Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] , 1958 року народження, [PERSON] , 1989 року народження, та його неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим [ADDRESS] , судові витрати по справі покласти на неї. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою. Відповідачі по справі хоч і зареєстровані у належному їй житловому будинку, проте фактично там не проживають з 2016 року і по теперішній час, що підтверджується відповідним актом обстеження житлово-побутових умов. Вона не зверталася до них з проханням добровільно виписатися з належного їй будинку, оскільки вони не підтримують з нею будь-яких відносин. У її будинку вони не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в будинку немає. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 405 ЦК України просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, що вважає належним способом захисту її порушених прав. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Костіва Р.Я. надійшов відзив на позов, у якому останній просить у задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про втрату користування житлом відмовити. Його позиція мотивована таким. У своїй позовній заяві [PERSON] , крім того що [PERSON] та його троє неповнолітніх дітей не є членами сім`ї позивачки, не наводить жодних підстав визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. [PERSON] після того як його та трьох малолітніх дітей покинула дружина [PERSON] (на даний час місце проживання якої невідоме), у зв`язку з важкими сімейними обставинами, змушений був разом з дітьми переїхати на тимчасове проживання до своїх батьків у с. Ямниця Тисменицького району. Упродовж 2017-2020 років він неодноразово намагався повернутися на проживання у с. Мислівка, однак позивачка постійно чинила перешкоди у користуванні житловим приміщенням. [PERSON] на праві власності не має жодного приміщення. Разом з трьома неповнолітніми дітьми проживає в будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому тільки 7/16 частин належало його покійному батькові. Крім того, Долинським відділенням поліції Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області за заявою [PERSON] 11 грудня 2017 року відкрито кримінальне провадження № 12017090160000761 за ч. 1 ст. 190 КК України, яке 10.07.2020 перекваліфіковане на ч. 2 ст. 190 КК України по факту заволодіння [PERSON] шляхом обману і зловживання довірою [PERSON] земельними ділянками площею 1,13 га та 0,25 га, які розташовані у с. Мислівка Долинського району. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що [PERSON] , діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви, з метою заволодіння шахрайським шляхом приватним майном [PERSON] упродовж 2016 - 2017 років, скориставшись безпораднім станом останньої, її неписьменністю та неграмотністю, достовірно знаючи, що особисті документи [PERSON] та оригінали документів, що засвідчують право власності на будинковолодіння та дві земельні ділянки, які розташовані в урочищі [ADDRESS], знаходяться на зберіганні у [PERSON] , незаконно, шахрайським шляхом виготовила паспорт громадянина України на прізвище [PERSON] та нові технічні документи на дві земельні ділянки і свідоцтва на право власності на них. Крім цього, [PERSON] , діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння вищевказаним майном [PERSON] , використовуючи перестарілий стан останньої, її неписьменність та неграмотність, шляхом обману та зловживання довірою, оформила у Шевченківській сільській раді Долинського району 29.03.2016 заповіт [PERSON] про спадкування усього її майна на користь позивачки, який був посвідчений секретарем виконкому Шевченківської сільської ради Рудевич О.М. Не дивлячись на наявність вищевказаного заповіту, через місяць 13.05.2016 приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Депутат О.З. засвідчено ще один заповіт [PERSON] про спадкування усього її майна на користь позивачки, який послужив підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння та дві земельні ділянки, які розташовані в урочищі [ADDRESS]. На даний час у вказаному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування щодо дій [PERSON] по оформленню документів на право власності на земельні ділянки площею 1,13 га та 0,25 га і житловий будинок, які розташовані в [ADDRESS]. Як вбачається з відповіді на відзив, представник позивачки - адвокат Бульба В.М. вказує на те, що його довірителька на законних підставах є власником домоволодіння в урочищі [ADDRESS] та двох земельних ділянок. Однак з моменту успадкування цього майна вона не може у повній мірі ним користуватися через відповідачів. У 2016 році [PERSON] переїхав на постійне місце проживання у с. Ямниця Тисминецького району, де проживає по даний час. Його троє неповнолітніх дітей навчаються в Ямницькому ліцеї. [PERSON] та його діти мають постійне місце проживання, а саме житловий будинок, який залишився після смерті його батька. Перешкод у користуванні житлом відповідачам його довірителька не чинила, доказів такого не надано. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] - адвокат Костів Р.Я. вказав, що представник позивача адвокат Бульба В.М. зазначає, що [PERSON] та троє його неповнолітніх дітей мають постійне місце проживання - житловий будинок у с. Ямниця, який залишився після смерті батька, що не відповідає дійсності. Згідно з постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.11.2020 за [PERSON] , батьком [PERSON] , визнано право власності тільки на 7/16 частини будинковолодіння [ADDRESS] . Крім цього, за вказаною адресою зареєстровані та постійно проживають мати [PERSON] та сестра [PERSON] разом зі своїм сином. Переїзд [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми на тимчасове проживання у с. Ямниця до батьків був вимушеним, у зв`язку з тим, що мати дітей покинула сім`ю. У с. Мислівка відсутня школа та робота, що є поважною причиною тимчасового непроживання за місцем реєстрації. Малолітні діти не можуть самостійно обирати місце свого проживання, тому факт їх непроживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. На підставі викладеного у задоволенні позову просить відмовити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, вказавши, що їй належить на праві власності житловий будинок в урочищі [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті бабці [PERSON] . [PERSON] є її двоюрідним братом, [PERSON] - вуйком. Останній більше 30 років не проживає в її будинку, на майно не претендує і не заперечує проти того, щоб його зняли з реєстрації у судовому порядку, з якої він не знімався, оскільки отримував гірські. Щодо [PERSON] , то вони дійсно проживали у домоволодінні у с. Мислівка. Однак, після того як дружина [PERSON] у 2016 році покинула його з трьома дітьми, він переїхав проживати до своїх батьків у с. Ямниця. У будинку залишилась сама баба, яка була неходяча. Вона забрала її до себе, доглядала її, займалася оформленням її документів для отримання пенсії. Останні дні свого життя баба провела у своєму будинку, де за нею доглядала сусідка. [PERSON] у с. Мислівка не приїжджав, до баби не навідувався, тільки був на її похороні. Ніяких перешкод у користуванні житлом йому не чинилося, а зачинені двері у будинку зумовлені тим, що у ньому ніхто на даний час не проживає. Оскільки відповідачі не є членами її сім`ї, з 2016 року не проживають у її будинку, однак не знялися з реєстрації з нього, через що вона не може у повній мірі розпоряджатися майном, тому просить визнати їх такими, що втратили право на користування житлом. При цьому, права дітей не порушуються. [PERSON] добровільно без будь-якого тиску змінив місце проживання проживання дітей. Вони проживають у родичів, де для них створені всі належні умови. Представник позивачки - адвокат Бульба В.М. підтримав вимоги своєї довірительки, вказавши, що наявні всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у житловому будинку, яке на праві власності належить [PERSON] . Наявність кримінального провадження, по якому вже тривалий час проводиться досудове розслідування, та в якому не встановлено неправомріності дій його довірительки, не може бути перешкодою для вирішення даної справи. Права дітей також не будуть порушені, оскільки фактично діти проживають в іншому населеному пункті, де для них створені належні умови, і таке місце для них добровільно визначив їх батько. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , який є законним представником малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судовому засіданні підтримав поданий відзив, заперечення, просив у задоволенні позову, заявленого до нього нього та його дітей відмовити, стягнути з позивачки понесені ним витрати на правову допомогу. Зауважив, що до 2016 року він з сім`єю (бабцею, дружиною та трьома дітьми) проживав в урочищі [ADDRESS]. Оскільки в селі роботи не було, а потрібно було годувати та забезпечувати сім`ю, він знайшов роботу у с. Ямниця, де працевлаштувався офіційно та працював позмінно. На роботу доїжджав, однак у його відсутності за дітьми доглядала дружина та бабця. У 2016 році, без будь-якого попередження, коли він був на роботі, його дружина покинула сім`ю, у тому числі дітей на перестарілу бабцю, поїхавши в невідомому напрямку. Він залишився з маленькими дітьми на руках. Старшому сину було 2,5 роки, молодшим двійнятам - по 1,5 роки. Його бабця була лежачою, тому не могла доглядати за дітьми, коли він був на роботі. У с. Мислівка садка не було. Роботу, яку він мав в іншому районі, покинути не міг, щоб не позбавити дітей засобів до існування. Його батьки також не могли переїхати у с. Мислівка. У зв`язку з вказаними обставинами, він змушений був з дітьми переїхати до своїх батьків, які допомагали йому у догляді за ними. Однак, його батько помер, а будинок, в якому він з дітьми проживає, успадкували його сестра та брат батька, між якими існує спір щодо часток у цьому будинку, через що склалися неприязні відносини. Тобто будинок, у якому він з дітьми проживає не належить ні йому, ні його дітям. Він з дітьми живе у ньому без реєстрації, оскільки розмір житлової площі, який припадає на сестру з її сім`єю, та маму, яка в цьому будинку зареєстрована, незначний і не дає можливості там зареєструватися ще їм. Він по сьогоднішій день будинок бабусі вважає своїм житлом, часто приїждає у с. Мислівка, має намір там проживати, привозити на оздоровлення своїх дітей, однак позбавлений такої можливості, оскільки доступу до нього немає, через що неодноразово звертався у поліцію. У цьому будинку в с. Мислівка він проживає з дитинства, виготовляв документи на нього, проводив ремонт, а змушений був тимчасово поїхати з нього заради малих дітей, щоб забезпечити їм необхідний догляд. При цьому він залишив у будинку як свої речі, так і придбане ним майно. Саме йому бабця заповіла цей будинок, по можливості він навідувався у с. Мислівка, тому, коли йому стало відомо, що житловий будинок у спадок отримала позивачка на підставі заповіту, то звернувся у поліцію, де порушилии кримінальне провадження по факту заволодіння майном шахрайським шляхом. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Костів Р.Я. додатково вказав, що вирішення даного спору має велике значення для його довірителя, оскільки стосується трьох його малолітніх дітей, яких він виховує сам без матері. [PERSON] з народження законно проживав у будинку бабці, згодом там були прописані його діти. Залишившись на руках з трьома маленькими дітьми та маючи роботу у іншому районі, його довіритель в силу обставин змушений був переїхати до своїх батьків. Будинок, у якому він зараз проживає з дітьми, поділений між багатьма спадкоємцями. [PERSON] іншого житла не має, як і не має іншого місця, де б міг зареєструвати своїх дітей. У с. Мислівка він з дітьми зареєстрований на законних підставах. Підстав для втрати ним та його дітьми права на житло не має. Залишення дітей без визначеного місце проживання буде порушенням їх законних прав. У задоволенні позову до його довірителя та його неповнолітніх дітей просив відмовити. Відповідачі [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , які є малолітніми, у судове засідання не з`явилися, від них участь у розгляді справи брав їхній законний представник - батько [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом надсилання рекомендованих поштових відправлень за місцем фактичного проживання, про що свідчать розписки (а.с. 45, 76, 92, 107, 130). Відзиву на позов не подавав, будь-яких клопотань не заявляв. Представник Вигодської селищної ради, органу опіки та піклування, який залучено до участі у справі для дачі висновку на виконання своїх повноважень, у судове засідання не з`явився, подав відповідний висновок, який є додатком до рішення виконавчого комітету Вигодської селищної ради № 30 від 25.02.2021, в якому визначено, що виселення малолітніх дітей [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., не відповідає інтересам дітей. Просив проводити розгляд справи без його участі, висновок підтримав у повному обсязі, про що подав відповідну заяву. Спір між сторонами не вирішений. Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду: ухвалою суду від 04.12.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Залучено орган опіки та піклування Долинської РДА для дачі висновку на виконання своїх повноважень щодо дітей. Ухвалою суду від 15.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Постановлено допитати свідків [PERSON] , [PERSON] . Органу опіки та піклування Долинської РДА надати висновок на виконання своїх повноважень щодо можливості (доцільності) виселення неповнолітніх дітей. 10 лютого 2021 року від Вигодської селищної ради (Долинська РДА реорганізована) на електронну адресу суду поступив лист про те, що комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вигодської селищної ради вважає виселення неповнолітніх [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, таким, що не відповідає інтересам дітей. Відповідний висновок буде затверджений на черговому засіданні виконавчого комітету селищної ради. Оригінал листа надійшов до суду 16.02.2021. 10 лютого 2021 року поступив відзив на позов, у якому представник відповідача [PERSON] - адвокат Костів Р.Я. просив поновити строк для подання відзиву, зупинити провадження, після відновлення провадження відмовити у задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вирішити питання про стягненн судових витрат. Клопотання про зупинення провадження до справі долучене окремим документом. 17 березня 2021 року поступив висновок щодо можливості (доцільності) виселення малолітніх дітей [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., у якому виконавчий комітет Вигодської селищної ради вважає виселення вказаних дітей таким, що не відповідає їхнім інтересам. До висновку долучені акти обстеження умов проживання від 28.01.2021 та акт обстеження житлово-комунальних умов проживання від 04.02.2021. 02 березня 2021 року та 31 березня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Костіва Р.Я. поступило клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з епідеміологічною ситуацією. Ухвалою суду від 31.03.2021 визнано поважними причини просупку строку на подання відповідачем [PERSON] відзиву на позов та поновлено його, відзив долучено до матеріалів справи. 12 травня 2021 року від представника позивачки - адвоката Бульби В.М. поступили заперечення на відзив, які протокольною ухвалою суду цього ж дня долучено до матеріалів справи після поновлення пропущеного строку та визнання причин пропуску поважними. Ухвалою суду від 12.05.2021 відмовлено у зупиненні провадження у справі. 09 вересня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Костіва Р.Я. поступило заперечення на відповідь на відзив, з долученими до нього доказами, а також клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 09.06.2021 до матеріалів справи долучено заперечення на відповідь на відзив. Задоволено клопотання про виклик свідків. 05 серпня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Костіва Р.Я. поступило клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням за межами України. 13 вересня 2021 року протокольною ухвалою суду поновлено строк для подання клопотання про допит свідка [PERSON] , яке задоволено, прийнято відмову від допиту свідка [PERSON] 21 жовтня 2021 року прийнято відмову від допиту свідка [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Костівим Р.Я. повідомлено, що докази про понесення витрат на правову допомогу буде надано суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. За клопотанням сторін у судовому засіданні оголошено переву для підготовки до судових дебатів. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтв про право на спадщину, на що вказують витяги № 54953901, 54953986, 54954129 всі від 31.01.2019 (а.с. 16, 17, 18). Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.2019 свідчать про те, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є її внучка [PERSON] . Спадщина, на яку видані свідоцтва складається з: житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] (належало спадкодавцю на підставі рішення Долинського районного суду від 22.05.2006); земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, площею 1,1300 га, що знаходиться в урочищі Йозифсталь в с. Мислівка Долинського району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2622087602:02:001:0110, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, в [ADDRESS] , кадастровий номер 2622087602:02:001:0109 (належали спадкодавцю на праві власності) (а.с. 13, 14, 15). Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 154768501, 154766518, 154770154 всі від 01.02.2019 підтверджують за [PERSON] реєстрацію права приватної власності на вищевказане нерухоме майно (а.с. 19, 20, 21). З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 28 березня 2018 року на ім`я [PERSON] , вбачається, що домоволодіння за вказаною адресою складається з житлового будинку, літньої кухні, шопи, шопи, стайні, стодоли, навісу, вбиральні, криниці, воріт, огорожі (а.с. 9-12). Як вбачається з довідки № 1458 від 20.09.2019, бабуся [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована у житловому будинку у [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті були зареєстровані син [PERSON] , 1958 р.н., онук [PERSON] , 1989 р.н., правнуки: [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. (а.с. 22). Відповідно до акта від 22.11.2020, складеного депутатом Шевченківської сільської ради Язвінського В.І., жителів с. Мислівка: [PERSON] , [PERSON] , у житловому будинку у [ADDRESS] , що належить жительці с. Шевченкове [PERSON] , 1978 р.н., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за вищевказаною адресою, не проживають з 16.03.2016 (а.с. 23). Акт обстеження житлово-побутових умов проживання № 337 від 04.02.2021, складений комісією у складі завідувача сектору у справах дітей, спеціаліста сектору у справах дітей, депутата Вигодської селищної ради, вказує на те, що у будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , 1989 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] , 1958 р.н. На час перевірки встановлено, що у будинку за даною адресою ніхто не проживає. Висновок комісії: 04.02.2021 при виїзді за вказаною вище адресою не встановлено факту проживання [PERSON] та його малолітніх дітей. Вхідні двері зачинені ззовні навісним металевим замком. Зі слів сусіда, який придбав сусідній будинок пів року тому, в обстежуваний будинок ніхто не приїжджає, інколи навідується власниця майна. Малолітніх дітей з батьком протягом цього терміну він не бачив (а.с. 83). Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.12.2012, [NUMBER] від 11.12.2012, [NUMBER] від 01.10.2014, відповідно [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 27, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 28, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 19. Їхніми батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 56, 57, 58). Рішенням Долинського районного суду від 10.10.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком [PERSON] (а.с. 59). Згідно довідки про склад сім`ї № 184, до складу сім`ї, що проживають по [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Останні четверо осіб проживають без реєстрації (а.с. 120). Як вбачається з повідомлень виконавчого комітету Ямницької сільської ради № 1770 від 26.12.2019, № 48 від 15.11.2021, згідно погосподарської книги Ямницької сільської ради № 4 у [ADDRESS] проживають [PERSON] , 1958 р.н., [PERSON] 1968 р.н., [PERSON] , 1968 р.н., [PERSON] . Власником будинку є [PERSON] , який помер [INFO] . Житлова площа будинку становить 59,0 кв.м, загальна площа 147,4 кв.м. На даний час спадкові права на будинок не оформлені. [PERSON] ,1989 р.н., та троє його неповнолітніх дітей в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області не зареєстровані. Діти [PERSON] , [PERSON] навчаються в Ямницькому ліцеї Ямницької сільської ради. [PERSON] навчається у дошкільному підрозділі Ямницького ліцею Ямницької сільської ради (а.с. 26, 93). Акт обстеження умов проживання від 28.01.2021, складений соціальним працівником у справах сім`ї, дітей та молоді Ямницької с/ради [PERSON] , радника голови [PERSON] на підставі звернення Вигодської селищної ради з метою підготовки висновку, свідчить про те, що за адресою [ADDRESS] проживають та мають постійне місце реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , 1989 р.н., та його малолітні діти [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., проживають, але не зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 82). Відповідно до повідомлення Вигодської селищної ради за № 331/10-06 від 09.02.2021 та рішення виконавчого комітету Вигодської селищної ради № 30 «Про надання висновку щодо можливості (доцільності) виселення малолітніх дітей» від 25.02.2021, яким затверджено висновок щодо можливості (доцільності) виселення малолітніх дітей, виселення [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н, є таким, що не відповідає інтересам дітей (а.с. 68, 78-81). Згідно з постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.11.2020 (а.с. 110-119), за батьком відповідача [PERSON] . [PERSON] , 1958 р.н., визнано право власності на 7/16 частин будинковолодіння по [ADDRESS] . Іншими співласниками даного будинковолодіння є його брат та сестра: [PERSON] - 2/16 частини, [PERSON] - 7/16. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] помер на наступний тиджень після ухвалення постанови. Його частка оформлена на [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у лютому 2016 року забирала дітей свого барата [PERSON] з с. Мислівка, після того як їх покинула їхня мати. У с. Мислівка на той час у її брата не було ні роботи, ні умов для проживання дітей. [PERSON] працював у с. Ямниця на роботі з позмінним графіком. Дітей треба було забезпечувати усім необхідним, тому він не міг покинути роботу. Йому на той час не могли допомогти у с. Мислівка ні вона, ні їхні батьки. У будинку, в якому вони зараз усі проживають, їй належить тільки 7/16 часток, решта належить іншому брату та сестрі батька, з якими у них існує спір з приводу цієї хати. Всі вони не можуть поміститись у належній їй частці будинку, тому [PERSON] з дітьми фактично займає частку будинку їх дядька без його згоди та законних підстав на те, а, враховуючи їхні відносини через спір за цей будинок, останній в будь-який момент може їх прогнати. Щоб зареєструвати у вказаному домоволодінні брата з його малолітніми дітьми потрібно погоджувати з усіма співвласниками, однак з такими у них є спір щодо майна, а її частка є незначною,та з врахуванням площі туди не можна зареєструвати ще 4 осіб. Її брат на будинок у с. Ямниця не претендує, оскільки ще за життя батька було погоджено, що він залишаться у батьківському будинку їх матері в с. Мислівка. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що неодноразово приїжджали у м. Мислівка з [PERSON] . Їздили по гриби. Минулого року у вересні та жовтні вони також приїжджали у с. Мислівка, [PERSON] заходив на подвір`я одного з домоволодінь, однак у сам житловий будинок потрапити не міг. Вони залишались в автомобілі, тому не оглядали як виглядає цей будинок. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він час від часу підвозив бабу позивачки. Вона все жалілася, що у неї забирають пенсію, що її хочуть віддати у дім перестарілих. Вона вказувала, що все майно передасть [PERSON] (так вони кликали позивачку). Він неодноразово підвозив їх у с. Мислівка, однак жодного разу не бачив біля будинку відповідача та його дітей. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу права на користування житлом, що належить на праві власності позивачці. Оцінка суду: заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, оцінивши покази свідків, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.01.2019 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 154766518 від 01.02.2019. Згідно з вищеописаними довідками сільської ради, актами обстежень, у її житловому будинку зареєстровані відповідачі, але не проживають у ньому з 2016 року, тому позивачка просить визнати їх такими, що втратили право на коритсування житлом, посилаючитсь на ст. 405 ЦК України. Вказаною нормою передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивачки, не відносяться вони і до кола осіб, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, що підтвердила і сама [PERSON] , тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України, яка регулюює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, передбачають положення ст. 383, 391 ЦК України, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права, на переконання суду, визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-якого порушення свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказане відповідає позиції Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 125/2625/17 (провадження № 61-4819св19). Отже, позивачка на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації у житловому будинку [PERSON] не проживає без поважних причин більше 30 років, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, не має у ньому особистих речей, його реєстрація перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися та користуватися на власний розсуд належним їй нерухомим майном. Дані обставини відповідачем не спростовані, доказів поважності непроживання в будинку чи наявності іншої домовленості між ним і власником не представлено. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити та визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . При вирішенні вимог позивачки, заявлених до відповідачів [PERSON] та його неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє [PERSON] , суд враховує таке. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується рішенням суду від 10.10.2016, неповнолітні діти [PERSON] 2012 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, залишені на проживання з батьком [PERSON] . Відповідач з дітьми проживав та зареєстрований у житловому будинку, право власності на який набула позивачка, однак з часу, відколи його покинула дружина, переїхав з малолітніми дітьми до своїх батьків та сестри, чого не заперечили сторони. Як вказав відповідач [PERSON] , його переїзд зумовлений складними сімейними обставинами. У 2016 році його з маленькими дітьми покинула дружина. На той час старшим синам - двойнятам було по 2,5 роки, молодшому - 1,5 роки. У с. Мислівка вони проживали з його лежачою бабусею, яка не мала можливості доглядати дітей. Оскільки він на той час працював у іншому районі, забезпечити догляд дітей у с. Мислівка він не мав змоги, тому змушений був переїхати до своїх батьків. Таким чином, він зміг забезпечити своїх синів як матерілально, так і доглядом з боку його родичів. Вказані обставини у судовому засіданні підтвердила і свідок [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] і надалі вважає домоволодіння в урочищі [ADDRESS] своїм місцем проживання та місцем проживання своїх дітей, там він виріс, неодноразово приїжджав після смерті баби. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили факт приїзду з [PERSON] у с. Мислівка, де він неодноразово ходив по подвір`ю домоволодіння, вважаючи його своїм. Натомість до заперечень сторони позивачки про те, що оскільки вказані свідки не могли точно описати будинок, до якого приїжджали вони з [PERSON] , тому їх покази не можна брати до уваги, суд ставиться критично, оскільки відсутність ідентифікуючих ознак житлового будинку не спростовує їх показань про те, що [PERSON] , приїжджаючи у с. Мислівка, повертав до будинку, який вважав своїм місцем проживання. Більше того, покази вказаних свідків підтверджують те, що [PERSON] не заходив у житловий будинок, як і не запрошував їх, оскільки такий був зачинений, та спростовують твердження позивачки про те, що він чинить їй перешкоди у користуваннї її приватною власністю. Покази ж свідка [PERSON] вказують на обставини складення заповіту бабою відповідачки та яким чином остання отримала у власність домоволодіння у с. Мислівка. Натомість вони не несуть жодного доказового навантаження щодо обставин непроживання у житловому будинку відповідача [PERSON] та його неповнолітніх дітей, чинення перешкод у користуванні майном чи підстав втрати користування житлом. Посиланням сторони відповідача [PERSON] на порушення кримінального провадження щодо шахрайського заволодіння майном (а.с. 54, 55), як на підставність заперечеть проти задоволення позову про втрату права користування житлом, суд не дає оцінку, оскільки досудове розслідування триває, його обставини не є предметом дослідження у даній справі та не впливають на спірні правовідносини, а в разі встановлення нових істотних обставин для даної справи можуть бути взяті судом до уваги при перегляді даної справи за нововиявленими обставинами. Повертаючись до вирішення спірних правовідносин щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). Не можна вважати не поважною причину непроживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19). Позбавлення малолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише при наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування. Натомість, як вбачається з висновку Вигодської селищної ради за № 331/10-06 від 09.02.2021 та рішення виконавчого комітету Вигодської селищної ради № 30 «Про надання висновку щодо можливості (доцільності) виселення малолітніх дітей» від 25.02.2021, яким затверджено висновок щодо можливості (доцільності) виселення малолітніх дітей, виселення [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н, є таким, що не відповідає інтересам дітей (а.с. 68, 78-81). Втручання у право на повагу до житла має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домінантним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56). Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Отже, при вирішенні справи про визнання особи такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] у силу тяжких життєвих обставин, будучи з малолітніми дітьми на руках змушений був покинути місце свого проживання та реєстрації. Зумовлено це з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей. На даний час він не має у власності особистого житла, як і не забезпечені таким його малолітні діти. Проживають вони у домоволодінні, незначна частка якого належить його рідній сестрі, яка по площі та кількості проживаючих у ній осіб, не дозволяє йому у ньому зареєструватися, як і зареєструвати його малолітніх дітей. Більше того, зі змісту постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 12.11.2020 (а.с. 110-119) вбачається, що з приводу домоволодіння, у якому на даний час проживає [PERSON] з дітьми, триває спір між його співвласниками, без згоди яких також неможливо зареєструвати відповідачів. Крім того, вказане домоволодіння відповідач не вважає своїм житлом, проте в силу малолітнього віку дітей (один ще у дошкільному закладі, а двоє навчаються у початкових класах) немає можливості повернутися у будинковолодіння в с. Мислівка, де вони фактично зареєстровані. Тому, враховуючи те, що у всіх діях щодо дітей, до досягнення ними повноліття, незалежно від того, ким вони здійснюються, має бути забезпечено якнайкраще врахування їхніх інтересів, зважаючи на те, що неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , місце проживання яких за рішенням суду визначено з батьком [PERSON] , не можуть самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт їхнього непроживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення їх права користування ним, маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, діти можуть реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку не мають достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання, а позбавлення дітей права користування житлом за вищевстановлених обставин не відповідатиме інтересам дітей, суд приходить до висновку, що їх тимчасове проживання разом із своїм батьком не за адресою реєстрації, не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що неповнолітні були вселені у спірний будинок як члени сім`ї власника і добровільно не втрачали зв`язку з будинком позивачки, їх непроживання зумовлене об`єктивними життєвими обставинами, що у даній справі підтверджує поважність причин непроживання дітей у спірному будинку, враховуючи те, що діти залишені за рішенням суду на проживанні з батьком [PERSON] , право на проживання якого взаємопов`язане та від якого залежить право на проживання неповнолітніх дітей, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє [PERSON] , про втрату права на користування житлом. Щодо понесених стронами судових витрат, суд зазначає таке: статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що представник відповідача заявив про те, що розмір судових витрат та їх документальне підтвердження ними буде надано після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення, а також строк для подання сторонами доказів щодо розміру понесених таких витрат. На підставі викладеного, ст. 3, 16 Конвенції ООН про права дитини, ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4, 13, 81 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ст. 7 СК України, ст. 29, 317, 319, 383, 391 ЦК України, Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial