Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду з позовною заявою, яку було уточнено в процесі судового розгляду (а.с.63-64) з вимогою до відповідачів [PERSON] (далі відповідач 1) та [PERSON] (далі відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 110 693, 63 дол. США, з яких: 67 041, 37 дол. США - заборгованість по кредиту; 43 651,69 дол. США - заборгованість по процентах, посилаючись на те, що між відповідачем 1 та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого за договором про відступлення прав вимоги є позивач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем 1 вимог якого виникла зазначена заборгованість, а відповідальність поручителя (відповідача 2) настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання, при цьому поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Щодо строків позовної давності зазначив, що кредитний договір укладений строком до 2017 року, а отже в банка є право вимоги до зазначеної дати. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк пред'явлення до поручителя вимоги про стягнення заборгованості від дня настання терміну виконання зобов'язання за кредитним договором та, зокрема, у зв'язку з укладенням між відповідачем 1 та позивачем додаткової угоди без згоди поручителя, у останньої збільшився обсяг відповідальності, що суперечить вимогам діючого законодавства України. Щодо вимог до відповідача 1 зазначив, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки 14.05.2009 р. АКІБ «УкрСиббанк» вручив відповідачу 1 вимогу, у відповідності до якої банк вважає, що термін повернення кредиту таким, що настав та вимагає дострокового виконання останнім зобов'язань. Отже, у зв'язку з тим, що позовна заява подана 15.12.2014 р., позивачем пропущений 3-х річний строк звернення до суду. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 23.11.2007 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем 1 укладено кредитний договір, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 72 000 дол. США строком до 23.11.2017 р. зі сплатою процентної ставки 13,4 % річних за користування кредитом. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є правонаступником за всіма правами та обов'язками ПАТ «УкрСиббанк». Згідно з умовами договору факторингу від 12.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» свої права вимоги за зобов'язаннями відповідачів по кредитному договору. 23.11.2007 р. між зазначеними сторонами укладено додаткову угоду № 1, у відповідності до якої доповнено умови кредитного договору щодо сплати процентної ставки. 23.11.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань відповідача 1, між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем 2 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань по кредитному договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. У зв'язку з неналежним виконанням обов'язку по сплаті процентів та поверненню кредиту відповідачеві нараховуються штрафні санкції. Відповідно до ст. ст. 553 - 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Повідомлення позивача про необхідність усунути порушення умов кредитних договорів та сплати процентів за користування кредитом доводилися до відома відповідачів у відповідності до умов кредитного договору, однак останніми не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що боржнику не направлялось повідомлення щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту, так як в матеріалах справи наявні докази зворотнього. Відповідач 1, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Отже, всупереч договірним зобов'язанням в установлені терміни позичальником не повернуто належні грошові суми. В порушення вимог закону, відповідач 1 в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Посилання представника відповідачів на застосування строку позовної давності, судом оцінюється критично, так як перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності, суд вважає, що він не пропущений, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з того дня, коли особа дізналась або повинна дізнатися про порушення свого права. Термін повернення кредиту встановлений - 23 листопада 2017 року, про що сторони погодили у договорі. З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача 1 суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 110 693, 63 дол. США (еквівалент за курсом НБУ станом на 27.04.2015 становить 2 485 239,6 грн.), з яких: 67 041, 37 дол. США - заборгованість по кредиту; 43 651,69 дол. США - заборгованість по процентах. Щодо вимог про стягнення у солідарному порядку заборгованості і з поручителя, суд виходить з наступного. Як зазначено у ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється якщо у договорі поруки не встановлено строк, зі спливом якого припиняється порука, та якщо кредитор не пред'явить до поручителя вимогу протягом шести місяців з дня настання строку виконання забезпеченого порукою зобов'язання. В даному випадку, законодавцем встановлений шестимісячний строк для пред'явлення вимоги як раз до поручителя. Тобто, в межах цього строку кредитор має пред'явити не позов до суду, а вимогу як раз до поручителя. За наявності доказів пред'явлення кредитором вимоги до поручителя впродовж шести місяців з дня виникнення у кредитора права на пред'явлення такої вимоги кредитор має право пред'явити позов до поручителя в межах загальної позовної давності, що встановлена тривалістю у три роки (с. 257 ЦК України). Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги той факт, що 14 травня 2009 року банком була пред'явлена вимога до позивача про виконання основного зобов'язання, договір поруки з точки зору ч. 4 ст. 559 ЦУК України не є припиненим. Позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором поруки на підставі договору факторингу від 12 грудня 2011 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем 1 зобов»язань, позивач просить стягнути у солідарному порядку заборгованість з обох відповідачів. Як зазначалося вище, 23.11.2007 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем 1 укладено додаткову угоду № 1, у відповідності до якої доповнено умови кредитного договору щодо сплати процентної ставки. Тобто, Банк з відповідачем 1 без згоди відповідача 2 як поручителя уклали додаткову угоду до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останньої, а тому договір поруки припинив свою дію з огляду на наступне. Пунктами 1.2 та 1.3 договору поруки сторони встановили, що поручителю добре відомі усі умови основного договору. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору, за користування кредитними коштами у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 13,4 % РІЧНИХ. У ВИПАДКУ, ЯКЩО Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування у порядку, передбаченому п. 10.2 даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому періоді. Згідно з п. 1.3.2 кредитного договору сторони домовилися, що умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у випадку настання будь - якої із обставин передбачених п. 10.2. Пунктом 10.2 кредитного договору визначено, що відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, сторони погодили, що протягом дії договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання передбачених договором обставин. Відповідно до п. 2.1. договору поруки кредитор не вправі без згоди з поручителем змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується розмір відповідальності поручителя. Під «згодою» поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами. Проте 23.11.2007 р. між Банком та відповідачем 1, без згоди відповідача 2, як поручителя, укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами п. 1.4 якої п. 10.2 основного договору доповнено: «у випадку настання обставин, передбачених підп.. «а», «б» п.10.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1 договору і т.д. Таким чином, додатковою угодою встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, тобто змінене зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки додатковою угодою змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності відповідача 2, договір поруки припинив свою дію з дати укладення вказаної угоди, а тому у задоволенні позову щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідача 2 суд відмовляє. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат на користь держави. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог .

Outcome: partial