Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач через свого уповноваженого представника 09.02.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи і підтримуючи який, в позові зазначив, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання кредитних послуг з чим підписав заяву № б/н від 27.11.2013 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 35400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами складають між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак своїх обовязків відповідач не виконує, у звязку з чим у нього станом на 20.11.2016 року виникла заборгованість перед банком в розмірі 137485,85 грн. У звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 137485,85 грн. та судові витрати в розмірі 2062,29 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але 20.03.2017 року надав до суду клопотання в якому просив слухати справу у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явивсь про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 27.11.2013 року відповідач [PERSON] підписала заяву № б/н від 27.11.2013 року, згідно якої отримала від публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» кредит в розмірі 35400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як встановлено, ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу [PERSON]В кредит в сумі 35400,00 грн. Однак, відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання за Кредитним договором, не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Як встановлено, відповідач ухиляється від виконання зобовязання і в добровільному порядку заборгованість за договором не погашає. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 3ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. При цьому суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і привал Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителями, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед Банком. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту , також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі не виконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі за прострочення кредиту Овердрафту), оплати винагороди банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Станом на 20.11.2016 року відповідач [PERSON] має невиконані зобов'язання перед Банком, заборгованість за договором складає 35400,00 грн. з яких: заборгованість за кредитом 32630,91грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 95331,80 грн., заборгованість за пенею та комісії 2500,00 грн., штраф відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина). 6523,14 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку та відповідачем не оспорюється, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості за кредитом, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повернути банку або іншій фінансовій установі кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. Так, за змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від\~\~ відповідальності\~ за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В звязку з цим суд прийшов до переконання, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості\~ за кредитом в сумі 2431,55 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 38103,32 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню на вказану суму. Також встановлено, що вимоги в частині нарахованої неустойки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості\~ вбачається, що за порушення грошових зобовязань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи (а.с.4,5), внаслідок чого відповідача двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності. Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року. У цьому звязку у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості з пені та комісії (указані показники між собою не розмежовані) в розмірі 2500 грн., на думку суду, слід відмовити. В іншій частині вимоги банку щодо стягнення розмірів визначених сум штрафів підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме відповідач має сплатити позивачу заборгованість за кредитним договором на загальну суму 134985 грн. 85 коп., яка складається з: 32630 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом, 95331 грн. 80 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі\~ 500 гривень фіксована частина та 6523 грн. 14 коп. процентна складова. Також, позивачем до позовної заяви 17.01.2016 року була подана заява про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210500000:13:005:0027, розташованої за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Либідська, 28 та на домоволодіння загальною площею 150,80 кв.м., житловою площею 87,40 кв.м, яке розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Либідська, 28, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію здійснювати його відчудження. Заява відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, та оплачена судовим збором. Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 poкy №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до вимог п.п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту, тощо. Зважаючи, що незадоволення вимог щодо забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів позивача, а також те, що незастосування заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду або зробить його неможливим, суд приходить до висновку що дані вимоги слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати: судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial