Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в позовній заяві зазначає, що 09.11.2013 року, приблизно о 16-40 годині на пішохідному переході в районі опори освітлення №11 по вулиці Краснова на нього був здійснений наїзд автомобілем «Сітроєн» державний номер [NUMBER], за кермом якого знаходився водій [PERSON] В результаті ДТП позивачу були заподіяни тілесні ушкодження, а саме: СТ, черепно-мозкова травма, струс головного мозку, відкритий уламчатий перелом б/бердової кістки в с/з зі зміщенням фрагментів. З 09.11.2013 року по 27.11.2013 року він знаходився на лікуванні у відділені травматології та політравми Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя. Під час лікування позивачем були ліки, набір титанових конструкцій для інтрамедуляторного остеосинтезу, отже його витрати на лікування в Міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя на загальну суму склала 10 561, 31 грн. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців. У відповідності з ст.75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування основного покарання, з іспитовим строком на 1 рік. На підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року [PERSON] звільнено від призначеного за цим вироком покарання. Цивільний позов, заявлений [PERSON] залишено без розгляду, роз'яснено при цьому цивільному позивачу, що він має право звернутись з цим позовом в порядку цивільного судочинства без оплати судового збору після закінчення процесу страхового відшкодування. Згідно полісу №АВ/ 8294828 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений 22.11.2012 року між відповідачем по справі - [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю страховою компанією «КРЕДО», страхова компанія в липні 2014 року виплатила [PERSON] шкоду, яка була заподіяна відповідачем в сумі 10 584, 29 грн. Отже, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 500,00 гривень матеріальних збитків, а саме розмір франшизи згідно №АВ/ 8294828 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім матеріальної шкоди, відповідачем позивачу [PERSON]. спричинена моральна шкоди, яка складає 50 000,00 грн. Позивача в судове засідання не з'явився, згідно заяви не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, підтримує заявлені позовні вимоги (а.с.41). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання (03.09.2014 року, 17.09.2014 року, 24.09.2014 року, 09.10.2014 року та 17.10.2014 року) повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, підтвердженою безпосередньо перед відкриттям провадження у справі, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.32-33,46-47, 48-49). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлені наступні факти, обставини та правовідносини, які регулюються ЦК України. Судом встановлено, що 09.11.2013 року, приблизно о 16-40 годині, [PERSON], рухаючись по вулиці М.Краснова в м.Запоріжжя біля будинку опори освітлення №11, в порушення п.18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися і можуть продовжити рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», маючи об'єктивну можливість виявити пішохідний перехід та зупинку мікроавтобусу перед ним, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не прийняв своєчасних заходів до зупинки керованого транспортного засобу, а продовжив рух виїхавши на зустрічну смугу руху. В результаті порушень правил дорожнього руху водій [PERSON] на пішохідному переході скоїв наїзд передньою частиною кузова керованого автомобілю «Сітроєн» на пішохода [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON], згідно висновку експерта №4677 від 18.12.2013 року, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: «закритого осколкового перелому обох кісток лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням кісткових фрагментів, яке кваліфікується, як пошкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечне для життя, але яке потягло за собою довготривалий розлад здоров'я, більш 21 дня»; Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №891/13 від 10.12.2013 року порушення водієм [PERSON] вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв'язку з подією ДТП та її наслідками. З 09.11.2013 року по 27.11.2013 року позивач знаходився на лікуванні у відділені травматології та політравми Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя. Під час лікування позивачем були ліки, набір титанових конструкцій для інтрамедуляторного остеосинтезу, отже його витрати на лікування в Міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя на загальну суму склала 10 561, 31 грн. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців. У відповідності з ст.75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування основного покарання, з іспитовим строком на 1 рік. На підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року [PERSON] звільнено від призначеного за цим вироком покарання. Цивільний позов, заявлений [PERSON] залишено без розгляду, роз'яснено при цьому цивільному позивачу, що він має право звернутись з цим позовом в порядку цивільного судочинства без оплати судового збору після закінчення процесу страхового відшкодування (а.с.7-8). Згідно полісу №АВ/ 8294828 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений 22.11.2012 року між відповідачем по справі - [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю страховою компанією «КРЕДО» (а.с.9), страхова компанія в липні 2014 року виплатила [PERSON] шкоду, яка була заподіяна відповідачем в сумі 10 545,55 грн.(а.с.44). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ю або смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Суд вважає, що позивачу [PERSON] була завдана моральна шкода, у зв'язку із пережитими фізичними стражданнями. Разом з тим, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень є завищеною. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу [PERSON] були спричинені моральні страждання та переживання з приводу свого здоров'я. Вважаючи на те, що позивач не навів підстав необхідності стягнення саме такого розміру морального відшкодування, як зазначено в позові, суд приходить до висновку, що вимоги позивача завищені.

Outcome: partial