Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідачів [PERSON] міської ради, [PERSON] Посилається на те, що 08 березня 2017 року помер її дідусь [PERSON]. За життя, а саме, 21.07.2011 року [PERSON] залишив заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом буде мати право заповів їй, [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку загальною площею 64,7 кв.м., стодолі, стайні, літньої кухні, паливну, літню кухню, погребу, колодязя, огорожі, який розташований в с.Іспас по вул.Іспаська, 25, Вижницького району Чернівецької області та земельної ділянки площею 0,4082 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки площею 0,4573 га, цільове призначення для ведення сільськогосподарського виробництва, які розташовані в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області. Крім неї, спадкоємцем по закону є [PERSON], інших спадкоємців та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Після смерті дідуся [PERSON] вона звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з відсутністю оригіналів документів на право власності на майно. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Іспас по вул.Іспаська, 25, Вижницького району Чернівецької області, та земельних ділянок площею 0,4082 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0,4573 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області та належали померлому 08.03.2017 року [PERSON] на підставі державних актів Серія ЯЗ №429732 від 12.12.2009 року та Серія ЯЗ № 429731 від 21.12.2009 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] міської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника міської ради. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований і підлягає частковому задоволенню в повному обємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08 березня 2017 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] 1-МИ №172637, виданого 09 березня 2017 року [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №44. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований с.Іспас по вул.Іспаська, 25, Вижницького району Чернівецької області; земельної ділянки площею 0,4082 га., яка розташована на території Іспаської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЗ №429732, виданого 12 грудня 2009 року на підставі розпорядження [PERSON] РДА №264 від 26.08.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010981000263; земельної ділянки площею 0,4573 га., яка розташована на території Іспаської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЗ №429731, виданого 12 грудня 2009 року на підставі розпорядження [PERSON] РДА №264 від 26.08.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010981000262. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок в с.Іспас по вул.Іспаська, 25, Вижницького району Чернівецької області, до 1991 року побудови та земельні ділянки площею 0,4573 га. та 0,4082 га., вартістю 64000,00 грн. 21.07.2011 року, [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Іспаської сільської ради [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №83, згідно якого все своє майно, яке буде належати йому на день смерті та на яке він буде мати законне право, заповів позивачці [PERSON], що підтверджується копією заповіту. Судом також встановлено, що крім позивачки [PERSON], спадкоємцем за законом є син померлого [PERSON], який подав заяву про відмову від спадщини, що підтверджується копією заяви від 29.05.2017 року, інших осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією заяви та матеріалами спадкової справи №60/2017 року. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ст.1274 ч.2 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.1275 ч.2. ч.3 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке складається із житлового будинку №25 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Іспас по вул.Іспаській, 25, Вижницького району Чернівецької області. Постановою приватного нотаріуса позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №25 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Іспас по вул.Іспаській, Вижницького району Чернівецької області, у звязку з тим, що нею не було надано належно оформлених документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане спадкове майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №392/02-31 від 11.09.2017 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - до 1991 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Іспас по вул.Іспаська, 25, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому 08.03.2017 року [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог про визнання права власності на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 0,4082 га., яка розташована на території Іспаської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер 7320582500:02:002:0116, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельної ділянки площею 0,4573 га., яка розташована на території Іспаської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер 7320582500:01:002:0963, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали померлому 08.03.2017 року [PERSON] на підставі державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЗ №429732, виданого 12 грудня 2009 року на підставі розпорядження [PERSON] РДА №264 від 26.08.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010981000263 та серія ЯЗ №429731, виданого 12 грудня 2009 року на підставі розпорядження [PERSON] РДА №264 від 26.08.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010981000262, на думку суду вказані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 08.12.2009 року), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 08.12.2009 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою, цієї статті. Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, і тільки якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Позивачкою в порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК, не надано суду належних доказів, з приводу того, що [PERSON] державною нотаріальною конторою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкові земельні ділянки, як вбачається з доданих копій державних актів земельні ділянки, зареєстровані відповідно до вимог закону, мають кадастрові номера, що свідчить про можливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки є передчасними та в їх задоволені необхідно відмовити.

Outcome: partial