Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

В грудні 2013 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає, що з 13.02.2010 р.він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON],від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON],[INFO] З причини несумісності характерів,різні погляди на сімейне життя та виховання дитини,що провокувало сварки,між сторонами виникли неприязні відносини,через втрату порозуміння,почуттів поваги та любові з січня 2013 р.вони проживають окремо. З цього ж часу дочка сторін проживає з відповідачкою,яка створила перешкоди позивачеві у його спілкуванні з дочкою,категорично відмовляється від участі позивача у вихованні дитини,через що їх неприязні відносини лише загострились. Намагання позивача у мирний спосіб врегулювати цей спір результатів не мали через поведінку відповідачки,яка не бажає його присутності,штучно створює такі обставини,що позивач не може нормально зустрічатися з дочкою,провокує конфлікти,що є перешкодою у його спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні. У зв'язку з цими обставинами він звернувся з заявою до органу опіки та піклування та 21.11.2013 р. розпорядженням голови районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради № 681р був встановлений порядок побачень його з дитиною наступним чином: дві суботи з 9 години до 12 години та дві неділі з 9 години до 12 години щомісяця за попередньою домовленістю у присутності матері дитини з правом відвідування розважальних закладів і закладів культури. З часу винесення вказаного розпорядження,позивач в період з 23.11.2013 р.до 29.12.2013 р.у встановлені дні та часи звертався до відповідачки з проханням надати можливість спілкування з дитиною та взяти участь у її вихованні,проте відповідачка порушує свої обов*язки,систематично перешкоджає позивачеві проводити час з дитиною,провокує конфлікти. З урахуванням взаємин,які на теперішній час між ним та відповідачкою є виключно неприязними,вважає недоцільним його побачення з дитиною у присутності матері,оскільки дитина мимоволі стає свідком конфліктів між батьками,уникнути яких неможливо. Також вказує,що він позитивно характеризується,за місцем його проживання створені всі умови для дитини як для дозвілля,так і виховання та проживання. Між ним та дитиною,яка знає його як батька,є прихильність,жодних протипоказань для більш тривалих спілкувань через стан здоров*я чи вік дитини,якій виповнилося три роки,не існує. З ним мешкає також його матір-рідна бабуся дитини, яка з любов'ю ставиться до своєї онуки і бажає її бачити якнайчастіше,проте через хворобу не може вільно пересуватись на далекі відстані. Просить суд зобов*язати [PERSON]не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON],[INFO],надавати доступ до приміщення,в якому перебуває дитина,у тому числі,під час її хвороби;визначити спосіб його участі у спілкуванні з донькою [PERSON],[INFO]та здійсненні її виховання шляхом встановлення систематичних побачень без присутності матері дитини та без попередньої домовленості з матір*ю:з 10.00 год.суботи до 10.00 год.неділі щотижня за місцем проживання батька з правом відвідування розважальних закладів і закладів культури,один місяць в літній період з 01 червня до 31 серпня щороку для оздоровлення дитини;стягнути з відповідачки судовий збір в сумі 243 гр.60 коп.,витрати на правову допомогу в сумі 2 058 гр.04 коп. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON]підтримав позовні вимоги свого довірителя в повному обсязі з посиланням на те,що відповідачка після припинення шлюбних відносин через особисту неприязнь перешкоджає позивачеві спілкуватись з дочкою та брати участь у її вихованні. Незважаючи на наявність розпорядження органу опіки та піклування,відповідачка його не виконує,відмовляє позивачеві та не дає можливості взяти участь у вихованні доньки згідно встановленого графіку,чим порушує свої обов*язки та права дитини. Нормальне спілкування між позивачем та відповідачем неможливе,кожна їхня зустріч,незважаючи на присутність дитини,має наслідком сварку,тому присутність відповідачки під час зустрічей позивача з дитиною не є доцільною,а їх тривалість необхідно продовжити,щоб дати можливість позивачу проводити більше часу з дитиною не лише у вигляді прогулянок,а і за місцем його проживання,де для дитини створені всі умови. Крім того, позивач бажає спільно відпочивати з дитиною влітку протягом місяця для оздоровлення дитини. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача за довіреністю [PERSON]підтримала доводи представника [PERSON]Додатково пояснила,що з часу винесення розпорядження № 681р позивач мав можливість лише двічі зустрітися з дитиною 08.12.2013 р.та 15.12.2013 р.в присутності відповідачки та її батька,що перешкоджало повноцінно спілкуватися саме з дитиною. В інші дні згідно встановленого графіку відповідачка відмовляла позивачеві у зустрічах з дитиною з вигаданих,на думку позивача,підстав.На прохання позивача вони спільно відвідали місце проживання відповідачки з дитиною 29.12.2013 р.у встановлений службою у справах дітей згідно графіку час,проте відповідачка не вийшла для спілкування та не дала можливості позивачеві побачити дитину. Ненормальні особисті відносини між сторонами мають наслідком порушення прав дитини,оскільки донька використовується відповідачкою як засіб тиску на позивача. Відповідачка не дозволяє позивачу проводити час з донькою за місцем його проживання,яке є місцем реєстрації дитини,де також проживає її рідна бабуся. Зловживання відповідачки своїм правом мало наслідком притягнення її до адміністративної відповідальності. З метою захисту прав дитини та позивача,що неможливо в позасудовий спосіб,просить суд задовольнити позов, з урахуванням всіх уточнень, в повному обсязі. Відповідачка [PERSON]в судовому засіданні позов не визнала та пояснила,що встановлений органом опіки та піклування графік побачень позивача з їхньою дитиною нею не порушується. В листопаді 2013 р.дитина хворіла,про що є запис в амбулаторній картці доньки,тому вона відмовила позивачу у спілкуванні з нею.В грудні 2013 р.позивач бачився з дитиною 08.12.2013 р.та 15.12.2013 р.,під час зустрічі з дитиною позивач запросив їх у кав*ярню магазину «Амстор»,а потім і в сам магазин,де ,крім іншого,продається спиртне,що ,на думку відповідачки, негативно вплинуло на розвиток дитини. В подальшому вона просила позивача вказати конкретний перелік розважальних закладів та виховних заходів,які він планує відвідувати з дитиною,щоб погодити їх з нею. Позиція про те,що позивач має право їх визначити самостійно,її не влаштовує,тому вона не дала дозволу на спілкування позивача з донькою.Вважає,що зустрічі позивача з дитиною без її участі недоцільні,оскільки останній зможе налаштовувати дитину проти неї,дитина ,з огляду на вік,потребує постійної присутності матері,тому не може залишатись лише із батьком. Виїзд доньки з відповідачем на відпочинок влітку протягом місяця та ночівля дитини за місцем його проживання також є недоцільним з урахуванням віку та статі дитини. Судові витрати вважає належним чином не підтвердженими,а вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не обґрунтованими розрахунком. З цих підстав просила в позові відмовити в повному обсязі. Представник органа опіки та піклування в особі відділу по Шевченківському районі служби(управління)у справах дітей Запорізької міської ради за довіреністю Міговк Т.П.в судовому засіданні пояснила,що за зверненням позивача колегіальним органом комісією з питань захисту прав дітей при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було прийнято рішення щодо визначення способу участі батька [PERSON]у вихованні доньки [PERSON]та видано відповідне розпорядження № 681 р від 21.11.2013 р.голови районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району,яке є оптимальним для батьків та враховує вік дитини,стан її здоров*я,відомості про батьків та інше. Вказане розпорядження не виконується відповідачкою з незрозумілих причин,конфлікти між [PERSON]та [PERSON]є постійним предметом розгляду органу опіки та піклування,яким на даний час вирішено вже 11 скарг. Внаслідок егоїзму батьків та з*ясування ними особистих відносин,дитина стала заручником ненормальної ситуації,однак як реально забезпечити право батька брати участь у вихованні дитини,якщо батьки не дійшли згоди з цього питання,їй невідомо. Прокурор висловився про те,що позивачеві встановлено графік зустрічей з дитиною,який він не просить закріпити судовим рішенням,а заявлені ним вимоги про інший спосіб участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні не був предметом розгляду органу опіки та піклування,тому вважав,що в позові слід відмовити у повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення сторін та їхніх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим,підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено,що з 13.02.2010 р.сторони перебували в зареєстрованому шлюбі,[INFO]народилась донька сторін [PERSON],про що надані копія свідоцтва про одруження та народження дитини. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2013 р.шлюб між сторонами розірвано. При розгляді вказаної справи про розірвання шлюбу суд встановив,що з 26.12.2012 р.сторони припинили шлюбні відносини,на теперішній час проживають окремо,дитина сторін мешкає разом з матір*ю. Вказані обставини відповідно до ст.61 ЦПК України повторно не доказуються та не оспорювались в процесі розгляду справи. На утримання доньки позивач сплачує аліменти в розмірі 600 гр.щомісячно до її повноліття,починаючи з 22.10.2013 р.,які стягнуті рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.11.2013 р. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини,ч.7,8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,дитина повинна зростати в умовах турботи,та згідно ст.9,18 Конвенції про права дитини, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками. Виходячи із змісту ч.6 ст.7 СК України та правил ст. 141 СК України права та обов'язки щодо дитини у її батьків є рівними. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно зі ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. В судовому засіданні суд встановив,що між сторонами справи виникли розбіжності щодо права позивача на спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Розпорядженням № 681р від 21.11.2013 р.районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було визначено наступний спосіб участі [PERSON]у вихованні малолітньої доньки [PERSON],[INFO]:дві суботи з 9.00 год.до 12.00 год.щомісяця ,за попередньою домовленістю та у присутності матері малолітньої дитини [PERSON],з правом відвідування розважальних закладів і закладів культури. З пояснень сторін суд встановив,що позивач не має можливості у зазначений вище спосіб реалізувати свої батьківські права через перешкоди,які чинить відповідачка. Як пояснили в судовому засіданні представники позивача,після встановлення вказаного графіку,позивач протягом з 23.11.2013 р.і до теперішнього часу зустрічався з дитиною лише двічі 08.12.2013 р.та 15.12.2013 р.,в інші дні відповідно до графіку відповідачка відмовляла позивачеві бачитись з дитиною без обгрунтувань відмови або з надуманих причин. Зокрема,відповідачка не заперечувала,що після прийняття вказаного вище розпорядження позивач зустрічався з дитиною 08.12.2013 р.та 15.12.2013 р.,в інші не спілкувався з дитиною через її хворобу та з тих причин,що вона не дозволяла йому на свій розсуд обрати місця для проведення часу з дитиною та вимагала переліку заходів виховного та розважального характеру,які позивач має з нею узгоджувати,однак цього не зробив. Протягом розгляду справи відповідачка жодними доказами не підтвердила,що з часу встановлення графіку побачень позивача з дитиною були наявні поважні причини,зокрема,хвороба дитини,через які відмову у спілкуванні батькові з дитиною можна було б вважати викликаною об*єктивними перешкодами. Постановою № 5 від 03.02.2014 р.адміністартивної комісії районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON]по ст.186 КпАП України було встановлено,що [PERSON]ухиляється від виконання розпорядження голови районної адміністрації № 681р від 21.11.2013 р.»Про надання права права [PERSON]зустрічатися з малолітньою донькою [PERSON],[INFO]»,за що на [PERSON]накалдено адміністративне стягнення у виді попередження. В дитячому закладі,який відвідує дитина сторін,за заявою відповідачки прийняті адміністративні заходи,що унеможливлюють спілкування позивача з дитиною під час її перебування у дитсадочку. З пояснень представників позивача та відповідачки, їхньої поведінки в суді,пояснень представника органу опіки видно,що відносини між позивачем та відповідачкою є вкрай неприязні,дитина використовується як засіб з*ясування особистих стосунків ,тому їх спілкування з приводу дитини не призводить до вирішення спірних питань шляхом порозуміння та взаємних поступок на основі компромісу,а лише поглиблює конфлікт. Представник органу опіки та піклування в суді підтвердила,що сторони справи вигадують щонайменші приводи для подання взаємних скарг,які мотивують уявними інтересами дитини,хоча насправді конфлікт між батьками лише шкодить інтересам дитини та вказує на їх егоїзм і нехтування правами дитини. Оскільки рішення органу опіки та піклування не сприяло вирішенню спору між батьками щодо дитини,представник органу в суді пояснив,що йому невідомо,як забезпечити реальну участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,поновлення прав дитини та батька на спілкування можливо лише шляхом постановлення судового рішення. Відповідно до ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні порядку і способу спілкування позивача з дитиною,суд на підставі вимог закону та з урахуванням обставин справи дійшов до наступного висновку. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини,орган опіки та піклування вважав,що це має відбуватися в присутності матері,однак такий висновок не є мотивованим. Як пояснив представник органу опіки та піклування в суді,вирішуючи таке питання,вони виходили тільки з віку дитини,яка на теперішній час досягла трьох років. Разом з тим,до припинення шлюбних відносин між сторонами,дитина проживала в сім*ї з обома батьками,вона знає позивача як свого батька,він не є для неї сторонньою або незнайомою людиною. Після розлучення позивач вживає всіх можливих заходів для спілкування з донькою та бажає її виховувати,має з дитиною особисту прихильність. Позивач є зареєстрованим приватним підприємцем,за місцем проживання характеризується позитивно,виконує обов*язок по утриманню дитини. Жодних негативних даних про особу позивача або його неадекватне ставлення до дитини ,стан здоров'я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами не встановлено. Ніяких об*єктивних обставин про те,що спілкування дитини із батьком без присутності матері буде шкодити її розвитку,здоров*ю або матиме інші негативні наслідки,суд не встановив ,а відповідачка,крім суб*єктивних міркувань про це,всупереч вимогам ст.57,60 ЦПК України ,свою позицію доказами не підтвердила. Відповідачка не заперечувала також,що під час спільного проживання з позивачем дитина залишалася з батьком та перебувала з ним без її участі без жодних негативних наслідків для її розвитку. Крім того,суд дійшов висновку,що присутність матері під час її спілкування з батьком лише призводить до конфліктів між ними,що протирічить інтересам дитини. Нормальне спілкування між сторонами за їх особистої присутності неможливо,всі питання вони вирішують лише через листування,що підтвердили в суді,надавши письмові запрошення позивача на адресу відповідачки для зустрічі з нею та дитиною,а також відповідь [PERSON]про причини неможливості цієї зустрічі. Таким чином,з урахуванням відносин,які склалися між батьками дитини та є ненормальними,присутність матері під час спілкування дитини із батьком матиме наслідком лише конфлікти,тому суд вважає доцільним,виходячи, насамперед, з інтересів дитини,визначити спосіб участі позивача у вихованні доньки без присутності матері,оскільки не встановлено,що побачення з батьком не відповідає інтересам дитини,а відтак немає підстав обмежувати права позивача у спілкуванні та вихованні дитини присутністю матері. Разом з тим,попередня домовленість із відповідачкою щодо зустрічей з дитиною є необхідною,оскільки позивач проживає окремо від дитини,не обізнаний про зміни у її стані здоров*я,режимі дня,харчування,тому така домовленість дасть можливість батькам дитини завчасно бути взаємно поінформованими про наміри позивача щодо зустрічі з дитиною у визначений час та про можливість такої зустрічі з урахуванням стану здоров*я дитини та інших об*єктивних обставин. Для зміни графіку зустрічей позивача з дитиною,встановленого органом опіки та піклування,шляхом збільшення часу їх спілкування та ночівлі дитини за місцем проживання батька,суд на даний час підстав не вбачає,виходячи з наступного. Дитина проживає окремо від батька вже більше року,за цей час вона з місця свого проживання з матір*ю не виїзджала.З урахування її віку,вона психологічно не готова одразу залишатися без матері на добу та ночувати у нових,незвичних умовах.Крім того,для дитини такого віку необхідні гігієнічні процедури,певні особливості у харчуванні,до яких позивач, котрий проживає окремо від дитини, не готовий. Виходячи з наведеного,суд вважає,що збільшення часу спілкування позивача з донькою без присутності матері має відбуватися поступово, лише у такий спосіб воно не буде мати негативного впливу на нервову систему та психіку дитини. З аналогічних міркувань суд не встановив підстав задовольняти позов про можливість відпочинку позивача з дитиною влітку протягом місяця, оскільки позивач та його представники взагалі не надали докази з цього питання, зокрема,своє бачення,яким чином буде організовано відпочинок дитини і можливості позивача в цьому, про стан здоров'я дитини, рекомендації спеціалістів з урахуванням віку дитини про час, місце оздоровлення,а посилання представників позивача в суді на те,що така вимога спрямована на майбутнє,не є підставою для її задоволення. Разом з тим,суд не вбачає підстав ,які б перешкоджали позивачу спілкуватись з дитиною у встановлений графіком час ,в тому числі,за місцем його проживання. Так,відповідно до довідки № 6259 від 10.10.2013 р.,виданої МКП «Основаніє» [PERSON],він зареєстрований за адресою [ADDRESS] ,до складу його сім*ї входять мати [PERSON]та донька [PERSON],[INFO] Після припинення шлюбних відносин між сторонами,відповідачка не ставила питання про зміну місця реєстрації дитини та зберігає на нею право на користування житлом позивача. При обстеженні умов проживання позивача комісією служби у справах дітей було встановлено,що він проживає у квартирі за вказаною вище адресою,де створені задовільні санітарно-гігієнічні умови,квартира чиста,затишна,облаштована меблями та побутовою технікою,у квартирі є дитячі іграшки та книжки,стосунки в сім*ї добрі. Разом з позивачем проживає рідна бабуся дитини,яка відповідно до ст.257 СК України є суб'єктом сімейних відносин з правом не лише на спілкування, а й брати участь у вихованні онуки. У відповідності до ч.3 ст. 291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про наявність перешкод для відвідування дитиною без присутності матері квартири,де проживають її рідний батько та рідна бабуся,безпосередні контакти з якими жодним чином дитині не нашкодять. Заперечення проти цього з боку відповідачки зводяться,знову ж таки,лише до віку дитини,однак доказів неправомірної поведінки батька та бабусі відносно дитини нею не надано,а обмеження батька та бабусі у їх праві на спілкування та виховання дитини без належного обґрунтування не відповідає інтересам самої ж дитини. Вимоги позивача про зобов*язання [PERSON]надавати йому доступ до приміщення,в якому перебуває дитина,у тому числі,під час її хвороби,не узгоджуються із приписами ст.30 Конституції України,відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Чиїм житлом або володінням є приміщення,в якому на теперішній час проживає дитина сторін,позивач не зазначив,а його представники в суді пояснили,що позивач не має права на це житло,в якому відповідачка проживає без реєстрації. За таких обставин позивач помилково вважає,що його право на спілкування з дитиною є абсолютним в тому розумінні,що воно без узгодження з іншими особами передбачає вільний доступ до будь-яких приміщень,де перебуває дитина,для задоволення вимог в цій частині суд законних підстав не встановив. Аналізуючи наведене,суд дійшов до висновку,що визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON],[INFO],та здійсненні її виховання необхідно шляхом встановлення систематичних побачень за попередньою домовленістю із матір*ю дитини [PERSON],без її присутності,дві суботи з 9.00 до 12.00 год.та дві неділі з 9.00 год.до 12.00 год.щомісяця з правом відвідування розважальних закладів і закладів культури та з правом відвідування місця проживання батька за адресою [ADDRESS]. Такий порядок та спосіб спілкування батька з дитиною на теперішній час є достатнім і відповідає принципу розумності,справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, та приоритетному інтересу дитини, оскільки забезпечує як право позивача на виховання, так і інтереси самої малолітньої дитини на підтримку зв'язків з батьком та його родичами, відповідає положенням сімейного законодавства,прав відповідачки не порушує. Вирішуючи спір, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо спілкування дитини з батьком у присутності матері дитини.При цьому суд виходить з того,що,навіть з урахуванням віку дитини, стан її здоров'я не вимагає постійної присутності матері,дитина відвідує дитячий садок,де спілкується без присутності матері із особами,які взагалі не є членами її сім*ї або родичами,тому перебування дитини із батьком протягом трьох годин не може призвести до негативних наслідків, побоювання відповідачки стосовно того, що позивач буде налаштовувати дитину проти неї та робити наклепи є явно надуманими та лише відображують реальні взаємини між батьками дитини. Вимоги про зобов*язання відповідачки не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною не підлягають задоволенню як такі,що не узгоджуються із приписами ст.157 СК України,відповідно до якої той із батьків,з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.Тобто безпосередньо законом батьки дитини зобов*язані не чинити перешкод один одному у спілкуванні з дитиною та її вихованні,а у разі порушення одним з батьків цього обов*язку настають передбачені законом наслідки. Посилання позивача на те,що він має з відповідачкою рівні права щодо дитини,однак фактично йому виділено лише кілька годин для спілкування з дитиною за графіком,на висновки суду не впливають,оскільки після встановлення органом опіки вказаного вище графіку позивач за спливом терміну шести місяців має право звернутись із заявою про його зміну за наявності для того підстав,а у разі незгоди і рішенням органу опіки та піклування-оскаржити його у судовому порядку. Відповідно до ст.88 ЦПК України,суд стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гр.60 коп.,які підтверджені квитанцією. Водночас позивач воліє і стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 2058 гр.04 коп. За змістом ст.ст.79,84 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача за довіреністю [PERSON]надавав позивачу правову допомогу за договором від 25.11.2013р . Загальна вартість юридичних послуг оцінена у 2058 гр.04 коп.,оплата здійснена за актами здавання-приймання юридичних послуг. До складу оплатних послуг представника включені: консультація щодо подання до суду позову та розробку і складання проекту позовної заяви,представництво інтересів позивача у судових засіданнях. Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як видно із Закону, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є часовий обсяг роботи особи, яка надавала правову допомогу, і саме при вчиненні процесуальних дій у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. З журналів судових засідань вбачається, що представник позивача [PERSON]був присутнім у судовому засіданні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 13.02.2014 року та 11.03.2014 р. Тривалість засідання 13.02.2014 р.-2год.41 хв.,тривалість засідання 11.03.2014 р.-4год.22 хв. Отже матеріалами справи підтверджений загальний час участі представника позивача у судовій справі-7 год.03хв. Розрахунок, який є в матеріалах справи, не містить підтвердження кількості годин,витрачених представником на надання правової допомоги для інших юридичних послуг описаних у розрахунку (як-то консультація щодо подання до суду позову та розробку і складання проекту позовної заяви ),сума витрат за участь у судових засіданнях містить посилання на іншу кількість годин,ніж підтверджена по справі. За таких обставин,суд позбавлений можливості перевірити розумність та обгрунтованість розміру для компенсації правових послуг представника. Звідси слідує,що позивачем розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільній справі під час судових засідань належним розрахунком з підтвердженням його доказами не обґрунтовано,тому в цій частині суд у задоволені позову відмовляє. На підставі ч.1 ст.3,9,18 Конвенції про права дитини,ч.7,8 ст.7,19,141, 153, 157,159 СК України,ст.3,10,11,57,60,79,88,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: partial