Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом, до відповідача [PERSON] який було уточнено (а.с.54-55), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , зобов"язавши [PERSON] усунути перешкоди в спілкуванні з сином, визначення способу участі позивача у вихованні сина, а саме: - особисті побачення з [PERSON] кожний день без обмежень, з можливістю забирати зі школи та допоміжних шкільних занять без присутності матері з урахуванням шкільного розпорядку, стану здоров`я, та особистого бажання сина з 17:00 до 21.00; - особисті побачення з сином з 10 год. суботи до 18 год. неділі з ночівлею за місцем проживання позивача, [PERSON] , з урахуванням розпорядку дитини, стану здоров`я та особистого бажання сина; - необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку; - спільний літній відпочинок з сином з 01 серпня по 15 серпня. Вимоги позову мотивовані тим, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, проживають окремо. Позивач утримує сина матеріально, проте проживає окремо. При цьому, створюються перешкоди для участі позивача в вихованні сина, а саме мати обмежує у зустрічах, може заборонити бачитись з сином. Зазначає, що бажає виконувати свій батьківський обов`язок в повній мірі, брати участь у вихованні сина, проявляти свою батьківську любов без будь-яких обмежень з боку відповідача. 19.11.2018 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 10.12.2018 р. зі сторони відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого відповідач просить задовольнити позов лише в частині визначення порядку участі позивача у вихованні [PERSON] , а саме: особисті побачення з сином, за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням шкільного розпорядку, стану здоров`я, та особистого бажання сина; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. В поданому відзиві відповідач зазначає, що дійсно перебувала з позивачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.11.2018 р. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , 2006 року народження. Зазначає, що жодних перешкод у спілкуванні з сином позивачу не чинить, та не заперечує щоб він приймав участь у вихованні сина. Проте, зважаючи на зловживання позивачем алкогольними напоями, внаслідок чого поведінка останнього стає неадекватною, грубою та агресивною, відповідач заперечує щодо побачень позивача з сином за місцем проживання останнього. 06.02.2019 р. позивачем подано до суду уточнення позовних вимог, у відповідності до яких просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні позивача з малолітнім сином [PERSON] , визначити порядок участі позивача у вихованні сина: особисті побачення кожний день без обмежень, з можливістю забирати зі школи та допоміжних шкільних занять без присутності матері, з урахуванням шкільного розпорядку, стану здоров`я та особистого бажання сина з 17 год. до 21 год.; особисті побачення з сином з 10 год. суботи до 18 год. неділі, з ночівлею за місцем проживання позивача, з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я та особистого бажання дитини; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку; спільний літній відпочинок з сином з 01 по 15 серпня. 11.03.2019 р. до суду надано висновок про участь батька у вихованні малолітньої дитини від 07.03.2019 р. №102103/37-1961, у відповідності до якого Деснянська РДА в м. Києві вважає за доцільне встановити наступний графік спілкування [PERSON] з малолітній сином, [PERSON] : першої та третьої суботи з 10 год. до 18 год. першої та третьої неділі кожного місяця; спільний відпочинок батька з дитиною в період літніх канікул з 01 серпня по 15 серпня кожного року. 11.03.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнала, посилаючись на викладене у відзиві. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок про участь батька у вихованні малолітньої дитини. Крім вказаного, в процесу судового розгляду, за участі представника Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві заслуховувалась думка малолітнього [PERSON] . Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази та аргументи позивача, заслухавши пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , які зазаначали любов батька до дитини та бажання батька приймати участь у вихованні сина, свідків [PERSON] , [PERSON] , які зазначали про те, що спочатку були нормальні сімейні відносини, однак бачили [PERSON] неодноразово у стані алкогольного сп"яніння, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного. Встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 13.08.2003 р. в Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, а/с 1057. (а.с. 7) Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 6) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.11.2018 р. шлюб між сторонами розірвано. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічні норми права містяться в законодавстві України. Так, відповідно до положень ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями 141, 150, 151, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оскільки на даний час між батьками не має згоди щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, то наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Під час розгляду справи позивач наполягав на тому, що з боку відповідача вчиняються перешкоди у його спілкуванні з сином без її присутності та не за місцем її проживання. Зазначене не спростовувалось відповідачем, яка заперечувала щодо зустрічей позивача з сином за межами місця її проживання, посилаючись на зловживання позивачем алкогольними напоями, проте доказів вказаного до суду не надала. При цьому, позивач має бажання спілкуватись з дитиною, приймати активну участь у вихованні сина та проведення дозвілля без присутності матері. Встановлено та не спростовано відповідачем, що остання чинить перешкоди у спілкуванні позивача з сином без її участі. При цьому, вбачається, що [PERSON] виповнилось 12 років, що свідчить про те, що дитина в вказаному віці не потребує присутності матері при спілкуванні з батьком. Зокрема, доказів того, що дитина за станом здоров`я потребує постійної присутності матері суду не надано. Зокрема, позивачем добросовісно сплачуються аліменти на утримання сина, останній офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно. (а.с. 76) Доказів того, що спілкування позивача з сином без присутності матері може завдати дитині психологічної або фізичної шкоди, не відповідає інтересам дитини до суду не надано, як і не надано доказів, які б підтверджували існування обставин які б перешкоджали такому спілкуванню батька з сином. Зокрема, у відповідності до витягу з протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської РДА в м. Києві від 07.02.2019 р. вбачається, що малолітній [PERSON] повідомив, що не заперечує проти зустрічей з батьком, має бажання відпочивати з ним. При їх зустрічах батько не вживає алкогольні напої та не перебуває в стані алкогольного сп`яніння. В судовому засіданні малолітній [PERSON] поводив себе не впевнено, плакав. Дитина перебувала в стресовому стані, що вказує на те, що спір між батьками наносить шкоду емоційному стану дитини та завдає останньому моральні страждання. Емоційний стан [PERSON] в судовому засіданні свідчить про те, що на останнього чиниться тиск з приводу спілкування з позивачем. На запитання що змінилося з моменту, коли він перебував на комісії і виявляв бажання бачитися та спілкуватися з батьком, відповіді не надано. З огляду на зазначене, суд вважає, що участь матері при спілкуванні батька з сином, продовжить завдавати останньому шкоду, оскільки напруженість у відносинах батьків, можливі сварки не відповідають найкращим інтересам дитини, при цьому підстав вважати таке спілкування небезпечним для дитини в суду відсутні. Зокрема, суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною її батька, який проживає окремо від дитини, необхідно враховувати передусім інтереси дитини, при цьому напружені стосунки між її батьками, а також їх амбіції не повинні бути пріоритетом у вирішення питання про участь кожного з них у вихованні дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тлумачення ст. 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення батька права на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Ст. 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Крім того, у ст. 12 Конвенції про права дитини закріплені положення, згідно з якими держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі з`являється у дитини з досягненням віку 10 років. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини малолітній [PERSON] виявив бажання спілкуватись та відпочивати з батьком, при цьому в судовому засіданні не зміг надати чіткої відповіді на питання бажання спілкування, при цьому поведінка останнього свідчить про невпевненість та невизначеність. П. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У процесі розгляду справи сторони не змогли дійти єдиної згоди щодо регламенту спілкування позивача з дитиною, хоча судом неодноразово пропонувалось сторонам вирішити питання щодо графіку спілкування позивача з дитиною на їхній власний розсуд. Тому при вирішенні спору та з урахуванням інтересів дитини, суд вважає за необхідне визначити регламент побачень позивача з дитиною за варіантом, визначеним органом опіки та піклування. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування визначеного органом опіки та піклування регламенту побачень позивача з дитиною, сторони суду не надали і судом таких доказів не здобуто. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову, а саме зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , визначити способи участі позивача у вихованні сина - [PERSON] , [INFO] ., визначивши час їхнього спілкування, без присутності матері, [PERSON] : першу та третю суботи місяця з 10:00 год. до 14:00 год. неділі; влітку для спільного відпочинку та оздоровлення з 01 серпня по 15 серпня включно.

Outcome: partial