Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, та згідно позовних вимог зазначив про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку [ADDRESS] понад шести місяців, тому просив задовольнити позов, визнати відповідачів такими що втратили права користування житловим приміщенням, зобов'язати зняті з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилюється на те, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину. Між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу з [PERSON] вони мають сина [PERSON] В 1991 році між ним та [PERSON] шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, в 1991році, колишня дружина разом з сином виїхали з будинку. На теперішній час відповідачі є громадянами Російської Федерації. Позивач вимушений сплачувати комунальні послуги по числу зареєстрованих в житловому будинку, що є тягарем для нього. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутністю. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги позивача визнає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи була повідомлена. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законі, обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.ст. 71,72 Житлового Кодексу України, при тимчасової відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення впродовж шести місяців. Якщо наймач або члени його родини були відсутні по поважних причинах більше ніж шість місяців, цей строк по заяві відсутнього може бути продовжено. Визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більше встановленого законом терміну здійснюється у судовому порядку. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину по закону від 15.11.1989 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS].(а.с.8). Відповідачі по справі [PERSON], та [PERSON] були зареєстровані в вищевказаному будинку, що підтверджується записом в домові книжці.(а.с.10.11). Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 17.09.1991року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано 17.09.1991року (а.с.13). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (із змінами та доповненнями) , у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до довідки голови квартального комітету від 14.01.2016року [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживають з 1991року. (а.с. 12). Відповідачем [PERSON] направлено до суду заяву у якій він підтверджує, що дійсно є громадянином Російської Федерації, на підтвердження чого надав копію паспорту, та з 1991 року не проживає за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вони є сусідами [PERSON] і підтверджують, що [PERSON] з 1991року проживає сам в будинку [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживають понад 20 років, є громадянами Російської Федерації. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач будучи за свідоцтвом про право власності на спадщину є власником будинку [ADDRESS], звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Реєстрація особи у житловому приміщенні передбачає право такої особи, у тому числі, і щодо користування житлом. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного та житлового У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленим КАС України. Таким чином, вимоги про зняття осіб з реєстраційного обліку не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, оскільки рішення суду про виселення особи з займаного приміщення або визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача та членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Отже, належними і допустимими доказами доведено, що відповідачі за зареєстрованим місцем проживання не мешкають з 1991року, тобто більше шести місяців, підстав для збереження за ними права користування житлом не встановлено.

Outcome: partial