Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд, стягнути з [PERSON] на її користь завдану їй майнову шкоду її неповнолітнім сином, [PERSON] (збитки) вчиненим ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України в розміри 23507 (двадцяти трьох тисяч п`ятисот семи) грн. 00 коп., яка складає загальну вартість понесених нею витрат на викуп викрадених її золотих виробів суму 12000 грн. та викраденого і не повернутого золотого виробу - браслета, при цьому в судовому засіданні уточнивши, що золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грам, вартістю 9084.00 грн. Крім того, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь завдану їй моральну (немайнову) шкоду неповнолітнім сином, [PERSON] внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. Також, просить стягнути з [PERSON] на її користь кошти сплаченні у виді судового збору згідно квитанції та витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали та відповідно до уточнених позовних вимог просять задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] позов не визнала і відносно позову заперечує, мотивуючи своє заперечення тим, що вона до викупу золотих виробив позивачкою відношення не має і їй невідомо чи ці золоті прикраси викуплялись саме за таку суму і внаслідок цього їй матеріальну та моральну шкоду не заподіювала. Всі золоті вироби, які були викраденні співвідповідачем [PERSON] повернуті позивачці. Співвідповідач [PERSON] позов визнав частково при цьому пояснив , що всі золоті вироби які були ним викрадені повернуті позивачці, йому не відомо чи викупляла позивач золоти вироби, він не згодний на стягнення з нього матеріальної шкоди в розміри 12000 грн. В частині стягнення моральної шкоди визнає суму 3000 грн. Третя особа [PERSON] позов підтримує і вважає, що відповідачі мають відшкодувати шкоду позивачці яка нею понесена по викупу золотих виробив у сумі 12000 грн. Ця сума складається 11700 грн. це вартість яку заплатила позивач за золоті прикраси, які в неї були викраденні , а 300 грн. це було сплачено йому як винагороду за повідомлення що в нього знаходяться викрадені золоті прикраси позивача. Суд в судовому засіданні заслухавши пояснення позивача її представника, відповідача, співвідповідача, третьої особи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановив наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Вироком Олевського районного суду Житомирської області від13 квітня 2018 року, [PERSON] засуджено за : - ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі; - ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі та відповідно до п. «а» ст.1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році» звільнено [PERSON] від покарання. Цивільний позов потерпілої позивача [PERSON] , залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2018 року Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2018 року щодо [PERSON] в частині цивільного позову скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Як визнали суди, 28 грудня 2016 року, біля 13 годині 00 хвилин, неповнолітній [PERSON] , перебуваючи у квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , зайшов до кімнати-залу зазначеної квартири, з метою вчинення крадіжки чужого майна, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони залишаються непоміченими, шляхом вільного доступу, з полиці таємно викрав майно, яке належить потерпілій [PERSON] , а саме: золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 9084.00 грн.; золоту підвіску 585 проби, візерунком у вигляді «нескінченності», вагою 1.80 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 2160.00 грн.; золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.19 грами, вартістю 781.00 грн., за один грам, на суму 5616.00 грн., заподіявши при цьому потерпілій [PERSON] , матеріальних збитків на загальну суму 16860.00 грн., та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. 11 лютого 2017 року, близько 17 годині 00 хвилин, неповнолітній [PERSON] , повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи в кімнаті-залі квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони залишаються непоміченими, шляхом вільного доступу, з полиці таємно викрав майно, яке належить потерпілій[PERSON] , а саме: золотий браслет 585 проби, плетіння «кайзер», вагою 10.48 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 12576.00 грн.; золоті сережки з камінцями цирконію 585 проби, вагою 3.58 грами, вартістю 1200.00 грн., за один грам, на суму 4296.00 грн., заподіявши при цьому потерпілій [PERSON] , матеріальних збитків на загальну суму 16872.00 грн., та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Таким чином неповнолітній [PERSON] , своїми умисними, злочинними діями заподіяв потерпілій [PERSON] , матеріальних збитків на загальну суму 33732, 00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.9 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За ч. 1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, маральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виходячи з пояснень позивача та його представника внаслідок вчинення крадіжки [PERSON] позивачці [PERSON] завдано моральну шкоду. Моральна шкода полягає у моральних стражданнях, які виникли внаслідок вчинення крадіжки майна позивача, почутті образи , зміни звичайного укладу життя внаслідок участі у досудовому розслідуванні, у судовому розгляді кримінального провадження, необхідності звертатися до суду. Факт спричинення [PERSON] моральних страждань у суду сумнівів не викликає. Розмір відшкодування моральної шкоди у 15000 грн. суд не вважає завищеним та заявленим з метою безпідставного збагачення. Суд, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди в межах заявлених позивачем вимог, керується вимогами, передбаченими ч.3 ст.23 ЦК України, та при цьому суд враховує вимоги розумності і справедливості. Тому позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами, які перевірені дослідженими судом доказами. Відповідно до статті 1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття. Враховуючи те, що співвідповідач [PERSON] на час розгляду справи в суді досяг повноліття, тому відповідно до зазначеного моральна шкода підлягає стягненню з останнього, а також і решта виплат визначених судом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного, що позивачем при звернені до суду з позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди було сплачено судовій збір в сумі 640 грн., то ці судові витрати відповідно до ст..141 ЦПК України підлягають стягненню із співвідповідача. [PERSON] Що стосується стягненню матеріальної шкоди заподіяної злочином та витрат на правничу допомогу то суд виходить із наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Крім того, в п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Сума 12000 грн., яку просить стягнути позивач, як шкоду заподіяну злочином ніякого відношення до вчиненого злочину співвідповідачем [PERSON] немає, а є сумою яку позивачка добровільно за своєю ініціативою на вимогу третьої особи [PERSON] сплатила останньому за її золоті прикраси, які були викрадені [PERSON] , при цьому 11700 це вартість золотих прикрас, а 300 грн. це винагорода за повідомлення про викрадені прикраси, що ствердили в судовому засіданні позивач та третя особа. Тобто з встановленого в судовому засіданні слідує, що відсутній причинний зв`язок між шкодою у розміри 12000 грн. та діями [PERSON] та при цьому відсутня вина зазначеної особи, оскільки позивач на вимогу третьої особи за своєю ініціативою з пояснень останніх сплатила 12000 грн. Відповідно до Кримінального процесуального кодексу порядок вилучення викраденого майна та повернення власнику вирішується відповідно до ст.159, 234 та 100 КПК України. З протоколу огляду місця події від 17.02.2017року (т.1 а.с. 172-175) та вироку Олевського районного суду від від 13 квітня 2018 року(т.1 а.с. 228-237) слідує, що під час огляду місця події від 17.02.2017 року та фото таблиці до нього, було вилучено золотий браслет, вагою 10.48 грами; золотий ланцюжок, вагою 7.57 грами; золоту підвіску, вагою 1.80 грами та золоті сережки, вагою 3.58 грами, що належать потерпілій [PERSON] За вироком Олевського районного суду, після набуття вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, які за постановою «Про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів» від 17.02.2017 року перебувають на відповідальному зберіганні у [PERSON] , а саме: золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами; золоту підвіску 585 проби, візерунком у вигляді «нескінченності», вагою 1.80 грами; золотий браслет 585 проби, плетіння «кайзер», вагою 10.48 грами; золоті сережки з камінцями цирконію 585 проби, вагою 3.58 грами - вважати повернутими за належністю (т.1 а.с. 228-237). Письмових доказів того, що позивачка викупала у [PERSON] золоті прикраси за 12000 грн. суду не надано. Відповідач та співвідповідач заперечують факт викупу золотих прикрас та стягнення 12000 грн., як матеріальної шкоди заподіяної злочином. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Крім того, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 218 ЦК України з яких слідує, що заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків поясненнях позивача та третьої особи. Позивач просить відшкодувати вартість золотого ланцюжка 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грам, в сумі 9084.00 грн, який був викрадений у позивачки та їй неповернутий. Відповідно до вироку Олевського районного суду від 13 квітня 2018 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2018 року, якими встановлено, що у позивачки було викрадено золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грам, вартістю 9084.00 грн. З протоколу огляду місця події від 17.02.2017року (т.1 а.с. 172-175) та вироку Олевського районного суду від від 13 квітня 2018 року(т.1 а.с. 228-237) слідує, що під час огляду місця події від 17.02.2017 року та фото таблиці до нього, було вилучено золотий ланцюжок, вагою 7.57 грами; що належить потерпілій [PERSON] Постановою про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 17.02.2017 року, згідно до якої визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ; золотий ланцюжок, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами, що був вилучений під час ОМП від 17.02.2017 року(т.1 а.с. 176). За зазначеним вироком Олевського районного суду, після набуття вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, які за постановою «Про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів» від 17.02.2017 року перебувають на відповідальному зберіганні у [PERSON] , а саме: золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «бісмарк», вагою 7.57 грами; золоту підвіску 585 проби, візерунком у вигляді «нескінченності», вагою 1.80 грами; золотий браслет 585 проби, плетіння «кайзер», вагою 10.48 грами; золоті сережки з камінцями цирконію 585 проби, вагою 3.58 грами - вважати повернутими за належністю. Тобто з наведеного слідує, що інших ланцюжків зазначеної ваги та вартості у позивачки не викрадалось, відповідно до вироку та ухвали суду, а той що був викрадений був повернутий позивачці, а тому позовна вимога в цій частині не підлягає до задоволення. Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України . За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат ). Тобто позивачем та його представником має бути документально доведено, що понесені витрати на правничу допомогу. При стягненні витрат на правничу допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем та її представником не надано суду наведених доказів: а саме акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат про надання правничої допомоги у сумі 12700 грн., а тому у задоволені вимог у цій частині слід відмовити. Суд вважає, що також слід відмовити у позовних вимогах до відповідача [PERSON] , оскільки відповідно до статті 1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття. відповідно до положень ст..ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, , 137, 141, 258-259, 263-265 , 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial