Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.03.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстровано 25.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 25.09.2012 року складено відповідний актовий запис №2233. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через несумісність характерів, відмінність поглядів на шлюб та сім»ю. Згідно доводів позивача, відповідач не розуміє сутності проблем, що виникають в сім»ї, не здатна підтримувати нормальну сімейну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між подружжям та іншими членами сі»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Відповідач, нехтуючи сімейними цінностями, не попередивши чоловіка, виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, не залишивши йому контактних даних. Подружжя припинило сумісне проживання та шлюбні відносини, шлюб існує формально. На примирення та відновлення подружніх відносин позивач не згоден. Викладене стало підставою для звернення позивача до відповідача з позовом про розірвання шлюбу до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно у встановлений законом спосіб, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності та взаємозвязку, зважаючи на зміст заяв позивача та відповідача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача, його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов в частині розірвання шлюбу задовольнити. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану суд зазначає, що розмір ставок державного мита за вчинення актів цивільного стану регулюється Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21 січня 1993 року, яким не передбачено справляння державного мита за реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду в органах реєстрації актів цивільного стану, тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial