Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON], який помер [INFO]. До початку розгляду справи по суті доповнила позов вимогою про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи тим, що з 01.08.1984 по 2008 рік проживала у цивільному шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. У 1985 році у них народилася дочка - [PERSON] Під час шлюбу за спільні кошти були побудовані господарські будівлі та споруди. З 2008 року припинили сімейні відносини з [PERSON] та з цього часу разом не проживали. Посилаючись на ст. 74 СК України, просила визнати за нею право власності на ? частину господарських будівель та споруд, збудованих у період спільного проживання. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Співвідповідач [PERSON] позов визнала повністю, підтвердивши обставини, викладені у позовній заяві. Співвідповідач [PERSON] та її представник позов не визнали повністю, проти його задоволення заперечували, посилаючись на те, що Сімейний кодекс набрав чинності лише з 01.01.2004 року, тому його дія не поширюється на правовідносини, що існували раніше, а КпШС не передбачав як підставу набуття права спільної сумісної власності проживання однією сім'ю чоловіка та жінки без шлюбу. Представник третьої особи - Полтавської районної держаної нотаріальної контори - у судове засідання не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 214 ЦПК визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO](а.с.13). Після його смерті із заявами про прийняття спадщини до Полтавської районної державної нотаріальної контори звернулися його дочки - [PERSON] та [PERSON](а.с.39, 41). Згідно з довідкою Микільської сільської ради від 25.11.2013 року за №2030 [PERSON] дійсно була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] з 21.01.1997 року по 26.09.2007 року(а.с.14). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили у суді факт спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки [PERSON] та [PERSON] у період з 1984 по кінець 2007 року. Таким чином, факт проживання [PERSON] та [PERSON], померлого [INFO], однією сім'єю як чоловіка і дружини без шлюбу у період з 01.08.1984 року по 01.01.2008 року суд вважає доведеним, тому позов у цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. У частині визнання власності на нерухоме майно позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнствата стягнення аліментів" за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Оскільки майже всі господарські будівлі і споруди, які є предметом позову(за винятком огорожі №1, воріт огорожі №2,4) збудовані до набрання чинності СК України, що підтверджуєть як технічним паспортом на будинок, так і поясненнями самої позивачки, тому не можуть вважатися спільною сумісною власністю та не підлягають поділу. Окрім того, суд бере до уваги те, що зазначені господарські споруди (огорожа №1, ворота огорожі №2,4), які, як вбачається з технічного паспорту, були споруджені у 2005 році, є приналежністю головної речі - житлового будинку, не є самостійним об'єктом права власності, їх спорудження не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок та не підлягають самостійному розподілу(п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»). За таких обставин, правові підстави для визнання за позивачем права власності на ? частину господарських будівель як об'єкт права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, відсутні. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial