Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У березні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, з урахування заяви про зменшення позовних вимоги позивач просить суд: стягнути із [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» 3 264,65 грн. 3% річних та інфляційну складову боргу, судовій збір у розмірі 2102 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є позивач здійснює постачання електричної енергії і за результати аналізу оплат з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості, свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого заборгованість станом на 01.01.2020р., на контрольних показниках 040249 кВт за спожиту електричну енергію 3503.83грн., а також просив суд стягнути інфляційні втрати, 3% річних та судові витрати. За вказаних обставин, а також зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за договором, яку вона в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 24.03.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.11.2020 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог у які зазначено, що після звернення до суду відповідач оплатив заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 3503,83 грн., тому просить суд стягнути із [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» 3 264,65 грн. 3% річних та інфляційну складову боргу, судовій збір у розмірі 2102 грн. 11.11.2020 року відповідач подав до суду заява про застосування строків позовної давності, просить суд застосувати строки позовної давності до стягнення з відповідача суми боргу, 3 % річних та інфляційних витрат, в заяві зазначено, що позов подано до суду 12.03.2020 року, тому сума боргу, яка може бути стягнена із застосування строків позовної давності, повинна відраховуватись не від 01 січня 2017 року, а від 13 березня 2017 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, подав заяву в якій позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати у його відсутність. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечує та підтримує заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником особового рахунку № [NUMBER] (отримувачем) електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999р. № 1357 (далі по тексту - Правила № 1), останніми врегульовано відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, які були чинні до 11 червня 2018 р., а після цієї дати Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджені Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018р. за № 312 (далі по тексту - Правила № 2). Згідно вказаних правил, позивач, як енергопостачальник, постачав електричну енергію в необхідних споживачу обсягах, а споживач мав оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами), Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно з п.п. 19, 21 Правил № 1, п.п. 5.5.1-5.5.5 Правил № 2, розрахунки населення за спожиту електричну енергію за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Згідно з п. 48 Правил № 1. п. 5.5. Правил № 2 користування електричною енергією для населення споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», в редакції. яка була чинна на час спірних правовідносин, споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та правил. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.01.2020р. заборгованість відповідача перед позивачем складається із заборгованості за спожити електричну енергію - 3 503, 83 грн., 3% річних та інфляційну складову боргу - 3264,35 грн. Разом з тим, згідно заяви представника позивача про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом, борг за спожиту енергію був сплачений відповідачем, тому просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційну складову боргу - 3264,35 грн. за період із 01.01.2017 року по 01.12.2019 року. Згідно з п. 28 Правил № 1, у разі відсутності у споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою про складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, що підтверджують його неплатоспроможність. Проте вищезазначених дій відповідач не вчиняв. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ "Нафтова компанія «Юкос" проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia2, заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства2 від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)). Згідно з ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію 12 березня 2020 року. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 3 503,83 грн. утворилась в період з 01.01. 2017 року по 01.01.2019 року та протягом вказаного періоду вона змінювалась і відповідачем частково здійснювались оплата за спожиті послуги згідно особової картки споживача остання 01.12.2019 в сумі 2000 грн. З наданого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних вбачається, що позивачем нараховувалась дана сума за борг, який виник у відповідача в період з 01.01.2017 по 01.12.2019 рік, позивач звернувся до суду з даними вимогами у 12 березня 2020 року. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у частині вимог за період з 01.01.2017 року по 11 березня 2017 року, позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності. Позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просить такий поновити. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог за період з 01.01.2017 по 11.03.2017 рік, у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для часткового задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а також враховуючи застосування до частини вимог наслідків пропущення строків позовної давності, тому позов підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 711,47 грн. та інфляційну складову боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 2180,35 грн., за період з 12.03.2017 року по 12.03.2020 року, згідно розрахунків проведених судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 897,55 грн..

Outcome: partial