Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач селищний голова Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області [PERSON] звернулася з позовом про скасування рішення виконавчого комітету селищної ради та визнання недійсним ордера. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до рішення виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради №35 від 20.02.2014 року [PERSON] та її доньці [PERSON] був виданий ордер №000098 на право зайняття 3-х кімнат в квартирі №51 будинку 12 за адресою вул.9-ї Пятирічки смт.Новогуйвинське, який був виданий з порушенням законодавства, а саме Житлового кодексу так, як рішення виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради №235 від 20 лютого 2014 року було прийнято на підставі заяви [PERSON] у якій вона посилається на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16.08.2013 року в якому визнається не дійсним договір купівлі-продажу на квартиру, а також скасовується реєстрація права власності на квартиру та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 року, згідно якого вищевказане рішення Житомирського районного суду від 16.08.2013 року залишається в силі та просить надати дозвіл на прописку її та її неповнолітньої, на той час, доньки [PERSON] в спірну квартиру та видати ордер на житло. При винесенні рішення виконавчим комітетом, громадянка [PERSON] не проживала на території Новогуйвинської селищної ради, про що свідчить відмітка у копії паспорта, яку вона надала до заяви на одержання ордеру на житло та прописки в ньому та не перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Окрім того на момент прийняття рішення, у вказаній квартирі проживали інші люди. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Треті особи [PERSON] та представник третіх осіб [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та вважають його безпідставним. Служба у справах дітей Житомирської РДА подала до суду лист про розгляд справи у відсутність представника, позов не підтримали та просили відхилити. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Так, відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом, який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України «Про місцеве самоврядування». Відповідно до статті 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені Житловим кодексом Української РСР. Підстави та порядок надання жилих приміщень у будинках державного та громадського житлового фонду передбачені главою 1 розділу ІІІ ЖК УРСР. Відповідно до статті 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Частина 1 ст.42 ЖК УРСР передбачає, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов. У відповідності до ст.43 ЖК УРСР, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів передбачений статтею 51 ЖК УРСР, відповідно до якої жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Згідно з положенням статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до п. 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. Згідно зі ст.34 ЖК України, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорон здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Згідно з пунктом 53 Правил громадяни мають право на поліпшення житла у разі забезпечення житловою площею 13,65 кв.м. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності. Матеріалами справи встановлено, що 19 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області з заявою про надання дозволу на прописку її та неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в квартиру №51, що розташована в будинку 12 по вулиці 9-ї Пятирічки смт.Новогуйвинське та видати ордер на житло (а.с.7). На підставі вищевказаної заяви Новогуйвинською селищною радою Житомирського району Житомирської області прийнято рішення №35 від 20 лютого 2014 року «Про розгляд заяви [PERSON] щодо надання дозволу на реєстрацію та видачу ордеру їй та її неповнолітній доньці [PERSON], [INFO]» та видано на право зайняття 3-х кімнатної квартири №51, що розташована в будинку 12 по вулиці 9-ї Пятирічки смт.Новогуйвинське (а.с.10, 30). При прийнятті вищезазначеного рішення виконавчий комітет Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області не врахував, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 2008 року проживають за адресою: [INFO] (9-ї Пятирічки)[ADDRESS] (а.с.48-50). Окрім того вищезазначене рішення Новогуйвинської селищної рад порушені суперечить вимогам ст.31 ЖК УРСР громадяни, в якій закріплений принцип надання жилих приміщень громадянам надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті. Згідно відомостей Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області гр.[PERSON], [INFO] та гр.[PERSON], [INFO] проживають з 15 січня 2011 року за адресою с.Сінгури, вул.Молодіжна, 6, Житомирського району (а.с.67), а з 14.03.2014 року зняті з місця реєстрації (а.с.66). Таким чином на момент прийняття рішення Новогуйвинською селищною радою Житомирського району Житомирської області про «Про розгляд заяви [PERSON] щодо надання дозволу на реєстрацію та видачу ордеру їй та її неповнолітній доньці [PERSON], [INFO]» [PERSON], [INFO] та гр.[PERSON], [INFO] на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, не перебували (а.с.64) та не були зареєстровані в [INFO]. (а.с.65). Відповідно до частин 3 і 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 червня 2015 року позов [PERSON] задоволено та визнано недійсним ордер, виданий [PERSON] з включення в ордер її доньки [PERSON], на квартиру №51, житловою площею 40,5 кв.м., в будинку №12, який розташований в смт.Новогуйвинське, вул. 9-ї Пятирічки, Житомирського району, Житомирської області, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району №35 від 20.02.2014 року. Рішення набрало законної сили. З огляду на вищевказане суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним ордера та задовольняє позовну вимогу про скасування рішення селищної ради враховуюче наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 10, статті 25, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності (ст.10 ЦПК України), кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Outcome: partial