Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, при виконання трудових обов`язків у відповідача у розмірі 200 000,00 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 19 лютого 2020 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. 19 лютого 2020 року надійшло клопотання від представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також надання для огляду та ознайомлення оригіналів документів, що мають значення для правильного вирішення спору по суті, визнати явку позивача [PERSON] в судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року в задоволенні клопотань представника відповідача року відмовлено. Згідно\~ст. 279 ЦПК України\~суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач [PERSON] з 17.07.1972 року по 02.03.1993 року перебував в трудових відносинах з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки. 02.03.1993 року [PERSON] звільнився з підприємства в зв`язку з виходом на пенсію. Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 22.01.1996 року, [PERSON] підпадав на протязі 20 років під дію пилу, що перевищувала майже в 10 разів за допустиму норму. Так в Акті… зазначено, що на робочому місці було пилу 19.3мг\\м3 при нормі 2.0мг\\м3, також було перевищений шум. Акт розслідування проводив відповідач. Згідно з висновком МСЕК від 01.02.1996 року серія № 198 позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково. Згідно з висновком МСЕК серії 12 ААА №054739 від 02.07.2019 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, 3 група інвалідності. Згідно виписних епікризів [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із виробничою травмою. У відповідності до ст.ст.15,16 ЦК\~кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників по відношенню до результатів виробничої діяльності підприємства, повної відповідальності власника за створення безпечних і нешкідливих умов праці. Згідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 17.07.1972 року по 02.03.1993 року [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 01.02.1996 року йому вперше було встановлено втрату 20% професійної працездатності безстроково у зв`язку з професійним захворюванням. Висновком МСЕК від 02.07.2019 року [PERSON] встановлено втрату 65% професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням безстроково та третю групу інвалідності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з утратою професійної працездатності первинно виникло у позивача у 1996 році. Згідно положень\~ст. 12 Закону України «Про охорону праці»(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зст.440-1\~ЦК УРСР\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. У відповідності до роз`яснень викладених у п.3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із нещасним випадком на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, який призвів до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, встановлення групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно дост.3\~Закону України «Про оплату праці»\~мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст.\~3\~і\~8 Конституції України\~дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України\~повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У відповідності до роз`яснень викладених у п.9 \~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із відповідними змінами) у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у [PERSON] стійкої втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, яка була первинно встановлена у розмірі 20% та в подальшому збільшена до 65 %, 3 група інвалідності; глибину фізичних та моральних страждань позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Кривбасзалізрудком», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 90000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 900,00 грн. У відповідності до\~ст. 440-1 ЦК УРСР,\~Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial