Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з синами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; встановити наступний порядок участі батька у вихованні малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]:друга та третя субота щомісяця з 12 год. до 18 год., без присутності матері- [PERSON] та будь-яких осіб на її вимогу; та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у відвідуванні учбових закладів в яких навчаються та/або перебувають сини у вільний від навчань час, а також не чинити перешкоди у відвідуванні синів у дні їх народження з метою їх поздоровлення; встановити, що 50 відсотків безперервного часу від всіх канікул дітей у навчальних закладах де вони навчаються чи перебувають, в тому числі дошкільних закладах, з можливістю перебувати на відпочинку ( з виїздом чи без виїзду за кордон) з метою відновлення/укріплення їх здоров'я в спеціально призначених установах, закладах, а також стягнути з відповідача судових збір у розмірі 243 гривень 60 копійок. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що сторони у період з 19.08.1996 року по 15.01.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилися малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб розірвано. До розірвання та після розірвання шлюбу і дотеперішній час сплачує аліменти, визначені за позовом [PERSON] Діти проживають разом з матір'ю. Позивач зазначає, що за час їхнього окремого проживання, відповідач повністю ізолювала дітей від спілкування з ним та постійно чинить перешкоди батьку дитини у спілкуванні з синами та їх вихованні. Позивач зазначає, що мирним шляхом не можливо врегулювати дані питання, у зв'язку з чим звернувся до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Додатково пояснив, що наявність перешкоди зі сторони відповідача у спілкуванні та вихованні батьком дитини, підтверджуються поясненнями свідками [PERSON] та [PERSON] Перешкоди, на думку позивача, виявляються у тому, що відповідач не надає дітей для зустрічей з ним. Відповідач [PERSON] заперечувала у задоволенні позовних вимог частково. В обґрунтування заперечень зазначили, що позовні вимоги є надуманими та безпідставними. Зазначили про те, що батько сам не хоче зустрічатися з дітьми та брати участь у їх виховані. Та з її боку не чиняться ніякі перешкоди. Крім того, просила врахувати те, що позивач не має постійного місця проживання. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, у судове засідання не з'явився, надано клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17.08.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради депутатів в м. Дніпропетровську, про що зроблено відповідний актовий запис № 518, що підтверджується даними свідоцтва про одруження, виданого 17.08.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінвської районної ради депутатів в м. Дніпропетровську (а.с.9). У період шлюбу у сторін у справі народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження (а.с. 9-11). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради депутатів в м. Дніпропетровську між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З часу окремого проживання батьків, малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за цією ж адресою зареєстровано їх місце проживання, а також місце проживання їх батьків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 вересня 2015 року, Служба у справах дітей, діючи виключно в інтересах дітей, рекомендує визначити наступний спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітніми -[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]: друга та третя субота місяця з 11.00 год. до 19.00 го. без присутності матері -[PERSON]; перша та четверта неділя місяця з 11.00 до 18.00 год. без присутності матері - [PERSON]; весняні та зимові канікули з матір'ю - [PERSON]; осінні канікули з батьком - [PERSON]; літні канікули не менше 21-го календарного дня з батьком - [PERSON] на оздоровлення; відвідувати малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у їх дні народження. Частиною 2 статті 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бети забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо вид дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною другою статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її виховані і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Тому суд, визначаючи способи участі у вихованні позивачем його малолітніх синів, враховує інтереси дітей, а не інтереси кожного з батьків, як це передбачено частиною 2 ст. 155 СК України, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість висновку органу опіки та піклування й погоджується з визначеним способом участі батька у спілкуванні з сином, оскільки такий спосіб забезпечить рівність батьків у здійсненні своїх прав та обов'язків, забезпечить надання неповнолітнім дітям таких умов, що сприятимуть набуттю дитям належного розвитку та виховання, тобто запропонований органом опіки та піклування спосіб участі батька у спілкуванні з синами повністю відповідає інтересам дитям. Разом з цим, суд зазначає, що у ході розгляду справи не знайшли свого відображення докази вчинення відповідачем перешкод позивачу [PERSON] у спілкуванні із дітьми, зокрема не доведено час, місце вчинення таких перешкод, не вказано конкретно в чому саме наведені перешкоди полягали. Так у судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та донька позивача [PERSON] не надали пояснень саме яким чином [PERSON] чинить та створює перешкоди у спілкуванні позивача з дітьми, у зв'язку із чим в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наведені доводи позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з чим позовні вимоги в частині здійснення перешкод [PERSON] у спілкуванні з дітьми є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище. Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідача на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial