Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У грудні 2018 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви від 15.04.2019 р. (а. с. 40), яка була прийнята Судом до розгляду (а. с. 44 - 54), просить стягнути на його користь з [PERSON] грошові кошти у розмірі 274 103,51 грн., який складається з 120 000,00 грн. - борг за договором позики від 01.07.2015 р., 13 650,41 грн. - 3 проценти річних, 79 241,10 грн. - проценти за договором позики від 01.07.2015 р. по ставці НБУ, 61 212,00 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та [PERSON] 01.07.2015 р. укладено договір позики (розписка), на підставі якого перший позичив другому 120 000,00 грн. до 31.12.2015 р. під три проценти щомісячно, проте у зазначений строк [PERSON] кошти [PERSON] не повернув, проценти не сплатив. Ухвалою від 28.01.2019 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою від 17.05.2019 р. призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою від 25.07.2019 р. провадження у справі поновлено. [PERSON] проти позову заперечив та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що з [PERSON] договору позики (розписки) не укладав та коштів від того не отримував, підпис, який міститься у розписці, йому не належить, у розписці вказаного його старі паспортні дані, що вказує на те, що вона є підробленою. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] підписано документ з назвою "Договір позики /розписка/" від 01.07.2015 р., відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] під три проценти щомісячно 120 000,00 грн., та зобов`язався їх повернути до 31.12.2015 р. (а. с. 9). У договорі також містяться підписи [PERSON] та [PERSON] про те, що перший гроші отримав, а другий - позичив. Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що підпис, який міститься у цьому договорі, йому не належить і що грошових коштів від [PERSON] він не отримував, і що розписка є підробленою, оскільки вони спростовуються висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 12.07.2019 р. № 1040/1241/1243/19-25, згідно з яким підписи у Договорі позики /розписці/ від 01.07.2015 р. від імені [PERSON] виконані самим [PERSON] (а. с. 97 - 102). Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом першим частини 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином між [PERSON] та [PERSON] 01.07.2015 р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 120 000,00 грн. зі сплатою трьох процентів на місяць, при цьому другий зобов`язався повернути першому ці грошові кошти та сплатити проценти до 31.12.2015 р. Як вбачається зі змісту позовної заяви, зобов`язань з повернення до 31.12.2015 р. [PERSON] грошових коштів [PERSON] не виконав. Доказів, які б це спростовували, [PERSON] не подав. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення на його користь з [PERSON] боргу за довго ром позики у розмірі 120 000,00 грн. підлягає задоволенню. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 79 241,10 грн. - проценти по ставці НБУ станом на 15.04.2019 р., що суперечить наведеним вище умовам договору позики, яким встановлена інша ставка процентів - 3 проценти на місяць. Між тим, розмір процентів, які просить стягнути [PERSON] , є меншим, ніж 3 проценти річних, який станом на 15.04.2019 р. становить 163 804,93 грн. Разом з тим, Суд,

Outcome: partial