Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31.07.2010 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Як зазначає позивач, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання дитини, витрачаючи кошти на власні потреби. На даний час відносини між нею та відповідачем фактично припинені, вони проживають окремо, спільного побуту не мають, нею подана заява про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягувати їх починаючи з від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечувала представник позивача в судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2010 року (а.с.5). Від шлюбу сторони по справі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як встановлено в судовому засіданні малолітня дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку відмовляється утримувати неповнолітню дитину, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Суд вважає вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи те, що відповідно до положень ст.ст.181, 182 СК України суд стягує аліменти у твердій грошовій сумі з наступною індексацією, то правові підстави для стягнення аліментів з урахуванням розміру не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 06 жовтня 2017 року. З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги.

Outcome: partial