Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує наступним. 01 вересня 2020 року близько о 16-00 годині на при домовій території багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , впало дерево на її автомобіль. Зазначена подія відбулася в денну пору доби, в ясну, безвітряну погоду через хвилину після того, як вона зупинила транспортний засіб з метою вивантаження речей. Внаслідок падіння дерева було пошкоджено належний їй на праві власності транспортний засіб Тойота Ярис реєстраційний номер [NUMBER] . У відповідності до висновку експерта № 1292-20 від 30.09.2020 року за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, яка була проведена за її заявою, вартість відновлювального ремонту автомобіля Тойота Ярис реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату проведення експертизи складає 135 193,40 гривень. За проведення експертизи позивачкою було сплачено 4 707,07 гривень. Земельна ділянка при домової території багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності, її власником є територіальна громада в особі Запорізької міської ради, що вбачається з копії наданої до позову роздруківки з Публічної кадастрової карти України ( https://map.land.gov.ua/). Листом Департаменту з управління ЖКГ Запорізької міської ради від 28.09.2020 року за № Ж-4034/1 підтверджено, що прибудинкова територія, на якій було розташоване дерево, що впало на її машину, не перебуває на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації. Позивачка [PERSON] вважає, що оскільки дерево, що впало на належний їй автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста , а дані про те , що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, відсутні, тому саме на Запорізьку міську раду слід покласти обов`язок з відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди. Позивачка зазначає, що дерево впало на її машину через хвилину після того, як вона зупинила транспортний засіб з метою вивантаження речей. Це відбулося в денний час доби, в сонячну та безвітряну погоду, біля дитячого майданчика. Фактично, крім того, що було пошкоджено її транспортний засіб, була пряма загроза її життю та здоров`ю. Вона почала страждати на безсоння, нервувати, і до теперішнього часу відчуває страх знаходження на прибудинковій території та боїться, що вказана подія може трапитися знов. Через зазначене, вона пережила стрес, вимушена була змінити уклад життя, прикладати зусиль для організації свого життя. Зокрема, в цей час її неповнолітню дитину, [PERSON] , поклали до лікарні, і їй доводилося витрачати значний час на його щоденне відвідування, оскільки вона їздила в міському транспорті, що не виключало можливості протягом дії карантину, захворіти. Також, вона була позбавлена можливості відвідувати її батьків , які мешкають в Донецькій області і хворіють на тяжкі хвороби. Їй доводилося вживати додаткових заходів для захисту її порушених прав, на що витрачався значний час та зусилля. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює в 50 000,00 гривень На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь вартість відновлювального ремонту автомобіля Тойота Ярис, реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 135 193,40 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень, витрати на проведення експертизи 4707,07 гривень, понесені судові витрати на сплату судового збору та правову допомогу. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2020 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Відповідач скористався своїм правом та надав відзив на позов, в якому заперечував відносно задоволення даного позову, пославшись на те, що Запорізька міська рада не є належним відповідачем по справі, а також вважає, що заявлені позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 р., занесеної до протоколу судового засідання, було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про його заміну та залучення в якості співвідповідачів по справі ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» та ТОВ «Універсалбуд Запоріжжя», оскільки відповідно до положень ст. 52 ЦПК України, з таким клопотанням має право звернутись лише позивач по справі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала їх задоволенні. Представниця відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позову. Заслухавши пояснення позивачки, представниці відповідача, дослідив матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлені наступні обставини та правовідносини. 01 вересня 2020 року близько о 16-00 годині на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , впало дерево на транспортний засіб Toyota Yaris, державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є позивач по справі, внаслідок чого даному транспортному засобу спричинені механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 135 193,40 гривень. Дані обставини підтверджуються: рапортом працівника поліції від 01.09.2020 р. про надходження до відділу поліції на номер 102 заяви [PERSON] про падіння дерева на її автомобіль за вищевказаною адресою, протоколом огляду місця події від 01.09.2020 р., складеного працівниками поліції під час перевірки вищезазначеною заяви [PERSON] та фототаблицею до нього, протоколом прийнятої заяви гр. [PERSON] про кримінальне правопорушення чи іншу подію від 02.09.2020 р. та письмовими поясненнями до неї, рапортами та повідомленнями працівників поліції про встановлені обставини за результатами перевірки [PERSON] , відповідно до яких будь-які ознаки кримінального правопорушення у вищезазначених обставинах щодо падіння дерева на автомобіль [PERSON] відсутні, а вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, висновкомексперта № 1292-20 від 30.09.2020 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 10-24, 41-57). Позивачкою понесені витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 4707,07 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.9). Земельна ділянка при домової території багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності, її власником є територіальна громада в особі Запорізької міської ради, що вбачається з копії наданої до позову роздруківки з Публічної кадастрової карти України ( https://map.land.gov.ua/) (а.с. 30). З Листа Департаменту з управління ЖКГ Запорізької міської ради від 28.09.2020 року № Ж-4034/1 на заяву позивачки (а.с. 37-38), вбачається, що в Запорізькій міській раді відсутні відомості про наявність чи відсутність балансоутримувача багатоквартирного будинку та прибудинкової території, на якій було розташоване дерево, що впало на автомобіль позивачки. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. У пункті 1 частини другої статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Пунктом 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо. Згідно з частиною сьомою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях. Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень. Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві. З матеріалів справи встановлено, що дерево, внаслідок падіння якого на автомобіль позивачки, спричинило їй матеріальні збитки, росло на території територіальної громади м. Запоріжжя, при цьому до відання відповідача належить обов`язок щодо організації благоустрою та контроль за станом зелених насаджень на території м. Запоріжжя. Відповідач у відзиві на позов послався, що він не є належним відповідачем по справі, зазначивши в своїх клопотаннях про заміну відповідача, що балансоутримувачем прибудинкової території біля [ADDRESS] , було до 01.08.2020 р. ТОВ «Керуюча компанія «Мрія», після 01.08.2020 р. - ТОВ «Універсалбуд Запоріжжя», при цьому суду у встановлені законодавством строки відповідачем не надані належні докази на підтвердження заявленої відповідачем обставини. Враховуючи, що відповідачем не надані належним чином підтверджені дані, що вищезазначене дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку будь-якої іншої організації (балансоутримувача), при цьому організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, тому суд приходить до висновку, що обов`язок по відшкодуванню спричиненої позивачу матеріальної шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 135 193,40 гривень та витрати на проведення експертизи 4707,07 гривень слід покласти на відповідача. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд враховує наступне. Пунктом 3 частини 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завдано внаслідок порушення її прав, в тому й числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", визначено що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд враховує зазначені положення, а також те, що сам факт падіння дерева на автомобіль позивачки, з якого вона тільки вийшла, є сильним стресом для людини. При цьому суд погоджується з доводами позивачки, які підтверджені відповідним доказами, що внаслідок пошкодження її автомобіля при вищезазначених обставинах, був порушений звичайний уклад її життя, оскільки вона мала докладати додаткові зусилля та втрачати свій час, щоб відвідувати сина, який лежав в лікарні, була позбавлена можливості навідати своїх батьків, які мешкають в іншій області та мають певні захворювання, була вимушена витрачати час та кошти на відновлення порушених її майнових прав. Дані обставини спричиняли їй душевні страждання. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, про доведеність вини відповідача у спричиненні позивачеві моральної шкоди, що відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, є підставою для її стягнення з відповідача на користь позивачки. При цьому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає моральну шкоду в розмірі 15000 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Даний розмір суд вважає співмірним із завданими позивачу моральними збиткам. З огляду на вищезазначене, заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд приходить до наступного висновку. Заявлені позивачем вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження цієї позовної вимоги. З урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial