Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач 18.01.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.08.2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50000597, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 402772,52 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 51000,00 доларів США, строком на 48 місяців, із зміною процентної ставки з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Touger, кузов WVGZZZ7PZBDOO6712. Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, надав [PERSON] кредитні кошти. У порушення умов договору [PERSON] зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 29.12.2015 р. має прострочену заборгованість у розмірі 193509,23 грн., штраф у розмірі 142050,16 грн., пеню у розмірі 2240,62 грн., 3% річних у розмірі 8311,97 грн., збитки у розмірі 32185,80 грн., інфляційні витрати у розмірі 113693,98 грн.. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №50000597 від 02.08.2010 року у розмірі 193509,23 грн., штраф у розмірі 142050,16 грн., пеню у розмірі 2240,62 грн., 3% річних у розмірі 8311,97 грн., збитки у розмірі 32185,80 грн., інфляційні витрати у розмірі 113693,98 грн. та судові витрати у розмірі 7379,88 грн. Представник позивача ТОВ «Порше Мобіліті» [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Відповідно положень\~ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом встановлено, що 02.08.2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50000597. Згідно кредитного договору №50000597 від 02.08.2010 року та додатку до нього відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 402772,52 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 51000,00 доларів США, строком на 48 місяців, із зміною процентної ставки з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Touger, кузов WVGZZZ7PZBDOO6712. Відповідно до п. 1.3.1 умов договору відповідач зобовязався прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути позивачеві кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно графіку погашення кредиту, що становить невідємну частину договору. Згідно п. 1.4.2 та пп. 2.4, 2.5 умов договору, повернення кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту по договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 3.2.1 умов договору, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (або його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає частковомузадоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. В судовому засіданні встановлено, що позивач ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином виконував свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач [PERSON] отримав кредит, але належним чином не виконував свої обов'язки за договором. Відповідач [PERSON] порушив зобов'язання за кредитним договором і станом на 29.12.2015 р. має прострочену заборгованість у розмірі 193509,23 грн., штраф за порушення умов договору у розмірі 142050,16 грн., пеню за порушення зобовязань у розмірі 2240,62 грн., що підтверджується зведеною випискою з рахунку [PERSON] та довідкою від 24.02.2016 року. Згідно до ст.\~525,\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок заборгованості, штрафу та пені. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Судом встановлено та доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору у звязку із чим, у нього виникала заборгованість, яка на час розгляду справи не погашена. Суд бере до уваги при вирішенні позовних вимог про стягнення пені положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., якою введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Згідно вказаної статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у місті Донецьк, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що банком була нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 0,95 грн. за період з 15.01.2014 року по 29.12.2015 року, у розмірі 662,05 грн.. за період з 15.02.2014 року по 29.12.2015 року, у розмірі 780,87 грн.. за період з 15.03.2014 року по 29.12.2015 року, у розмірі 796,75 грн.. за період з 15.04.2014 року по 29.12.2015 року. При вирішенні питання щодо позовних вимог про стягнення пені, суд враховує положення ст.. 2 Закону України ««Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., тому суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 796,75 грн., яку нараховано за період з 15.04.2014 року по 29.12.2015 року, задоволенню не підлягають. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та 3% річних за невиконання зобовязань, суд враховує наступне. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року За змістом\~статті 552,\~частини другої статті 625 ЦК\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми зобовязання. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 113693,98 грн. та 3% річних у розмірі 8311,97 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 32185,80 грн., суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення збитків позивач посилався на те, що він поніс витрати у звязку із супроводженням процесу стягнення заборгованості у розмірі 4200,00 грн., витрати у звязку із необхідністю підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості та збитків за договором на представництво інтересів в суді у розмірі 12000,00 грн., збитки у звязку із неналежним виконанням відповідачем п. 5.5 договору у розмірі 15985,80 грн. Статтею 22 ЦК України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням\~речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо\~ договором\~або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Що стосується стягнення збитків у звязку із неналежним виконанням відповідачем п. 5.5 договору у розмірі 15985,80 грн., суд враховує, що відповідачем порушено зобовязання щодо сплати страхових платежів на користь страхової компанії за договором страхування, тому суд дійшов висновку, що вказані збитки відносяться до реальних збитків в розумінні ст.. 22 ЦК України, тому обґрунтовані та підлягають задоволенню. Виходячи з аналізу ст. 22 ЦК України, суд дійшов висновку, що віднесення позивачем збитки повязані із супроводженням процесу стягнення заборгованості у розмірі 4200,00 грн., витрати у звязку із необхідністю підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості та збитки за договором на представництво інтересів в суді у розмірі 12000,00 грн., не є збитками в розумінні\~статті 22\~Цивільного кодексу України, і не можуть стягуватися як збитки. Згідно із\~главою 8\~розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Статтею 79 ЦПК України передбачено види судових витрат. Так, ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з:\~судового збору\~та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Визначені \~ЦПК\~України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Право на правову допомогу гарантовано\~статтями 8,\~59\~Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги\~ адвоката\~або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Судом встановлено, що між ТОВ «Юридича компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено договір про надання юридично-консультаційні послуги від 21.06.2012 року, та між ТОВ «Юридича фірма Вернер і Партери» та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено договір про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 року. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначено за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року\~"Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до п. 48 Постанови від\~17.10.2014\~№\~10 Вищого спеціалізованого суду «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати в судовому засіданні документально підтверджені. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати повязані із супроводженням процесу стягнення заборгованості у розмірі 4200,00 грн., витрати у звязку із необхідністю підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості та збитків за договором на представництва інтересів в суді у розмірі 12000,00 грн., відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи, та підлягають частковому задоволенню виходячи із граничного розміру визначеномуЗаконом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у розмірі 551,20 грн. за дії повязані із підготовкою позовної заяви про стягнення заборгованості та у розмірі 551,20 грн. повязані із супроводженням процесу про стягнення заборгованості (з урахуванням проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю представника позивача). Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість за кредитом №50000597 від 02.08.2010 року у розмірі у розмірі 193509,23 грн., штраф у розмірі 142050,16 грн., пеню у розмірі 1443,87 грн., 3% річних у розмірі 8311,97 грн., збитки у розмірі 15985,80 грн., інфляційні витрати у розмірі 113693,98 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 7379 грн. 89 коп. та витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Outcome: partial