Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та просить зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, у її користування та розпорядження та заборонити відповідачу вирощувати та збирати сільськогосподарські культури на вказаній земельній ділянці. Крім цього просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власницею земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області. У листопаді 2013 року їй стало відомо, що без її відома та встановлених законом підстав вказаною земельною ділянкою користується інша особа. У зв'язку із цим вона звернулася до правоохоронних органів. У результаті проведення слідчих дій встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно використовує належну їй земельну ділянку, без будь-яких правовстановлюючих документів. У зв'язку з цим вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своєю власністю, що змусило її звернутися до суду із вказаним позовом за захистом свого порушеного права. Позивачка вважає, що своїми діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Моральну шкоду у грошовому еквіваленті вона оцінює у 20000 грн. У судовому засіданні представник позивача доводи позову підтримала, пославшись на обставини та докази, що їх стверджують. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], позицію якого підтримав представник [PERSON], позов не визнав у повному обсязі та суду пояснив, що дійсно ним використовувалась належна [PERSON] земельна ділянка. Будь-яких письмових договорів з позивачкою він не укладав. Не погоджується з її доводами щодо самовільного зайняття та користування земельною ділянкою та вказує на те, що земельну ділянку він використовував згідно усної домовленості з [PERSON], який доводився зятем [PERSON] Саме з [PERSON] він проводив розрахунки, що підтверджується розписками. Вважає що між ним та позивачем існують цивільні права та обов'язки, які виникли з їхніх дій, що підтверджується розписками [PERSON] про отримання нею плати за використання земельної ділянки. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, вважає, що вони не підлягають задоволенню у зв'язку з їх безпідставністю. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.7). Матеріалами справи підтверджується, що позивачка [PERSON] зверталася до Управління Держземагенства у Світловодському районі, Павлівської сільської ради Світловодського району, Світловодської міжрайпрокуратури Кіровоградської області Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області з приводу встановлення особи, яка користується її земельною ділянкою з кадастровим номером [NUMBER].(а.с.8-12) Листом № 3-48-14 від 19.11.2014 року Світловодська міжрайонна прокуратура інформувала позивачку [PERSON] про те, що за її зверненням до ЄДРДР були внесені відомості за № 1214120270000495 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування за даним фактом. Досудовим розслідуванням встановлено, що дійсно [PERSON] використовує належну [PERSON] земельну ділянку без будь-яких правовстановлюючих документів. Оскільки, у діях [PERSON] відсутня об'єктивна сторона складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 197-1 КК України через малозначність, слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження, а матеріали скеровані до Державної інспекції сільського господарства у Кіровоградській області для прийняття рішення щодо адміністративної відповідальності [PERSON] Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З огляду на викладене, суд вважає встановленим факт користування відповідачем [PERSON] земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області та належить [PERSON] без відповідних правових підстав. Відповідач [PERSON] визнає, що земельна ділянка ним використовувалась, проте це відбувалось за згодою з її власницею [PERSON], від імені якої діяв її колишній зять [PERSON], та надав суду розписки, [PERSON] у яких вона підтверджує отримання коштів за оренду земельної ділянки. Тобто відповідач заперечує факт самовільного зайняття земельної ділянки. Із розписок [PERSON] (а.с.27) вбачається, що вона отримувала від [PERSON] кошти та сільськогосподарську продукцію у рахунок оренди землі. Відповідно до ст. 58 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи надані суду письмові розписки [PERSON], з точки зору їх належності, суд вважає, що вони не містять інформації, яка стосується предмета доказування, а саме обставин користування земельною ділянкою відповідачем [PERSON], а тому суд не бере їх до розгляду оскільки вони не стосуються предмета доказування. Частиною 1 статті 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. За самовільне зайняття земельних ділянок громадяни несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, що передбачено п. б ч.1 ст.211 ЗК України. Одним із способів захисту прав на земельні ділянки, визначених частиною 3 ст. 152 ЗК України, зокрема, є запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. З огляду на встановлені обставини, а саме користування відповідачем [PERSON] належною [PERSON] земельною ділянкою без відповідних правових підстав, суд вважає, що обрані позивачем [PERSON] способи захисту порушеного права відповідають вимогам закону, а тому її позовні вимоги у частині зобов'язання відповідача повернення земельної ділянки у користування та розпорядження власника, а також заборони [PERSON]Є вирощувати та збирати сільськогосподарські культури на земельній ділянці підлягають задоволенню. Вирішуючи питання у частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. N 5, від 27 лютого 2009 р. N 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Беручи до уваги те, що у судовому засіданні не підтверджені належними та допустимими доказами факт того які саме нервові навантаження та моральні страждання пережила позивач, не доведена також тривалість моральних страждань та істотність змін в життєвих та інших стосунках позивача, а тому суд вважає, що в даній частині позову позивачу необхідно відмовити. На підставі викладеного та ст.ст.23,1167 ЦК України 125, 152, 211,212 ЗК України,

Outcome: partial