Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.11.2015 року звернувся до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи тим, що неповнолітній [PERSON] ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.11.2015 року визнаний винним у вчиненні суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст.119 КК України, тобто вбивство вчинене через необережність [PERSON], батьком якого є позивач. В зв'язку з вищенаведеним та враховуючи те, що [PERSON] неповнолітній та у нього відсутнє майно, достатнє для відшкодування завданої ним шкоди, позивач просить стягнути з відповідачів (батьків неповнолітнього) на свою користь витрати в сумі 13 470,00 грн., понесені на поховання сина та на спорудження надгробного пам'ятника і огорожі для могили, а також 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання з'явилися, позовні вимоги визнали частково, а саме, зазначили що частково відшкодували витрати на поховання сина позивача в розмірі 10 000,00 гривень, про що надали суду оригінал розписки. Окрім того, пояснили, що зобов'язуються своїми силами допомогти облаштувати місце поховання [PERSON], про що домовились із позивачем по справі. З іншими вимогами погоджуються в повному обсязі. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів та третьої особи, дослідивши письмові матеріали, та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами Цивільного Кодексу України про відшкодування шкоди. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.11.2015 року по справі № 481/1376/15-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та у зв'язку з тим, що особа не досягла віку кримінальної відповідальності застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері [PERSON], [INFO], уродженці м.Ялта та під нагляд батька [PERSON], [INFO], уродженця с. Онуфріївка Онуфріївського району Кіровоградської області - до повноліття (а.с.9-11) . Згідно з ухвалою суду, неповнолітнього [PERSON] визнано винним у тому, що він [INFO] близько 17 години, перебуваючи на території свого домоволодіння, з метою відлякування бродячої собаки, взяв без дозволу батька [PERSON], пневматичну гвинтівку моделі « XTSG XT28PL». № [NUMBER], калібру 4,5 мм, яка зберігалась в приміщенні гаражу. Взявши вказану гвинтівку, зарядивши її пулями, які також зберігались в приміщенні гаражу, неповнолітній [PERSON] вийшов із приміщення, та перебуваючи біля вказаного гаражу почав прицілюватися у бродячу собаку і намагався вистрілити. Однак, зважаючи на те, що гвинтівка знаходилась на запобіжнику, вистріл не відбувся. Після цього неповнолітній [PERSON] зняв гвинтівку із запобіжника, але собака вже вибіг із двору, а до самого двору зайшли малолітні [PERSON] та [PERSON] Неповнолітній [PERSON] взяв заряджену гвинтівку у праву руку та почав рух назустріч малолітнім хлопцям, при цьому тримаючи руку на спусковій скобі гвинтівки. Не маючи умислу на позбавлення життя малолітнього [PERSON], через необережне поводження із пневматичною гвинтівкою, неповнолітній [PERSON] випадково натиснув на спускову скобу і здійснив постріл яким влучив у малолітнього [PERSON], від якого останній помер. Позивач, як батько [PERSON] визнаний потерпілим по даній справі, проте цивільний позов в кримінальному провадженні не заявляв. Вказані обставини сторонами не оспорюються і підтверджені копіями ухвали Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.11.2015 року. На підставі ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1201 ч.2 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Статтею179 ЦК України визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час розгляду справи виповнилось 15 років, він не має будь-якого особистого майна чи доходів, не працює, навчається у школі, перебуває на повному утриманні батьків, відповідачів по справі. Вимоги позивача в частині стягнення витрат на поховання та на спорудження надгробного пям'ятника і огорожі для могили в сумі 13470 гривень підтверджуються накладними, товарним чеком та розписками (а.с.12-14, 16-17). Відповідачами [PERSON] та [PERSON] позивачу [PERSON] частково було відшкодовано витрати на поховання його сина в розмірі 10 000 гривень, що підтверджується розпискою від 16.12.2015 року (а.с.24), та що не заперечував в судовому засіданні і сам позивач [PERSON]. Таким чином вимоги позивача в частині стягнення витрат на поховання та на спорудження надгробного пям'ятника і огорожі для могили підлягають задоволенню частково за вирахуванням вже відшкодованої суми (13 470,00 грн. - 10 00,00 грн.) в розмірі 3 470,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно з п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При визначенні розміру грошової суми на відшкодування моральної шкоди, враховується, що повне відшкодування завданих втрат немайнового характеру та їх наслідків неможливе. Їх частина може бути лише умовно згладжена. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає на підставі ч.3 ст.23 ЦК України, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також його щире каяття у вчиненому, встановлене ухвалою суду. У пп. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial