Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2), який згодом уточнювала неодноразово (а.с.15, 33-34) не змінюючи при цьому, а ні предмету позову, а ні підставу позову та просить постановити рішення яким стягнути з відповідача на її користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 113097.31 гривен, 3% річних від простроченої суми в розмірі 9 042.16 гривен та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 лютого 2011 року вона, позивачка [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] 10 000 доларів США, що станом на 28.03.2014 року (останній раз уточнювала позовні вимоги) згідно курсу НБУ становить 108 502.00 гривен (з розрахунку 100 доларів США - 1085.02 гривен), строком до 25 травня 2011 року, але взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав. Саме з цих підстав позивачка вважає, що її права були порушені, за захистом яких звернулася з цим позовом до суду. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити в повному обсязі, справу розглядати в заочному порядку та надала пояснення з підстав зазначених в позові. Відповідач до суду не прибув, повідомлений тричі належним чином (а.с.14, 28, 53), причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві до суду не надав. За усною згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані позивачкою документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивачки, суд прийшов до наступного висновку за таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини у вигляді договору позики, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 25 лютого 2011 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. За вказаним договором позивачка надала, а відповідач отримав позику у розмірі 10 000.00 доларів США, без виплати відсотків. Позика надана була строком на два місяці до 25 травня 2011 року. Підтвердженням укладення даного договору, в силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, являється розписка відповідача [PERSON] надана позивачці щодо одержання ним коштів (а.с.4). За ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачці розписку про отримані кошти, яка ніким не була оскаржена (а.с.4). Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторонами за договором позики визначено строк повернення всієї суми позики 25 травня 2011 року (а.с.4). Відповідно статті 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивачка, уточнивши позовні вимоги станом на 28.03.2014 року просить стягнути заборгованість, застосувавши індекс інфляції за весь час прострочення та 3 % річних на суму заборгованості 10 000 долраів США, що за курсом НБУ станом на 28.03.2014 року становить 108 502.00 гривен, в зв'язку з чим нею здійснені відповідні розрахунки. Оскільки відповідач за вказаним договором винен позивачці 10 000 доларів США, договором не передбачено порядок повернення вказаної суми та еквівалент повернення, то суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 108 502.00 гривен, за офіційним курсом НБУ станом на час уточнення позивачкою позовних вимог 28.03.2014 року з розрахунку: 100 доларів США дорівнює 1085.02 гривен (а.с.33-34). В матеріалах справи є в наявності довідка про курс гривні до долара США встановлений НБУ станом 28.03.2014 рік (а.с.37). Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Таким чином, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, про що зазначено у статті 625 ЦК України. Частина 1 цієї статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені цієї статтею. Частина 2 цієї статті визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов'язань. Таких наслідків є декілька. По-перше, боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua). Індекси інфляції також публікуються в довіднику систем інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. По-друге, дана стаття передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені цією статтею, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Таку позицію займає і судова практика (постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19 серпня 2003 року). Позивачкою надано суду розрахунок інфляції на суму боргу 10 000 доларів США в гривневому розрахунку 108 502.00 гривен, яка дорівнює 113 097.31 гривен - сума заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто інфляція складає - 4 595.31 гривен (а.с.35). Однак суд не може погодитись з даним розрахунком. Сума заборгованості з урахування індексу інфляції (офіційний індекс інфляції, розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні). Судом здійснено розрахунок користуючись довідником системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН (роздруківка додається) починаючи з 26 травня 2011 року, тобто з наступного дня, після закінчення строку повернення боргу і по 28 березня 2014 року включно, та розмір інфляції складає 2 586.63 гривні (а.с.55). Сума боргу з урахуванням трьох відсотків річних відповідно до розрахунку позивачки складає 9 042.16 гривен (а.с.35). Судом також перевірено правильність складання розрахунку користуючись довідником системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН (роздруківка додається). Таким чином сума боргу з урахуванням трьох відсотків річних становить - 9 256.86 гривен (а.с.56). Оцінивши належні та допустимі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає: - сума боргу у розмірі 108 502.00 гривен. - сума інфляції у розмірі 2 586.63 гривен. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 9 256.86 гривен. Разом: 120 345.49 гривен (сто двадцять тисяч триста сорок п'ять гривен сорок дев'ять копійок). Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст.ст.79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав та зважаючи на вимоги ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки судові витрати в розмірі 1 343.19 гривен = (973.16 + 248.23+121.80) гривен судового збору (а.с.1, 31, 32).

Outcome: partial