Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивований тим, що 03.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № MKD7GK00000022, відповідно до якого банк надав боржнику кредит у сумі 46801,60 доларів США, а боржник зобов'язався сплачувати 12 % річних відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 02 вересня 2022 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки № MKD7GK00000022 від 03.09.2007 року, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку житловий будинок садибного типу, загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушив істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 02.06.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 68112,10 доларів США (808490,65 грн.). Таким чином, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки за неналежне виконання боржником своїх зобов'язань, а також виселити його та інших осіб із займаного приміщення. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує представник позивача. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до кредитного договору від 03.09.2007 року № MKD7GK00000022, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 46801,60 доларів США зі сплатою 12 % річних відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 02 вересня 2022 року (а.с. 16-19), однак неналежно виконував умови договору, внаслідок чого у нього виникла заборогованість. Станом на 02.06.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 68112,10 доларів США - 808490,65 грн. (а.с. 7-10). З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки № MKD7GK00000022 від 03.09.2007 року, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку житловий будинок садибного типу, загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 24-26). Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, туди надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих у житлі, на яке відбувається звернення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 37 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Слід зазначити, що у даному випадку застосувати до правовідносин, що виникли, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, не видається можливим, так як предмет іпотеки не використовується як місце постійного проживання іпотекодавця (а.с. 4, 33). З цієї ж підстави, у вимозі про виселення відповідача з предмета іпотеки слід відмовити, так як він там не зареєстрований, і немає доказів, що він там проживає. Також, позивачем не надані відомості про інших осіб, які зареєстровані (проживають у будинку), тому в їх виселенні також необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial