Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом посилаючись на те, що ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2016 року застосовано щодо малолітнього [PERSON], [INFO] на строк два роки примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері, [PERSON] Внаслідок дій малолітнього [PERSON] було завдано матеріальної та моральної шкоди. Малолітній [PERSON] не має батька, а відтак шкоду має відшкодувати його мати, відповідачка [PERSON] Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких малолітня дитина зазнала внаслідок отриманого ушкодження ока, що призвело до інвалідності, погіршення зору, дитина переносить біль та страждання, вимушена проходити довготривале лікування, оперативне втручання, що позбавило можливості відвідувати школу, вести повноцінне життя, спілкуватися з рідними та однолітками. У подальшому позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] на її користь 13809,41 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково. Суду пояснила, що згодна надати допомогу. Просить суд вирішити питання про відшкодування шкоди. Зазначає, що не працює, тримає у домашньому господарстві худобу, проживає за рахунок продажу молока. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що малолітній [PERSON] є його сином. Дитині було нанесено травму. Дитину возили на лікування транспортним засобом, оскільки мала поганий стан здоров'я. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27, ст. 57 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2016 року застосовано щодо малолітнього [PERSON], [INFO] на строк два роки примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері, [PERSON], [INFO] (а. с. 3, 4). Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Частиною 1 ст. 501 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з'ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме. Отже, ухвала суду за наслідками розгляду кримінального провадження про застосування примусових заходів виховного характеру підтверджує, що мало місце суспільно небезпечне діяння та, що вчинено це діяння неповнолітнім. За обставинами кримінального провадження, [PERSON] після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку з якого настає кримінальна відповідальність вчинив суспільно небезпечне діяння, що має ознаки злочину, передбаченого ст. 128 КК України. 10 жовтня 2015 року близько 16.00 години, [PERSON] під час гри поблизу ставу у с. Першотравневому Долинського району Кіровоградської області необережно з лука кустарного виробництва вистрілив дерев'яною стрілою та влучив у праве око [PERSON], чим заподіяв тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2 від 25 січня 2016 року [PERSON] отримав такі тілесні ушкодження: проникаюче поранення рогівки, травматична катаракта, травматичний гемофтальм, рана нижньої повіки з пошкодженням іетермаганального краю ока. Дані тілесні ушкодження мають ознаки таких, що викликали розлад здоров'я пов'язаний зі стійкою втратою працездатності не менше як на 1/3. Отже, внаслідок неправомірних дій малолітнього [PERSON], малолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження ока, що призвели до втрати працездатності на 1/3. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади. Малолітньою особою є особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду (ст. 31 ЦК України). Отже, малолітня особа не несе відповідальності за завдану шкоду, а таку відповідальність несуть, зокрема її батьки (усиновлювачі) або опікуни чи інші фізичні особи, які на правових підставах здійснюють виховання малолітньої особи за умови, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна малолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав Згідно з ч. 1 ст. 150 СК батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. У цій справі внаслідок неналежного контролю відповідачкою [PERSON] за поведінкою малолітньої дитини [PERSON], ним було вчинено злочин, передбачений ст. 128 КК України внаслідок якого малолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження ока, що призвели до втрати працездатності на 1/3, а тому відповідачка зобов'язана відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. Малолітній [PERSON] не має батька. З матеріалів справи видно, що [PERSON] внаслідок нанесених [PERSON] тілесних ушкоджень ока з моменту настання такого ушкодження та до тепер проходить лікування, операційне втручання. Внаслідок цього завдано шкоди, що полягає у витратах на придбання ліків, лікарських матеріалів, медичних препаратів, транспортування до медичних закладів, інститутів, що підтверджується історіями хвороб, виписками з медичних карток, результатами обстежень тощо, а також квитанціями про понесення таких витрат, що містяться у матеріалах цієї цивільної справи. Розмір таких витрат позивачкою [PERSON] визначено у сумі 13809,41 грн. Однак, до складу витрат на відшкодування шкоди [PERSON] внесено витрати на харчування на загальну суму у розмір 591,98 грн. Суд не погоджується з віднесенням витрат на відшкодування шкоди у цій справі, витрат на харчування малолітнього [PERSON] у період лікування, з тих підстав, що особа потребує харчування для забезпечення життя незалежно від проходження лікування, а тому суд уважає ці витрати необґрунтовані. Також суд убачає у розрахунках сум, що підтверджують витрати на відшкодування шкоди помилки, а такий розмір понесених витрат за наданими документами становить 13333,21 грн, що відповідно підлягають стягненню з [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачка [PERSON] у цій справі просить стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Ця шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких малолітня дитина зазнала внаслідок отриманого ушкодження ока, що призвело до інвалідності, погіршення зору, дитина переносить біль та страждання, вимушена проходити довготривале лікування, оперативне втручання, що позбавило можливості відвідувати школу, вести повноцінне життя, спілкуватися з рідними та однолітками. З урахуванням тих душевних стражданнях, яких малолітній [PERSON] зазнав та зазнає, у зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями, враховуючи характер правопорушення, непоправну втрату здоров'я, глибину душевних страждань, ступень вини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд уважає розмір визначеної позивачкою моральної шкоди обґрунтованим, що підлягає стягненню з відповідачки. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За змістом ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлена у 2016 році мінімальна заробітна плата, у місячному розмірі з 1 січня - 1378 грн. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1133,33 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення частково цього позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial