Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до ТОВ «Маріупольська автобаза» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за не використану відпустку, середнього заробітку з моменту звільнення до остаточного розрахунку, командировочних витрат та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що він з 11 квітня 2013 року по 8 грудня 2014 року працював в ТОВ «Маріупольська автобаза» водієм. Під час звільнення підприємство з ним не розрахувалося, при цьому на момент звільнення існувала заборгованість по заробітній платі в сумі 16 114,22 гривень, заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3221,40 гривень, а також заборгованість по командировочним витратам в сумі 400 гривень. У зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у необхідності постійно докладати зусилля щодо забезпечення матеріального утримання своєї родини, оскільки заробітна плата була його єдиним заробітком. Суму моральної шкоди позивач оцінює в 3000 гривень. Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 16 114,22 гривні, середній заробіток за час затримки розрахунку з 8 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року в розмір 2899,26 гривень, командировочні витрати в розмірі 400 гривень, компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3221,40 гривень, моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, а всього 25 634,88 гривень. В подальшому представником позивача позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за не використану відпустку, командировочних витрат було залишено без розгляду у зв'язку з погашенням ТОВ «Маріупольська автобаза» суми заборгованості. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву с проханням розглядати справу у його відсутність, за участю захисника на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 гривень підтримала в повному обсязі та пояснила, що з моменту звернення до суду з позовом до ТОВ «Маріупольська автобаза», відповідач частинами сплатив позивачу суму заборгованості по заробітній платі, командировочним витратам та компенсацію за невикористану відпустку. Останній платіж надійшов до позивача 5 лютого 2015 року. Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з ТОВ «Маріупольська автобаза» середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за 59 днів з 8 грудня 2014 року по 5 лютого 2015 року в сумі 9503,13 гривень, а також моральну шкоду в сумі 3000 гривень. Представник відповідача ТОВ «Маріупольська автобаза» - Безуєвська О.А., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки вважає їх не обґрунтованими. В подальшому в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву с проханням розглядати справу у її відсутність. Суд, вислухав пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач т[PERSON]. з 11 квітня 2013 року по 8 грудня 2014 року працював в ТОВ «Маріупольська автобаза» водієм автотранспортних засобів 1 класу. ( а.с.7). Згідно довідки ТОВ «Маріупольська автобаза» сума заборгованості по заробітній платі в період з липня 2014 року по день звільнення - 8 грудня 2014 року з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, командировочних витрат складає 12 364,50 гривень. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовьязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як убачається з позовних вимог та не спростовується представником відповідача, позивач [PERSON] в день звільнення знаходився на робочому місці і з ньому не було проведено остаточного розрахунку. Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " № 13 від 24 грудня 1999 року суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення по справі, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно довідки № 20-7/01 від 12 лютого 2015 року Остаточний розрахунок з позивачем [PERSON] ТОВ «Маріупольська автобаза» було проведено 5 лютого 2015 року. Цей факт визнається позивачами. Оскільки позивача було звільнено 8 грудня 2014 року а підприємство розрахувалося з [PERSON], в межах визнаних сум тільки 5 лютого 2015 року, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за затримку виплати заробітної плати за 59 днів прострочення виплати. Відповідно до п.2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середня заробітна плата і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно довідки № 11 від 13 лютого 2013 року про середню заробітну плату видану ТОВ «Маріупольська автобаза», середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 161,07 гривень. Із зазначеною сумою позивачі погодилися. Таким чином середня заробітна плата за час затримки розрахунку складає: 161,07 х 59 = 9503,13 гривні. Враховуючи той факт, що відповідачем не було доведено суду той факт, що заборгованість по виплаті зарплати сталася не по його вині, суд вважає, що сума 9503,13 гривні - середній заробіток за 59 днів затримки розрахунку, підлягають стягненню з відповідача. Також однією з позовних вимог позивача [PERSON], є стягнення моральної шкоди в сумі 3000 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу заробітної плати, останному була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 3000 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 гривень. Відповідно до п.1 ч.І ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України позивачі, робітники та службовці, звільненні від сплати судового збору з позовів про стягнення заробітної плати. При цьому, ч.3 ст. 88 ЦПК України встановлено, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволені то з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 гривень. На підставі ст. ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 24 грудня 1999 року,

Outcome: partial