Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] Звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю належній їй квартирою [ADDRESS], шляхом вселення в кімнату площею 16,3 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. В позові позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS],і на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Заводської районної Ради народних депутатів №64 від 21.02.1992 року та право власності було зареєстровано в ММБТІ за №17232 12.08.2010 року. Крім того, в спірній квартири з її згоди зареєстрований та проживає її син [PERSON], який без її згоди також зареєстрував в квартирі свого сина [PERSON], [INFO], а також самоправно вселив свою дружину [PERSON] В теперішній час, будучи громадянкою України, вона проживає у Німеччині, але кожного року приїжджає до м. Миколаєва та відповідач чинить їй перешкоди в здійсненні нею права власності на належне їй нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], оскільки він ніде не працює, веде паразитичний спосіб життя, позбавив її доступу до житла, змінив замки на вхідних дверях, відмовляється дати ключі від квартирі. З приводу створення перешкод у проживанні в квартирі вона зверталась до міліції, будучи в м. Миколаєві змушена знімати квартири, відповідач відмовляється укласти з нею договір оренди квартири та сплачувати їй орендну плату за житло, крім того, намагався через судові органи позбавити її власноті, у зв'язку з чим вона просить вселити її в квартиру саме в кімнату площею 16,3 кв.м. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені обставини, просив про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив їх задоволенні відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю посилаючись на те, що позивач в спірній квартирі була зареєстрована та проживала з 1979 по 2000 р.р., потім була знята з реєстрації у зв'язку із виїздом на постійно місце проживання до Німеччини, де проживає до теперішнього часу. Відповідач з 18.08.1987 року зареєстрований і проживає в спірній квартирі, також в квартирі зареєстрований і проживає його малолітній син [PERSON], [INFO] і фактично проживає його дружина [PERSON] При цьому, відповідач ніяким чином не чинить перешкод позивачу в користуванні спірною квартирою, замок на вхідних дверях не змінював та позивач має безперешкодний доступ до квартири, при цьому, з 2000 року відповідач самостійно оплачує всі комунальні послуги. При вселенні в квартиру відповідача між сторонами не було укладено договору найму чи іншого договору, яким би було встановлено порядок користування спірною квартирою, позивачем добровільно було надано для користування відповідачем дві житлові кімнати плрщею 9,6 та 16,3 кв.м. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру (будинок) користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено судом, [PERSON] Є власником квартири [ADDRESS], згідно дубліката свідоцтва про право власності від 12.08.2010 року, виданого адміністрації Завадського району виконкому Миколаївської міської ради, замість втраченого Свідоцтва про право власності б/н, виданого 10.03.1992 року Районним житлово-комунальним об'єдненням Заводського району. Згідно довідки ОСББ "Суднобудівник-2" № 120 від 12.08.2013 року власник квартири [PERSON] [ADDRESS] була зареєстровані в квартирі з 1979 року по 2000 рік у зв'язку з виїздом до Німеччини, також в спірній квартирі з 1987 року зареєстровані син власника - [PERSON] та його малолітній син [PERSON], [INFO]. Крім того, в спірній квартирі фактично проживає дружина відповідача - [PERSON] Між сторонам на теперішній час склалися неприязні стосунки. Як зазначає позивач, відповідач чинить їй перешкоди в здійсненні нею права власності на належне їй нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], оскільки він позбавив її доступу до житла, змінив замки на вхідних дверях, відмовляється дати ключі від квартирі, у зв'язку з чим вона просить вселити її в квартиру у кімнату площею 16,3 кв.м. Вказані обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], наданих ними в судовому засіданні. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт звернення позивача до правоохоронних органів з приводу позбавлення її доступу до житла з боку відповідача. Проте, за ст.ст. 317, 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 155 ЖК України, ст. 321 ЦК України, громадянин не може бути протиправно позбавлений права власності на своє майно чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено що для позивача [PERSON] створені перешкоди у праві користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], що є істотним обмеженням її права власності та позбавляє її права мирно володіти своїм майном, яке передбачене ст. 41 Конституції України та ст.1 Протоколу до конвенції про захист прав людини та основних свобод. За таких обставин, порушене право позивачки на користування жилим приміщенням підлягає відновленню шляхом вселення її у квартиру [ADDRESS]. Що стосується вимоги позивача про вселення її саме в кімнату площею 16,3 кв.м. в спірній квартирі то в її задоволенні слід відмовити, оскільки між сторонами не було укладено договору найму чи іншого договору, яким би було встановлено порядок користування спірною квартирою та ця вимога є передчасною. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Суд оцінює критично заперечення відповідача стосовно того, що він ніяким чином не чинить перешкод позивачу в користуванні спірною квартирою, замок на вхідних дверях не змінював та позивач має безперешкодний доступ до квартири, оскільки ним не надано жодного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. У зв'язку з чим суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Outcome: partial