Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», АТ КБ «Приватбанк»), звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.03.2013 року у розмірі 115873,52 гривень. З урахуванням уточнень від 18.06.2020 року позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.03.2013 року грошові кошти у розмірі 821482,98 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20.03.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htpp://privatbank.ua/terms/pages70, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач погодився на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Отже, між сторонами був укладений договір, за яким у кредитора виник обов`язок інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Договору, а у позичальника відповідно отримання виписки про стан і здійснення операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3). За п. 2.1.1.5.5. Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У разі незгоди зі змінами Умов та Правил або Тарифів клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4 Договору). Також відповідач зобов`язаний згідно п. 2.1.1.1.5.7 слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, згідно ст. 1054 ЦК України, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту та оплати пеню (п. 2.1.1.12.6.1). Окрім того, договором (п. 2.1.1.7.6.) передбачена сплата позичальником штрафу (500,00грн + 5% від суми позову) за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, а відповідно до п. п. 2.1.1.4.2., 2.1.1.12.11 Договору банк вправі вимагати дострокового виконання зобов`язань при невиконанні боржником обов`язків за Договором. На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 31.05.2020 року складає 821482,98 гривень та складається з наступного: 6695,51 грн. - заборгованість за кредитом; 814702,68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 84,79 грн. - заборгованість за пенею. На підставі наведеного, просить позов з урахуванням уточнень задовольнити, стягнути з відповідача вищезазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 12322,74 гривень ( т. 2 а.с. 1-4). Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 22.12.2017 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 44). Розпорядженням в.о. голови Вугледарського міського суду Донецької області від 26.06.2018 року у зв`язку із відсутністю складу суду для розгляду вказаної цивільної справи вказану цивільну справу передану до Великоновосилківського районного суду Донецької області (т. 1 а.с. 71). Заочним рішенням Великоновосилківського районного суду Донецької області від 27.09.2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за тілом кредиту - 6695,51 грн., заборгованість за процентами - 99184,03 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 1586,90 грн. (т. 1 а.с. 88-91). Ухвалою Великоновосилківського районного суду Донецької області від 03.03.2019 року заочне рішення по вказаній цивільній справі скасовано та вищезазначену цивільну справу передано до Мар`їнського районного суду Донецької області за підсудністю за місцем проживання відповідача (т. 1 а.с. 144). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 07.04.2020 року вказану цивільну справу прийнято до провадження, роз`яснено учасникам судового провадження право на апеляційне оскарження ухвали Великоновосилківського районного суду Донецької області від 03.03.2020 року (т. 1 а.с. 153). За запитом суду щодо надання уточненого розрахунку заборгованості, враховуючи сплату боргу позивачу за виконавчим провадженням, АТ КБ «Приватбанк» вимоги не виконав, уточнений розрахунок суду не надав. 18.06.2020 року позивач звернувся до суду із уточненою позовною заявою про стягнення з відповідача боргу в сумі 821482.98 грн. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 18.07.2020 року вирішено перейти до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження (т. 2 а.с. 40-41). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 08.10.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. ). При розгляді справи представник позивача АТ КБ «Приватбанк» пояснив, що [PERSON] , звернувшись до банку 20.03.2013 року, підписав заяву б/н, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, отримав грошові кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі 7500 грн. та виконував грошові зобов`язання до певного часу, що свідчить про обізнаність відповідача про умови кредитування. В подальшому зобов`язання перед банком не виконував, існуючу заборгованість не погасив, стягнення грошових коштів, що проводилось на виконання заочного рішення Великоновосилківського районного суду Донецької області, спрямовувалось на погашення пені, а тому позивач просив задовольнити його позовні вимоги в уточненій редакції позову у повному обсязі. При розгляді справи відповідач [PERSON] вимоги позивача визнав частково, зазначив, що у 2013 році він звернувся до банку із заявою та отримав кредит у розмірі 7500 гривень, виконував зобов`язання з його сплати до початку бойових дій, у зв`язку із проведенням яких заборгованість не сплачував. Вважає, що банк не мав права нараховувати йому проценти, пеню, штраф та комісію, а також збільшувати відсоткову ставку, а оскільки такої згоди банку він не надавав. За заочним рішенням Великоновосилківського районного суду Донецької області від 27.09.2018 року в рахунок погашення заборгованості на користь банку з нього було утримано 14906,37 грн., отже заборгованість він частково сплатив, не заперечував щодо стягнення з нього заборгованості за кредитом у розмірі 6695,51 гривень, про що, зокрема, і зазначив у відзиві на позов (т. 1 а.с. 193-197). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до матеріалів цивільної справи та витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (т. 1 а.с. 34-36, т. 2 а.с.1-6 ). Згідно із фотокопією заяви, 20.03.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній виявляє бажання оформити платіжну картку, відомості про яку відсутні; кредитний ліміт відсутній; заявник погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (т 1 а.с. 5, т. 2 а.с. 66). До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract», 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold» 55 днів пільгового періоду», що відповідачем не підписані та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року за № СП 2010-256, в т.ч. розміщені на сайті позивача (т. 1 а.с. 6-30). За розрахунком банку, згідно уточненого позову, заборгованість відповідача по кредиту станом на 31.05.2020 року складає 821482,98 гривень і складається з наступного: -6695,51 грн. - заборгованість за кредитом; -814702,68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -84,79 грн. заборгованість за пенею. Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом проводилося наступним чином: з 21 березня 2013 року 30 % на рік; з 01 вересня 2014 року 34,80 % на рік; з 01 квітня 2015 року 43,20 % на рік (т. 2 а.с. 1-5). Відповідно до скриншотів комп`ютерної програми АТ КБ « Приватбанк» із фотографіями з кредитною картою, виписками по картковому рахунку, довідкою про строк дії карток, [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 10/2016 року та якою активно користувався (шляхом зняття грошей в банкоматі, розраховувався за надані послуги, періодично здійснював погашення заборгованості) - 25.07.2014 року (т. 1 а.с. 3-4, 134-138, 169-171, 177-180, 231-234, т. 2 а.с. 1-4, 23-26). З ухвали Великоносилківського районного суду Донецької області від 03.03.2020 року, постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.05.2020 року слідує, що заочне рішення Великоносилківського районного суду Донецької області від 27.09.2018 року, яким з [PERSON] стягнуто вищезазначену заборгованість по тілу кредиту в розмірі 6695,51 грн., заборгованість за процентами в розмірі 99184,03 скасовано, у зв`язку із чим виконавче провадження закінчено, виконавчий лист повернуто до суду. Під час виконання вказаного заочного рішення суду з відповідача на користь позивача було стягнуто борг у розмірі 6215,21 гривень та витрати за проведення виконавчих дій у розмірі 169,00 гривень, а також виконавчий збір у розмірі 6215,22 гривень (т. 1 а.с. 144, 190-191, т. 2 а.с. 23-25). З розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку № [NUMBER] зі строком дії до 10/2016 року слідує, що з відповідача за період з 10.10.2019 року по 08.04.2020 року на користь позивача в рахунок погашення заборгованості було утримано 6215,21 грн. Встановлено, що борг в розмірі 6215,21 грн., стягнутий з відповідача на користь позивача, спрямовувався на погашення пені, що не заперечувалось представником позивача в судому засіданні (т. 1 а.с. 144, 190-191, т. 2 а.с. 23-25). Із матеріалів цивільної справи та пояснень відповідача наданих в ході судового розгляду встановлено, що із заявою про поворот виконання заочного рішення Великоновосилківського районного суду Донецької області він не звертався. З довідки від 24.06.2019 року № 665/02-22 про склад сім`ї відповідача, свідоцтва про шлюб та народження дитини слідує, що до складу сім`ї [PERSON] належать дружина [PERSON] та донька [PERSON] і, які проживають за адресою: [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 111-114, 205-209). Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] та відповіді на запит Мар`їнського районного суду Донецької області за № 134/02-21 від 06.04.2020 року слідує, що відповідач [PERSON] , з 24.02.2012 року, тобто на дату підписання договору б/н від 20.03.2013 року був зареєстрований в [ADDRESS] , проте з 21.10.2015 року знятий з реєстрації місця проживання. З 31.10.2015 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 104-105, 111, 152, 181, 199-202, 205). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Між тим, пам`ятку клієнта, що є складовою договору про надання банківських послуг, підписану відповідачем, позивач до суду не надав, як і не надав до суду відомості щодо ознайомлення відповідача із витягом Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract», 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold» 55 днів пільгового періоду» під розпис (т. 1 а.с. 6-30). Поряд із цим, у зв`язку із стягненням з відповідача боргу в розмірі 6215,21 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання заочного рішення Великоновосилківського районного суду Донецької області від 27.09.2018 року, яке скасовано 03.03.2020 року, матеріали цивільної справи не містять заяв відповідача про поворот виконання рішення суду, і ухвалу Великоновосилківського районного суду Донецької області від 03.03.2020 року щодо направлення справи за підсудністю до Мар`їнського районного суду Донецької області учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржено. Одночасно із цим встановлено, що під час виконавчого провадження грошові кошти в сумі 6215,21 грн. використані позивачем на погашення заборгованості за пенею (т. 1 а.с. 144, 190-191, т. 2 а.с. 23-25). В межах предмету доказування, щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками за користування кредитом та стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві від 20.03.2013 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, поміж з цим, з матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитної картки позивача сплив 10/2016 року. Втім, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та заборгованість за пенею. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.03.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract», 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Gold» 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 20.03.2013 року заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (20.03.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.12.2017 року, в т.ч. уточненим від 18.06.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов та правил банківських послуг та, зокрема, пункту 1.1.7.31 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в Постанові від 03 липня 2019 р. (Номер судового провадження: 14-131цс19), суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.03.2013 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими. Статті 610, 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Разом з тим, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 20.03.2013 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» та його правонаступнику не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 6695,51 гривень. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом та заборгованості за пенею, що буде відповідати принципу добросовісності, розумності та справедливості, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 6695,51 гривень, враховуючи відсутність заяви про поворот виконання рішення. Щодо сплати судових витрат, суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України. Так, банком заявлено уточнений позов на суму 821482,98 грн., за подання якого сплачено судовий збір в сумі 1738,10 грн. який за наслідками виконавчого провадження не був стягнутий + 10584,14=12322,24 грн., а задоволено позов на суму 6695,51 грн., тому позивачу належить до компенсації за рахунок відповідача сума судових витрат: 12322,24 грн. х 6695,51 грн. : 821482,98 грн. = 100,43 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial