Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, заподіяних джерелом підвищеної небезпеки, і відшкодування моральної шкоди. Згідно позовної заяви, 15 січня 2008 року керуючи автомобілем, легковим фургоном, ВОЛЬВО 244 1976 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , яким позивач володіє на підставі належно посвідченої довіреності від 12 листопада 2007 року, позивач рухався по автошляху Кішинів-Кіровоград. В темний час доби відповідач по справі водій [PERSON] , в зв`язку з закінченням в автомобілі Мерседес Бенц 310 Д г/н [NUMBER] , власником котрого є відповідач [PERSON] , пального зупинив цей автомобіль на шляху. Він тільки частково з`їхав на обочину, таким чином, що майже весь автомобіль залишався на автошляху. Як зазначає позивач, їдучи в тому ж напрямку в темний час доби він не міг передбачити, що на смузі в напрямку його руху може знаходитися якась перешкода. Тому, коли на цьому відрізку шляху з`явилось світло фар зустрічного автомобіля він продовжував рухатися по своїй смузі руху і зіткнувся зі залишеним автомобілем відповідачів. Позивач вказує, що слід врахувати, що залишаючи автомобіль частково на проїжджій частині водій [PERSON] не увімкнув аварійної сигналізації габаритних та інших приладів освітлення. В позовній заяві зазначено, що в наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю, котрим керував позивач були спричинені значні механічні ушкодження. Згідно висновку авто-технічної товарознавчої експертизи вартості розмір матеріальних збитків в зв`язку з пошкодженням автомобіля складає 6 268,89 грн. Крім того, позивач вказує, що він заплатив 500 грн. за проведення цієї експертизи та 15,84 грн. за направлення телеграм про проведення оціночної експертизи відповідачам по цій справі. Також, позивач заплатив за зберігання автомобіля на штрафній площадці ДАІ та інші послуги ДАІ -728,00 і 190,00 грн. та за послуги банку пов`язані з цим згідно двох квитанцій 8,55 +32,76 грн. Таким чином, на думку позивача, матеріальні збитки, котрі спричинені йому в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди складають 7744,04 грн. Крім того, позивач зазначає, що на його думку по вині відповідачів йому спричинена моральна шкода, котру він оцінює в п`ять тисяч гривень. Зазначена моральна шкода складається з того, що він був шокований самим фактом дорожньо-транспортної пригоди бо маючи водійський стаж майже 18 років ніколи не порушував правил дорожнього руху. Позивач зазначає, що він є незаможною людиною, працює водієм інструктором в автошколі і тому відремонтувати автомобіль на таку грошову суму пошкоджень можливості не має. Ця сума його також шокувала. Як вказано в позовній заяві, на місті події та після цього при спілкуванні з водієм [PERSON] позивач пропонував врегулювати конфлікт мирним шляхом і в добровільному порядку відшкодувати йому матеріальні збитки. Але відповідач на пропозиції позивача не відгукнувся. В зв`язку з цим позивач був змушений звернутися в правоохоронні органи, витрачати свій власний час на ці звертання та потім витрачати свій час на звернення до суду, чого можна було б уникнути. Крім того в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, хоча і легкого ступеня тяжкості. В зв`язку з цим позивач переніс значний фізичний біль, йому зашивали пошкоджене віко ока, він знаходився на амбулаторному лікуванні в Любашівській центральній районній лікарні на все, це він витрачав свій час, якій міг би витрати в своїх цілях, але змушений тепер звертатися до суду. Позивач зазначає, що на його думку, перш за все відшкодувати йому матеріальні та моральні збитки повинен власник джерела підвищеної небезпеки, який може повернути собі ці кошти за рахунок винного в дорожньо-транспортній пригоді водія [PERSON] . Згідно позовної заяви, з цього приводу позивач звертався в ДАІ Любашівського району Одеської області, котре провело відповідну перевірку і начальником Любашівського ДАІ, майором міліції Рейтор С.С. була винесена постанова від 23 січня 2008 року про відмову в порушенні кримінальної справи. Вона, на думку позивача, є доказом вини відповідачів в цій дорожньо-транспортні пригоді. В відмовному матеріалі є висновок судово-медичного експерта про одержані позивачем тілесні ушкодження. Враховуючим викладене, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідачів у справі: [PERSON] , як власника джерела підвищеної небезпеки, та [PERSON] , в порядку регресу, як водія, на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків, спричинених джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди - 7744,04 грн. та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 5000 гривень і всього стягнути з відповідачів 12744,04 грн. Ухвалою судді Дорош В.В. від 9 квітня 2008 року у справі відкрито провадження. У зв`язку з тим, що у головуючого по справі судді Дорош В.В. закінчились повноваження для здійснення правосуддя, вказану заяву було передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 лютого 2020 року справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, заподіяних джерелом підвищеної небезпеки, і відшкодування моральної шкоди, передано судді Желяскову О.О. для розгляду. Ухвалою від 11 лютого 2020 року справу прийнято до свого провадження суддею Ананьївського районного суду Одеської області Желясковим О.О., прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, роз`яснено відповідачу його право подати до суду відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву, порядок та строки реалізації зазначених прав, наслідки неподання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 11 лютого 2020 року було направлено відповідачам, а саме: [PERSON] з супровідним листом від 11 лютого 2020 року за вихідним №2-5/11/1297/2020 (а.с.85) та [PERSON] від 11 лютого 2020 року за вихідним №2-5/11/1296/2020 (а.с.86). В подальшому, відповідачі неодноразово викликалися до суду у судове засідання з розгляду справи, проте жодних заходів до явки до суду не вжили, відзиви на позовну заяву не подали. 15 лютого 2021 року судом було розглянуто клопотання відповідача [PERSON] про призначення у справі експертизи, в задоволенні якого відмовлено, про що постановлено відповідну ухвалу. Позивач, 15 лютого 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явився, проте надав на адресу суду письмову заяву (а.с.161), в якій зазначив, що просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] 15 лютого 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань від нього на адресу суду не надходило. [PERSON] про призначення судового засідання з розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судової повістки за вихідним №2-5/11/480/2021 (а.с.154). При цьому, рекомендований лист суду за вихідним №2-5/11/480/2021 9 лютого 2021 року повернувся до суду з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 від 3 лютого 2021 року «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач [PERSON] про призначення судового засідання з розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судової повістки за вихідним №2-5/11/481/2021 (а.с.155). При цьому, рекомендований лист суду за вихідним №2-5/11/481/2021 11 лютого 2021 року повернувся до суду з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 від 6 лютого 2021 року «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також суд бере до уваги, що відповідачам достеменно відомо про те, що справа за позовною заявою [PERSON] розглядається судом, оскільки вони неодноразово отримували документи від суду (а.с.30, 32, 37), а відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі та з ними можливо ознайомитись на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Ананьївського районного суду Одеської області за адресою в мережі Інтернет https://an.od.court.gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz/. При цьому, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідачів належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі відзив на позовну заяву не подали, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Як зазначалося вище, позивачем подано до суду заяву (а.с.161), в якій він повідомляє, що не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Враховуючи викладене, суд вважає що існують ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяв учасників справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачем є [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Ананьїв Одеської області, зареєстрований за адресою: с.Ананьїв 3-тя дільниця Ананьївського району Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що в матеріалах справи підтверджується копіями: паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 10 жовтня 2005 року (а.с.11) та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 3 березня 2000 року Любашівською МДПІ (а.с.11-зворот). Згідно позовної заяви 15 січня 2008 року керуючи автомобілем, легковим фургоном, ВОЛЬВО 244 1976 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , яким позивач володіє на підставі належно посвідченої довіреності від 12 листопада 2007 року. До позовної заяви позивачем додано копію довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Студневою І.В. 12 листопада 2007 року, складеної на бланку серії ВКВ №424849, зареєстрованої в реєстрі за №7892 (а.с.12), відповідно до якої [PERSON] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 25 червня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , за попередньою усною домовленістю, уповноважив [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , бути його представником з питань розпорядження та експлуатації, належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ПРЕВ-1 УДАІ в Одеській області 9 серпня 1996 року, легкового фургона марки Вольво 244, 1976 року випуску, кузов (коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та зареєстрованого там же, для чого надав йому право керувати вищезазначеним автомобілем з правом тимчасового виїзду за кордон, продати, зняти з обліку в ДАІ, страхувати, користуватися, проходити техогляд, подавати від імені довірителя усякого роду заяви в відповідні установи, одержувати необхідні довідки та документи, отримати належні довірителю гроші, розписуватися за нього, представляти його інтереси в органах ДАІ з усіх необхідних питань, з правом заміни державних номерних знаків, кольору, вузлів, номерних агрегатів та інших деталей, отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також виконувати усі інші дії, які пов`язані з наданою довіреністю. Довіреність видана строком на п`ять років з правом передовір`я, і дійсна до 12 листопада 2012 року. Також, до позовної заяв додано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого МРЕВ-1 УДАІ Одеської області 9 серпня 1996 року (а.с.13), про реєстрацію транспортного засобу: реєстраційний номер « [NUMBER] », марка «ВОЛЬВО224», рік випуску «76», колір «Голубой», двигун № «б/н», кузов (коляска» № [NUMBER] , тип ТЗ «Легковий фургон», власник: [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . З наведених документів, вбачається, що станом на 15 січня 2008 року позивач [PERSON] мав право керувати транспортним засобом - легковий фургон марки Вольво 244, 1976 року випуску, кузов (коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер « [NUMBER] », продати, зняти з обліку в ДАІ, а також одержувати необхідні довідки та документи, отримати належні довірителю гроші, щодо зазначеного транспортного засобу. Як зазначає, позивач він рухався по автошляху Кішинів-Кіровоград. В темний час доби відповідач по справі водій [PERSON] , в зв`язку з закінченням в автомобілі Мерседес Бенц 310 Д г/н [NUMBER] , власником котрого є відповідач [PERSON] , пального зупинив цей автомобіль на шляху. Він тільки частково з`їхав на обочину, таким чином, що майже весь автомобіль залишався на автошляху. Як зазначає позивач, їдучи в тому ж напрямку в темний час доби він не міг передбачити, що на смузі в напрямку його руху може знаходитися якась перешкода. Тому, коли на цьому відрізку шляху з`явилось світло фар зустрічного автомобіля він продовжував рухатися по своїй смузі руху і зіткнувся зі залишеним автомобілем відповідачів. Позивач вказує, що слід врахувати, що залишаючи автомобіль частково на проїжджій частині водій [PERSON] не увімкнув аварійної сигналізації габаритних та інших приладів освітлення. Зазначені відомості у справі підтверджуються, доданою до позовної заяви постановою начальника Любашівського ВДАІ ГУМВС України в Одеській області від 23 січня 2008 року про відмову в порушенні кримінальної справи. З приводу зазначеного документу слід зазначити, що на момент коли відбувалися події, які стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, чинним був Кримінально-процесуальний кодекс України (1960 року), відповідно до статті 97 якого прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов`язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню. Частиною 2 статті 97 КПК України (1960 року) визначалося, що по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов`язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: 1) порушити кримінальну справу; 2) відмовити в порушенні кримінальної справи; 3) направити заяву або повідомлення за належністю. Згідно частини 4 статті 97 КПК України (1960 року) коли необхідно перевірити заяву або повідомлення про злочин до порушення справи, така перевірка здійснюється прокурором, слідчим або органом дізнання в строк не більше десяти днів шляхом відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребування необхідних документів. Пунктом 14 частини 1 статті 32 КПК України (1960 року) визначалося, що "Постанова" - рішення органу дізнання, слідчого і прокурора, а також рішення, які виніс суддя одноособово чи апеляційний суд. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що рішення органу дізнання, слідчого і прокурора приймалося/викладалося у вигляді постанови. Як вбачається, з постанови від 23 січня 2008 року (а.с.14-15) начальник Любашівського ВДАІ ГУМВС України в Одеській області розглянувши матеріали ЖРЗПЗ (Журналу реєстрації заяв та повідомлень про злочини) № 104 від 15 січня 2008 року встановив, що 15 січня 2008 року до чергової частини Любашівського РВ УМВС України в Одеській області надійшло повідомлення чергового фельдшера Любашівської ЦРЛ про те, що 5 січня 2008 року до швидкої допомоги доставлено громадянина [PERSON] з тілесними ушкодженнями у вигляді рубленої, забойної рани правого повіка та правого козелка вуха, який пояснив, що травму отримав на 176 км. + 950 м. автомобільної дороги «Кіровоград-Платонове» під час дорожньо-транспортної пригоди, який рухався на автомобілі Вольво-244 з номерним знаком « [NUMBER] » та скоїв зіткнення з причепом автомобіля Мерседес Бенц, який частково стояв на узбіччі. Також, в зазначеній постанові вказано, що проведеною перевіркою було встановлено, що 15 січня 2008 року в темну пору доби, [PERSON] , керуючи за довіреністю автомобілем Мерседес Бенц-310D з номерним знаком [NUMBER] з причепом з номерним знаком [NUMBER] 2007 року, які належать на праві приватної власності громадянину [PERSON] , рухався по автодорозі «Кіровоград-Платонове» в напрямку міста Ананьїв, коли в транспортному засобі, яким він керував, скінчилося пальне та він, з метою дозаправки зупинив транспортний засіб, частково з`їхавши на праве, за в напрямку свого руху, узбіччя, яке має ширину 3,4 м., в той же час, лівою частиною виступаючи на проїзну частину. В цей же час, в попутному руху [PERSON] напрямку рухався автомобіль ВОЛЬВО-244 з номерним знаком [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , який рухаючись на спуск по автодорозі бачив яскраве світло великогабаритного автомобіля, який рухався у зустрічному йому напрямку, та у обставинах, що склалися, не бачив стоячий попереду автомобіль Мерседес з причепом. Не доїжджаючи до стоячого автомобіля Мерседес з причепом, автомобіль Вольво та великогабаритний автомобіль розминулися, та в цей момент водій автомобіля Вольво [PERSON] побачив перед собою на проїзній частині причеп автомобіля Мерседес, але, в силу незначної між ними відстані, не встиг вжити заходів до запобігання наїзду на причеп. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобіля та причеп отримали низку ушкоджень, а водій автомобіля Вольво [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відповідно до акту судово-медичного освідування №16 від 23 січня 2008 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, таких, що тягнуть та не тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я. Крім того, в постанові від 23 січня 2008 року (а.с.14-15) зазначено, що в ході перевірки було встановлено, що водій [PERSON] керував причепом ,який йому не належить та не маючи на це відповідного дозволу, оформленого належним чином на його керування ,а лише з усного дозволу володільця. Також, водій [PERSON] , здійснивши зупинку транспортного засобу не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, знак аварійної зупинки або проблисковий червоний ліхтар. В постанові від 23 січня 2008 року (а.с.14-15) начальник Любашівського ВДАІ ГУМВС України в Одеській області зазначає, що зазначена дорожньо-транспортна пригода та спричинення тілесних ушкоджень стали можливими в результаті грубого порушення водієм [PERSON] діючих Правил дорожнього руху, а саме: пункту 15.1, де вказано, що «зупинка та стоянка транспортних засобів на дорозі повинна здійснюватися у спеціально відведених місцях або на узбіччі»; пункту 15.11, де вказано, що «в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості стоянка поза межами населених пунктів дозволяється лише на площадках для стоянки або за межами дороги», а також пункту 15.14 цих же Правил, чим створив аварій обстановку. При цьому, враховуючи те, що потерпілому [PERSON] було спричинено лише легкі тілесні ушкодження, що свідчило про відсутність в даному випадку об`єктивної складової злочину передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, яка полягає у спричиненні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, постановою начальника Любашівського ВДАІ ГУМВС України в Одеській від 23 січня 2008 року в порушенні кримінальної справи за вказаним фактом було відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (1960 року) за відсутністю складу злочину. Слід звернути увагу на те, що частиною 2 статті 99 КПК України (1960 року) було визначено, що якщо в результаті перевірки заяви чи повідомлення, що надійшли, не встановлено підстав для порушення кримінальної справи, але матеріали перевірки містять дані про наявність у діянні особи адміністративного або дисциплінарного проступку чи іншого порушення громадського порядку, прокурор, слідчий, орган дізнання, суддя вправі, відмовивши в порушенні кримінальної справи, надіслати заяву або повідомлення на розгляд громадській організації, службі у справах дітей, трудовому колективу або власнику підприємства, установи, організації чи уповноваженому ним органу для вжиття відповідних заходів впливу або передати матеріали для застосування в установленому порядку заходів адміністративного стягнення. На виконання вимог ч.2 ст.99 КПК України (1960 року) в постанові начальника Любашівського ВДАІ ГУМВС України в Одеській від 23 січня 2008 року (а.с.14-15) про відмову в порушенні кримінально справи прийнято рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст.124, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення Відомості наведені в постанові начальника підтверджуються документами, які містяться в, наданому Любашівським РВ ГУМВС України в Одеській області листом за вихідним 03/5163 від 12 серпня 2008 року (а.с.55) на запит суду (а.с.53), відмовному матеріалі №125 (далі Відмовний матеріал), зібраному в ході перевірки за матеріалами ЖРЗПЗ №104 від 15 січня 2008 року, результатами якої стало винесення постанови від 23 січня 2008 року (а.с.14-15). Так на аркушах 5-8 Відмовного матеріалу міститься протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 січня 2008 року за участю автомобілів Мерседес Бенц-310D з номерним знаком « [NUMBER] » з причепом н/з « [NUMBER] » та автомобіля Вольво 244 з номерним знаком « [NUMBER] », складений 15 січня 2008 року на 176 км. + 950 м. автодороги з доданими до нього фото таблицею (а.9-11 Відмовного матеріалу) та схемою до протоколу огляду місця ДТП (а.12 Відмовного матеріалу). В зазначених документах зафіксовано положення на місцевості та відносне одне одного транспортних засобів на момент проведення огляду, наявні на транспортних засобах ушкодження. Протокол складений у присутності понятих [PERSON] та [PERSON] , водіїв [PERSON] та [PERSON] , скріплений їх підписами. В Відмовному матеріалі на аркушах 13-14 міститься протокол від 15 січня 2008 року огляду та перевірки технічного стану причепу марки ПР шасі № [NUMBER] з номерним знаком « [NUMBER] », в якому зафіксовано технічний стан причепу на момент огляду, зокрема, те що причеп мав пошкодження у вигляді: деформованих заднього борту, задньої двері, задньої лівої стійки, лівого борту; розбитого заднього лівого ліхтаря. Також, на аркушах Відмовного матеріалу 15-16 міститься протокол від 15 січня 2008 року огляду та перевірки технічного стану автомобіля Мерседес Бенц 310-D з номерним знаком « [NUMBER] », в якому зафіксовано технічний стан причепу на момент огляду, зокрема, те що автомобіль мав пошкодження у вигляді: деформованих задньої лівої стійки та задньої лівої підніжки. Крім того, на аркушах Відмовного матеріалу 17-18 міститься протокол від 15 січня 2008 року огляду та перевірки технічного стану автомобіля Вольво 244 з номерним знаком « [NUMBER] », в якому зафіксовано технічний стан причепу на момент огляду, зокрема, те що автомобіль мав пошкодження у вигляді: деформованих: даху авто, капота, передніх лівого та правого крил, передніх лівої та правої стійок, передньої правої двері, переднього бамперу; розбитих: панелі, декоративної решітки, лівого та правого блоків фар, переднього правого та лівого покажчиків повороту, лобового скла, скла передньої правої двері. Також, в Відмовному матеріалі містяться письмової пояснення [PERSON] (а.19 Відмовного матеріалу) та [PERSON] (а.20 Відмовного матеріалу), зміст яких підтверджує обставини дорожньо-транспортної пригоди, викладені в постанові від 23 січня 2008 року (а.с.14-15). Крім того, Відмовний матеріал містить протоколи медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 16 січня 2008 року №000033 (а.23 Відмовного матеріалу) та від 16 січня 2008 року №000034 (а.24 Відмовного матеріалу), відповідно до яких [PERSON] на час огляду 00 годин 45 хвилин, та [PERSON] 00 годин 40 хвилин, були тверезі. Серед інших документів Відмовного матеріалу містяться копії: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29 жовтня 1997 року серії [NUMBER] (а.30 Відмовного матеріалу), відповідно до якого автомобіль Мерседес Бенц-310D з номерним знаком « [NUMBER] » належать відповідачу [PERSON] ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 25 травня 2001 року серії [NUMBER] (а.32 Відмовного матеріалу), відповідно до якого причеп з н/з « [NUMBER] » належить [PERSON] ; посвідчення водія серії [NUMBER] (а.31 Відмовного матеріалу), виданого 16 березня 2006 року Котовським МРЕВ на ім`я відповідача [PERSON] ; довіреності бланк ВЕТ №743116 (а.28 Відмовного матеріалу), посвідченої 29 серпня 2007 року приватним нотаріусом Сівун Ф.Й., якою відповідач [PERSON] надав право керування транспортним засобом Мерседес Бенц-310D з номерним знаком « [NUMBER] » відповідачу [PERSON] . Також, Відмовний матеріал містить Акт №16 судово-медичного освідування (а.36-37 Відмовного матеріалу), відповідно до якого в позивача [PERSON] було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани правої надбрівної дуги, забійної рани правої вушної раковини, синців в області нижніх кінцівок. Відповідно пункту 3 зазначеного Акту тілесні ушкодження могли виникнути 15 січня 2008 року. Зазначені тілесні ушкодження згідно пункту 4 Акту відносяться: забійні рани до легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я понад 6 але не більше 21 днів; синці до легких тілесних ушкоджень, що не тягнуть за собою короткочасного розладу здоров`я. З приводу зазначеного Акту слід зазначити, що згідно частин 1 та 2 статті 65 КПК України (1960 року) доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами. Частиною 2 статті 193 КПК України (1960 року) було визначено, що якщо необхідно провести судово-медичне освідування обвинуваченого, підозрюваного, потерпілого або свідка, то таке освідування за вказівкою слідчого проводить судово-медичний експерт або лікар. Згідно частини 4 статті 193 КПК України (1960 року) про результати освідування, проведеного слідчим, складається протокол, який підписують слідчий та освідуваний. При судово-медичному освідуванні складають акт, а коли освідування проводить лікар, він видає довідку. Акт №16 судово-медичного освідування (а.36-37 Відмовного матеріалу) позивача [PERSON] складено судово-медичним експертом Любашівського відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи Данильченко М.К., що відповідає положенням ст.193 КПК України (1960 року), а отже він міг бути використаний як доказ відповідно до ст.65 КПК України (1960 року). Відмовний матеріал містить також копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН №256742 від 24 січня 2008 року складений відносно відповідача [PERSON] (а.39 Відмовного матеріалу) за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, при наступних обставинах: 15 січня 2008 року на 176 км. + 950 м. автодороги Кіровоград-Платонове [PERSON] , керуючи автомобілем Мерседес 310-D з номерним знаком [NUMBER] з причепом, через виникнувши технічну несправність , частково з`їхав на праве узбіччя а ліва сторона автомобіля залишилась на проїжджій частині, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, не виставив знак аварійної зупинки, в темну пору доби, чим створив аварійну обстановку. В наслідок чого водій [PERSON] , керуючи автомобілем Вольво-244 з номерним знаком [NUMBER] , в темну пору доби не помітив стоячий автомобіль з причепом та здійснив наїзд на нього. Слід звернути увагу на те, що складення зазначеного протоколу по адміністративне правопорушення повністю відповідає положенням статті 99 КПК України (1960 року) та змісту постанови від 23 січня 2008 року (а.с.14-15). Наведені докази є належними та допустимими, учасниками справи не оспорювалися, що свідчить про те, що доводи позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги є доведеними. При цьому, позивач просив стягнути з відповідачів у справі: [PERSON] , як власника джерела підвищеної небезпеки, та [PERSON] , в порядку регресу, як водія, на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків, спричинених джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди - 7744,04 грн. та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 5000 гривень і всього стягнути з відповідачів 12744,04 грн. Насамперед слід зазначити, що частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зі змісту наведених норм вбачається, що відшкодування шкоди, як моральної, так і матеріальної законодавцем пов`язується зі встановленням особи, яка її заподіяла, та наявність причинно-наслідкових зв`язків між діями (бездіяльністю) такої особи, та настанням несприятливих наслідків у вигляді шкоди. При цьому, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів [PERSON] , хоча і є власником автомобіля Мерсидес Беннц 310-D з номерним знаком [NUMBER] , проте жодної участі у подіях, які мали місце 15 січня 2008 року на 176 км. + 950 м. автодороги Кіровоград-Платонове, а отже він не може нести відповідальність за шкоду завдану в наслідок цих подій, що свідчить про те, що він є неналежним відповідачем у справі. З приводу вимог позивача про стягнення з відповідачів у справі на його користь в рахунок відшкодування матеріальних збитків, спричинених джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди - 7744,04 грн., слід зазначити наступне. Згідно частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Частинами 1 та 2 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частинами 1 та 2 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частин 1 та 2 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Частинами 1 та 2 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як зазначалося, з доданої до позовної заяви копії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Студневою І.В. 12 листопада 2007 року, складеної на бланку серії ВКВ №424849, зареєстрованої в реєстрі за №7892 (а.с.12) вбачається, що [PERSON] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 25 червня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , за попередньою усною домовленістю, уповноважив [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , бути його представником з питань розпорядження та експлуатації, належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ПРЕВ-1 УДАІ в Одеській області 9 серпня 1996 року, легкового фургона марки Вольво 244, 1976 року випуску, кузов (коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та зареєстрованого там же, для чого надав йому право керувати вищезазначеним автомобілем з правом тимчасового виїзду за кордон, продати, зняти з обліку в ДАІ, страхувати, користуватися, проходити техогляд, подавати від імені довірителя усякого роду заяви в відповідні установи, одержувати необхідні довідки та документи, отримати належні довірителю гроші, розписуватися за нього, представляти його інтереси в органах ДАІ з усіх необхідних питань, з правом заміни державних номерних знаків, кольору, вузлів, номерних агрегатів та інших деталей, отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також виконувати усі інші дії, які пов`язані з наданою довіреністю. Довіреність видана строком на п`ять років з правом передовір`я, і дійсна до 12 листопада 2012 року. Зі змісту зазначеної довіреності з урахуванням положень статей 316, 317 ЦК України вбачається, що фактично [PERSON] надав позивачу (фактично передав позивачу свої права) права здійснювати від його імені розпорядження та користування щодо легкового фургона марки Вольво 244, 1976 року випуску, кузов (коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , які є складовою права власності. Позивач реалізував надане йому право користування легковим фургоном марки Вольво 244, 1976 року випуску, кузов (коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , які є складовою права власності, зокрема здійснюючи керування ним. Згідно частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що з битками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Позивачем до позовної заяви додано акт №85 від 16 лютого 2008 року авто товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості транспортного засобу (а.с.16-21) з додатками (а.с.22-25), складений судовим експертом Русалович В.А. відповідно до якого вартість матеріальних збитків спричинених володільцю автомобіля ВОЛЬВО 244 з номерним знаком « [NUMBER] » склала 6268 гривень 89 копійок. При цьому, у дослідній частині акту зазначено, що у зв`язку з тим, що на досліджуваному автомобілі необхідна заміна кузова третьої комплектації, а кузова на такі автомобілі не випускаються, то досліджуваний автомобіль прирівнюється за складовими та вартості до автомобіля ВАЗ-2104. Вартість кузова третьої комплектації на автомобіль ВАЗ-2104 складає 9804 гривні 48 копійок, що в свою чергу перевищує ринкову вартість досліджуваного автомобіля. Якщо вартість відновлюваного ремонту перевищує вартість досліджуваного автомобіля до ДТП, то такий автомобіль відновлювати економічно не вигідно, у зв`язку з чим вартість матеріальних збитків дорівнює ринковій вартості досліджуваного автомобіля ВОЛЬВО 244 з номерним знаком « [NUMBER] » до ДТП і складає 6268 гривень 89 копійок. З наведеного вбачається, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 січня 2008 року позивача фактично позбавлено можливість реалізувати його право на користування автомобілем ВОЛЬВО 244 з номерним знаком « [NUMBER] » та спричинено йому матеріальну шкоду в розмірі 6268 гривень 89 копійок. Також, позивач вказує заплатив за зберігання автомобіля на штрафній площадці ДАІ та інші послуги ДАІ -728,00 і 190,00 грн. та за послуги банку пов`язані з цим згідно двох квитанцій 8,55 +32,76 грн. Крім того, позивач вказує, що він заплатив 500 грн. за проведення цієї експертизи та 15,84 грн. за направлення телеграм про проведення оціночної експертизи відповідачам по цій справі. Зазначені витрати пов`язані з витратами, які позивач зробив з метою поновлення свого права, що передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, та підтверджені відповідними доказами (а.с.7, 8, 26). Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому, як вбачається, події які мали місце 15 січня 2008 року, в ході яких було спричинено шкоду, відбувалися за участю двох транспортних засобів, які відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України є джерелами підвищеної небезпеки. Частиною 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Зі змісту наведеної норми вбачається, що істотним є встановлення винуватця спричинення шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, оскільки саме ним має бути відшкодовано цю шкоду. Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Як зазначалося, Відмовний матеріал №125, витребуваний судом, містить копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН №256742 від 24 січня 2008 року складений відносно відповідача [PERSON] (а.39 Відмовного матеріалу) за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, при наступних обставинах: 15 січня 2008 року на 176 км. + 950 м. автодороги Кіровоград-Платонове [PERSON] , керуючи автомобілем Мерседес 310-D з номерним знаком [NUMBER] з причепом, через виникнувши технічну несправність , частково з`їхав на праве узбіччя а ліва сторона автомобіля залишилась на проїжджій частині, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, не виставив знак аварійної зупинки, в темну пору доби, чим створив аварійну обстановку. В наслідок чого водій [PERSON] , керуючи автомобілем Вольво-244 з номерним знаком [NUMBER] , в темну пору доби не помітив стоячий автомобіль з причепом та здійснив наїзд на нього. При цьому, матеріали справи містять постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2008 року у справі №3-2416 за 2008 рік (а.с.36), винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідачем [PERSON] . В зазначеній постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 15 січня 2008 року близько 10 години 55 хвилин на 176 км + 950 м а/д Кіровоград - Платонове [PERSON] керував транспортним засобом марки Мерседес 310-Д з державним номером [NUMBER] з причепом, через виниклу несправність частково з`їхав на праве узбіччя, а ліва сторона автомобіля залишилася на проїжджій частині. При цьому, не включив аварійну світлову сигналізацію, не поставив знак аварійної зупинки в темний час доби, чим створив аварійну обстановку. Внаслідок чого водій [PERSON] керуючи автомобілем марки Вольво д.н. [NUMBER] в темну пору доби не помітив автомобіль, що стояв з причепом і здійснив наїзд на нього, чим порушив ПДР України. Також, в постанові зазначено, що в судовому засіданні [PERSON] вину в скоєному адміністративному правопорушенні визнав, пояснив суду, що дійсно 15 січня 2008 року керуючи транспортним засобом марки Мерседес з причепом, через виниклу несправність частково з`їхав на праве узбіччя, а ліва сторона автомобіля залишилася на проїжджій частині, при цьому, не включив аварійну світлову сигналізацію, не поставив знак аварійної зупинки в темний час доби, чим створив аварійну обстановку. Зазначеною постановою відповідача [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за наведених обставин та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. З наведеного вбачається, що відповідач [PERSON] є винуватцем у подіях, що мали місце 15 січня 2008 року близько 10 години 55 хвилин на 176 км + 950 м а/д Кіровоград Платонове, а отже і у спричиненні матеріальної шкоди позивачу. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь в рахунок відшкодування матеріальних збитків, спричинених джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди - 7744,04 грн. підлягають задоволенню, а зазначена шкода має бути стягнена з відповідача [PERSON] . Щодо вимог позивача про стягнення на його користь в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 5000 гривень, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 1 частини 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як зазначалося, Відмовний матеріал містить Акт №16 судово-медичного освідування (а.36-37 Відмовного матеріалу), відповідно до якого в позивача [PERSON] було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани правої надбрівної дуги, забійної рани правої вушної раковини, синців в області нижніх кінцівок. Відповідно пункту 3 зазначеного Акту тілесні ушкодження могли виникнути 15 січня 2008 року. Зазначені тілесні ушкодження згідно пункту 4 Акту відносяться: забійні рани до легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я понад 6 але не більше 21 днів; синці до легких тілесних ушкоджень, що не тягнуть за собою короткочасного розладу здоров`я. З наведеного вбачається, що внаслідок подій, які мали місце 15 січня 2008 року на 176 км + 950 м а/д Кіровоград Платонове, винуватцем яких є відповідач [PERSON] , позивачу завдано тілесних ушкоджень, тобто ушкодження здоров`я. Тілесні ушкодження, які були отримані позивачем, у вигляді: забійної рани правої надбрівної дуги, забійної рани правої вушної раковини, синців в області нижніх кінцівок, як зазначає позивач спричинили значний фізичний біль, йому зашивали пошкоджене віко ока, він знаходився на амбулаторному лікуванні в Любашівській центральній районній лікарні. Зазначені факти учасниками справи не оспорювалися. З наведеного вбачається, що в даному випадку в наслідок дій [PERSON] позивачу було спричинено моральну шкоду. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи положення наведеної норми моральна шкода має бути стягнута з відповідача [PERSON] . Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Абзацом 2 частини 3 статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначалося, отримані позивачем тілесні ушкодження є тілесними ушкодженнями легкого ступеню тяжкості, у зв`язку з чим суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим суд вважає за необхідним задовольнити їх на суму 1500 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Щодо судових витрат. Суд бере до уваги те, що на момент подачі позовної заяви 2 квітня 2008 року ЦПУ України, а саме пункт 5 розділу ХІ ЦПК України передбачав, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено державне мито в розмірі 217,84 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.3, 5). Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (9244,04 грн.), а саме у розмірі 72,54% (9244,04 грн. позовні вимоги, що підлягають задоволенню *100% / 12744,04 грн. загальний розмір позовних вимог). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі 164,56 грн. слід покласти на відповідача (217,84 грн.:100% х 72,54%). З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial