Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона з відповідачем з 25 вересня 1993 року перебувала у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі навчання в Київському державному коледжі зв'язку, під час навчання проживає в гуртожитку цього навчального закладу, поза навчанням проживає із нею і перебуває на її повному утриманні. Навчання сина в коледжі, забезпечення його потреб для щоденного проживання, інтелектуального, фізичного і духовного розвитку потребує значних грошових витрат. Щомісяця доводиться витрачати: 185 грн. на оплату проживання в гуртожитку (2200 грн. в рік), 400 грн. на проїзд до Києва і з Києва, 100 грн. на оплату занять в тренажерному залі, 200 грн. на проїзд в громадському транспорті, 1000 грн. на харчування, біля 100 грн. на придбання навчальних посібників, поповнення телефонного рахунку та інші побутові витрати. Позивач з урахуванням уточнень позовних вимог (а. с. 31) просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві, допитана в якості свідка суду показала, що вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки з 4 лютого 2015 року. Син з вказаного часу перебуває на її утриманні, вона самостійно оплатила кошти в сумі 1100 грн. за проживання сина в гуртожитку протягом другого семестру. На її утриманні також перебуває старший повнолітній син від першого шлюбу, оскільки він в даний час не працевлаштований. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, суду пояснив, що він не може сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 4000 грн., оскільки його чистий дохід за 2014 рік становить 56862 грн. 87 коп. Допитаний в якості свідка суду показав, що шлюбні стосунки з позивачкою вони припинили з 4 лютого 2015 року. Їх син навчається в коледжі на денній формі в м. Києві, стипендію не отримує, проживає в гуртожитку, займається в тренажерному залі, приїжджаючи з навчання, проживає з позивачкою. З часу припинення шлюбних стосунків з позивачкою, він сину в останній його приїзд дав кошти близько 400-500 грн.. Інших утриманців він не має, займається підприємницькою діяльністю, яка полягає в постачанні в шкільні заклади району продуктів харчування, оплата за які здійснюється із запізненням, про що свідчить довідка про його доходи. Зокрема, в листопаді та грудні 2013 року він поніс витрати по постачанню такої продукції в сумі 66948 грн. 57 коп., кошти за неї були перераховані в 2014 році. Саме тому розрахунок його чистого доходу за 2014 рік і проведено з урахуванням витрат за вказані два останніх місяці 2013 року. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх покази як свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст.184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи, показів допитаних в якості свідків сторін судом встановлено, що з з 25 вересня 1993 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, 4 лютого 2015 року вони припинили шлюбні стосунки, з вказаного часу проживають окремо. Рішенням Ставищенського районного суду від 26 лютого 2015 року, яке на даний час не вступило в законну силу, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 42). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі навчання в Київському державному коледжі зв'язку, під час навчання мешкає в гуртожитку цього навчального закладу, поза навчанням проживає з позивачкою [PERSON], перебуває на її утриманні (а. с. 10, 12, 13). На думку суду вимога позивача про стягнення на її користь аліментів на утримання сина із розрахунку по 4000 грн. щомісячно є завищеним розміром, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працює у редакції громадсько-політичної газети «Сільські обрії» на посаді редактора (а. с. 11), відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності і отримує дохід. Інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на своєму утриманні сторони не мають. Відповідно до довідки Ставищенського відділення Тетіївської МДПІ від 10 березня 2015 р. задекларований дохід відповідача за 2014 рік становить 796000 грн. (а. с. 37). З довідки про доходи і витрати ФОП [PERSON], представленої суду вбачається, що його чистий дохід за 2014 рік (з січня по грудень) складає 123811 грн. (а. с. 39). Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів бере до уваги також заперечення відповідача, що фактично його чистий дохід за 2014 рік є меншим, становить 56862 грн. 57 коп., оскільки в листопаді та грудні 2013 року він поніс витрати в сумі 66948 грн. 57 коп., що відображено у вищевказаній довідці. Фактично кошти за поставлену в ці місяці шкільним закладам продукцію були перераховані йому лише в 2014 році. Саме тому розрахунок його чистого доходу за 2014 рік і проведено ним з урахуванням витрат за вказані два останніх місяці 2013 року. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини лежить, в тому числі, у всіх діях та рішеннях суду щодо дитини. Також частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд виходячи з матеріального становища сторін у справі, обов'язку утримання неповнолітнього сина обома батьками, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини та її потреб,

Outcome: partial