Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 13 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн., щомісячно, до досягнення 23 років за умови навчання, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду до моменту закінчення навчання. 18 жовтня 2021 року позивач [PERSON] надала уточнену позовну заяву. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є студенткою Дніпровського державного аграрно-економічного університету, заочної форми та потребує матеріальної допомоги. Її батько, [PERSON] , має постійне місце роботи і в змозі та повинен надавати матеріальну допомогу на період її навчання. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву до суду, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що визнає позовні вимоги частково та згідний на стягнення аліментів на користь доньки, [PERSON] в розмірі 1500,00 грн., оскільки він уклав новий шлюб, в якому народився син, [PERSON] , [INFO] , який теж потребує матеріальної підтримки. Крім того, пояснив, що працює трактористом у ФОП « [PERSON] » і має невеликий заробіток, близько 5000 грн. на місяць(а.с.41-42). Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні пояснила, вона перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу в них народилась дитина. Від шлюбу з [PERSON] є спільна донька, [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою. На даний час донька навчається на заочному відділенні Дніпровського державного аграрно-економічного університету та потребує матеріальної допомоги, яку повинен надавати її рідний батько, а саме відповідач по справі [PERSON] , так як їй необхідні кошти на харчування, проїзд до навчального закладу, за проживання в гуртожитку, за оплату за навчання та інші цілі, оскільки сама вона не змозі забезпечити її всім необхідним. Добровільно надавати матеріальну допомогу донці відповідач не хоче, тому просить стягнути аліменти з відповідача на користь позивача через суд у розмірі, який зазначено в позовній заяві. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою відповідача [PERSON] (а.с.4). [PERSON] є студенткою третього курсу інженерно-технологічного факультету Дніпровського державного аграрно-економічного університету, заочної форми навчання, за спеціальністю «Харчові технології». Очікуваний строк закінчення навчання - 30 червня 2024 року. Вартість одного навчального року складає 6830,00 грн., загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 34150,00 грн. (а.с.20). ІV. Оцінка Суду. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України). Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України регламентовано, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК). Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають задовільний стан здоров`я, зокрема відомості (доказів), які свідчать про протилежне сторонами не надано. Відповідач працює у ФОП [PERSON] на посаді водія автотранспорних засобів, його заробітна плата з 01 травня 2021 року по листопад 2021 року складає 42000,00 грн., а саме щомісячно її розмір складає 6000,00 грн., з якої ще відрахувується податок з доходів фізичних осіб (а.с.30). З 21 квітня 2017 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , з якою мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] (а.с. 31, 32). Під час судового розгляду справи з пояснень третьої особи на стороні позивача [PERSON] встановлено, що за один місяць вона несе витрати самостійно на утримання дочки у зв`язку з її навчанням, які складаються з: 500 грн. - плата за кімнату у гуртожитку; 500 грн. - витрати на проїзд з гуртожитку до навчального закладу, щоденне харчування, придбання/оновлення одягу; 600 грн. - плата за навчання (6830,00 у рік: 12 = 570) та витрати на салон краси. При цьому суд зазначає, що позивачкою є доведеними лише витрати, які вона несе за навчання. Мати позивача, третя особа у справі, [PERSON] , перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого мають малолітню дитину [PERSON] , 2018 року (а.с.37). Крім того, суд бере до уваги, що донька відповідача [PERSON] є повнолітньою, навчається на заочній формі, тому, на відміну від денної форми навчання, має більше часу, а відтак має можливість влаштуватись на роботу та отримувати самостійний дохід. На підставі встановлених фактичних обставин, суд вважає, що розмір аліментів, який визначений позивачкою в позові є занадто завищеним, а тому вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1600,00 грн. щомісяця, оскільки вказаний розмір, на переконання суду є справедливим з огляду на необхідність батьків у рівних частках надавати допомогу на утриманні дитини, яка продовжує навчання, буде в достатній мірі відповідати її потребам і інтересам дитини та суттєво не вплине на матеріальне становище відповідача. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов щодо суті позовних вимог. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача у розмірі ставки судового збору на 2021рік - 908,00 грн.

Outcome: partial