Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який згодом уточнив, до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів за договорами №SAMDNWFD0070080335800 (Вклад «СТАНДАРТ») від 20.02.2014р. в сумі 182084,91грн., з яких сума вкладу 125000,00 грн., 45593,16 грн. відсотки за договором банківського вкладу, 9240,07грн. інфляційні втрати, 2251,68грн. 3% річних; та за договором №SAMDNWFD0070081256200 (Вклад «СТАНДАРТ») від 24.02.2014 р. в сумі 32449,64 грн., з яких сума вкладу 22300,00 грн., 8101,29грн. відсотки за договором банківського вкладу, 1647,00 грн. інфляційних втрат, 401,35 грн. 3 % річних за порушення грошового зобов'язання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 20.02.2014 р. між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SAMDNWFD0070080335800 (Вклад «СТАНДАРТ»), згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 125000,00 грн. та зарахував їх на відкритий на його імя депозитний рахунок №26354623942249 з процентною ставкою 20% річних, з кінцевою датою повернення коштів 20.02.2015р. Пунктом 6 договору №SAMDNWFD0070080335800 зазначено, що він вважається продовженим на новий строк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Тобто, вказаний договір продовжено на новий строк з 21.02.2015року по 21.02.2016року. А, оскільки, після 21.02.2016року [PERSON] вклад не повернуто, то договір знову продовжено на строк з 22.02.2016р. по 21.02.2017р. , а тому розрахунок відсотків за період з 21.02.2015р. по 21.02.2016р. просить розрахувати за ставкою 15% річних, який зазначено на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». Окрім того, 24.02.2014р. між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SAMDNWFD0070081256200 (Вклад «СТАНДАРТ»), згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 22300,00 грн. та зарахував їх на відкритий на його імя депозитний рахунок №26358623868330 з процентною ставкою 20% річних, з кінцевою датою повернення коштів 24.02.2015р. Пунктом 6 договору №SAMDNWFD0070081256200 зазначено, що він вважається продовженим на новий строк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Тобто, вказаний договір продовжено на новий строк з 25.02.2015року по 25.02.2016року. А, оскільки, після 25.02.2016року [PERSON] вклад не повернуто, то договір знову продовжено на строк з 26.02.2016р. по 26.02.2017р., а тому розрахунок відсотків за період з 25.02.2015р. по 25.02.2016р. просить розрахувати за ставкою 15% річних, який зазначено на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк». На неодноразові звернення про повернення коштів, відповідач кошти не повернув. Вважає, що відповідач порушив його права, передбачені цивільним законодавством, не виконав взятих на себе зобовязань, у звязку з цим просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, надав письмові заперечення. У попередніх судових засіданнях заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що на копіях документів, наданих позивачем, про внесення коштів не містяться печатки банку, а також, не доведено наявність коштів на спірних рахунках. Зважаючи на припинення діяльності на території Республіки Крим та на території міста Севастополя відокремлених структурних підрозділів банків, внаслідок окупації АРК та міста Севастополя, зокрема, і ПАТ КБ «ПриватБанк», та як наслідок, оголошення «Фондом захисту вкладників» про придбання прав (вимог) за вкладами вважає, що позивач у разі підтвердження ним укладення договорів з відповідачем має надати інформацію та документальне підтвердження відсутності на час ухвалення рішення по справі придбання Автономною не комерційною організацією «Фонд захисту вкладників» уповноваженим банком Фонду у нього прав (вимог) за вкладами, повернення яких він вимагає. В свою чергу, у звязку із тим, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» на даний час не має доступу до інформації щодо клієнтів, які укладали договори з філією «Кримське РУ ПАТ КБ ПриватБанк», відповідач не має можливості підтвердити існування правовідносин із позивачем. Судом встановлено, що 20.02.2014 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SAMDNWFD0070080335800 (Вклад «СТАНДАРТ»), згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 125000,00 грн. та зарахував їх на відкритий на його імя депозитний рахунок №26354623942249 з процентною ставкою 20% річних, з кінцевою датою повернення коштів 20.02.2015 р. Внесення позивачем коштів в розмірі 125000,00 грн. на рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджується також квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.02.2014р. Також, 24.02.2014 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SAMDNWFD0070081256200 (Вклад «СТАНДАРТ»), згідно якого банк прийняв в нього кошти в розмірі 22300,00 грн. та зарахував їх на відкритий на його імя депозитний рахунок №26358623868330 з процентною ставкою 20% річних, з кінцевою датою повернення коштів 24.02.2015р. Внесення позивачем коштів в розмірі 22300,00 грн. на рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджується також квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.02.2014р. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання інформації щодо сум, які знаходяться на його депозитних вкладах та карткових рахунках, які було відкрито на території АР Крим, а також, розблокувати та виплатити грошові кошти з його депозитних вкладів та карткових рахунків, що підтверджується листами від 27.04.2015 р., 25.05.2015 р. та 06.09.2015 р. Зазначені заяви відповідачем залишені без задоволення, кошти позивачу не повернуті. Судом не здобуто, а відповідачем не надано доказів повернення коштів позивачу станом на день розгляду справи, а відтак суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно вимог ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Відповідно до ст.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до положень ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ст.1061 ЦК України). Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходиться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковий для виконання сторонами. За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Згідно Інструкції «Про ведення касових операцій банками в Україні», затвердженої постановою Правління НБУ № 174 від 01.06.2011р., чинної на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема п. 1.19, касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов'язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати;номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди. Відповідно до п. 1.22 Інструкції, реквізити касових документів, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв за результатами касових операцій, заповнюються як клієнтами, так і в автоматичному режимі платіжного пристрою, які використовують бази даних автоматизованої системи. ПАТ «Приватбанк» посилається на те, що матеріали справи не містять оригіналів та належним чином завірених копій договорів банківських вкладів та квитанцій, які б підтверджували внесення позивачем готівки у відповідній платіжній системі, які б відповідали зазначеним вище вимогам Інструкції, а також доказів на підтвердження розмірів банківських вкладів. Однак, суд з такими доводами не погоджується, виходячи з наступного. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем суду надано копії вищевказаних договорів. Судом оглянуто оригінали договорів та засвідчено вірність копії цих договорів, які містяться в матеріалах справи. Заперечення представника відповідача щодо відсутності оригінальних підписів представника банку на копіях договорів та печатки банку, наявних в розпорядженні позивача, судом не приймається, оскільки вказані документи містять факсимільне відтворення підпису уповноваженої особи банку згідно Уставу банку - голови Правління банка п. Дубілета, що узгоджено сторонами в даних договорах, які власноруч підписано сторонами. Судом також перевірена відповідність поданих позивачем копій банківських квитанцій про зарахування грошових коштів на депозитні рахунки позивача. Так, 20.02.2014р. позивач вніс через касу Банку на депозитний рахунок № SAMDNWFD0070080335800 (Вклад «СТАНДАРТ») 125000,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 20.02.2014 р., яка містить необхідні реквізити банківської установи, передбачені вказаною вище Інструкцією «Про ведення касових операцій банками в Україні» та підпис представника банку. Також, відповідно, 24.02.2014 р. позивач вніс на депозитний рахунок № SAMDNWFD0070081256200 (Вклад «СТАНДАРТ») 22 300,00 грн., що підтверджується відповідною копією банківської квитанції від 24.02.2014 р., яка також, містить необхідні реквізити банківської установи, передбачені вказаною вище Інструкцією «Про ведення касових операцій банками в Україні» та підпис представника банку. Відповідач не надав суду жодного доказу, підтверджуючого зняття позивачем зазначених вкладів з депозитних рахунків та їх закриття, обмежившись лише доводами щодо неможливості надати інформацію по рахунках філій ПАТ «Приватбанк» в Автономній Республіці Крим у зв'язку з незаконною окупацією півострова. Доказів, які б підтверджували те, що відповідач позбавився електронного документообігу по депозитним рахункам своїх вкладників у цих філіях суду також надано не було. Доводи відповідача щодо розміщення вкладу у відокремленому підрозділі ПАТ КБ «Приватбанк», розташованому в АР Крим, та прийняття ряду нормативних актів, якими, зокрема, вирішено припинити діяльність на території півострова філій ПАТ КБ «Приватбанк», підлягають відхиленню, оскільки вищевказані договори було укладено між позивачем та юридичною особою ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження якої є м. Дніпропетровськ. Припинення діяльності відокремленого підрозділу само по собі не дає підстав для невиконання особою взятих зобов'язань відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що окупаційною владою запроваджено механізм виплат по вкладах фізичних осіб, а тому відповідач безпідставно звернувся із позовом до банку. Проте, відповідачем не надано жодних доказів, що кошти по рахунках позивача не залишилися на рахунках банку, зокрема на вказаних договорах. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність доказів наявності коштів на депозитних рахунках позивача на момент розгляду справи судом, оскільки позивачем доведено внесення на рахунки вказаних коштів, а будь-яких доказів їх повернення ПАТ КБ "Приватбанк" суду не надав. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачем. Позивачем укладено договори до припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» ПАТ «Приватбанк», проте відповідач не надав будь - яких пояснень щодо неможливості надання доказів щодо внесення чи невнесення коштів позивачем на рахунки банку на час, який зазначений у квитанціях про внесення коштів. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Доводи відповідача, викладені у письмових запереченнях на позовну заяву про те, що повернення вкладів має відбуватися за рахунок майна філій, що знаходяться на території АРК та таке відшкодування покладається на Російську Федерацію, суд вважає безпідставними, оскільки спірні правовідносини є договірними, а не деліктними. За нормами ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ухвалою суду від 21.11.2016р. за клопотанням позивача у відповідача витребовувалась інформація про розмір відсоткової ставки, яка діяла в банку до вкладів «Стандарт» та «До запитання», станом на 20.02.2015р. та 24.02.2015р. Листом від 16.01.2017р. представник відповідача на виконання ухвали повідомила, що відсоткова ставка за вкладом на «До запитання» встановлена наказом №07 від 05.01.2004р. і складає 1% річних. У період з 05.01.2004р. по теперішній час розмір відсоткової ставки «До запитання» не змінювався. Актуальна інформація щодо відсоткових ставок за депозитними договорами розміщена на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк». Отже, заборгованість банку за договором № SAMDNWFD0070080335800 (Вклад «СТАНДАРТ») від 20.02.2014 р. становить 180612,71 грн., з яких сума вкладу 125000,00 грн., 43923,15 грн. відсотки за договором банківського вкладу (24999,96грн. в розмірі 20% річних за період з 20.02.2014року по 20.02.2015року, 18750,00грн. в розмірі 15% річних за період з 21.02.2015року по 21.02.2016року, 173,19грн. в розмірі 1% річних за період з 23.02.2016року по 25.04.2016року), 9881,34 грн. інфляційні втрати, 1808,22грн. 3 % річних; та за договором № SAMDNWFD0070081256200 (Вклад «СТАНДАРТ») від 24.02.2014 р. в сумі 32227,63 грн., з яких сума вкладу 22 300,00 грн., 7842,21грн. відсотки за договором банківського вкладу (4460,04 грн. в розмірі 20% річних за період з 24.02.2014року по 24.02.2015року, 3345,00грн. в розмірі 15% річних за період з 25.02.2015року по 25.02.2016року, 37,17грн. в розмірі 1% річних за період з 26.02.2016року по 25.04.2016року), 1762,83 грн. інфляційних втрат, 322,59 грн. 3 % річних за порушення грошового зобов'язання. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами № SAMDNWFD0070080335800 (Вклад «СТАНДАРТ») від 20.02.2014 р. в сумі 180612,71 грн. та за договором № SAMDNWFD0070081256200 (Вклад «СТАНДАРТ») від 24.02.2014 р. в сумі 32227,63 грн. У задоволенні стягнення решти суми за позовом слід відмовити. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В силу вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2128,40 грн., що пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі наведеного,

Outcome: partial