.12.2020 року по вул. Гагаріна, 14 в м. Житомирі, сталася дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON] , який керував автомобілем CHEVROLET LACETTI, д.н.з. [NUMBER] , в результаті якого відбулося зіткнення з автомобілем OPEL, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП належний йому на праві власності автомобіль отримав механічні пошкодження. У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність; позов підтримав (а.с. 54). Конверти, що направлялись відповідачу та третій особі повернулись на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 58-61). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.12.2020 року по вул. Гагаріна, 14 в м. Житомирі сталося ДТП за участю автомобіля CHEVROLET LACETTI, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля OPEL, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] та [PERSON] відповідно до положень статті 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» склали на місці події повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому, свою вину, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП, водій [PERSON] в повній мірі визнав, про що свідчить його підпис в Європротоколі (а.с. 12). Суд вважає за необхідне зазначити про те, що з вересня 2011 року в Україні вступив у дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування». Цим Законом було запроваджено механізм спрощеного оформлення ДТП з незначними наслідками шляхом складання повідомлення про ДТП (європротоколу) та інші новації, спрямовані на приведення обов`язкового страхування цивільної відповідальності автовласників, у відповідність до міжнародних стандартів страхування та врегулювання збитків. Так, на виконання даного Закону Інструкцією щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженою Протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 11.08.2011 р. №274/2011, було визначено порядок заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол). Згідно із пунктом 5 вказаної Інструкції, у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення. У такому разі водії транспортних засобів після складення повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про її настання. Стороною відповідача не було надано суду жодних доказів на підтвердження неправомірності складення європротоколу, відповідно до якого відповідач визнав свою провину, як і не надано доказів на підтвердження зазначення в ньому невірних даних щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, а відтак суд вважає повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), складений сторонами 12.12.2020 року, - належним доказом, який підтверджує факт, обставини ДТП та винність відповідача у його вчиненні. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу OPEL д.н.з. [NUMBER] від 04.07.2017 року власником автомобіля є [PERSON] (а.с. 16). Крім того, як вбачається з повідомлення про ДТП власником транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 12) . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, д.н.з. [NUMBER] була застрахована у АТ «СГ «ТАС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9280522 (а.с. 13). Сума франшизи за зазначеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 1500,00 грн. 17.12.2020 року позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату суми страхового відшкодування (а.с. 14). 28.12.2020 року АТ «СГ «ТАС» сплатило на користь позивача страхове відшкодування у сумі 1140,00 грн з вирахуванням франшизи (а.с. 15). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 33.2 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Стороною відповідача розмір завданого матеріального збитку та доказів на підтвердження своєї невинуватості, в ході розгляд справи суду не надано. Суд вважає, що стороною позивача доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, а також підтверджено допустимими доказами розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду порушені, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди із винуватця ДТП є обґрунтованими, доведеними належними доказами, та відповідачем, в свою чергу, не спростовані, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10125 грн. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди й відшкодування моральної шкоди визначені як однорівневі способи захисту суб`єктивних цивільних прав і законних інтересів особи (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). В даному випадку, факт пошкодження належного позивачу автомобіля доводиться матеріалами справи, не був спростований в ході судового розгляду, що є достатньою правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що внаслідок пошкодження належного йому майна, позивач відчував крайньо негативні емоції, психологічний дискомфорт, пов`язаний з спілкуванням з юристами, експертами, збиранням необхідних документів та додатковими витратами, суд, з урахуванням принципу співмірності, справедливості та виваженості, рахує за можливе визначити розмір морального відшкодування 2000,00 грн, зодовольнивши позов частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 22, 23, 611, 1166, 1167, 1187,1192 ЦК України,

Outcome: partial