Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання місця проживання дітей: неповнолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO] за місцем проживання матері - [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 23.10.2004 року, який на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.07.2014 року - розірвано. Від шлюбу у них народилися діти: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік мешкає окремо. Вона з неповнолітніми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS]. Вона створила всі належні умови для виховання та утримання дітей, а батько дітей, з дітьми не проживає та матеріально не допомагає. Вважає, що діти повинні проживати разом з нею, оскільки вона постійно надає і може надати дітям усе необхідне для їх нормального розвитку і життя. [PERSON] заперечуючи проти позову звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якому просив визначити місце проживання доньки - [PERSON], [INFO], з батьком (а.с.41-45). Свої позовні вимоги [PERSON], обґрунтував тим, що з 23.10.2014 року він перебував у шлюбі з [PERSON], який на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.07.2014 року - розірвано. Від шлюбу у них народилися діти: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу за їх домовленістю син проживає з матір'ю, а донька з батьком. Після припинення спільного проживання він разом з донькою [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Він створив всі належні умови для виховання та утримання доньки, донька постійно мешкає з ним, а також знаходиться на повному його утриманні. [PERSON] стверджує, що він має постійне місце проживання, постійне місце роботи та заробіток, гарний стан здоров'я, характеризується позитивно, стосунки між ним та донькою теплі та доброзичливі, проте як [PERSON] ніде не працює, не має самостійного доходу, не має необхідних житлово-побутових умов для виховання та розвитку доньки, періодично вживає спиртні напої та більше 8 місяців у вихованні доньки участі не приймала, її життям не цікавилась. Вважає, що донька повинна проживати разом з ним, оскільки він постійно надає і може надати доньці усе необхідне для її нормального розвитку і життя. Ухвалою суду від 02 лютого 2017 року вказані позовні заяви об'єднанні в одне провадження (а.с.95). Позивач за первісним позовом - [PERSON]Г у судовому засідання свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення з підстав зазначених у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнала просила суд відмовити в їх задоволенні. В подальшому [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі. ( а.с.131). Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник - Панчошенко С.О., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 31.01.2017 року в судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] визнали частково, не заперечували щоб неповнолітній [PERSON] проживав з матір'ю, а заперечували, щоб [PERSON] проживала з матір'ю, оскільки після розлучення позивач по справі залишила доньку [PERSON] проживати з батьком, а сама з сином [PERSON] поїхала до своїх батьків в с. Кошари. Із тих пір донька [PERSON] проживає з батьком. Також підтримали позовні вимоги в повному обсязі за зустрічним позовом. Наполягали на задоволенні своїх зустрічних вимог. Представник третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області в особі Органу опіки та піклування - [PERSON], який діяв на підставі довіреності № 117/2/15/01-37 від 25.01.2017 року, стосовно позовних вимог [PERSON] та [PERSON] суду пояснив, що Роздільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, на комісії з питань захисту прав дитини 20.12.2016 року розглянула заяву [PERSON] та надала висновок про доцільність мешкання з нею її дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за місцем її реєстрації: [ADDRESS]. Батько і мати були присутні на комісії, батько дітей заперечував, проте, щоб [PERSON], проживала разом з матір'ю, у зв'язку з тим, що мати веде аморальний спосіб життя, але підтверджуючих документів не надав. На теперішній час, йому, як представнику органу опіки, відомо, що [PERSON], [INFO] проживає з батьком - [PERSON] Оскільки орган опіки та піклування вже надавали свій висновок щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, і на даний час не можуть його скасувати, тому просили прийняти рішення на розсуд суду . Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, відповідача та його представника, позивача та його представника, відповідача за зустрічним позовом, представника третьої особи, свідків, розглянувши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та задоволення в повному обсязі позовних вимог зазустрічним позовом, виходячи з наступного. Відповідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей та їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 160 СК). Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або батьками, а також інших дій, що стосується дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Під час вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. При вирішенні питань, що торкаються дітей, з урахуванням положень названої вище Конвенції про права дитини, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо. Також судом враховується, що згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2004 року, який розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 липня 2014 року (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 07.04.2005року Старостинською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на підставі актового запису № 7 (а.с.6) та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 06.10.2010 року виконавчим комітетом Старостинської сільської ради Роздільнянського районгу Одеської області на підставі актового запису № 33.(а.с.7). Батьками дітей являються сторони по справі Батьки не дійшли добровільно згоди щодо місця проживання та виховання неповнолітньої доньки. Судом встановлено, що згідно довідки № 56 від 24.01.2017 року, виданою Старостинською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, [PERSON], [INFO] продовж 2015-2016років проживає з батьком [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS] ( а.с.58). За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, у побуті працелюбний, за характером спокійний. Скарг та заяв від сусідів та мешканців села до сільської ради не надходило ( а.с.55). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов батька за адресою: [ADDRESS], вбачається, що [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON], [INFO]. В житловому будинку, якому мешкає родина три кімнати і веранда, опалення газове, водопровід у домі. В будинку зроблено косметичний ремонт. В будинку чисто, тепло, затишно. Технічні умови будинку відповідають нормам санітарного стану. Для дитини створено умови для проживання та проведення дозвілля. В донці є одяг, канцелярські прилади. Батько створив належні умови для розвитку своєї доньки. (а.с.56,57, 105). Крім того, факт проживання доньки [PERSON] з батьком з 19.05.2015 року в його оселі за адресою: [ADDRESS] після того, як дружина [PERSON], залишила дітей і виїхала в невідомому напрямку, підтверджується заявою односельчан, які мешкають в с. Старостине Роздільнянського району Одеської області. (а. с. 59). Відповідно до довідки № 12 виданої директором Старостинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів від 30.01.2017 року, [PERSON], 23.09.2010 року відвідувала підготовчі заняття для дошкільників з листопада 2015 року по травень 2016 року в ЗОШ І-ІІ ступенів с. Старостине. До першого класу 1 вересня 2016 року дівчинка не пішла. [PERSON], 16.03.2005 року вибув до ЗОШ І-ІІ ступенів с. Кошари , 01.09.2015 року в зв'язку з переїздом мами. ( а.с.60). На теперішній час [PERSON] працює в СФГ «Світоч» [PERSON], водієм автотранспортних засобів, з посадовим окладом згідно штатного розкладу 4000грн. ( наказ про прийом на роботу №1 від 04.02.2017 року), що підтверджується довідкою №1 виданої головою СФГ «Світоч» [PERSON] від 08.02.2017 року ( а.с.100) Судом в якості свідків був допитаний [PERSON], [INFO], який відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом є братом, який підтвердив факт проживання [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] з дня її народження. Син [PERSON] проживає з матір'ю у с. Кошари. Судом в якості свідка був допитаний [PERSON], [INFO], який проживає в с. Старостине Роздільнянського району, суду пояснив, що сім`ю [PERSON] знає добре, після їх розлучення донька [PERSON] залишилися проживати з батьком, а син [PERSON] проживає з матір'ю в с. Кошари. Борис дуже добре дбає про доньку, забезпечує її всім необхідним, створив належні умови для розвитку доньки. Судом в якості свідка була допитана [PERSON], [INFO], яка проживає в с. Старостине Роздільнянського району, суду пояснив, що сім`ю [PERSON] знає добре, після їх розлучення, [PERSON] забрала сина [PERSON] і поїхала до своїх батьків у с. Кошари, а доньку [PERSON] залишила з батьком. З того часу [PERSON] мешкає з батьком. Борис дуже добре дбає про доньку, приділяє їй багато уваги, донька завжди чиста, охайна, він її всім забезпечує. Створив належні умови для розвитку доньки. Судом в якості свідка була допитана [PERSON], [INFO], яка проживає по сусідству з [PERSON], за адресою: [ADDRESS], суду пояснила, що сім`ю [PERSON] знає більше 10 років. Після їх розлучення, [PERSON] з сином [PERSON] уїхала жити до батьків в с. Кошари, а доньку [PERSON] залишила проживати з батьком. [PERSON] з народження мешкає у будинку батька. Батько створив дуже добрі умови для розвитку доньки, забезпечує її всім необхідні, дбає про неї. У суду не має підстав ставити під сумніви пояснення вказаних свідків. Так, судом встановлено, що мати сама добровільно після розлучення покинула доньку з батьком, майже проживаючи окремо від доньки 8 місяців у вихованні та утриманні доньки участі не приймала, її життям не цікавилась, враховуючи все вище перелічене суд вважає, що мати добровільно та свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Системний аналіз вищенаведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що пріоритетом для батьків по даній справі є: для батька - зосередження на розвитку та піклування про доньку, задоволення її потреб, а для мати - першочергово влаштування особистого життя. Висновком Органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 22.12.2016року за № 2639/2/15/01-33, рекомендовано визначити місце проживання неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON], [INFO] за місцем її проживання, а саме [ADDRESS] (а.с.8). Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування, який є не логічним і суперечать інтересам малолітньої дитини. Згідно зі ст. 19 СК України, ст. 212 ЦПК України, суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. Так, при надані висновку органом опіки та піклування не перевірено, що малолітня [PERSON], [INFO] проживає з батьком з 2014 року за адресою: [ADDRESS] і батько дівчинки створив всі необхідні умови для її проживання, а також батько дівчинки добросовісно виконує свої обов'язки до виховання та матеріального її забезпечення. Суд не бере до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 08.12.2016 року та від 28.12.2016 року, якій надала суду позивач за первісним позовом, оскільки в судовому засіданні дані зазначені в цьому акті спростовуються показами свідків та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johan sen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дитини та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вище перелічені докази та обґрунтування по справі, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї все в сукупності дає суду підстави вважати, що є виключні обставини для розлучення дитини з матір`ю. Вказаний висновок суду ґрунтується і на тому, що в даному випадку при залишенні дитини з батьком будуть враховані всі інтереси дитини, оскільки: - буде збережена система забезпечення життєдіяльності дитини - відсутність необхідності зміни місця житла, необхідності пристосовуватися до організації життя за новим місцем проживання, оскільки донька за вказаною адресою мешкає з дня народження, що для дитини не стане другим психотравмуючим фактором після того як її покинула мати. З урахуванням обставин справи, та тих фактів, які були встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за місцем проживання батька - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] відповідає інтересам дитини, забезпечує належні умови для його фізичного та духовного розвитку, підстав стверджувати, що подальше проживання з батьком зможе зашкодити його розвитку, не має. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі) про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно, відповідно до ст. 157 СК України. Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду.

Outcome: partial