Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] \~звернулася до суду із заявою про встановлення\~факту спільного\~проживання однією\~сім`єю\~у якості\~чоловіка та\~дружини без\~реєстраціії шлюбу,\~визнання права\~власності на\~1/2\~частину автомобіля,\~який є\~спільною власністю\~чоловіка та\~жінки,\~які проживали\~однією сім`єю\~без реєстрацїї\~шлюбу,\~зміну черговості\~одержання права\~на спадкування,\~усунення від\~права на\~спадкування. Заяву мотивовано тим, що з 30 травня 2002 року до дня смерті [INFO] з [PERSON] позивач [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживала з ним однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у будинку [ADDRESS] , а з 24 березня 2016 року у придбаному будинку [ADDRESS] . За спільні кошти у 2015 році придбали автомобіль, який було оформлено на голову родини [PERSON] . Оскільки [PERSON] та [PERSON] не було укладено шлюбу, після смерті цивільного чоловіка позивач у справі [PERSON] не є спадкоємицею майна, яке купувала разом з чоловіком у період того шлюбу, а тому змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , де позовні вимови визнала, підтвердила той факт, що її син [PERSON] мешкав однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Цивільна дружина піклувалася та доглядала за [PERSON] до дня його смерті. Син [PERSON] [PERSON] знаючи про хворобу батька та маючи можливість допомогти, жодним чином не приймав участі у житті свого батька. Визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити.(а.с.111-113). Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, де просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, зазначив, що його батько [PERSON] не проживав однією сім`єю з позивачкою, не вів з нею спільне господарство. Кошти на придбання майна та лікування він витрачав власні, які ним були зароблені у Російській Федерації. З батьком він спілкувався по телефону, оскільки останнім часом проживав у іншому місці. Коли батько вже був у безпорадному стані через онкологічне захворювання, до нього приїхала його рідна сестра, яка і доглядала його до останньої миті. [PERSON] вказав, що неодноразово пропонував батькові матеріальну допомогу, але він відмовлявся, покладався тільки на власні сили.(а.с.129-135). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити у її задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, повідомив суд, що він є сусідом [PERSON] та її (на даний час покійного) цивільного чоловіка [PERSON] . Підтвердив, той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як подружжя. Свідок вказав, що з сусідами товаришували та спілкувалися, а коли [PERSON] захворів, надавав йому медичну допомогу, оскільки є колишнім медичним працівником, а саме фельдшером. Знав про діагноз [PERSON] . Його сина [PERSON] ніколи не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, повідомив суд, що років 4-5 тому, у нього з`явилися нові сусіди [PERSON] та [PERSON] , які придбали будинок [ADDRESS] . Сусіди жили разом як чоловік та дружина, товаришували з його сім`єю, декілька разів на тиждень зустрічалися та спільно проводили час за одним столом. За декілька місяців до смерті [PERSON] приїхала його сестра [PERSON] . Через те, що на лікування чоловіка потрібні були кошти, [PERSON] продавала свої особисті речі. Сина померлого [PERSON] [PERSON] побачив тільки на похороні батька. Повідомив суд, що допомагав сусідам по господарству на їх прохання, оскільки вони жили тільки на пенсію. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суд, що вона близька подруга [PERSON] з 1995 року, а її цивільного чоловіка [PERSON] знає з 1997 року, коли він працював таксистом. [PERSON] та [PERSON] винаймали в неї квартиру. Знає, що [PERSON] та [PERSON] працювали в Російській Федерації в місті Москва. Валентина працювала поваром, доглядала похилих людей. [PERSON] з сином мав напружені стосунки, нічого про нього не розповідав. Знає, що авто [PERSON] та [PERSON] купили за спільні кошти. [PERSON] повідомила, що коли захворів [PERSON] його цивільна дружина продавала власні речі для лікування чоловіка. Вона давала подрузі в борг 300 доларів США для лікування чоловіка. Знає, що в лікарню до міста Краматорська [PERSON] возив син [PERSON] для лікування, а потім лікар з Краматорської лікарні приїжав до них додому. Також повідомила, що була присутня під час телефонної розмови [PERSON] та [PERSON] , бачила, як [PERSON] нервувала під час неї, просила [PERSON] її не турбувати, а потім повідомила її, що останній погрожував їй вбивством. Бачила, що до [PERSON] в останні місяці його життя приїхала рідна сестра, яка його доглядала та допомагала по господарству. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суд, що [PERSON] та [PERSON] з 2015 року були її сусідами по [ADDRESS] . Мешкали вони як чоловік та дружина, вели спільне господарство разом. Свідок була вхожа в їх будинок. Коли захворів [PERSON] у сім`ї були фінансові труднощі, [PERSON] пропонувала купити в неї жіночі золоті прикраси. Вказала, що дізналася, що [PERSON] є сином [PERSON] вже на похованні останнього, у будинку батька його не бачила. [PERSON] взагалі знає давно, оскільки вони були сусідами за іншою адресою в місті Ізюмі. [PERSON] провідувала [PERSON] коли той захворів. Також бачила, що до нього приїхала сестра [PERSON] , яка допомагала по господарству. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що дружина познайомила його з [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] працював з ним в місті Москва, а потім через місяць приєдналася і [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] разом купили будинок. Сина [PERSON] [PERSON] бачив два рази: на похованні батька та після поховання. [PERSON] казав, що звертався за допомогою до сина [PERSON] , але він йому не допоміг. Повідомив суд, що займав у борг гроші [PERSON] у розмірі 12000 гривень та 15000 гривень. Знає, що до [PERSON] приїзжала його сестра [PERSON] , яка за ним доглядала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, повідомила суд, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та дружина приблизно з 1998 року, вони разом купили будинок та автомобіль, разом вели спільне господарство. Свідок був їх приятелем, вони часто зустрічалися на святкуваннях. Коли захворів [PERSON] був дав у борг кошти на лікування у розмірі 2500 доларів США без розписки. Знає, що [PERSON] просив допомоги у сина [PERSON] , але той йому не допоміг. За деякий час до смерті [PERSON] приїхала його сестра, яка його доглядала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив суд, що його теща [PERSON] знаходилася близько 40 днів біля брата [PERSON] до його смерті. Йому було відомо, що привозили нотаріуса, для вирішення спадкових питань. Зі слів тещі [PERSON] його син [PERSON] пропонував допомогу батькові, але батько відмовлявся. Після похорону, він, його дружина, теща були свідками того що пропонував допомогу [PERSON] на поховання батька, але та відмовилась. Знає, що [PERSON] та [PERSON] мешкали в одному будинку разом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суд, що [PERSON] був під наглядом, з діагнозом онкологія, було погіршення стану, помер від онкологічної інтоксикації. Була у хворого вдома, доглядала його [PERSON] , один раз бачила ще одну особу. Сина [PERSON] у будинку не бачила. Відповідно до ч.1ст.13\~ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються у заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вислухавши сторін у справі, свідків, дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, судом встановлені наступні факти. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 березня 2020 року [PERSON] помер [INFO] .(а.с.21). 05 травня 2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу OPEL VIVARO.(а.с.35-36). 24 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] прийняли в особисту приватну власність по Ѕ частці кожний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі- продажу житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І., зареєстровано у реєстрі №600.(а.с.28-30). 24 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] купили по Ѕ частці кожний земельну ділянку кадастровий номер 6310400000:26:002:0009, загальною площею 0,0433 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі- продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І., зареєстровано у реєстрі №604.(а.с.31-33). У будинковій книзі на будинок [ADDRESS] вказані зареєстровані громадяни: [PERSON] та [PERSON] (а.с.22-27). Довідкою Ізюмської ЦМЛ Поліклінічного відділення від 22.01.2019 року підтверджено факт того, що [PERSON] стоїть на диспансерному обліку в онкологічному кабінеті Ізюмської ЦМЛ з діагнозом рак лівої легені. Хворий потребує спеціального лікування.(а.с.41). Головою квартального комітету кварталу №2 [PERSON] від 19.05.2020 року видано довідку про те, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] разом з своїм чоловіком [PERSON] по день його смерті [INFO] .(а.с.80). Завідувачем Ізюмської державної нотаріальної контори Живолуп І було надано до суду спадкову справу №260/2020, де долучено заяви [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.137-138). Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя ( ч. 2ст. 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому уст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] постійно мешкали за адресою: [ADDRESS] , де у них була створена сім`я, впродовж сумісного проживання вони мали єдиний бюджет, вели спільне господарство, разом вирішували усі проблеми, які виникли впродовж сімейного життя. Заявником надано достатньо доказів спільного проживання з померлим [PERSON] однією сім`єю. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Згідно з ч.1\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Водночас\~Конституція України\~передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Пунктом 1 розділу\~VII\~Прикінцевих положень Сімейного кодексу України\~визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності\~Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми\~СК України\~застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених\~СК України. Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності\~СК України\~та\~ЦК України\~з\~\~\~\~\~\~01 січня 2004\~року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Таким чином судом об`єктивно встановлений факт того, що [PERSON] з 01.01.2004 року до часу смерті [PERSON] [INFO] , мешкала разом з ним однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частинами 1,2ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами придбано транспортний засіб OPEL VIVARO, свідоцтво про його реєстрацію видано на ім`я [PERSON] (а.с.35-36). Зі змісту п. п.23, 24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль був набутий [PERSON] та [PERSON] сторонами на час перебування в цивільному шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між ними, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину. На підставі вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля OPEL VIVARO, 2006 року випуску, білий, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно зі статтями\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною п`ятою\~статті 1224 ЦК України\~передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. За загальним правилом, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливості його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За таких обставин, ухилення характеризується умисною формою вини. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкодавця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Надані документи свідчать, що [PERSON] стояв на диспансерному обліку в онкологічному кабінеті Ізюмської ЦМЛ з діагнозом рак лівої легені, ТЗ N2МО (а.с.41). Він отримував пенсію за віком в розмірі 1646,93 гривень на місяць.(а.с.37) За показаннями допитаних під час судового розгляду свідків\~-\~сусідів померлого, вбачається, що він проживав у будинку разом із цивільною дружиною [PERSON] . Його син [PERSON] проживав окремо, спілкувався з батьком тільки у телефонному режимі. Разом з тим, надані докази у їх сукупності не свідчать про перебування померлого у безпорадному стані, потреба його допомоги саме від відповідача та умисне ухилення останнього від надання такої допомоги. Тобто, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ухилявся від надання [PERSON] допомоги при можливості її надання, що спадкодавець перебував в безпорадному стані та потребував допомоги саме від відповідача. Матеріали справи не містять доказів, що спадкодавець мав потребу у постійному, сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення у частині позову щодо усунення [PERSON] від права спадкування за законом після померлого батька [PERSON] . Позивач [PERSON] також просить змінити черговість одержання нею права на спадкування за законом як спадкоємця після смерті [PERSON] з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом. Відповідно до ст.1258\~ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихст.1259 цього\~Кодексу. Згідно зі ст.1261\~ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1264 ЦК України, передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як зазначено вище, позивач, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, має право на спадкування за законом у четверту чергу. Статтею 1259 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як зазначається в п.5.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно дост.ст.1261 - 1265 ЦК України. За встановлених обставин, вбачаються наявні правові підстави для застосування ст.1259\~ЦК України\~та зміни у позивача черговості на одержання права на спадкування з четвертої на першу чергу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню . На підставі ст.141\~ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial