Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", як правонаступник закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року в розмірі 125648,41 гривень. В позовній заяві позивач вказує про те, що між ним та відповідачем [PERSON] 16 травня 2006 року було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідачеві позивачем було надано кредит у розмірі 15000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, надано грошові кошти (кредит). Однак, відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року станом на 13 листопада 2014 року виникла заборгованість в розмірі 272914,02 гривень, що складається з: 12266,70 гривень заборгованості за кредитом, 6032,15 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 83696,64 гривень заборгованості за відсотками; 170918,53 гривень пені, нарахованої за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Крім того, на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року належить до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року в розмірі 147265,61 гривень. Різниця суми заборгованості становить 125648,41 гривень. Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 125648,41 гривень заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився. До суду надійшла заява згідно якої представник позивача вказує про те, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи у встановленому порядку, ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася до суду подала письмові заперечення проти позову в яких вказує про те, що позовні вимоги позивача не визнає. Підтверджуючи факт отримання кредиту згідно договору № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року в розмірі 15000,00 гривень та факт невиконання зобов'язань за кредитним договором, починаючи з 2006 року (неповернення кредиту та не сплати процентів), відповідач [PERSON] вказує про те, що позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» в судовому порядку будь-яких майнових вимог до неї не пред'являв з червня 2006 року по грудень 2014 року, а тому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідач [PERSON] просить до вимог позивача застосувати позовну давність та в зв'язку з пропуском строку позовної давності відмовити у задоволенні позову. Разом з тим, відповідач [PERSON] просить дану цивільну справу розглянути за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно Статуту публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 15), Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 14 зв.) позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно кредитного договору № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року, укладеного між сторонами по справі, комерційний банк «ПриватБанк» надає відповідачеві [PERSON] кредит у розмірі 15000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 травня 2009 року. Факт видачі кредиту позивачем та його отримання відповідачем [PERSON] підтверджується заявою на видачу готівки від 16 травня 2006 року (а.с. 10). Крім того, у письмових запереченням проти позову (а.с. 36-37) відповідач [PERSON] визнала та підтвердила те, що кредит (грошові кошти) в розмірі 15000,00 гривень отримувала від позивача згідно кредитного договору № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року. В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку суми заборгованості, проведеного позивачем (а.с. 6-7), станом на 13 листопада 2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року становить 272914,02 гривень, що складається з 12266,70 гривень заборгованості за кредитом, 6032,15 гривень заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 83696,64 гривень заборгованості по процентах за користування кредитом, 170918,53 гривень пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, а саме: кредитного договору № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року, розрахунку заборгованості (а.с. 6-10) відповідачем [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року строки не виконано. Крім того, у письмових запереченнях проти позову відповідач [PERSON] підтвердила те, що взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконувала, жодних платежів для повернення кредиту чи сплати процентів не здійснювала. Як встановлено згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року (а.с. ), копія якого була надіслана до Демидівського районного суду Рівненської області Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на запит суду, належить до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року в розмірі 147265,61 гривень, а саме: 12266,70 гривень заборгованості за кредитом, 6032,15 гривень заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 57292,98 гривень заборгованості по процентах за користування кредитом, 81673,78 гривень пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Крім того, в солідарному порядку з [PERSON] та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» було стягнуто заборгованість за таким кредитним договором в розмірі 10000,00 гривень. Вказане рішення суду набрало законної сили 27 листопада 2012 року. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 125648,41 гривень заборгованості за кредитним договором, що є різницею між загальною сумою заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року (272914,02 гривень) та сумою заборгованості, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року (147265,61 гривень). Однак, такий розрахунок позивача є помилковим через допущену арифметичну помилку, оскільки дослідженими доказами по справі встановлено, що загальний розмір заборгованості за вказаним кредитним договором становить 272914,02 гривень, а згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року, на яке посилається позивач у своїй позовній заяві, належить до стягнення з [PERSON] 147265,61 гривень заборгованості за кредитним договором. Крім того, вказаним рішенням суд стягнув в солідарно з [PERSON] та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 10000,00 гривень заборгованості за кредитним договором. Тобто, Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська своїм рішенням від 15 листопада 2012 року стягнув заборгованість за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року на загальну суму 157265,61 гривень, а не 147265,61 гривень, як вказує у позовній заяві позивач. Згідно розрахунку позивача (а.с. 6-7), письмових заперечень проти позову відповідача [PERSON] (а.с. ) встановлено, що заборгованість за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року відповідачем [PERSON] не сплачено. Відповідно до правової позиції, що викладена у абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року в розмірі 115648,41 гривень. У своїх письмових запереченнях проти позову відповідач [PERSON] просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором та з цих підстав відмовити у задоволенні такого позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як визначає ч. 2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Дослідженими доказами по справі встановлено, що кредитний договір між сторонами був укладений 16 травня 2006 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року було задоволено позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року. Такий позов публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був поданий до суду в жовтні 2012 року. Отже, перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року був перерваний у жовтні 2012 року в зв'язку з поданням позову до суду. Відповідно до положень ч. 3 ст. 264 ЦК України з жовтня 2012 року почався заново перебіг позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року. На підставі вказаного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в частині стягнення процентів в розмірі 26403,66 гривень (83696,64 гривень нарахованої заборгованості по процентах - 57292,98 гривень заборгованості по процентах, що належать до стягнення на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська = 26403,66 гривень). Позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Із змісту кредитного договору № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року випливає, що сторонами, на час укладення (підписання) такого договору, не було збільшено строки позовної давності. За заявою відповідача [PERSON] (вимога письмових заперечень проти позову), суд застосовує позовну давність до позовної вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 89244,75 гривень (170918,53 гривень загальної суми пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 81673,78 гривень пені, що належать до стягнення на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська = 89244,75 гривень), та приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пені в розмірі 46084,20 гривень, нарахованої за останній рік до подання позовної заяви до суду, а саме: за період з 3 грудня 2013 року по 3 грудня 2014 року (а.с. ). З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000072 від 16 травня 2006 року в розмірі 72487,86 гривень, з яких: 26403,66 гривень заборгованості по процентах та 46084,20 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, суд покладає на відповідача [PERSON] пропорційно до розміру заборгованості, що стягується. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено.

Outcome: partial