Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 червня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2/1325608, згідно умов якого відповідач отримала грошові кошти на споживчі потреби в сумі 33400,00 гривень строком на 60 місяців - з 03 червня 2014 року до 02 червня 2019 року зі сплатою 11 % річних та щомісячною комісійною винагородою в розмірі - 1,80% в місяць від суми кредиту. 31 березня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Купер Прайс» укладено договір № 03/14-ІІІ про відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями, в тому числі за кредитним договором № 2/1325608, укладеним з [PERSON] Станом на дату укладання реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 31 березня 2014 року сума заборгованості відповідача перед новим кредитором за кредитним договором № 2/1325608 складала 40618,92 грн. 02 квітня 2014 року між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Українська боргова компанія» укладено договір відступлення права вимоги № 14/УБК-14 за кредитними зобов`язаннями, в тому числі за кредитним договором 2/1325608, укладеним з [PERSON] . Станом на дату укладання реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 14/УБК-14 від 02 квітня 2014 року сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Українська боргова компанія» за кредитним договором складала 40618,92 грн. В подальшому 30 грудня 2015 року між ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 30/12-ФК_У за кредитними зобов`язаннями, в тому числі за кредитним договором 2/1325608, укладеним з [PERSON] . Про зміну кредитора відповідачу було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги рекомендованим листом № 04112115934632. Станом на дату укладання реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 30/12-ФК_У від 30 грудня 2015 року сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором 2/1325608 складала 40618,92 грн. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконала, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 83024,80 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 33400 грн., заборгованості по відсотках в сумі 1602,92грн., заборгованості по комісії в сумі 5616 грн., пені в розмірі 13371,97 грн., штрафу в розмірі 334 грн., інфляційних збитки в сумі 26216,04 грн., 3% річних в сумі 2483,87 грн. 07.02.2017 р. судом ухвалено заочне рішення у справі про задоволення позовних вимог, яке ухвалою суду від 12.06.2019 р. скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю позовних вимог з підстав відсутності реєстрації позивача та третьої особи в Державному реєстрі фінансових установ, що вказує на відсутність правових підстав надання фінансових послуг зазначеними особами. Представник третьої особи - ТОВ "Купер Прайс", в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 03.06.2014 р. між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2/1325608, відповідно до умов якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав позичальникові кредит в сумі 33 400 грн. у строк на 60 місяців з 03.06.2014 р. до 02.06.2019 р. (включно) на споживчі потреби під 11% річних та щомісячну винагороду в розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту. (а.с. 8-9). З наданих суду матеріалів вбачається, що 31.03.2014 р. між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Купер Прайс» укладено договір відступлення права вимоги № 03/14-111, у зв`язку з чим ТОВ «Купер Прайс» набуло прав кредитора відносно відповідача [PERSON] . Станом на дату укладення Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Купер Прайс» за кредитним договором становить - 40618,92 грн. (а.с.22-24). У подальшому, 02.04.2014 р. між ТОВ «Купер-Прайс» та ТОВ «Українська боргова компанія» укладено договір відступлення прав вимоги № 14/УБК-14, у зв`язку з чим ТОВ «Українська боргова компанія» набуло прав кредитора відносно відповідача [PERSON] . Станом на дату укладення Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором становить 40618,92 грн. (а.с. 17-18). 30.12.2015 р. між ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги №30/12-ФК_У, на підставі чого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача, про що було повідомлено [PERSON] . Станом на дату укладення Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором становить 40618,92 грн. (а.с. 12-13). Про зміну кредитора відповідачу було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги рекомендованим листом № 04112115934632.т (а.с. 28-29, 30-32). Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Закону. Вимогами статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено статтею 611 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а індекс інфляції компенсацією від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 вказано, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним». Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, про що у судовому засіданні заявив представник відповідача - адвокат Павленко В.В., не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Проте, суд не погоджується із розміром суми заборгованості, яку належить стягнути з [PERSON] . Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 1% від суми кредиту, визначеного у пунктах 1.1, 2.7.2 кредитного договору, що зазначені у розрахунку як складова заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин суд вважає необхідним зменшити розмір суми заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з 83024,80 грн. до 82690,80 грн., виключивши з розрахунку штраф у розмірі 334,00 грн. Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо відсутність правових підстав надання фінансових послуг, зокрема, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», оскільки вони спростовуються фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду. Зокрема, з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зареєстрована у вказаному реєстрі за КВЕД: 64.99 «Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення». (а.с. 33). Згідно п. 2.2. Статуту ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», предметом діяльності Товариства є, зокрема, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту(а.с. 34), що свідчить про безпідставність позиції відповідача. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог - у розмірі 1372 грн. 45 коп.

Outcome: partial