Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення втрати товарної вартості автомобіля у сумі 7252 грн. 01 коп., трьох процентів річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню - 146 грн. 03 коп., інфляційну складову у сумі 36 грн. 26 коп., завдану моральну шкоду у сумі 3000 грн., витрати на проведення експертного дослідження та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 08.05.2013 року о 10 год. 05 хв. у дворовій території по вул. Урлівській, 10-А в м.Києві сталася дорожньо-транспортна за участю автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Toyota» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ СК «Лафорт» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.07.2012 року. Однак [PERSON] наполягав на тому, що в силу вимог п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме відповідачка, а не її страховик, повинна відшкодувати втрату товарної вартості автомобіля, три проценти річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню, інфляційну складову, завдану моральну шкоду, витрати на проведення експертного дослідження та судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, доповнив вимоги сумою франшизи у 500 грн., яку теж просив стягнути на його користь. Заперечував проти надання експерту дозволу на часткове пошкодження лакофарбового покриття автомібя «Toyota» з метою проведення судової експертизи. Відповідач у судове засідання також не з'явилась, позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила суд їх відхилити. Заперечувала проти надання експерту дозволу на часткове пошкодження лакофарбового покриття автомібя «Toyota» з метою проведення судової експертизи. Третя особа представника у судове засідання не направила, хоча про місце, день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 08.05.2013 року о 10 год. 05 хв. у дворовій території по вул. Урлівській, 10-А в м.Києві керуючи автомобілем «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] та рухаючись заднім ходом не переконалась, що буде безпечно внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Toyota» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження двох транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 17.06.2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ СК «Лафорт» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7780039 від 19.07.2012 року (а.с. 11). Період дії полісу охоплює період з 20.08.2012 року по 19.08.2013 року. Внаслідок винних дій [PERSON] у заначеному ДТП було пошкоджено автомобіль «Toyota» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 28.02.2012 року (а.с. 7, зворот). Відповідно до Звіту №8278 з оцінки автомобіля «Toyota» д.н.з. [NUMBER] від 25.07.2013 року величина втрати товарної вартості, що завдано власнику згаданого автомобіля становить 7252 грн. 01 коп. (а.с. 12-16). Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Таким чином, правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України. Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. З огляду на встановлені обставини справи та наведені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] величини втрати товарної вартості автомобіля у сумі 7252 грн. 01 коп. Суд відхиляє доводи відповідача та її представника стосовно того, що у автомобіля «Тойота» д.н.з [NUMBER] ще до ДТП такі запчастини як капот та дах автомобіля мали корозійні руйнування, оскільки таке твердження не підтвержено належними та допустими доказами. У частині позовних вимог [PERSON] про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню та інфляційної складової суд вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК). Частинами 1, 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Зважаючи на згадані приписи чинного цивільного законодаства суд вважає, що оскільки ні законом ні договором між [PERSON] та [PERSON] не визначено строк відшкодування втрати товарної вартості автомобіля, тому позивач у даних правовідносинах між сторонами не є кредитором у розумінні ст. 625 ЦК, а відповідач не вважається боржником у розумінні цієж статті, що виключає стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню та інфляційної складової. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 згаданої статті ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що зазнав моральних страждань, завданих у зв'язку з пошкодженням його автомобіля, що виразились у наступному: у зв'язку з тим, що відповідач пошкодила автомобіль позивача, і до цого часу ні вона ні її страховик не відшкодували йому матеріальний збиток, позивач за власний рахунок був вимушений відремонтувати автомобіль, деякий час у зв»язку з ремонтом не мав можливості використовувати свій автомобіль, тому змушений був користуватись послугами громадського транспорту або таксі, все це призвело порушення нормального життєвого ритму позивача тощо. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити у сумі 1500 грн. Доведення розміру матеріальної шкоди є необхідним для розгляду справ цієї категорії, а тому суд вважає, що витрати понесені позивачем на оплату оцінки спеціаліста для визначення розміру матеріальної шкоди є судовими витратами і підлягають розподілу за правилами ст.88 ЦПК України. Згідно з ч.1ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Частиною 1 статті 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. У частині стягнення витрат на правову допомогу суд відмовляє з огляду на те, що позивачем не надано суду доказів того, що ним був укладений договір про надання правової допомоги, немає доказів того, що правова допомога надавалась позивачу фахівцем в галузі права, як це передбачено ч. 1 ст. 56, ч. 1 ст. 84 ЦПК України, також у матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, що позбавляє суд визначити розмір витрат на правову допомогу, який встановлено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Окрім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., оскільки приймаючи до розгляду позов [PERSON] та відкриваючи провадження у справі суд помилково не надав строку [PERSON] для усунення недоліків позовної заяви шляхом окремої сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, як це передбачено ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на день подання позову) та з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати установленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Зважаючи на викладене,

Outcome: partial