Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] заявлено вимоги надання дозволу на тимчасовий в`їзд / виїзд на / з тимчасово окуповану територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, через лінію розмежування в Донецькій та Луганській областях та на виїзд за кордон до Російської Федерації малолітній [PERSON] , [INFO] без дозволу (згоди), супроводу батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 02 серпня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини сторін фактично розірвано в 2015 році, причиною припинення спільного проживання позивач пояснює співпрацею відповідача з незаконними збройними формуваннями, що діють в м. Донецьк. В 2016 році [PERSON] зник, зі слів знайомих, [PERSON] відомо, що відповідач ймовірніше позбавлений волі і утримується в катівнях представниками ЗНФ так званої «ДНР» або взятий в полон в результаті військових дій на сході України. За таких обставин, з 2016 року позивач самостійно утримує їх спільну з відповідачем доньку, належним чином піклується про здоров`я дитини, фізичний, матеріальний та духовний розвиток. На теперішній час у позивача виникла необхідність у вирішенні питання про в`їзд неповнолітньої [PERSON] , 2014 року народження на тимчасово окуповану територію м. Донецьк. Так, позивач в літній період року відвозить старшу дитину від першого шлюбу [PERSON] , 2009 року народження та доньку [PERSON] , 2014 року народження на відпочинок в м. Лисичанськ до батьків колишнього чоловіка. Після літніх канікул позивач забирає дітей, однак з причини встановлення певного пропускного режиму через лінію зіткнення, - неповнолітня [PERSON] без згоди батька виключно в супроводженні матері не має права на в`їзд до м. Донецька (окупованої території). Також, наразі винила необхідність тимчасового виїзду дитини на територію Російської Федерації. З червня 2009 року [PERSON] проживає в м. Москві, працевлаштована, винаймає житло, донька [PERSON] , 2009 року народження навчається в освітньому закладі (школі) міста. За таких обставин, з метою збереження родинних зав`язків, спільного проживання з донькою [PERSON] , - позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на переміщення дитини без згоди батька через лінію зіткнення, та виїзд за кордон . Судом порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Алехіна О.А. (діє на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру) у судове засідання не з`явилися, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ст. 60, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяви про розгляд справи в їх відсутність, просять ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання . для відповідача проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія (Донецька область, м. Донецьк), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв`язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливий). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Згідно інформації Міністерства соціальної політики України (наданої на запит суду) - відомості про [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутні. Третьої особою Органом опіки та піклування виконкому Будьоннівської районної в м. Донецьку ради пояснення по суті позову відповідно до ст. 193 ЦПК України не надано. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецьк, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта - а.с. 26-28). [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Хабаровськ Російської Федерації, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта - а.с. 30-31). З 02 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON]) перебувають в зареєстрованому шлюбі (підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] - а.с. 15). Позивач [PERSON] має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво - а.с. 16), [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Батьком [PERSON] , 2014 року народження є [PERSON] . Згідно роздруківки з офіційного сайту Національної поліції України - 07.06.2019 року [PERSON] подала заяву про безвісне зникнення людини - [PERSON] (а.с. 18 - 19). Згідно роздруківки з сайту «Миротворець» (створений неурядовою організацією, що займається злочинами проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку) - за результатами введення в пошуковій строчці даних [PERSON] - формується інформація як про бойовика незаконних збройних формувань (а.с. 20). Зі змісту позовної заяви [PERSON] . вбачається потреба оформлення пропуску на в`їзд неповнолітньої доньки [PERSON] , 2014 року народження на непідконтрольну територію України (м. Донецьк Донецької області), мета таких поїздок - відвідування та спілкування дитини з родичами, а також виїзд дитини за кордон з причини тимчасового проживання позивача в м. Москва Російської Федерації. Отримання нотаріальної згоди [PERSON] на виїзд дитини на непідконтрольну територію, вивезення дитини за кордон - об`єктивно неможливо. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність поданих аргументів, наведених в позовній заяві та наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування. Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 12 Закону № 1382-IV від 11.12.2003 року свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Статтею 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадяни України під час перетину адміністративного кордону ВЕЗ «Крим»,

Outcome: partial