Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над дітьми.Свій позов мотивує тим, щ о батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] та [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Зазначає, що відповідач як батько дітей не займається їхнім вихованням, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує матеріально. Вказує на те, що неповнолітні діти фактично проживають та перебувають на утриманні в її сім'ї і є її рідними онуками. На підставі наведеного, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та призначити її опікуном над дітьми. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, подав заяву, в якій просив суд слухати справу у його відсутності, позов визнає в повністю. Представник третьої особи подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З довідки про склад сім'ї від 25.11.2016 року, виданої Баківцівською сільською радою Луцького району малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] в складі сім'ї [PERSON], яка являється їхньою бабусею (а.с. 13). Таким чином, [PERSON] в розумінні ст. 165 СК України є тою особою, яка має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] та батьком [PERSON], [INFO] (а.с.6, 6 зворот). Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні дітей. Із письмового висновку органу опіки та піклування № 2801/28/2-16 від 07.12.2016 року, випливає, що [PERSON], [INFO], ніде не працює, по місцю проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями. Вихованням своїх дітей не займається, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує матеріально. Згідно інформації наданої загальноосвітньою школою, батько участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає, має шкідливі звички, з педагогічним колективом не спілкується. Фактично утримує та виховує дітей їх бабуся, [PERSON] Враховуючи викладене, Луцька РДА, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] (а.с. 7-8). Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому позовні вимоги, щодо позбавлення його батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Що стосується позовної вимоги про призначення над малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] опікуна [PERSON], то суд виходить з наступного. Згідно з ст. 61 ЦК України, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Оскільки випадки передбачені ч. 1, 2 ст. 60 ЦК України в даній справі відсутні, то суд приходить до висновку, що питання встановлення опіки над малолітніми дітьми відноситься виключно до компетенції органу опіки та піклування, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167 СК України, ст. 60-61 ЦК України,

Outcome: partial