Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. У своїй заяві зазначила, що згідно рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 15.04.2014 року у справі № 548/157/14-ц та виконавчого листа № 548/157/14-ц, виданого 15.04.2017 року Хорольським районним судом, з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в сумі 550 грн. щомісячно, починаючи з 04.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері [PERSON]. Але як вказує позивач, на даний час її матеріальний стан суттєво погіршився, оскільки вона не працевлаштована, їхня з відповідачем малолітня донька [PERSON] є інвалідом дитинства, постійно хворіє та перебуває на диспансерному обліку в Хорольській ЦРЛ, тому потребує додаткових матеріальних витрат на лікування, що підтверджується довідкою вказаного лікувального закладу. Враховуючи зміни у сімейному законодавстві України щодо збільшення розміру аліментів та посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, а також матеріальний стан позивача та стан здоров»я дитини, що потребує значних матеріальних витрат на лікування та відновлення, позивач вважає, що аліменти, які сплачує на її утримання батько [PERSON] є недостатніми та такими, що підлягають збільшенню до 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, як зазначає позивач на поїздки та обстеження малолітньої доньки [PERSON] у вказаних медичних закладах, а також послідуюче лікування нею, було понесено додаткові витрати на загальну суму 3 235, 25 гривні, які відповідно до ст. 185 СК України повинні бути поділені між нею і відповідачем порівну, стягнувши з останнього на її користь 1 617, 59 гривні. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася,подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов визнали частково, прохали стягнути аліменти в твердій грошовій сумі та відмовити в стягненні додаткових витрат за недоведеністю вимог. Врахувавши позицію позивача, заслухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 15.04.2014 року у справі № 548/157/14-ц та виконавчого листа № 548/157/14-ц, виданого 15.04.2017 року Хорольським районним судом, з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в сумі 550 грн. щомісячно, починаючи з 04.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері [PERSON]. Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.121 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, отже попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. Суд вважає, що матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням сплати аліментів відповідачу дозволяє йому сплачувати аліменти на користь відповідача в збільшеному розмірі. Оскільки позивач звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, то суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволення, оскільки ст.192 СК України передбачає тільки збільшення або зменшення саме розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене суд вважає за доцільне збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягуваних з відповідача на користь позивача згідно рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10.09.2013 року, встановивши їху твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час вимога позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідно дост. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640, 00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial