Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами, неустойки за прострочення сплати аліментів та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що на підставі постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2000р. у справі №2-2533 позивач зобов`язаний виплачувати на користь позивача аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28.04.2000р. і продовжуючи до повноліття дитини. Постановою старшого державного виконавця Черкаського районного відділу ДВС від 20.01.2021, про повернення виконавчого документа стягувану, у виконавчому провадженні № 45872734, встановлено що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. Однак, цією ж постановою встановлено, що борг відповідача зі сплати аліментів станом на 20.01.2021 становить 34 903,89грн. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Крім того, позивач вказує, що відповідно до ст. 196 СК України, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01 грудня 2014 по 30 вересня 2017 року складає 7627грн. а станом на 16 липня 2021 року становить в загальній сумі 310934,07грн. Разом з тим, оскільки.1 ст. 196 СК України визначено, що розмір пені не може бути більшим ніж 100% від суми боргу, тому просила стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 34903,89грн. Також позивач зазначає, що несвоєчасна та не в повному обсязі сплата відповідачем аліментів, завдала їй моральних страждань пов`язаних із протиправною поведінкою відповідача, що проявляється в ухиленні відповідача від виконання постанови суду про стягнення аліментів та приниженні її честі та гідності, тому посилаючись на положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду яку вона оцінює в розмірі 5000,0грн. Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився. У визначений ухвалою суду від 10.09.2021 строк відзив на позовну заяву не надав. В судове засідання призначене на 27.10.2021 відповідач не з`явився, однак надав суду письмову заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку із ознаками респіраторного захворювання та високою температурою. Разом з тим, окремо слід зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження зазначеного суду не надав. Тому суд прийшов до висновку, що неявка відповідача в судове засідання призначене на 27.10.2021 була без поважних причин. Крім того, в дане судове засідання відповідач також не з`явився, однак надав суду письмову заяву в якій просив відкласти розгляд даної справи у зв`язку із тим, що в нього наявні ознаки респіраторного захворювання та високою температури. Проте на підтвердження зазначеного відповідачем не було надано будь-яких доказів, що суд розцінює як повторну неявку в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, суд прийшов до висновку розглянути цивільну справу без участі відповідача. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2000р. у справі №2-2533 [PERSON] зобов`язаний виплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28.04.2000р. і продовжуючи до повноліття дитини. Постановою старшого державного виконавця Черкаського районного відділу ДВС від 20.01.2021, про повернення виконавчого документа стягувану, у виконавчому провадженні № 45872734, повернуто стягувану Дєньга Т.П. виконавчий лист №2-2533/2000 виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси 15.05.2000р. на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. Заборгованість на момент закінчення становить: 34 903,89грн. Наявність заборгованості відповідача зі сплати аліментів в сумі 34 903,89грн. станом на 20.01.2021 також підтверджується здійсненим старшим державним виконавцем Черкаського районного ВДВС Центрального МУ МЮ (м. Київ) Нагорнюк С.В. розрахунком заборгованості по аліментах відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК). Відповідно до положень ч.4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст.. 199 цього Кодексу - до досягнення нею двадцяти трьох років. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по аліментам підлягає до задоволення. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Так, згідно з частиною першою статті 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Зокрема, законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК. Так, в даних правовідносинах матеріалами справи підтверджено, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, що є підставою для застосування до нього відповідальності за просторочення їх сплати. Наданий позивачем розрахунок відповідає обставинам справи, відповідачем не спростований і приймається судом при визначенні розміру заборгованості. При цьому, оскільки сума пені перевищує суму заборгованості, стягненню підлягає 100% відсотків заборгованості, що відповідає змісту статті 196 СК. Таким чином надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені). В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. В ситуації, що розглядається докази про матеріальний та сімейний стан відповідача не подавались, а тому відсутні підстави для зменшення розміру неустойки відповідно до частини другої статті 196 СК. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 34903,89грн. підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Таким чином під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, закріплені в частині 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням обставин справи, суд погоджується с доводами позивача про те, що неправомірна поведінка позивача щодо несплати аліментів на утримання дитини, завдали їй моральних страждань, а тому суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди завданої позивачу [PERSON] у грошовій сумі в розмірі 500 гривень, що відповідатиме засадам розумності та справедливості. Вказану суму необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial