Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання розпоряджень [PERSON] РДА частково недійсним та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, посилаючись на те, що в 1995 році Фастівецька сільська рада виділила їй присадибну земельну ділянку в с.Фастівець площею 0,15 г та надала дозвіл на забудову житлового будинку по вул.Польовій. На виконання даного рішення було виготовлено план забудови садиби. Розпорядженням [PERSON] РДА 2010 році надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах Фастівецької сільської ради. Після виготовлення проекту землеустрою звернулася до державного кадастрового реєстратора але їй було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в зв2язку з знаходженням в межах її земельної ділянки іншої земельної ділянки або її частини. В подальшому було встановлено, що на земельну ділянку позивачки накладається земельна ділянка [PERSON] Вважає, рішення райдержадміністрації та похідний від них державний акт на імя прокопенко О.І. є незаконними та підлягають до скасування. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] районна державна адміністрація Київської області надав письмову клопотання де просить розгляд справи провести за відсутності представника. Представник Київське відділення інституту землеустрою надав письмову заяву де просить розгляд справи провести за відсутності представника, проти позову заперечували. [PERSON] до суду не зявилася про час слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, будь-яких заяв про слухання справи не заявлено. Третя особа: представник Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області в поданій заяві просить розгляд справи провести за відсутності представника. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що рішенням Фастівецької сільської ради №3 від 20.12.1995 року в користування позивача виділена земельна ділянка площею 0,15 га для будівництважитлового будинку, яка розташована в с.Фастівець по вул.Польовій,22 та дозволено проводити таке будівництво, на підставі чого на вказаній земельній ділянці позивачкою було побудовано житловий будинок та господарські споруди. Рішенням Фастівецької сільської ради №7 від 24.12.2003 року вказану земельну ділянку передано позивачці безкоштовно у приватну власність. Розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Київської області №546 від 01 грудня 2010 року [PERSON] надано дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області. Після звернення позивача до Державного кадастрового реєстратора про внесення відомостей до державного земельного кадастру позивачу, рішення №РВ-3200083952014 від 16.10.2014 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру було відмовлено в звязку з знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с11). Як вбачається з Викопіювання із проекту формування території Фастівецької сільської ради та зведеного плану земельних ділянок на земельну ділянку позивача частково накладається земельна ділянка, яка належить [PERSON], цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1789 га, яка розташована в межах Фастівецької сільської ради, що також підтверджується Повідомленням про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру у документації із землеустрою оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях №1413444951/1 (а.с.72). Згідно розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації №127 від 01.03.2005 року в межах Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області затверджено технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадянам по Фастівецькій сільсській раді Фастівського району Київської області і на підставі данного Розпорядження [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Фастівецької сільської ради Фастівського району, Київської області, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ №268195 від 18.04.2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №01:05:032:000111 (а.с.19). Як вбачається з матеріалів вищезазначеної технічної документації Акт про встановлення на місцевості меж земельних ділянок та передачу на зберігання межових знаків власникам земельних ділянок, які отримали свою земельну частку (пай) у натурі (на місцевості) в межах Фастівецької сільської ради Фастівського району є не належним так, як не зазначено: дата складання акту, суміжних землекористувачів їх підписи на погодження, місцезнаходження земельної ділянки, її розмір, цільове призначення, не повідомлення про відповідальність за знищення межових знаків, що дає суду вважати, що межові знаки не були встановленні у натурі (на місцевості) (а.с.87). Статею 123 ЗК України передбачено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, відповідно до якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, щопосвідчує право користування земельною ділянкою. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження, такий акт визнається недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державний акт на право власності на земельні ділянки є документом, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Існуючі накладення на земельну ділянку, та невідповідність лінійних промірів, порушують права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, у звязку із чим вона змушена звернутися до суду про визнання недійсними відповідного державного акту на право власності на земельні ділянки та скасування записів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, оскільки інший порядок захисту її прав є не можливий.

Outcome: partial