Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Спрямованим до суду позовом [PERSON] просила розірвати шлюб, що був укладений з відповідачем 20 липня 2012 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 874. В обґрунтування позову вказала, що продовження спільного життя з відповідачем не можливе і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні позивач заяву підтримала з вищевказаних підстав. Відповідач, в свою чергу, позов не визнав, адже, як вказав, шлюб необхідно зберегти. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення сторін, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. З позовної заяви вбачається, що фактично шлюб між сторонами розпався та будь-які шлюбні стосунки між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу сторони у справі мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, позицію сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, адже як встановлено в ході розгляду справи, фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені і продовження шлюбу буде суперечити, на переконання суду, інтересам позивача. \~ Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 220 гривень на правову допомогу, суд вирішує, відмовити на підставі наступного. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих\~обставин суду слід\~надавати договір про\~надання\~правової допомоги, документи, що свідчать\~ про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової\~ допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення\~ з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому\~ недопустимими є документи, які не відповідають\~встановленим вимогам, наприклад\~ особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Окрім цього, оскільки позов підлягає до часткового задоволення, на підставі приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору у розмірі 487,20 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial