Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила встановити їй юридичний факт факт внесення її у Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чапаєва, згідно з Додатком 1 до Державного акта серії ХМ №025 від 27 листопада 1996 року на право колективної власності на землю, де вона значиться як « [PERSON] » за № 164; визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,37 в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифіката серії [NUMBER] № 064163, виданого 27 листопада 1996 року згідно з розпорядженням Новоушицької райдержадміністрації №441-р від 27 листопада 1996 року та до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №025 від 23 вересня 1996 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала різноробочою в радгоспі ім. Чапаєва, який пізніше був реформований в КСП ім. Чапаєва с. Пилипківці і згідно з Державним актом ХМ №025 від 23 вересня 1996 року та Списку громадян членів КСП , які мали право на земельну частку (пай) вона значиться за № 164. Їй був виданий сертифікат ХМ № [NUMBER] на земельну частку (пай) розміром 2,37 в умовних кадастрових гектарах. На день включення в Список та видачі сертифіката вона значилась як « [PERSON] ». 21 березня 2014 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Оригінал сертифіката втрачений, а отримати його дублікат є неможливим, відповідно до відповіді Новоушицького відділу Держгеокадастру. В обґрунтування своєї позиції посилається на статті 152 ЗК України та 392 ЦК України. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 24 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та вказала, що позов підтримує. Від відповідача Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та не заперечення проти позову. Інших заяв чи клопотань не надходило. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, ухвалює рішення без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до рішення Пилипковецької сільської ради від 23 вересня 1996 року №1 Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Чапаєва с. Пилипківці, Новоушицького району, Хмельницької області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] №025. Додатком до даного Державного акта є Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, де за № 164 значиться [PERSON] (а.с.10-13). З копії книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) Новоушицької районної державної адміністрації КСП ім. Чапаєва, с. Пилипківці вбачається наявність запису за № 163 від 22 листопада 1996 року про видачу [PERSON] сертифіката серії [NUMBER] на земельну частку (пай) розміром 2, 37 в умовних кадастрових гектарах (а.с.9). З оголошення, яке міститься у газеті «Наддністрянська правда» вбачається, що сертифікат серії [NUMBER] № 064163 виданий 27 листопада 1996 року на ім`я [PERSON] втрачений (а.с.15). Повідомленням відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 04 листопада 2019 року підтверджується, що [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) не видавався. Окрім того на даний час заборонені дії щодо видачі дубліката сертифіката на земельну частку (пай). Нормативно-грошова оцінка земельної частки (паю) бувшого КСП ім. Чапаєва с. Пилипківці становить 45\~765,19 грн (а.с.14). Відповідно до п.2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до\~преамбули Закону\~України N899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Згідно зі ст.1, 2 Закону N 899-IV право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. У відповідності до статей 3, 5 Закону N 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Статтею 13 Закону N 899-IV передбачено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається додержавного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з положеннями статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається\~з матеріалів\~справи позивачка,\~як член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства ім.\~Чапаєва \~с.\~Пилипківці,\~була включена\~в Список\~громадян членів\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~який є\~додатком до\~Державного акту\~на право\~колективної власності\~на землю,\~виданого КСП\~ ім.\~Чапаєва с.\~Пилипківці,\~Новоушицького району\~23\~вересня 1996\~ року\~та отримала\~ 27\~листопада 1996\~року сертифікат\~на земельну\~частку (пай),\~оригінал якого\~втратила. Відсутність у особи оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) не позбавляє її права на земельну частку (пай), а згідно зі статтею 16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Таким чином позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про встановлення факту внесення [PERSON] у Список громадян - членів КСП ім. Чапаєва за № 164, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю ХМ №025 від 23 вересня 1996 року, слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"№5від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд установив, що дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] - « [PERSON] », яке остання змінила у зв`язку із реєстрацією шлюбу [INFO] 2014 року (а.с.7). Відповідно внесення позивачки у Список громадян членів КСП 23 вересня 1996 року було за дошлюбним прізвищем « [PERSON] ». Звертаючись до суду із даним позовом позивачка жодним чином не обґрунтувала необхідності у встановленні судом факту внесення її у Список громадян членів КСП, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП ім. Чапаєва с. Пилипківці, Новоушицького району 23 вересня 1996 року, з огляду на те, що зміна прізвища позивачки підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , а також який юридичний факт він породжує для неї. Тому підстав для задоволення цієї вимоги суд не встановив, отже позов підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial