Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

ПАТ КБ «Правекс-Банк» 26 грудня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5909-007/08Р від 03 жовтня 2008 року у сумі 2860,59 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.05.2015 року становить 61932,44 грн., з якої: заборгованість по кредиту - 1880,45 доларів США, що в еквіваленті становить 40712,18 грн.; заборгованість по процентам - 980,14 доларів США, що в еквіваленті становить 21220,26 грн., та судові витрати по справі. Позов мотивований тим, що 03 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5909-007/08Р, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 8469,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування в розмірі 13 % річних, строком користування до 03 жовтня 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 03 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 5909-007/08Р, за умовами якого останній поручився за належне виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором - кредит надав, але [PERSON] в порушення умов договору допустив прострочення повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у зв`язку із чим, станом на 18 травня 2015 року має заборгованість в сумі 2860,59 доларів США, з якої: заборгованість по кредиту - 1880,45 доларів США, що в еквіваленті становить 40712,18 грн.; заборгованість по процентам - 980,14 доларів США, що в еквіваленті становить 21220,26 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк», заборгованість за кредитним договором № 5909-007/08Р від 03.10.2008 року в сумі 2860,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.05.2015 року становить 61932,44 грн., з якої: заборгованість по кредиту 1880,45 доларів США, що в еквіваленті становить 40712,18 грн.; заборгованість по процентам 980,14 доларів США, що в еквіваленті становить 21220,26 грн. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» в рівних частках судовий збір в сумі 1218,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Залучено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» у якості правонаступника позивача у справі за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 15 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»», третя особа: [PERSON] , про припинення поруки, в якому просив припинити поруку, яка виникла на підставі договору поруки № 5909-007/08Р від 03 жовтня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] . В обґрунтування позову посилався на те, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк» 03 жовтня 2008 року укладено договір поруки № 5909-007/08Р, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] усіх його зобов`язань за кредитним договором. Банком 18.11.2015 року [PERSON] було направлено досудову вимогу про повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом. Будь-яких вимог до [PERSON] банк не пред`являв. Позивачем пропущено шестимісячний строк на пред`явлення вимоги до поручителя, тобто порука припинилася. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «Правекс-Банк», ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», третя особа: [PERSON] , про припинення поруки, - прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином повідомлених учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 03 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5909-007/08Р, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у іноземній валюті в сумі 8469,00 доларів США, строком користування до 03 жовтня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13 % річних (а.с. 6-8). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] 03 жовтня 2008 року укладено договір поруки № 5909-007/08Р, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] усіх його зобов`язань за кредитним договором (а.с. 9). Відповідно до п. 1.1 Договору поруки поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] . Згідно до п. 4.1 Договору поруки договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 03 жовтня 2015 року. Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору незважаючи на інше положення договору банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом. 18 листопада 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» направило [PERSON] досудову вимогу про повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом, що підтверджується списком внутрішніх поштових відправлень (а.с. 20, 21). При цьому, доказів направлення вимоги до [PERSON] позивачем до суду не надано. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, логічним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) не встановила підстав відступити від наведених висновків та зазначила, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. З матеріалів справи вбачається, що банком на адресу поручителя за місцем його проживання не було надіслано вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «Правекс-Банк» не пред`явив позовну вимогу до поручителя [PERSON] протягом 6 місяців з дня направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості від 18.11.2015 року, ані протягом 6 місяців з настання строку виконання зобов`язання (05.10.2015 року), а до суду з даним позовом Банк звернувся лише 26.12.2016 року, у зв`язку з чим порука за кредитним договором від 07.11.2007 року припинилась через шість місяців від з дня настання строку виконання зобов`язання, тобто з 06.04.2016 року. Таким чином, суд вважає за можливе зустрічний позов [PERSON] задовольнити та припинити поруку, яка виникла на підставі договору поруки № 5909-007/08Р від 03 жовтня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] . Позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року. З урахуванням того, що у [PERSON] перед позивачем існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2860,59 доларів США. В той же час суд не вбачає підстав для стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , оскільки порука, яка виникла на підставі договору поруки № 5909-007/08Р від 03 жовтня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] , припинена. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» підлягають частковому задоволенню, тому сплачений судовий збір у розмірі 1218,00 грн. покладається на відповідача [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial