Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.11.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, проте, [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 27.11.2019 року, утворилася заборгованість у розмірі 111802,42 грн., з яких: 2500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 101602,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 1900,00 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); 5300,00 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 23.11.2009 року у сумі 111802,42 грн., та понесені судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 22.01.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового засідання на 11год. 00 хв. 17 лютого 2020 року. 17.02.2020 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області було відкладено судове засідання на 09 год. 00 хв. 11.03.2020 року, у зв`язку з витребуванням доказів, за заявою відповідача. 20.02.2020 року відповідач [PERSON] , надала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Копію відзиву було надіслано позивачу. Крім того, надала до суду заяву, про застосування строку позовної давності до вимог по стягненню заборгованості за тілом кредиту, а також відсотками за користування кредитом та пені. Також, подала клопотання, про витребування додаткових доказів по справі.( а.с 49-62). Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 11.03.2020 року було задоволено клопотання відповідача, про витребування додаткових доказів, та клопотання сторін, про відкладення розгляду справи, в результаті чого його було відкладено на 13 год. 00 хв. 23.03.2020 року. 12.03.2020 року на адресу суду надійшли від позивача додаткові докази по справі, а саме: виписка по кредитному рахунку ( а с. 104-112). 23.03.2020 року ухвалою суду було відкладено розгляд справи на 10 год. 00 хв. 07.04.2020 року, у зв`язку з клопотанням представника позивача та відповідача, у зв`язку з наданням додаткових доказів по справі. 07.04.2020 року судом було отримано відповідь на відзив, в якому представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та зазначає, що строк позовної давності позивачем дотримано в повному обсязі ( а.с. 145-152). Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 07.04.2020 року заяву Акціонерного\~товариства Комерційний\~Банк «Приватбанк»,\~про уточнення\~позовних вимог,\~було залишено\~без розгляду. Розгляд справи було відкладено на 10 год. 00 хв. 29.04.2020 року, у зв`язку з клопотанням сторін. У зв`язку з карантинними заходами на території України розгляд справи неодноразово відкладався за заявами сторін, а саме: 29 квітня 2020 року відкладено на 10 год. 00 хв. 20 травня 2020 року; 20 травня 2020 року відкладено на 10 год. 00 хв. 04 червня 2020 року; 4 червня 2020 року відкладено на 11 год. 00 хв. 22 червня2020 року. Представник позивача, 22.06.2020 року, в судове засідання не з`явився, проте, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечує ( а.с. 6). Відповідач, також, 22.06.2020 року, в судове засідання не з`явилась, проте подала до суду додатковий відзив на позовну заяву, про стягнення заборгованості, та заяву про розгляд справи без її участі, в якій просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Відповідно до умов кредитного договору від 23.11.2009 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке 21 травня 2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», надало відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 2500,00 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36,00 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-якій момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Кредитний договір, укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , складається із заяви «Юніора» на випуск картки, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку по обслуговуванню кредитних карт. Відповідач [PERSON] своїм підписом на заяві Юніора на випуск картки засвідчила, що вона знає умови обслуговування та зобов`язується їх виконувати. Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням карти Юніора, з якою під підпис ознайомилась відповідач [PERSON] , на її ім`я було оформлено кредитну картку типу VISA; тип кредитної лінії відновлювальна; пільговий період (нарахування відсотків здійснюється за ставкою 0,01 % річних) 30 днів за кожну витрату; валюта картрахунку UAH/USD; базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) UAH 3,0 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у пільговому періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн., та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується один раз в місяць, за наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. і більше; штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбаченим договором більше, ніж на 30 днів - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій; відсоткова ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування UAH 4,5 %. (а.с. 15). Однак, відповідачем умови договору не виконувались, в зв`язку з чим, станом на 27.11.2019 року, утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 111802,42 грн., яка складається з наступного: 2500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 101602,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 1900,00 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); 5300,00 грн. - штраф (процентна складова) ( а.с. 9-13). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~частини першої\~статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (у цьому випадку ПАТ КБ «Приватбанк»). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто, дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі шляхом прийняття умов такого договору в цілому. Проте, не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви в тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не в тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте, сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У\~разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, [PERSON] 23.11.2009 року було підписано заяву на випуск картки Юніора, відповідно до якої вона отримала кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, який було змінено на 2500,00 грн. Згідно заяви базова процентна ставка за кредитом встановлена 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 0% (а.с. 14). Про отримання відповідачем кредитних коштів свідчать виписка по карткам договору, та розрахунок заборгованості. Згідно виписці по рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, відповідач користувалась кредитними коштами, та періодично здійснювала погашення кредиту. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] на кредитний договір № б/н від 23.11.2009 року були надані наступні кредитні картки: [NUMBER] зі строком дії до останнього дня травня 2012 року, 4149437104902570 зі строком дії до останнього дня вересня 2014 року, 4149437724519804 зі строком дії до останнього дня березня 2016 року (а.с. 81, 94). З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач, після отримання карток, активно здійснювала операції: як щодо зняття готівки з карткового рахунку, придбання товарів, так і часткового погашення заборгованість по кредиту. Факт користування кредитними коштами відповідачем не оспорюється. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 27.11.2019 року, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 111802,42 грн., яка складається з наступного: 2500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 101602,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 1900,00 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); 5300,00 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року по справі № 332/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі- зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідачу [PERSON] , банк 12.06.2012 року надав кредитну картку № [NUMBER] , з терміном дії до 03/16. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який відповідає інформації, щодо руху коштів по розрахунковому рахунку [PERSON] , та листа АК КБ «Приватбанк» № 363367-ВБ від 30.03.2020 року, заборгованість останньої за тілом кредиту, становить 2462,48 грн. та 37,52 грн за простроченим тілом кредиту, що в сумі становить 2500,00 гривень. Щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно довідки про умови кредитування з використанням карти Юніора, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 23.11.2009 року відповідачем [PERSON] (а.с. 15), базова відсоткова ставка на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 3,0%, та відповідно на рік складає 36% річних. Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту визначено 31.03.2016 року (строк дії картки). Із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом нарахована станом на 27.11.2019 року в сумі 101602,30 грн. Проте, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, тому, після 31.03.2016 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами, то вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентами за користування кредитом, за період з 01.04.2016 року по 27.11.2019 року, не підлягає задоволенню за необґрунтованістю. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачкою встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому, позивачем правомірно визначена заборгованість за кредитом у розмірі 2500 грн., та нараховано заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4492,87 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафами, то суд виходить з такого. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та\~від 02 грудня 2015 року №1275-р, село Золоті Пруди Олександрівського району Донецької області, віднесено до вказаного переліку. Відповідач [PERSON] , згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Олександрівським РВ УМВС України в Донецькій області 19.11.1999 року, та довідки Олександрівської селищної ради №159/01-44 від 21.01.2020 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22,32). З урахуванням того, що від сплати пені, нарахованої після 14 квітня 2014 року відповідач на підставі ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» має бути звільнений, а тому, правомірним буде нарахування пені лише станом на 01.04.2014 року, у розмірі 50,00 грн. На підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не підлягають стягненню з відповідача штрафи в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), та 5300,12 грн. (процентна складова). Як вбачається з відзиву відповідача [PERSON] , на позов, то вона просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Із розрахунку заборгованості, що наявний в матеріалах справи, вбачається, що відповідач здійснював платежі за кредитним договором 17 березня 2017 року в розмірі 1597,00 грн., 21 березня 2017 року в розмірі 1 100,00 грн., 15 травня 2017 року в розмірі 300,00 грн., та 08 червня 2017 року в розмірі 350,00 грн., і вказаними платежами вона перервала перебіг строку позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України. Тому, звернувшись до суду із позовом 14 січня 2020 року позивач не допустив пропуску позовної давності, щодо стягнення заборгованості за кредитом у сумі 2500 грн., та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 4492,87 грн., і підстав її застосовувати у суду немає. Проте, враховуючи те, що сума, яка була сплачена відповідачем після закінчення строку дії кредитного договору була зарахована на погашення відсотків, які позивач не мав право нараховувати після 31.03.2016 року, тому суд вважає за необхідне зарахувати їх у погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яка виникла станом на 31.03.2016 року ,та стягнути з відповідача 1145,87 грн., яка складається з різниці: 4492,87 грн. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом на 31.03.2016 року) 1597грн. (сплачена відповідачем сума заборгованості за кредитним договором 17.03.2017 року) 1100грн. (сплачена відповідачем сума заборгованості за кредитним договором 21.03.2017 року) 300 грн. (сплачена відповідачем сума заборгованості за кредитним договором 15.05.2017 року) 350 грн. (сплачена відповідачем сума заборгованості за кредитним договором 08.06.2017 року). Що стосується строку позовної давності, щодо стягнення пені за період до 14.04.2014 року у розмірі 50 грн, то суд вважає, що позивачем його було пропущено, оскільки відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, а позивач звернувся з позовом лише в січні 2020 року. З огляду\~на викладене,\~оцінюючи докази\~у їх\~сукупності,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~необхідно задовольнити\~частково,\~оскільки,\~відповідач належним\~чином не\~виконала зобов`язання\~за договором\~від 23.11.2009\~року,\~укладеним з\~позивачем,\~внаслідок чого\~виникла заборгованість\~перед позивачем,\~яка включає\~в себе: 2500 грн. - заборгованість за кредитом, 1145,87 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що в сумі складає 3645,87 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 гривень (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз`яснення Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 68,55 грн. (3645,87грн. х 2102,00 грн. / 111802,42 грн.). На підставі викладеного, та

Outcome: partial