Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з \~позовом до\~ [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя.\~В обґрунтування\~позивних вимог\~зазначила,\~що 09 червня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації складено відповідний актовий запис № 55 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішення Синельниківського міськрайонного суду у 2018 році шлюб між ними розірваний. В період шлюбу, у липні 2013 року за спільні кошти, нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2013 року набуто житловий будинок [ADDRESS] , з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Таким чином, вище вказаний житловий будинок є їх спільною власністю подружжя. Просить виділити їй та відповідачу у власність по Ѕ частині будинку та земельної ділянки кадастровий номер 1224888200:08:001:0021, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 19.09.2019 року позивачка уточнила свої позовні вимоги, просить визнати за нею 2/3 частини житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер 1224888200:08:001:0021, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , стягнути з відповідача всі судові витрати. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина син [PERSON] , розмір аліментів, які відповідач повинен сплачувати на його забезпечення є недостатнім, а тому її частка в майні подружжя повинна буди збільшена. Представник позивач до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер 1224888200:08:001:0021, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. Матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2012 року. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09 червня 2012 року. Шлюб між сторонами розірвано 08 січня 2019 року, на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, справа №191/4187/18. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.07.2013 року відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , з відповідними господарськими та побутовими будівлями та [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,13 га (кадастровий номер земельної ділянки 1224888200:08:001:0021) в [ADDRESS] . Право власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку за [PERSON] також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії [NUMBER] № 434690 від 30.07.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії [NUMBER] № 434691 від 30.07.2013 року. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім"ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім"ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1.2, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. \~Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає доведеним, що придбане сторонами під час шлюбу майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу, оскільки відповідач з позивачем згоди не дійшли.\~\~\~\~ Що стосується збільшення частки спірного майна на користь позивача з 1/2 до 2/3, суд зазначає наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до п. п. 4 п. 30\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3\~ст. 70 СК\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1\~ст. 60 СК). Зважаючи на те, що позивачем не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя ( недостатність коштів на утримання спільної дитини), в розумінні\~ст. 70 СК України, а також, що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке майно слід поділити, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2 частці у праві спільної власності. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 1536, 80 грн., адже відповідно до ст.141 УПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі\~викладеного,\~та ст..\~ст..\~57,\~60,\~61,\~63,\~69,\~70,\~71,\~п.\~п.\~22,\~25\~Постанови Пленуму\~ВСУ №\~11\~від 21.12.2007\~року Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя,\~ст.ст.\~368,372\~ЦК України,\~

Outcome: partial