Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з позовних вимог, ПАТ АБ «Експерес-Банк» просить суд: стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 73813/30/к/мл4 від 27.09.2012 року на користь банку суму в розмірі 14155,22 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково. Просить суд стягнути заборгованість з основного позичальника [PERSON], в частині стягнення заборгованості з [PERSON] як поручителя просить суд відмовити. Відповідач по справі Кирилов [PERSON] в судове засідання призначене на 22 лютого 2016 року не з'явився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2\~ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 вересня 2012 року між Публічним Акціонерним Товариством АБ «Експресс-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №73813/30/к/мл4 (далі - Кредитний договір)./а.с.5-7/ 27.09.2012 року для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №73813/30/к/мл4 від 27.09.2012 року між Банком та [PERSON] (далі Поручитель), був укладений договір поруки № №73813/30/ПР1/мл4, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язуються перед Банком відповідати за невиконання Позичальником його зобов'язань, що виникли з Кредитного договору №№73813/30/к/мл4 від 27.09.2012 року. Відповідно до п. 1.2 Договору поруки відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Позичальник та Поручителі зобов'язання за Кредитним договором та Договором поруки належним чином не виконують. Станом на 12.05.2015 року заборгованість Позичальника за Договором становить 14155,22 грн., яка складається з наступного: 5655,35 тіло кредиту, 2698,16 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 2154,69 грн. інфляційні нарахування, 854,51 іефляційні нарахування на відсотки за кредитом, 1492,51 грн. пені, 1300,00 грн. штрафу. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог\~ст. 525 ЦК України\~вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором. Відповідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з позичальника є обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов'язковими для виконання сторонами. У той же час, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів з огляду на таке. Як вбачається зі статті 559 частині 4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року по справі № 6-53цс 14, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом тільки 17.06.2015 року, а тому\~\~ строк, передбачений ч. 4\~ст. 559 ЦК України, є таким, що сплив. Так, як вбачається з повідомлення про порушення строку сплати кредитної заборгованості /а.с. 21/, право вимоги на предявлення позову виникло у позивача починаючи з 02.12.2014 року. Тобто, з моменту виникнення права вимоги про стягнення заборгованості з позичальника та поручителя минуло більше, ніж 6 місяців. Отже, враховуючи вищевказані вимоги позивачем пропущений строк пред'явлення вимог про стягнення заборгованості з поручителя. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial