Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації та виселення з житлового приміщення, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач, її племінник - [PERSON] . Фактично в квартирі на сьогоднішній час проживає відповідач. Позивач не має можливості проживати в квартирі з ним спільно, через відповідні дії відповідача [PERSON] , а саме: відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює, постійно пиячить, застосовує фізичну силу до неї, здійснює побиття, погрожує їй фізичною розправою, комунальні послуги не сплачує. Він постійно порушує правила співжиття, в квартирі валяються порожні пляшки, є неприємний запах, співжиття з відповідачем, виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства ним щодо позивача, а саме: застосування погроз, образ, що робить неможливим для неї проживання з ним в одній квартирі, все це суперечить її інтересам. Внаслідок таких дій відповідача позивач постійно перебуває в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Вона неодноразово зверталася із заявами до поліції на таку поведінку відповідача, пропонувала йому добровільно виселитися з її квартири, однак відповідач не реагує на заходи, що вживаються працівниками поліції. Добровільно позивач відмовляється звільняти квартиру та знятися з реєстраційного обліку, а позивач не має можливості його виселити та зняти з реєстраційного обліку. Комунальні послуги нею сплачуються самостійно, але коштів не вистачає, в результаті чого виникає заборгованість. У зв`язку з чим, вважає, що відповідач порушує її право на самостійне володіння, розпорядження та користування її особистим майном. Вважає дії відповідача суперечать її конституційному праву на особисту власність. На підставі викладеного просить суд, усунути перешкоди у праві володіння та користування власністю [PERSON] шляхом позбавлення права користування та зняття з реєстраційного обліку, виселення [PERSON] , [INFO] з квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2019 відкрито провадження по вказаній справі в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача - адвокат Зубенко О.А. надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності його та позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, письмових заперечень суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в заяві, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.01.1997 виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією (1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2001, засвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Пянтковською О.Г., зареєстровано в реєстрі №2-1243 (1/2 частина). За вказаною адресою зареєстровані позивач [PERSON] (згідно копії паспорта) та відповідач [PERSON] (інформація Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 18.02.2019). Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджено відповідними доказами, відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює, постійно пиячить, застосовує фізичну силу до позивачки, здійснює побиття, погрожує їй фізичною розправою (неодноразові звернення позивача до правоохоронних органів) (а.с. 10-13), комунальні послуги не сплачує. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі постійно порушує правила співжиття, що робить неможливим для проживання з ним в одній квартирі позивача, добровільно виселитися з квартири та знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, про те, що дії відповідача позбавляють позивача як власника квартири права користуватись спірною квартирою, позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні та розпоряджанні своєю власністю. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоч це і не було пов`язано з позбавленням права на володіння майном. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним. За змістом зазначених норм права власник майна має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час. Оскільки судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні належним їй житлом, позивач самостійно у позасудовому порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, суд доходить висновку, що такі перешкоди підлягають усуненню в судовому порядку. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом відповідачем не надано даних про те, що ним не вчиняються дії щодо перешкод позивачу у користуванні належним їй житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод шляхом виселення відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про зняття з реєстраційного обліку, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності з вимогами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. За статтею 11 цього Закону, органи реєстрації та державних органів у сфері реєстрації фізичних осіб здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути також відновлення становища, яке існувало до порушення. Зважаючи те, що задоволення вимоги про виселення забезпечить власникові безперешкодне відновлення свого порушеного права власності, яке існувало до порушення, та є похідною від вимоги про зняття з реєстрації місця проживання, у зв`язку з чим, вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial