Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У липні 2017р. [PERSON] звернувся до суду з позовом повернення банківського вкладу, посилаючись на те що період з 24.07.2010 по 29.11.2013 між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено п'ять договорів банківського строкового вкладу (депозит) у національній та іноземній валюті, а саме: 26.07.2010 договір SАМDN 18000711307934 (вклад «Пенсійний копичувальний») в гривнях; 26.07.2010 - договір SАМDN 47000711307925 (вклад «Скарбничка») - в доларах США; 21.11.2011 договір SАМDN 27000722312939 (вклад «Скарбничка») в гривнях; 21.12.2011 - договір SАМDN 01000722313189 («Приват-вклад») в гривнях; 29.11.2013 договір SАМDN 0070025120300 (вклад «Стандарт) в гривнях. Термін дії за зазначеними договорами закінчився, проте відповідач відмовляється в 'добровільному порядку виконувати умови договорів і повертати належні кошти і відсотки за користування ними, тому позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позов підтримала, 17.01.2018р. уточнила позовні вимоги та просила зобов'язати ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» виплатити через касу банку вкладу за договором SАМDN 18000711307934 (вклад №Пенсійний накопичувальний ) укладеному 26.07.2010р. суму в розмірі 80 583 ,6408 грн. в тому числі суму вкладу з нарахованими відсотками 49702 ,0652 грн., інфляційні витрати у розмірі 27069,2678 грн., 3% річних в сумі 3812,3078 грн. Зобов»язати ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» виплатити через касу банку вкладу за договором SАМDN 47000711307925 (вклад «Скарбничка»)укладеному 26.07.2010р. суму вкладу з відсотками в розмірі 3346 ,5463 доларів США , 3% річних в розмірі 8517,6426 грн. Зобов'язати ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» виплатити через касу банку вкладу за договором SАМDN 27000722312939 (вклад «Скарбничка»), укладеному 21.12.2011, суму у розмірі 21782,8382 грн., у тому числі: суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 14049,499 грн.; інфляційні втрати у розмірі 6739,6891 грн.; 3% річних за прострочену суму боргу у розмірі 993,6501 грн. Зобов'язати ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» виплатити через касу банку вкладу [PERSON] за договором SАМDN 01000722313189 («Приват-вклад»). укладеному 21.12.2011, суму у розмірі 2765,5188 грн., у тому числі: суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 1688,0613 грн.; інфляційні втрати у розмірі 943,0315 грн.; 3% річних за прострочену суму боргу у розмірі 134,426 грн. Зобов'язати ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» виплатити через касу банку за договором SАМDN 0070025120300 (вклад «Стандарт), укладеному 29.11.2013, суму у розмірі 19454,1396 грн., у тому числі: суму вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 12700,2846 грн.; інфляційні втрати у розмірі 5889,0632 гри.; 3% річних за прострочену суму боргу у розмірі 864,7918 грн. Також просила стягнути витрати на правову допомогу 9860 ,63грн., транспортні витрати , добові витрати, компенсація за відрив від звичайних занять в розмірі 30106,91 грн. В судовому засіданні позивачка, представник позивача позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача заперечуючи проти позову, посилалась на те, що воно є неналежним відповідачем, оскільки на виконання договору кошти вносилися у банківському відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє банк можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору, позивачем не надано належних доказів внесення коштів , просила застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідую чого. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Судом встановлено , що між стронами укладано 26.07.2010 - договір SАМDN 18000711307934 (вклад «Пенсійний копичувальний») в гривнях. Внесення коштів на особистий рахунок по договору SAMDN18000711307934 (вклад «Пенсійний накопичувальний») підтверджується квитанціями, виданими Приватбанком від 24.07.2010 на сумму 1000 UAH, від 26.08.2010 на сумму 2000 UAH, від 02.07.2011 на сумму 4000 UAH, від 27.08.2011 на сумму 2000 UAH, від 14.04.2012 на сумму 500 UAH, від 05.06.2012 на сумму 1000 UAH, від 30.06.2012 на сумму 1000 UAH, від 01.08.2012 на сумму 2000 UAH, від 10.09.2012 на сумму 500 UAH, від 22.12.2012 на сумму 1000 UAH, від 31.01.2013 на сумму 500 UAH, від 08.06.2013 на сумму 1000 UAH, від13.08.2013 на сумму 500 UAH, від 18.11.2013 на сумму 1000 UAH, від 25.12.2013 на сумму 1000 UAH, від 21.02.2014 на сумму 1000 UAH. Згідно з клієнтською випискою, яка була видана ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 25.12.2013 на особовому рахунку знаходились кошти позивача з нарахованими на них відсотками на загальну суму 23801,74 грн. Встановлено що у виписці відсутні кошти у сумі 1000 грн, які були внесені позивачем 21.02.2014 року, та відсотки, нараховані на кошти, що були внесені 13.08.2013 (500 грн.); 18.11.2013 (1000 грн.); 25.12.2013 (1000 грн.) та 21.02.2014 (1000 грн.), тому що відповідно до п. 2 договору відсотки нараховуються в кінці строку вкладу, вказаного в п. 1,5, шляхом нарахування їх на суму вкладу. У липні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ Приватбанк із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDN18000711307934 та виплату грошових коштів за цім договором . Листом від 24.07.2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140723/3383 ПАТ КБ Приватбанк підтвердив отримання звернення [PERSON], але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDN18000711307934, не повернув. 26.07.2010 р. між стронами укладено договір SАМDN 47000711307925 (вклад «Скарбничка») - в доларах США. На підтвердження укладення договору Банк видав позивачеві електронну ощадну книжку № 1201000106660967 та відкрив особистий рахунок [NUMBER]. Пунктом 1 Договору SAMDN47000711307925 встановлено, що сума внеску за договором складає 510 USD (П'ятсот десять доларів 0 центів), строк вкладу - 12 місяців (по 26.07.2011) та відсотки по вкладу у розмірі 9 % річних. Пунктом 5 також передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в Банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу. У відповідності до п. 5 Договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 27.07.2011 до 26.07.2012 зі ставкою депозиту 7,5 % річних; з 27.07.2012 до 26.07.2013 зі ставкою депозиту 9,5 % річних; з 27.07.2013 до 26.07.2014. зі ставкою депозиту 8,5 % річних. Скориставшись своїм правом на збільшення розміру коштів на вкладі, яке : передбачено п. 3 Договору, позивач внесла додаткові кошти на особистий рахунок, якій було відкрито по вкладу, та збільшила суму вкладу. Внесення коштів на особистий рахунок по договору SAMDN47000711307925 І (вклад «Скарбничка») підтверджується квитанціями, виданими Приватбанком І: від 24.07.2010 на суму 510 USD, від 15.09.2010 на суму 350 USD, від 12.04.2011 на суму 1000 USD. Разом сума вкладу (без урахування відсотків) становила 1860 USD У липні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ Приватбанк із заявою про J відмову від пролонгації дії Договору SAMDN47000711307925 та виплату грошових коштів за цім договором. Листом від 24.07.2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140723/3383 ПАТ КБ Приватбанк підтвердив отримання звернення [PERSON], але грошові кошти, які були розміщені іза депозитним договором SAMDN47000711307925, не повернув. 21.12.2011р. між сторонами укладено договір SАМDN 27000722312939 (вклад «Скарбничка») в гривнях. На підтвердження укладення договору Банк видав позивачеві електронну ощадну книжку № 1201000074834941 та відкрив особистий рахунок [NUMBER]. Пунктом 1 Договору SAMDN27000722312939 встановлено, що сума внеску складає 100.00 UAH (Сто гривень), строк вкладу - 367 днів (по 21.12.2012) та відсотки по вкладу у розмірі 16 % річних. Згідно до положень пункту п'ятому, якщо по закінченні строку вкладу Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку, вклад вважається автоматично продовженим ще на один строк, вказаний у п.1 договору. Продовження строку може відбуватись неодноразово без явки Клієнта в Банк. Пунктом 5 також передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в Банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу. У відповідності до п. 5 Договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 22.12.2012 по 21.12.2013 зі ставкою депозиту 16 % річних; з 22.12.2013 до 21.12.2014 зі ставкою депозиту 16 % річних. Скориставшись своїм право на збільшення розміру коштів по вкладу, яке передбачено п. 3 Договору, позивач внесла додаткові кошти на особистий рахунок, якій було відкрито по вкладу, та збільшила суму вкладу. Внесення коштів на особистий рахунок по договору SAMDN27000722312939 (вклад «Скарбничка») підтверджується квитанціями, виданими Приватбанком від 21.12.2011 на суму 100 UAH від 14.04.2012 на суму 1000 UAH від 27.04.2012 на суму 1000 UAH від 05.06.2012 на суму 500 UAH від 30.06.2012 на суму 1000 UAH від 31.01.2013 на суму 500 UAH від 08.06.2013 на суму 500 UAH від 03.09.2013 на суму 500 UAH від 18.11.2013 на суму 1000 UAH від 25.12.2013 на суму 400 UAH. Згідно з клієнтською випискою, яка була видана ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 25.12.2013 на особовому рахунку знаходились власні кошти позивача з нарахованими на них відсотками на загальну суму 7633,50 грн. Встановлено, що у виписці не відображені відсотки, нараховані на власні кошти позивача, що були внесені Клієнтом 25.12.2013 (400 грн.), тому що відповідно до п. 2 договору відсотки нараховуються в кінці строку вкладу, вказаного в п. 1,5,шляхом нарахування їх на суму вкладу. У грудні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ Приватбанк із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDN27000722312939 та виплату грошових коштів за цім договором . Листом від 21.12.2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141219/391 ПАТ КБ Приватбанк підтвердив отримання звернення [PERSON], але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDN27000722312939, не повернув. 21.12.2011р. між стронами укладено договір SАМDN 01000722313189 («Приват-вклад») в гривнях. На підтвердження укладення договору Банк видав позивачеві електронну ощадну книжку № 1201000122333227 та відкрив особистий рахунок [NUMBER]. Пунктом 1 Договору SAMDN01000722313189 («Приват-вклад») встановлено, що сума внеску за договором складає 100.00 UAH (Сто гривень), строк вкладу - 367 днів (по 21.12.2012) та відсотки по вкладу у розмірі 8,5 % річних. Згідно до положень пункту дев'ятому, якщо по закінченні строку вкладу Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку, вклад вважається автоматично продовженим ще на один строк, вказаний у п.1 договору. Продовження строку може відбуватись неодноразово без явки Клієнта в Банк. Пунктом 9 також передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в Банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу. У відповідності до п. 9 Договору, строк дії вкладу було пролонговано: з 22.12.2012 по 21.12.2013 зі ставкою депозиту 8,5 % річних; з 22.12.2013 до 21.12.2014 зі ставкою депозиту 8,5 % річних. Відповідно до п. 5 Договору, якім передбачено право на збільшення розміру коштів по вкладу, на особистий рахунок були внесені додаткові кошти як власником рахунку - позивачем по справі, так и третіми особами. Позивач скористалась своїм правом, яке передбачене пунктом 7 договору, та зняла частину коштів з рахунку, які вносились третіми особами. Внесення та зняття коштів з особистого рахунку по договору SAMDN01000722313189 («Приват-вклад») підтверджується клієнтською випискою за договором та квитанціями, виданими Приватбанком від 21.12.2011 на суму 100 UAH (внесення) від 24.12.2011 на суму 900 UAH (внесення) від 20.02.2012 на суму 6 700 UAH (зняття) від 27.04.2012 на суму 2 150 UAH (зняття)від 08.06.2013 на суму 700 UAH (зняття) від 18.11.2013 на суму 2 500 UAH (зняття). Згідно з клієнтською випискою станом на 22.12.2013 на особовому рахунку знаходились власні кошти позивача з нарахованими на них відсотками на загальну суму 1188,91 грн . У грудні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ Приватбанк із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDN01000722313189 та виплату грошових коштів за цім договором . Листом від 21.12.2014 року № 20.1.0.0.0/7^20141219/391 ПАТ КБ «Приватбанк» підтвердив отримання звернення [PERSON], але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDN01000722313189, не повернув 29.11.2013р. між стронами укладено договір SАМDN 0070025120300 (вклад «Стандарт) в гривнях. На підтвердження укладення договору Банк відкрив Клієнту особистий рахунок [NUMBER]. Розділом договору «Данні по вкладу» встановлено, що сума внеску за договором складає 5000.00 UAH (п'ять тисяч гривень), строк вкладу - 366 днів (по 29.11.2014) та відсотки по вкладу у розмірі 18 % річних. Пунктами 6, 7 Договору передбачена пролонгація договору, якщо жодна зі сторін договору не заявила про небажання продовжити дію договору на новий строк. Продовження строку може відбуватись неодноразово без явки Клієнта в Банк. Пунктом 8 передбачена зміна відсоткової ставки за вкладом при продовженні строку вкладу на відсоткову ставку, яка діє в Банку для продовжених депозитних вкладів цього найменування на день закінчення попереднього строку вкладу. Відповідно до п. 1 Договору внесок по вкладу може бути збільшено шляхом внесення коштів на рахунок. Внесення коштів по договору SAMDNWFD0070025120300 підтверджується квитанціями, виданими Приватбанком від 29.11.2013 на суму 5000 UAH від 25.12.2013 на суму 1000 UAH. У жовтні 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про відмову від пролонгації дії Договору SAMDNWFD0070025120300 та виплату грошових коштів за цім договором. Листом від 22.10.2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141021/1725 ПАТ КБ Приватбанк підтвердив отримання звернення [PERSON], але грошові кошти, які були розміщені за депозитним договором SAMDNWFD0070025120300, не повернув. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення). Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція),в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14. Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд ( ст.1074 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року (справа № 6-352цс16). Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Судом встановлено, що внесення грошових коштів на передбачений договором відповідний рахунок підтверджуються квитанціями . Оригінали договорів банківського вкладу та оригінали квитанції , ощадних книжок про внесення грошових коштів на передбачений договором рахунок судом оглядалися в судовому засіданні, матеріали справи містять їх засвідчені суддею копії, що відповідає вимогам ЦПК України. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ПАТ КБ « Приватбанк» є неналежним відповідачем та що спірні депозитні кошти вносились у банківському відділенні на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору. Однак, судом вказані доводи банку не приймаються, оскільки договір банківського вкладу про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку за програмою «Пенсійний Накопичувальний «, «Стандарт», «Скарбничка» був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, яка знаходиться у м. Дніпропетровськ. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Таким чином, оскільки стороною укладеного з позивачкою вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за договорам має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорів. Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачкою. Позивачкою укладено договори до припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» ПАТ «Приватбанк», проте відповідач не надав будь - яких пояснень щодо неможливості надання доказів щодо внесення чи невнесення коштів позивачкою на рахунки банку на період, який зазначений у квитанціях про внесення коштів. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Безпідставними є також заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Укладення договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується заявами на оформлення вкладів, у яких містяться необхідні умови таких договорів, як то визначено відсоткова ставка, зазначено строк договору та інші умови, Умовами і правилами надання банківських послуг та квитанціями про внесення коштів на рахунки, які відкриті за кожним вкладом та номери яких вказані у заявах і складають умови договору. У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Доказів виплати банком депозитних коштів та нарахованих процентів вкладнику суду не надано . Посилання відповідача про застосування мороку позовної давності, суд вважає безпідставним відповідно до ст.268 п.2 ЦК України. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Оскільки відповідачем не спростовано докази позивачки про укладення нею з відповідачем договорів банківського вкладу, внесення коштів на рахунки по вкладу, та не виконання відповідачем зобов`язань за цими договорами щодо повернення даних коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів, внесених позивачкою за договорами банківських. є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 р. у справі № 6-771цс15. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договорів банківських вкладів, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» не було виконано грошове зобов'язання по виплаті сум вкладів після звернення з відповідною заявою в2014р., остання, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції по договорам, укладеним у національній валюті, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідачем не надано відповідного розрахунку, заперечуючи позовні вимоги, Тому суд погоджується з розрахунком . відсотків, інфляційних витрат та 3%річних наданих позивачем. Щодо вимог позивача про видачу через касу банку то такі вимоги не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відносини банку та володільця рахунку передбачені гл. 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів урегульовано ст.ст. 1068,1073 ЦК України та умовами відповідного договору. У зв'язку з цим видача позивачу грошових коштів повинна відбуватися згідно з умовами договору, а порядок виконання рішення суду про повернення коштів передбачений ЗУ «Про виконавче провадження». При таких обставинах підлягають стягненню за договором SАМDN 18000711307934 (вклад №Пенсійний накопичувальний ) укладеному 26.07.2010р. сума вкладу з нарахованими відсотками 49702 ,06 грн., інфляційні витрати у розмірі 27069,26 грн., 3% річних в сумі 3812,30 грн. за договором SАМDN 47000711307925 (вклад «Скарбничка»)укладеному 26.07.2010р. сума вкладу з відсотками в розмірі 3346 ,54 доларів США , 3% річних в розмірі 8517,64 грн. за договором SАМDN 27000722312939 (вклад «Скарбничка»), укладеному 21.12.2011, сума вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 14049,49 грн., інфляційні втрати у розмірі 6739,6891 грн.;3% річних у розмірі 993,65 грн. за договором SАМDN 01000722313189 («Приват-вклад»). укладеному 21.12.2011, сума вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 1688,06 грн.;інфляційні втрати у розмірі 943,03 грн.;3% річних у розмірі 134,42 грн. за договором SАМDN 0070025120300 (вклад «Стандарт), укладеному 29.11.2013, сума вкладу з нарахованими на нього відсотками у розмірі 12700,28 грн.;інфляційні втрати у розмірі 5889,06 гри.;3% річних у розмірі 864,79 грн. Відповідно ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статття 134 ЦПК України ч.1,2 передбачає , що Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За перевіркою матеріалів справи суд знаходить не доведеними та документально не підтвердженими витрати позивача на правову допомогу, оскільки стороною позивача не було надано детального опису робіт, наданих послуг. Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку що вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу , пов»язаних з розглядом та підготовкою до нього є безпідставними, не знайшли підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 8000 грн., не сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: partial