Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-701/828/2007 від 17.09.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № ML-701/828/2007 від 17.09.2007 року, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредитні кошти у сумі 86 333 (вісімдесят шість тисяч триста тридцять три) CHF. Кінцевий термін погашення кредиту встановлювався 19 вересня 2022 року, та договір поруки №SR-701/828/2007 укладений з [PERSON]. В порушення умов кредитного договору позичальник не виконав належним чином взятих зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором. у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Унаслідок невиконання відповідача своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 21 вересня 2016 року в нього перед банком утворилася сума заборгованості у розмірі 66 284, 97 CHF, та сума боргу пені складає 280 909,39 CHF, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідачів. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проти позовних вимог надав заперечення. Зазначив, що у відповідача відсутні підстави звертатися з позовом та, просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності на підставі ст. 257 ЦК України. Представник поручителя по справі - [PERSON] також посилався на неможливість стягнення кредитної заборгованості в частині стягнення заборгованості з поручителя, посилаючись на ч.4. ст. 559 ЦК України, при цьому зазначав, що відповідач не звернувся до суду із відповідним позовом протягом шести місяців з дня дострокового повернення кредиту. Розглянувши матеріали справи, суд встановив. 17.09.2007р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-701/828/2007, згідно умов якого ЗАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 86 333 CHF швейцарські франки. Кінцевий термін погашення кредиту встановлювався 19 вересня 2022 року. Також, між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Договір поруки № SR-701/828/2007 від 17.09.2007р. Згідно п. 1.2. Договору поруки відповідальність поручителя та позичальника за невиконання зобов'язань за основним договором є солідарною. 10.11.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» (який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а позивач по справі прийняв на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-701/828/2007 від 17.09.2007р. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № ML-701/828/2007 від 17.09.2007р. станом на 26.09.2016р. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед відповідачем становить 347 194, 36 CHF, з яких: - 66 284, 97 CHF - прострочена заборгованість по тілу кредиту та прострочені відсотки за користування кредитними коштами, і заборгованість по пені становить 280 909,39 CHF (що дорівнює 7 408 661, 55 грн.) Загальна сума заборгованості згідно розрахунку заборгованості станом на 21.09.2016 року становить 9 155 515, 27 грн. Як встановлено випискою з особового рахунку та підтверджено представником позивача у судовому засіданні 10.11.2014р. сума заборгованості по тілу кредиту була визнаною простроченою 28.09.2009р. Остання транзакція по особовому рахунку відбулась 28.09.2009 р. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу строків позовної давності. ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. ст.267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Норма ч. 4 ст. 267 ЦК покладає на сторону у справі обов'язок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Право звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором виникло у позивача 28 вересня 2009 року, тобто саме з цього часу відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України почався перебіг строку позовної давності за його вимогами, з цим позовом банк звернувся 03 жовтня 2013 року. Так, кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) застосовується виключно до щомісячних платежів, та починається після несплати чергового платежу. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Установивши, що останній платіж відповідач учинив у листопаді 2009 року, то відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів. Так, згідно розрахунку заборгованості, загальна сума яка підлягаю стягненню становить 66 284,97 CHF, останній платіж за кредитним договором був зроблений 28.09.2009 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором 03.10.2013 року, тобто підлягає застосуванню строк позовної давності за розрахунки починаючи з 28.09.2009р. до 03.10.2010р. А саме: щомісячний платіж за кредитним договором згідно розрахунку складає 886 CHF, період з 29.09.2009 по 03.10.2010 нараховується 12 місяців, 886 CHF х 12 = 10 632 CHF. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо не виконав його у строк встановлений договором. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов'язання. Виходячи з підрахунку, загальна сума заборгованості яка підлягає стягненню складає 66 284,97 CHF - 10 632 CHF = 55 652,97 CHF (що згідно офіційного курсу складає 1 467 568, 82 грн). Крім того, суд вважає, що згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Таким чином слід дійти висновку, що стягнення пені у заявленому позивачем розмірі має ознаки несправедливості, оскільки порушується принцип пропорційності розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційним інтересам банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування. З урахуванням ступеня виконання зобов'язання відповідача за кредитним договором, а також звертаючи увагу на те, що розмір пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, суд прийшов до висновку про зменшення пені, яку вимагає стягнути позивач, до половини суми заборгованості по тілу кредиту та процентів, а саме: (55 652, 97 CHF / 2 = 27 826,48 CHF (що еквівалентно 733 784,40 грн). Стосовно стягнення заборгованості з Відповідача (поручителя) [PERSON] Як вище було встановлено, строк повернення кредитної заборгованості за договором № ML-701/828/2007 було змінено банком та визначено 28.09.2009р. Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. ч.4 ст.559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. п.4.1 Договору поруки № SR-701/828/2007 визначено, що цей Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючи), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявляння вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються. Оскільки договори поруки, укладені з позивачем не містять посилання на конкретну дату з якою пов'язано закінчення їх строку дії необхідно виходити з того, що вимоги до поручителів за цими договорами можуть бути пред'явлені шляхом звернення до суду з позовною заявою протягом шести місяців від дня настання сторонами основного зобов'язання. Отже, позивач повинен був звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості починаючи з 28.09.2009р. протягом шести місяців, тобто до 28.03.2010р., чого зроблено не було, а позивач звернувся до суду 03 жовтня 2013р, тому в цій частині позовної заяви слід відмовити. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості за кредитом, станом на 31 жовтня 2016 року, складається із: - 55 652,97 CHF (що згідно офіційного курсу складає 1 467 568, 82 грн) - загальна сума з урахуванням позовної давності у період з 03.10.2010 р. по 31.10.2016 р.- тіло та відсотки за користування кредитом; -27 826,48 CHF (що еквівалентно 733 784,40 грн) - пеня яка підлягає стягненню; -Загальна сума яка підлягає стягненню : 83 479,45 CHF (що еквівалентно 2 201 353,20 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial