Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] (далі також позивач) звернувся до суду із позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» (далі також відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором банківського вкладу у сумі 2700 грн. та втрачену вигоду у сумі 257,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 03.02.2014 р. між сторонами був укладений договір банківського вкладу №2630/67/156179 на суму 10 000 грн., строк дії якого закінчився 03.06.2014 р., проте відповідач суму банківського вкладу по закінченню вкладу позивачу не повертав, в період з 06.06.2014 р. по 20.08.2014 р. здійснював часткові виплати на загальну суму 7 300 грн., не виплативши залишок вкладу у сумі 2700 грн. Також посилаючись на те, що внаслідок своєчасної невиплати вкладу, який позивач міг розмістити в іншому банку на депозитні рахунки під 21-25% річних, вказував, що в період з 03.06.2014 по 17.11.2014 міг би отримати 257,80 грн, які просив стягнути з відповідача як втрачену вигоду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність не направляв (а.с. 19, 22). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03.02.2014 р. між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір акційного строкового банківського вкладу №2630/67/156179, за умовами якого Банк прийняв від Вкладника суму вкладу в розмірі 10 000 грн. з щомісячною виплатою процентів в розмірі 20% річних, з 24.02.2014 р. 21,1% (за умови дотримання вимог п. 6.3 статті 6 частини №2 Договору), строком на 120 днів, по 03 червня 2014 року, що підтверджується квитанцією №19/25 від 03.02.2014 року (а.с. 5-8). У відповідності до ст. 1 частини 2 цього договору - банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах дійсного договору на строк з 03.02.2014 року по 03.06.2014 року зі сплатою банком вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначений в п. 1.2.ст. 1 частини 2. Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. У відповідності до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до норм ст. 1068 ч. 3 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Аналогічні зі своїм змістом норми містяться й у Інструкції «Про порядок відкриття, використання й закриття рахунків у національній і іноземній валютах», затвердженої постановою правління Національного Банку України № 492 від 12.11.2003 року (далі - Інструкція). Пунктом 10.12 Інструкції передбачено, що після закінчення строку або настання інших певних обставин, законодавством України або договором банківського вкладу, кошти з депозитного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі наявними або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів або за заявою вкладника на інший його рахунок. Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 03.06.2014 р. останній звернувся до ПАТ «Міський комерційний банк» з вимогою про повернення вкладу №2630/67/156179 від 03.02.2014 по закінченню терміну в сумі 10 000 грн., що підтверджується реєстраційним штампом Відділення №67 ПАТ «Міський комерційний банк» за №114 від 03.06.2014 р. (а.с. 9). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Натомість відповідач свої зобов`язання за договором банківського вкладу №2630/67/156179 від 03.02.2014 р. не виконав, вимогу позивача від 03.06.2014 року про повернення зазначеної суми вкладу в розмірі 10 000 грн. проігнорував, та як вбачається з позовної заяви у період з 06.06.2014 р. по 20.08.2014 р. здійснював часткові виплати вкладу на загальну суму 7300 грн. Відтак відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України та з урахуванням ненадання відповідачем доказів, які б могли спростувати доводи позивача в цій частині, всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині наявної заборгованості ПАТ «Міський комерційний банк» перед позивачем за договором банківського вкладу №2630/67/156179 від 03.02.2014 р. в сумі 2500 грн., що до теперішнього часу залишається непогашеною. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди), то позивач посилається на те, що якби він одержав своєчасно кошти від Банку та розмістив їх в інший банк під 21-25% річних, то за період з 03.06.2014 по 17.11.2014 він міг би отримати дохід в розмірі 257,80 грн. Відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Статтями 59, 60 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є гіпотетичними, а дійсно були б ним отримані в разі розміщення неодержаних у відповідача коштів на депозитний рахунок в іншому банку під певні проценти, а тому доводи позивача з цього приводу суд оцінює як умовні припущення, які не можуть бути підставою для стягнення упущеної вигоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційо задоволеної частини позовних вимог у сумі 222 грн. 37 коп. ((2700 грн. х 243,60 грн.) / 2957,80 грн.).

Outcome: partial