Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що за життя, його батько [PERSON], побудував у 1950-х роках житловий будинок, який знаходиться за адресою село Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області по вул. 9 Травня, б.273, а саме, позначений по технічному паспорті: літерою «А» - житловий будинок, літерою «а» - прибудова, ганок до а, літерою «Пг» - погріб з шийкою, літерою «Б» літня кухня, літерою «В» - сарай, літерою «Г» - гараж, оглядова яма до «Г», літерою «Д» - сарай, літерою «Е» - сарай, літерою «Ж» - сарай, літерою «З» - вбиральня, літерою «К» - сарай, літерою «№ 1» - ворота, літерою «№ 2» - паркан, літерою «№ 3» - свердловина. Житловий будинок батько побудував на земельній ділянці, яка йому була виділена для постійного користування - площею 0,60 га, яка розташована за цією ж адресою. Дану земельну ділянку батько приватизував, оформивши державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП 826 від 25.12.1994 р. Та рішенням виконавчого комітету Дніпровської сільської ради № ІІ-74 від 18.11.1997 р. «Про списання та надання землі» згідно п. 1 ст. 28 Земельного кодексу України (який діяв на той час) частину земельної ділянки площею - 0,30 га. було вилучено із власності [PERSON] Позивач є спадкоємцем за заповітом. Окрім нього інших спадкоємців немає, оскільки дружина померлого від прийняття спадщини відмовилася. Позивач просив суд, встановити факт володіння на праві приватної власності [PERSON]В до дня його смерті житловим будинком і надвірними спорудами та земельною ділянкою, які розташовані за вищевказаною адресою та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на вказане майно. В судове засідання сторони не зявилися, позивач просив справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач не заперечує проти позову, просив справу розглядати без їх участі, третя особа, також надала заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON], побудував у 1950-х роках житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області по вул. 9 Травня, б.273, а саме, позначений по технічному паспорту: літерою «А» - житловий будинок, літерою «а» - прибудова, ганок до а, літерою «Пг» - погріб з шийкою, літерою «Б» літня кухня, літерою «В» - сарай, літерою «Г» - гараж, оглядова яма до «Г», літерою «Д» - сарай, літерою «Е» - сарай, літерою «Ж» - сарай, літерою «З» - вбиральня, літерою «К» - сарай, літерою «№1» - ворота, літерою «№ 2» - паркан, літерою «№ 3» - свердловина, загальною вартістю 174 406,00 грн. (згідно проведеної інвентаризації, станом на 27.05.2016 р.). Житловий будинок [PERSON] побудував на земельній ділянці, яка йому була виділена для постійного користування - площею 0,60 га, яка розташована за вищевказаною адресою. Дану земельну ділянку спадкодавець приватизував, оформивши державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП 826 від 25.12.1994 р., однак, рішенням виконавчого комітету Дніпровської сільської ради № ІІ-74 від 18.11.1997 р. «Про списання та надання землі» згідно п. 1 ст. 28 ЗК України (який діяв на той час) частину земельної ділянки площею - 0,30 га. було вилучено із власності [PERSON] (державний акт на право приватної власності на землю серія ЗП 826 від 25.12.1994 р. та рішення № ІІ-74 від 18.11.1997 р.). Таким чином у власності спадкодавця залишилася земельна ділянка площею 0,30 га. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Держгеокадастру №99-28-99.3-2124/2-16 від 09.06.2016 р., нормативно-грошова оцінка вище зазначеної земельної ділянки складає 33 708грн. 38 коп. Загальна вартість спадкового майна становить 208 114,38грн. Житловий будинок належав останньому на підставі записів в подомовій книзі. На той час цих даних було достатньо для реєстрації за місцем проживання та відкриття поточного рахунку на імя [PERSON] в Дніпровській сільській раді, це підтверджується довідкою Дніпровської сільської ради № 559 від 31.05.2016 р. Але надалі оформити технічну документацію та право встановлювальні документи на житловий будинок він не зміг. [PERSON] є сином померлого [PERSON] (факт родинних звязків підтверджується свідоцтвом про народження ЯЮ № 005754 від 01.07.1955 р.). 30 травня 2011 року [PERSON] помер. Разом з ним на день смерті проживали його дружина, та мати позивача [PERSON], яка померла у 2013 році (довідка Дніпровської сільської ради № 551 від 24.05.2016 р.). Земельну ділянку (пай), яка залишилася після батька, позивач прийняв у спадщину в Камянсько-Дніпровський державній нотаріальній конторі, де йому булу видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Щодо житлового будинку та земельної ділянки площею 0,30 га, які знаходяться за адресою: вул. 9 Травня № 273, с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької обл., в державній нотаріальній конторі йому повідомили, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку не можливо, оскільки відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус, перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав закликання до спадщини за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Перевірка складу спадкового майна, при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві п. 4.15 Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області по вул. 9 Травня, б. 273 державним нотаріусом Камянсько-Дніпровської нотаріальній конторі [PERSON] було відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя [PERSON] Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші майнові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державної реєстрації. Згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відсутність державної реєстрації дачного будинку в органах державної реєстрації створює їй перешкоди в оформленні спадщини на нього. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач протягом шестимісячного строку не відмовилась від спадщини, тому є такою, що не пропустила строк для прийняття спадщини. Як зазначається у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, та усі обєкти, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці були зведені до 1983 року. Житловий будинок був побудований в 1950 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отжецей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 р. Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними прибудовами підлягають задоволенню. Щодо вимог встановлення факту володіння на праві власності вищевказаним майном до дня смерті спадкодавця, а також встановлення факту прийняття спадщини позивачем, суд вважає відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має право подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Однак у спадкодавця був відсутній правовстановлювальний документ на вищевказаний обєкт. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України зі смертю особи припиняється її правоздатність, тому за нею не можна визнати будь-яке право. Тому вимога щодо встановлення факту володіння на праві власності вищевказаним майном [PERSON] до дня його смерті, задоволенню не підлягає. Щодо вимоги встановлення факту прийняття спадщини позивачем суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 324/2011 від 15.11.2011 року [PERSON]Г цього ж дня звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 31.01.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай) розміром 2,798 га. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно п. 3.14 розділу глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 «прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину». З принципу універсальності спадкового наступництва витікає те, що актом прийняття спадщини охоплюється уся спадщина, що належить спадкоємцю, який її прийняв, у чому б вона не заключалася і де б не знаходилася. Якщо майно знаходиться у різних місцях, то приймаючи спадщину у місці її відкриття, спадкоємець повинен прийняти майно, яке знаходиться і в інших місцях. Таким чином, не існує потреби встановлення такого факту, який в силу приписів закону вже є наявним у спадкоємця. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року Про власність», ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial