Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до [PERSON] з вимогою позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] та збільшити розмір аліментів на утримання доньки -[PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Свою позовну заяву мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 12.02.2016 року, який 01.08.2017 року рішенням Сумського районного суду Сумської області розірвано. [INFO] у них народилась донька - [PERSON]. Вказала, що відповідач з дня народження і до цього часу не цікавиться донькою, не відвідує її, не бере участі в її вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в її житті. Вихованням дитини займається виключно вона, разом зі своїми батьками. Вказала, що відповідач будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує не регулярно, донька перебуває повністю на утриманні позивачки, при цьому, посилаючись на зміни в чинному законодавстві просила збільшити розмір аліментів. З метою захистити права та інтереси своєї малолітньої доньки вимушена звернутись до суду. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задоволити. Представника третьої особи - завідувач сектору опіки Будко Ю.О. в судовому засіданні вважала, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідача не є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів визнав повністю, заперечував проти позову в частині позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав це є виключна міра, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, а тому просив суд відмовити в цій частині позову. Надав обґрунтований відзив. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що батьками дитини [PERSON], [INFO] є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі з 12.02.2016 року по 11.08.2017 року (а.с. 12-14) Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13.02.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини (а.с. 15). Дитина на час подачі позову та розгляду справи в суді проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS], яка займається піклуванням за нею (а.с. 16-18). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї, складений комісією в складі секретаря сільської ради, голови опікунської ради Степаненко Н.П., спеціаліста І категорії сільської ради Степаненко О.В. та посадової особи сільської ради Шматухи С.І. дитина проживає в одній кімнаті з мамою, має своє ліжко, достатню кількість одягу, постільної білизни, а тому комісія прийшла до висновку, що створено усі умови для повноцінного фізичного та розумового розвитку дитини [PERSON] (а.с. 19) З матеріалів справи вбачається, що мати - [PERSON] добре піклується про свою малолітню дитину, вчасно проводить обстеження дитини, робить щеплення (а.с. 39-45). Свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом позивачки і майже всі батьківські обов'язки щодо виховання та піклування за [PERSON] взяв на себе. Так, він придбав коляску, дитяче ліжко, санчата для неї. В разі необхідності купував ліки, тобто все необхідне для дитини він забезпечував самостійно. Вказав, що відповідач, тобто біологічний батько [PERSON] взагалі не бере участі у вихованні його племінниці. Зазначив, що коли його сестра та відповідач проживали разом він і тоді не піклувався своєю донькою, а всі зароблені кошти він тратив на власні потреби, «прогулював». При цьому, вказав, що коли вона була вагітна, він бачив у неї розбите обличчя і вважає, що саме [PERSON] наніс дані тілесні ушкодження його сестрі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є хрещений батько [PERSON] і [PERSON] бачив всього 3 рази. Перший раз до одруження з [PERSON] Вдруге він його зустрів в пологовому будинку, коли приходив провідувати [PERSON] Вказав, що його тоді вразило відношення відповідача до своєї дружини та його дитини, оскільки це була байдужість з його боку до дитини та власної дружини. В подальшому він його ще бачив один раз, але не спілкувався з ним. При цьому зазначив, що він зі своєю родиною дуже часто спілкується з [PERSON] і часто проводять час разом з [PERSON], проте [PERSON] завжди самостійно піклується про свою доньку і [PERSON] їй в цьому не допомагає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивачки і є свідком всіх відносин, які сталися між позивачкою та відповідачем. Так, з перших місяців сумісного проживання їх як родини, [PERSON] зловживав спритними напоями, а коли його донька завагітніла він ще почав піднімати на неї руку, хоча він і не бачив самого факту побиття. Вказав, що коли народилась [PERSON], [PERSON] та його донька переїхали жити до них, оскільки останній було дуже тяжко, [PERSON] їй взагалі нічого не допомагав ні по дому, ні з дитиною. При цьому зазначив, що одного разу був свідком, як [PERSON], коли дитина заплакала висловлювався в її адресу нецензурною лайкою. Пояснив, що в подальшому, одного разу [PERSON] нічого не пояснюючи, зібрав свої речі і пішов з будинку. Після чого будь -якої допомоги на дитину не надавав, і взагалі [PERSON] не цікавився. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною брата позивачки. Зазначила, що , коли народилась [PERSON], її чоловік взяв повністю на себе опіку над його сестрою та племінницею. Вказала, що коли вона приїздила до [PERSON] допомогти, після народження дитини, то [PERSON] був постійно в нетверезому стані і взагалі не опікувався ні [PERSON], ні своєю донькою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матір'ю [PERSON] і вона не бачила відповідача ані на день народження [PERSON], ані на Хрестинах [PERSON], ані на інших святах, таких як Різдво, Новий Рік. Вважає, що він взагалі не цікавиться своєю дитиною. В судовому засіданні також досліджені скриншоти з мобільного телефону позивачки, згідно яких відповідач і він цього не заперечував в судовому засіданні «відмовлявся від [PERSON]» (а.с. 159-160). Разом з тим, відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 03 березня 2018 № 03-24/568, орган опіки та піклування не вважає за доцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з відсутністю достатніх підстав (а.с. 110-111). При цьому вони надають суду позитивні характеристики з місця проживання, медичні довідки про те, що [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, заборгованості по сплаті аліментів немає (а.с. 112-115) Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] заперечував проти задоволення позову, зазначав, що він сплачує аліменти на утримання своєї доньки, бажає з нею спілкуватися, проте позивачка чинить йому перешкоди. Судом не встановлено того, що не можливо змінити поведінку відповідача [PERSON] в кращу сторону. Суд вважає, що для сприяння захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та те, що до [PERSON] раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, при цьому факт заперечення ним позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у нього бажання піклуватись про свою малолітню доньку, підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру стягуваних аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно до вимог ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначених за рішенням суду згодом може бути зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшенням здоров'я когось із них та в інших випадках, передбаченим цим кодексом. Суд вважає, що на даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального забезпечення дитини. Враховуючи викладене, необхідно збільшити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] до розміру ? частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень. В порядку ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial