Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем та стягнути з нього аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу) з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В позові посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, у відносинах відсутнє порозуміння. Не ведуть спільне господарство, припинили шлюбні стосунки з квітня 2017 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що погоджується на розірвання шлюбу, вони з чоловіком проживають окремо з квітня 2017 року, шлюбні стосунки не підтримують, через відсутність почуттів один до одного та різні погляди на життя, почуття любові між сторонами втрачено. Примирення між сторонами не можливо. Дитина залишається проживати з матір»ю, зазначила, що позивач надає кошти на утримання дитини в розмірі 5000 грн. на місяць, спору щодо утримання дитини не має. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 14.06.2003 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Васильківського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 133, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони з квітня 2017 року не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, дина проживає разом з матір»ю. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, оскільки взаємопорозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. Суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, т. я. сімейні відносини зруйновані остаточно, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені в цій заяві. Щодо вимоги позивача про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити, оскільки, як встановлено судовим розглядом та не заперечується самою відповідачкою, з якою проживає дитина, позивач в добровільному порядку надає кошти на утримання дитини в розмірі 5000 грн. на місяць, спір щодо утримання дитини відсутній.

Outcome: partial