Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району про визнання права власності на спадкове майно, розмір позовних вимог якого до початку слухання справи по суті був збільшений, посилаючись на те, що 17 березня 2014 року померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 1,11 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоселицького району, яка перебувала в колективній власності колгоспу «Рассвет», с. Припруття Новоселицького району. Вона своєчасно прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом. Окрім неї, обовязкову долю у спадщині, яка складає 13/14 частини від права на земельну частку (пай), прийняла її непрацездатна сестра [PERSON]. Однак, оскільки оригінал земельного сертифікату був втрачений, вона не може оформити на себе право на спадщину та постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просила суд визнати за нею 13/14 частин права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері. Ухвалою суду від 02 вересня 2015 року до участі по справі в якості третіх осіб були залучені доньки спадкодавці [PERSON] та [PERSON]. Під час судового розгляду справи третя особа [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення нікчемності заповіту та визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що на її думку заповіт на користь [PERSON] від імя її матері [PERSON], який складений 10 січня 2014 року в м. Ванкувер штат Вашингтон, США і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], підписаний не її матірю, а іншою особою, а тому просила встановити нікчемність заповіту. Зважаючи на те, що спадщину після смерті спадкодавця прийняли вона та позивач [PERSON], просила визнати за нею право на 1/2 частину вказаної земельної частки (пай), в порядку спадкування як за спадкоємцем 1 черги за законом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району первісний позов визнав. Третя особа [PERSON] та її представник первісний позов не визнали, подавши до суду зустрічний позов. В подальшому, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, вони неодноразово не зявилися в судове засідання без поважних для суду причин, що є порушенням їх процесуальних обовязків, а тому судом ухвалено про розгляд справи у їх відсутності та вирішення справи на підставі поданих сторонами та наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин Суд, дослідивши подані сторонами та наявні у справі докази, дійшов висновку про задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 березня 2014 року в окрузі Кларк штату Вашингтон, США померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 1,11 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка перебувала в колективній власності колгоспу «Рассвет», с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області. Та обставина, що спадкодавець [PERSON]Ф мало право на земельну частку (пай) також підтверджується довідкою відділу Держземагенство у Новоселицькому районі № 1012 від 01 вересня 2015 року та списком громадян членів колгоспу «Рассвет» с. Припруття Новоселицького району, в якому під № 240 значиться [PERSON]. При житті 10 січня 2014 року в м. Ванкувер штат Вашингтон, США, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], згідно якого все своє майно вона заповіла позивачу [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняли її доньки [PERSON] та [PERSON], звернувшись із відповідними заявами до нотаріуса протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи відкритої після смерті [PERSON]. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зважаючи на те, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, та позивач [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, то вона успадковує по заповіту майно, а також усі права та обовязки, що належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини, в тому числі право на земельну частку (пай). В той же час, на час відкриття спадщину [PERSON] була непрацездатною в силу свого похилого віку, у звязку із чим мала обовязкову долю у спадщині в порядку ст. 1241 ЦК України, яка дорівнює половині частки, яка належала б кожному з спадкоємців у разі спадкування за законом. З довідки [PERSON] сільської ради № 547 від 15 червня 2017 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємцями 1 черги по закону є семеро її дітей. Вказана обставина підтверджена довідкою Новоселицького РАЦСу № 15.9-04-30/1291 від 15 червня 2017 року та завіреними копіями записів про народження дітей спадкодавця [PERSON]. Таким чином, при спадкуванні за законом, кожен із спадкоємців 1 черги успадкував б по 1/7 частки права на земельну частку (пай), а тому обовязкова доля [PERSON] у спадщині становить половина від 1/7 частки, що складає 1/14 частку від права на земельну частку (пай). У звязку із смертю спадкодавця та втратою оригіналу земельного сертифікату, сторони не можуть оформити право на спадщину через нотаріальну контору. За вказаних обставин, спадкоємець за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала право на 13/14 частини земельної частки (пай), а [PERSON] успадкувала обовязкову долю у спадщині, що становить право на 1/14 частину земельної частки (пай), у звязку із чим, право на успадковані частки слід визнати за ними в судовому порядку, оскільки оригінал сертифікату на земельну частку (пай) був втрачений та з вказаних підстав постановою нотаріуса від 19 червня 2015 року за № 222/02-31 було відмолено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва на спадщину на земельну частку (пай) після смерті [PERSON]. В той же час, у задоволенні зустрічного позову в частині визнання заповіту нікчемним слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частиною 1 статтею 216 ЦК України передбачено,\~що недійсний\~правочин не\~створює юридичних\~наслідків,\~крім тих,\~що пов'язані\~з його\~недійсністю. Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. З положень ст.ст. 202, 1233\~ЦК України слідує, що заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Вимогами ст.\~1236\~ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Як вбачається з вимог ст.\~1247\~ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений із порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення, згідно частини першої статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак, у п. 5 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~"Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними" (прийнята у часі після попередньої Постанови ) зазначено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемності правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або про відмову у цьому. Звертаючись до суду зі зустрічним позовом, [PERSON] послалась на те, що на її думку заповіт на користь [PERSON] від імя її матері [PERSON], який складений 10 січня 2014 року в м. Ванкувер штат Вашингтон, США і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], підписаний не її матірю, а іншою особою. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до розяснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Третя особа [PERSON] не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження свого посилання про те, що спадкодавець [PERSON] не підписувала особисто заповіт. Більш того, ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року по справі за клопотанням сторони [PERSON] була призначена посмертна судово-почеркознавча експертиза, яка не була виконана з причин не проведення [PERSON] її оплати (лист Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 03731 від 09 липня 2018 року). Зважаючи, що [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження своїх вимог та ухилилася від проведення експертизи, суд вважає недоведеним факт нікчемності заповіту. Слід також зазначити, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] єдина зі всіх дітей спадкодавця [PERSON] постійно проживала разом із нею в одному домоволодінні (довідка [PERSON] сільської ради № 934 від 07 серпня 2014 року), на момент складання оспореного заповіту спадкодавець [PERSON] перебувала на лікуванні в США, куди її відвезла донька - позивач [PERSON]І, а тому твердження [PERSON], що спадкодавець не могла заповісти все майно лише [PERSON] є припущенням, яке не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи, у звязку із чим у встановленні нікчемності заповіту слід відмовити за безпідставністю. Оскільки, зустрічна позовна вимога про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права на 1/2 частку земельної частки (пай) є похідною від встановлення нікчемності заповіту, то в її задоволенні також слід відмовити, за виключенням визнання за [PERSON] обовязкової долі у спадщині, що становить право на 1/14 частину земельної частки (пай). На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 216, 1218, 1223, 1233-1237, 1241, 1247, 1257, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: partial