Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки, та на своє утримання, зазначивши в позові, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.03.2006р. який був зареєстрований Ленінським районним відділом актів цивільного стану Запорізької міського управління юстиції Дніпропетровської області а/з №96. Від подружнього життя мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO] яка мешкає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. В 2009р. із-за хвороби доньки, їй надано статус дитини-інваліда з 16.11.2009р. по 12.06.2014р., який підтверджено відповідним посвідченням №216182 від 09.12.2009р. (а.с.8-9). У зв'язку з тим, що позивачка не отримує від батька дитини належного матеріального забезпечення, вона бажає отримувати аліменти на утримання дитини з відповідача в судовому порядку, просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 3000грн. заробітку відповідача щомісячно. Крім того, у зв'язку з тим, що, їх донька має спеціальну індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда, на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичних закладів, та обмеженню життєдіяльності їх дитини (а.с.6-7), просить стягнути з відповідача на своє утримання по 500грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, надав суду письмові заперечення, в судовому засіданні пояснив, що він ніколи не ухилявся від матеріального утримання своєї дитини-інваліда, про що надав суду квитанції про направлення речей та грошового переказу у сумі 1000грн. На теперішній час, позов визнає частково та не заперечує проти сплати аліментів в мінімальному розмірі щомісяця. Надав суду довідку податкової інспекції про здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 01.01.2011р. по 30.06.2014р. та неотримання доходів від провадження господарської діяльності. Крім того стверджував, що позивачка, без його згоди переїхала до м. Києва, перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною, але доказів свого твердження суду не надав. Вважає, що позивачка може залишати доньку на медичний персонал школи, а сама знайти собі роботу та не вимагати з нього кошти на своє утримання, проти якого категорично заперечує. Не заперечував, що їх донька має оформлену інвалідність з дитинства та перебуває на спеціальному медичному обліку, згоден з тим, що донька потребує додаткового харчування, та санаторно-курортного лікування. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, на підставі ст.180-183 СК України, оскільки відповідач є батьком неповнолітньої дитини-інваліда, а батьки повинні утримувати матеріально своїх неповнолітніх дітей, а якщо вони ухиляються від своїх обов'язків, з них повинні стягуватися аліменти. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України та Закону України "Про Державний бюджет України на 2009р. мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином вимога позивачки є законною у зв'язку зі зміною законодавства з цього питання. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України та Закону України "Про Державний бюджет України на 2009р. мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином вимога позивачки є законною у зв'язку зі зміною законодавства з цього питання. Відповідно до ч.1ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в т.ч. і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Позивачка, хоча і просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, проти їх розміру - 500грн., запропонованому відповідачем, категорично заперечувала, оскільки їх спільна донька-інвалід потребує значно більших витрат на своє утримання, оскільки хворіє, перебуває на обліку в дитячій поліклініці. про що надала суду відповідні медичні документи.(а.с.6-9). Оскільки відповідач працездатний, в добровільному порядку став надсилати їй дитячі речі тільки після пред'явлення нею позову про стягнення аліментів до суду, що підтверджується квитанціями за липень та серпень 2014р., на обліку в Центрі зайнятості не перебуває, має можливість заробляти, та на теперішній час, згідно довідки доходів не має, він не може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі запропонованій позивачкою, але взмозі сплачувати на утримання доньки в розмірі ? частки заробітку щомісячно. Суду надана довідка Ленінської державної податкової інспекції м. Запоріжжя Головного управління міндоходів у Запорізькій області №7866/10/08-28 від 25.07.2014р., згідно з якою ПП [PERSON] за період з 01.01.2011р. по 30.06.2014р. здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, доходів від провадження господарської діяльності не отримував. Тому, відповідач, як батько дитини, зобов'язаний брати участь у витратах на додаткове харчування дитини-інваліда, що обумовлено її хворобою. Розмір запропонованого позивачкою розміру 3000грн. з офіційного доходу батька - відповідача може бути зменшений до ? частини його заробітку, що не буде порушувати прав та інтересів відповідача, який має можливість їх надати. Оскільки дитина-інвалід сторін, мешкає з позивачкою, яка на теперішній час не працює, розмір соціальної допомоги на дитину складає 572грн. 40коп. (а.с.8), згідно медичних висновків постійно потребує стороннього догляду, суд, суд враховує зазначений дохід позивачки, вважає можливим задовольнити її позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної допомоги на дитину-інваліда в розмірі 500грн. щомісячно. Суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, в частині стягнення аліментів на утримання її неповнолітньої доньки в розмірі ? частини заробітку відповідача, оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі ? частині свого заробітку щомісячно, тобто розмір передбачений законом на одну неповнолітню дитину, без порушення прав та інтересів відповідача. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 СК України, не зважаючи на працездатність позивачки, з якою проживає дитина-інвалід, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, вона має право на утримання з боку відповідача, який може надавати їй матеріальну допомогу. Право на таке утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Обґрунтування позовних вимог підтверджується: свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини сторін, довідкою з місця проживання, довідкою з дитячого закладу, медичними документами дитини, довідками про доходи відповідача, довідкою Центру зайнятості відповідача, квитанціями про надсилання дитячих речей, тест-смужок, грошового перетаку на 1000грн. та ін.

Outcome: partial