Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми індексації заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.03.2004 року [PERSON] була прийнята на посаду страхового агента Корюківського відділення Чернігівського обласного управління Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія, а з 01.07.2004 року була переведена на посаду страхового агента в Чернігівське обласне управління Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія та звільнена з даної посади з 13.02.2015 року. За весь час її роботи на посаді страхового агента Чернігівського обласного управління Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія їй була нарахована заробітна плата, але протягом всього часу роботи в даному товаристві не була проведена індексація заробітної плати в звязку із зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь суму індексації заробітної плати в звязку із зростанням споживчих цін на товари та послуги за травень 2014 року в розмірі 1223,55 грн. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 01.03.2004 року позивач [PERSON] була призначена на посаду страхового агента Корюківського районного відділення Чернігівського обласного управління АТ Українська пожежно-страхова компанія (а.с.84). 01.07.2004 року позивач переведена на посаду страхового агента Чернігівського обласного управління АТ Українська пожежно-страхова компанія (а.с.6). 13.02.2015 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.83). 22.02.2005 року з позивачкою був укладений Трудовий договір за № 8 (а.с.85). Згідно п.2.1.2 трудового договору за роботу по укладанню договорів страхування, приймання страхових платежів і обслуговування страхувальників компанія зобовязується виплачувати агенту комісійну винагороду в розмірі, встановленому наказом керівника структурного підрозділу АТ УПСК. Відповідно до п.2.1 Положення про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ УПСК в Чернігівській області на 2004 рік, затвердженого наказом начальника Чернігівського обласного управління АТ УПСК № 55 від 26.12.2003 року, оплата праці страхових агентів складається із ставок комісійної винагороди в межах розмірів, встановлених даним положенням за видами страхування. Конкретний розмір комісійної винагороди страховим агентам визначається і встановлюється начальником районного відділення, виходячи з фінансових можливостей відділення (а.с.88). Відповідно до п.2.1 Положення про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ УПСК в Чернігівській області на 2005 рік, затвердженого наказом начальника Чернігівського обласного управління АТ УПСК № 23 від 04.01.2005 року, оплата праці страхових агентів складається із ставок комісійної винагороди в межах розмірів, встановлених даним положенням за видами страхування. Конкретний розмір комісійної винагороди страховим агентам визначається і встановлюється начальником районного відділення, виходячи з фінансових можливостей відділення (а.с.89). У травні 2014 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 1021,58 грн., проте індексація заробітної плати здійснена не була, що не заперечується стронами у справі (а.с.86). Згідно ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. У відповідності з п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), сума індексації грошових доходів громадян, у межах прожиткового мінімуму, визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно п.5 вказаного Порядку, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Позивач була переведена на посаду страхового агента Чернігівського обласного управління АТ Українська пожежно-страхова компанія 01.07.2004 року та отримала заробітну плату за травень 2014 року у сумі 1021,58 грн. у вигляді комісійної винагороди за наступними встановленими ставками: страхування будівель громадян 30% (а.с.218, зворот). Останнє підвищення заробітної плати, а саме підвищення ставок комісійної винагоди позивачу за всіма видами страхування, що передувало місяцю, у якому слід провести індексацію, відбулося у червні 2009 року, коли ставки комісійної винагороди були встановлені у наступних розмірах: страхування будівель громадян 30%, страхування домашнього майна 30%, страхування від нещасного випадку 25%, страхування тварин 20%, страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів 18% (а.с.188). Таким чином, червень 2009 року є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати позивачу за травень 2014 року. У відповідності з правилами п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), сума індексації заробітної плати позивачки становить: 1021,58 грн. х 21,9% / 100 = 223,73 грн. Згідно ст.2 Закону України Про оплату праці гарантійні і компенсаційні виплати передбачені чинним законодавством відносяться до додаткової заробітної плати та входять в структуру заробітної плати. У відповідності з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму заробітної плати, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи викладене вище, зясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню частково. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, розяснень п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності з положеннями ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Відповідно до ст.47 ЦПК України учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. За ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно розяснень п.47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Враховуючи викладене вище, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу витрат за надані юридични послуги згідно укладеного нею з ПП «Юкос ЮА» договору № 1/11/15 від 11.11.2015 року щодо надання послуг в сфері права (а.с.8, 92-97), оскільки судом у порядку, передбаченому ч.2 ст.56 ЦПК України, жодна особа до участі у справі, як особа, яка надавала правову допомогу, допущена не була. Крім того, позивачем кошти за надані юридичні послуги були перераховані юридичній особі ПП «Юкос ЮА».

Outcome: partial