Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в подальшому уточненим до відповідача про стягнення з нього заборгованості по аліментах за період з квітня 2018 року по жовтень 2019 року у розмірі 33100,00 гривень та пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за період з квітня 2018 по жовтень 2019 року у розмірі 33100,00 гривень. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 18.11.2005 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.07.2012 шлюб розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2018 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 2000,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з 27.04.2018. Позивач змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Відповідач аліменти не сплачував в зв`язку з чим станом на 01.11.2019 року утворилася заборгованість по аліментах у розмірі 33100 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця. З урахуванням цієї заборгованості розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з квітня 2018 року по 31.10.2019 року становить 33100,00 грн., тобто розмір заборгованості по аліментах, з урахуванням того, що сума пені не може перевищувати суму боргу по аліментах, що узгоджується з вимогами ст. 196 СК України, так як позивач вважає, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, оскільки він про обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина знав. Тому просить стягнути з відповідача на її користь зазначену суму заборгованості за аліментами та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з викладених у позові підстав та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав чеки на підтвердження погашення частини сплати аліментів та просив суд їх врахувати. Крім того пояснив, що він не відмовляється від заборгованості по аліментах та буде її сплачувати. Пояснив, що заборгованість виникла внаслідок того, що він тривалий час працевлаштовувався і не мав постійного заробітку. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судячи зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.09.2006 року [PERSON] , [INFO] - народився м. Києві, батьками якого записані позивач і відповідач. Судом також встановлено, що згідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з 27.04.2018 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 58138246 з примусового виконання рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судячи з наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного 04.06.2019 та 19.11.2019 року державним виконавцем Канівського міськрайонного відділу ДВС Бабкіною І.О., згідно до якого заборгованість відповідача по сплаті аліментів за час перебування виконавчого документа на виконанні у їх відділі за період з квітня 2018 року по листопад 2019 року, станом на 01.11.2019 року складає 33100,00 грн. (а.с.7,32). З цього ж розрахунку також вбачається, що відповідач протягом усього часу перебування виконавчого листа на виконанні у даному відділі ДВС аліменти на утримання сина сплачував частково і не в повному обсязі, сплативши лише 3100 грн. В судовому засіданні відповідачем долучено до матеріалів справи оригінали квитанції про сплату аліментів на загальну суму 8000,00 грн. (а.с.29,30 зворот). Вище наведені факти свідчать про те, що відповідач ухилявся від виконання обов`язків по утриманню сина, не сплачуючи аліменти в повному обсязі, внаслідок чого і виникла значна заборгованість. Разом з тим, судом встановлено, що виконавчий лист № 760/11243/18, виданий 20.11.2018 року, по примусовому стягненню аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін до цього часу перебуває на виконанні в Канівському міськрайонному відділі ДВС головного територіального управління юстиції у Черкаській області і аліменти з відповідача стягуються. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст. 194-197 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Приписами ч.4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. При цьому, досягнення дитиною повноліття не припиняє стягнення заборгованості за аліментами. Відповідно до ч.4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 2 п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні. У разі незгоди платника аліментів з розміром заборгованості за аліментами, обчисленої держаним виконавцем він мав право оскаржити дії державного виконавця в суді у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або звернутись з позовом в суд про визначення розміру заборгованості за аліментами у позовному провадженні. А відповідно до ст.ст. 3,5,18 Закону України «Про виконавче провадження» саме на державному виконавцю лежить обов`язок щодо своєчасного і повного виконання виконавчого документа і порядок стягнення аліментів з боржників визначено ст. 71 вказаного Закону. Зокрема ч.,ч. 7,8 даної статті передбачено, що після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Дії державного виконавця у разі виникнення заборгованості по аліментах передбачені ч.ч. 9,11-13 ст. 71 вище вказаного Закону. З урахуванням того, що позивач в поданій позовній заяві ставить питання про стягнення заборгованості по аліментах, не оспорюючи при цьому її розміру, а заборгованість відповідача по аліментах виникла під час виконання рішення суду і виконавче провадження на час розгляду справи судом не закінчене, то повторне звернення про стягнення заборгованості по аліментах законом не передбачено, з огляду на що позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за певний період, то судом встановлено наступне. Згідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, не пов`язується з обов`язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. За положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки, згідно з положеннями Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц сформульована обов`язкова для всіх судів України правова позиція "За змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)". З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що в період з 27 квітня 2018 року по 31.10.2019 року відповідач не сплачував аліменти на утримання сина в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах, яка, як вже зазначалося вище, станом на 01.11.2019 року становить 33100,00 грн. Проте суд приймає до уваги квитанції долучені відповідачем до матеріалів справи про сплату аліментів в сукупному розмірі на 8000,00 грн., тому з урахуванням квитанцій розмір заборгованості становить 25100,00 грн. Оскільки відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти й ухилявся від їх сплати протягом даного часу, то суд вважає встановленою наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів. Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені, розмір якої не може перевищувати 100% заборгованості (хоча сам розмір пені відповідно до розрахунку значно перевищує розмір заборгованості). Суд погоджується з думкою позивача щодо стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів в розмірі заборгованості по аліментах, та врахувавши суму заборгованості (за мінусом сплачених аліментів) вважає що до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 25100,00 гривень, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Всупереч зазначеним нормам, відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження правових підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченої ст. 196 Сімейного кодексу відповідальності, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне покласти на відповідача сплату судового збору в розмірі 768,40 грн..

Outcome: partial