Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила розірвати шлюб між сторонами, який 17 лютого 2007 року був зареєстрований виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 15 та залишити на її вихованні спільну з відповідачем дитину. У судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач також спрямував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнав частково, а саме в частині вимоги про розірвання шлюбу. В іншій частині вимог - про визначення місця проживання дитини, проти позову заперечив і вказав, що бажає щоб син проживав разом з ним. Таку позицію відповідач мотивував тим, що позивач зловживає алкогольними напоями, не веде домашнє господарство та не приділяє уваги вихованню дитини. Більше того, зазначив, що на даний час дитина проживає разом з ним та відвідує школу за місцем його проживання. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідно ним правовідносини. З позовної заяви вбачається, що фактично шлюб між сторонами розпався та будь-які шлюбні стосунки між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу сторони у справі мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області на позивача (а.с.30), останній характеризується виключно з позитивної сторони, а також зарекомендував себе як хороший батько. З характеристики на [PERSON], виданої Коднянською ЗОШ I-III ступенів (а.с.31) у якій і навчається останній (а.с.32), дитина проживає разом з відповідачем, що також підтверджується довідкою сільської ради від 8 лютого 2016 року (а.с.35), який приділяє належну увагу навчанню і вихованню сина. Згідно висновку органу опіки і піклування Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18 березня 2016 року (а.с.67) визнано доцільним проживання малолітнього [PERSON] після розірвання шлюбу його батьками, разом з [PERSON], тобто відповідачем у даній справі. Актом обстеження соціально-побутових умов проживання відповідача, складеного комісією зазначеного органу місцевого самоврядування, встановлено, що у житловому будинку, де проживає відповідач, створені всі належні умови для проживання (а.с.66). Висновком органу опіки і піклування Миролюбівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, на території якої проживає позивач, від 17 березня 2016 року про доцільність проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю, кореспондується, що дитина виявила бажання проживати разом з батьком, а проживання з матір'ю за таким висновком можливе лише у разі працевлаштування останньої та отримання стабільного доходу (а.с.69). Відповідно до висновку про доцільність проживання дитини з одним із батьків, складеного органом опіки та піклування Житомирської РДА 25 березня 2016 року, за доцільно визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком і відповідачем у даній справі (а.с.72-73). З інших і досліджених письмових доказів, а саме пояснень [PERSON] (а.с.45), яка є знайомою позивача, вбачається, що сім'я сторін розпалась з вини чоловіка, який провокував конфлікти. З пояснень дружини рідного брата відповідача - [PERSON] (а.с.86) вбачається, що позивач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя та вихованням і утриманням дитини не займається. Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Частиною 1 ст. 161 СК України декларується, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи фактичні обставини справи, положення норм матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, адже як встановлено в ході розгляду справи, фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені і продовження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Натомість, не підлягає до задоволення вимога заявника про залишення на її вихованні спільної з позивачем дитини з огляду на наступне. Як зазначено судом вище, при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них та інші чинники. В першу чергу, при вирішенні даної справи, суд керується інтересами самої дитини. На переконання суду, з огляду на дослідженні судом докази в їх сукупності, зокрема і висновки кількох органів опіки і піклування, проживання сина сторін саме з його батьком відповідає інтересам дитини. Відповідач має можливість забезпечувати і забезпечує належні умови проживання дитини, повною мірою займається його вихованням, а тому суд вирішує визначити місце проживання дитини саме з ним. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу в розмірі 200 гривень, суд вирішує відмовити на підставі наступного. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Окрім цього, так як позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні останньою і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Такі витрати складаються із судового збору у розмірі 487,20 гривень за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial