Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] у листопаді 2015 року звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03 липня 2014 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно. 15 жовтня 2013 року шлюб між ними розірвано. На даний час у неї склалися обставини, які, на її думку, дають підстави для перегляду рішення суду. Так, під час розгляду справи про стягнення аліментів, відповідач [PERSON] повідомив, що він підпадає під скорочення на роботі, а отже стягнення з нього аліментів у відсотках від заробітної плати буде неможливим. У зв'язку із цим, нею було подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. Однак, як їй стало відомо пізніше, відповідач працює в Головному управлінні ДФС у Чернівецькій області та має постійний дохід. Його середньомісячний заробіток становить 4 438 грн. 97 коп. Стан здоров'я відповідача задовільний. Крім того, витрати на утримання дочки значно зросли, оскільки вона дорослішає і кожен день її потреби збільшуються, зокрема, вона потребує постійних витрат на харчі, одяг, так як швидко росте. Вона (позивачка) тривалий час перебувала в пошуку роботи і тільки перед самим зверненням до суду із вказаним позовом офіційно працевлаштувалась в ТзОВ «СЕ Борднеце-Україна». Оскільки їй критично не вистачає коштів на утримання дочки, просила змінити розмір аліментів, які [PERSON] сплачує за рішенням суду від 03 липня 2014 року та стягувати з нього на її корить на утримання дочки [PERSON] аліменти у в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] підтримала позов. Пояснила, що аліменти, які стягуються з відповідача, є надто мізерними, їх навіть не вистачає на харчування дитини. На даний час витрати на утримання дочки значно збільшилися, вона підросла, відвідує курси англійської мови. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дочки, але на його думку, коштів, які він сплачує за рішенням суду, достатньо для утримання дитини саме позивачкою, оскільки він купує для дитини одяг, їжу, відвідує з дочкою дитячі розважальні заклади, оплачує її заняття англійською мовою. Вважає, що колишня дружина буде нераціонально використовувати гроші, які будуть стягуватися з нього в рахунок аліментів, так вона не працює та не має свого заробітку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с.4). 15 жовтня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03 липня 2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 26 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказано рішення судом видано виконавчий лист. Однак, як було встановлено судом, відповідач в добровільному порядку сплачував позивачці аліменти на утримання дочки. Заборгованості по сплаті аліментів у відповідача немає. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Так, пред'являючи позов про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на те, що на даний час у відповідача змінився майновий стан у сторону покращення. Так, згідно наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області Державної фіскальної служби України від 17 лютого 2015 року, відповідач [PERSON] працює у вказаній установі на посаді головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення, утримання нерухомого майна та зв'язку управління інфраструктури. Його заробітна плата за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2015 року, становить 26 633 грн. 80 коп.(а.с.6-7). Крім того, неповнолітня дочка сторін навчається у школі та відвідує курси англійської мови, у зв'язку із чим, зросли витрати на її утримання. Згідно вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, стан здоров'я відповідача [PERSON] задовільний. Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що після ухвалення рішення Першотравневим районним судом м.Чернівці майновий стан у відповідача [PERSON] значно покращився, що і є істотною підставою для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Як було встановлено судом, позивачка [PERSON] офіційно працевлаштована в ТзОВ «СЕ Борднеце-Україна». Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища сторін і їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що на підставі ст.183 СК України із [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання неповнолітнього сина, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Крім того, відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial