Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» у березні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за рахунок предмета іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на наявність заборгованості відповідача [PERSON] перед банком у розмірі 760080,91 грн., яка утворилася внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 1306/252/259 від 15.08.2008 року, за яким остання отримала кредит у розмірі 42000 доларів США зі сплатою 16,00% річних. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором банку була передана в іпотеку квартира [ADDRESS]. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1306/252/259 від 15.08.2008 року, що складає 760080,91 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 43,20 кв. м. , житловою площею 13,9 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» з укладанням від імені позивача договору купівлі-продажу з будь-якою третьою особою покупцем за ціною не нижче, встановленої незалежним субєктом оціночної діяльності, а також передати нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 43,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності в управління ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» з правом на вчинення дій та отримання у всіх підприємств, установ, організацій, в тому числі й у приватного нотаріуса та міського бюро технічної інвентаризації, документів повязаних з продажем предмету іпотеки, необхідних для здійснення продажу, на умовах безоплатності послуг управителя на строк до реалізації предмета іпотеки для задоволення вимог ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», та виселити [PERSON] та усіх мешканців які зареєстровані та проживають у [INFO]. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції»» позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлена згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ «ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 15 серпня 2008 року уклала з позивачем кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит в сумі 42000 доларів США зі сплатою 16,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2010 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, між сторонами був укладений договір іпотеки посвідчений 15 серпня 2008 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 3032, згідно з яким в іпотеку банку було передано квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 3030. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором від 15.08.2008 року належним чином не виконувала та станом на 15.02.2013 року виникла заборгованість у розмірі 95093,32 доларів США , що за курсом НБУ станом на 15.02.2013 року складає 760080,91 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 37400,00 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 20972,95 доларів США, заборгованості по пені за тіло кредиту 28320,37 доларів США, штрафу 10%+10% 8400, доларів США. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно Правового висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки від 28.05.2015 року поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109\~Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.\~ Згідно п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивач у позовній заяві, представник позивача у судовому засіданні не надали суду доказів того, що мешканцям квартири, яка перебуває в іпотеці було направлено письмову вимогу про звільнення цієї квартири та вони у добровільному порядку її не виконують. Тому суд вважає, що вимоги позивача щодо виселення [PERSON] та зняття їх з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України заявлені передчасно та задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про виселення з квартири інших осіб як зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки, суд вимушений відмовити, оскільки позивачем не надано підтвердження того, що у спірній квартири зареєстровані та проживають інші особи. Відповідно до ст. 217 ЦПК України звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає зупиненню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягаю стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial