Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Зазначає, що від фактичних шлюбних відносин з відповідачем мають доньку [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин місце проживання доньки визначено з нею. Стверджує, що розмір заборгованості [PERSON] по утриманню доньки становить 42061,09 грн. Батько дитини її життям не цікавиться, не телефонує, школу не відвідує, уникає спілкування з донькою, участі в утриманні, та вихованні не приймає. Розмір пені нею визначена, як розмір заборгованості, відповідно до розрахунку, наданому державним виконавцем. Розмір аліментів просить збільшити до 2500 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 11.11.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Відповідачем подано відзив на позов. Просить відмовити у задоволенні позову. Стверджує, що має заборгованість по сплаті коштів на утримання доньки, але намагається її погасити. Має намір брати участь у спілкуванні та вихованні доньки, але з 2017 року донька заблокувала його у соціальних мережах та змінила номер засобів зв`язку. Зазначає, що позивачем не надано доказів зміни матеріального стану. Натомість ним отримано другу групу інвалідності. Має задовільний стан здоров`я та потребує постійної медичної допомоги. Є багатодітним батьком та на його утриманні перебуває троє дітей. Щодо пені та її розміру. Вважає, що розрахунок пені за несплату аліментів не є доказовою базою за відсутності належного та допустимого доказу розрахунку пені здійсненого державним виконавцем 22 квітня 2020 року до матеріалів долучено рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.03.2020 №;310 «Про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] » Ухвалою суду від 20.07.2020 закрито підготовче провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Зазначила, весь тягар утримання доньки несе вона. Натомість батько дитини - нехтує батьківськими обов`язками, з 2005 року не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя. Вказані обставини та наявна заборгованість зі сплати аліментів, на її думку, свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. На підставі цього просить позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки, збільшити розмір аліментів та стягнути пеню. Просить задовольнити позовні вимоги з наведених у позовній заяві правових підстав. Представник позивача [PERSON] - адвокат Пасюк В.В. позов підтримує. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Єрмоленко Є.В. відзив підтримує. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник Кременчуцької міської Ради, як органу опіки та піклування Ольшанська В.С. підтримує наданий висновок щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, представника третьої особи, заслухавши думку дитини [PERSON] , вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом установлено, що сторони від фактичних шлюбних відносин мають доньку [PERSON] , [INFO] . Місце проживання [PERSON] визначено з матір`ю. Рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука від 2005 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частина з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили, на виконання вказаного рішення суд видав виконавчий лист та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби. Позивач зазначає, що відповідач не сплачує аліменти, має значну заборгованість про що надана довідка. Крім того, наразі [PERSON] навчається у Кременчуцькому медичному коледж ім. В.І. Литвиненка за денною формою навчання на відділенні лікувальної справи на контрактній основі та стипендію не отримує. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У судовому засіданні заслухана неповнолітня донька сторін [PERSON] , яка пояснила суду, що з батьком не спілкується з 2007 року, коли попрохала у останнього допомоги, яка залишена без реагування. Після цього, заблокувала його у соціальних мережах та не спілкується. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , не надано. Доводи позивача про те, що [PERSON] не піклується про доньку, участі у її вихованні не бере, не відвідує дитину та не цікавиться її життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про неї, проявляти турботу та бажає брати участь у її вихованні. За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 02.03.2020 року № 310 вирішено питання про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO]. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із змісту висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що даний висновок ґрунтується на фактах окремого проживання батька та дитини, несплати ним аліментів, заяви дитини [PERSON] , яка не заперечує щодо позбавлення батька батьківських прав, відомостей відповідно до довідки з навчального закладу про те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, успіхами дитини не цікавиться. Орган опіки та піклування з`ясовував причини такої поведінки відповідача та у висновку зазначив, що врахована позиція батька висловлена у процесуальних документах, відзиву на позов, відповідно до якого [PERSON] пояснив, що цікавиться успіхами доньки та за можливості фінансово підтримує. Натомість донька з 2017 року не спілкується з ним та заблокувала у соцмережах. Є інвалідом другої групи. Має заборгованість з сплати аліментів. Надав копії квитанції щодо перерахування коштів на навчання доньки. На його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO] Факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини, а також звернення до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів та стягнення пені не може свідчити про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином не вмотивувала та не довела власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин та те, що такий захід впливу застосовується в інтересах дитини, що має для суду переважне значення.. Судом встановлено відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини виявляє у судовому засіданні намір спілкуватись з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що переконливих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини матеріали справи не містять, а відтак суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача на даний час є передчасним, позов в цій частині є недоведеним, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог у частині позбавлення батьківських прав слід відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне попередити батька дитини про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів та стягнення пені необхідно зазначити наступне. Рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука від 27.10.2005 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини зі всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м Кременчук Матюха М від 26.09.2019 року № 76492 (а.с.21) станом на 01.10.2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 42061, 09 грн. Матеріальний стан відповідача підтверджується довідкою про доходи від 21.01.2020 року відповідно до якої [PERSON] перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого №5049, виданої Третьою місткою лікарнею м Кременчук відповідач постійно повинен проходити амбулаторне лікування. Відповідно до довідки МСЕ №0040696., виданої Кременчуцькою м/р МСЕК Полтавської області 05.02.2008 [PERSON] є інвалідом другої групи. Також, на утриманні відповідача перебувають троє малолітніх дітей, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 65/36 від 16.01.2020 ТОВ «Житлорембудсерві», долученими до матеріалів справи свідоцтвами про народження, Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК). Згідно із статтею 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184 СК суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК, так і положень статей 183, 184 СК. З іншої сторони за містом статті 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дані положення Закону також враховані в роз`ясненнях Верховного Суду України, що викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3). Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і у зв`язку із наявністю обставин, передбачених статтею 192 СК може бути збільшений При цьому, закон (стаття 192 СК) встановлює можливість врахувати такі обставини (зміну матеріального стану), які виникли після постановлення попереднього рішення про стягнення аліментів і визначити розмір аліментів в іншому розмірі з врахуванням нових обставин. Важливим в даних правовідносинах є те, що СК передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відмовляючи у задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів суд відповідно до статті 182 СК, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявні в матеріалах справи докази про наявність у платника аліментів інших дітей, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 42 061, 09 грн підлягає до задоволення з огляду на наступне. У відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів по рішенню суду від 27.10.2005 року за період з 01.02.2016 року по жовтень 2019 року у сумі 42 061, 09 грн, що підтверджується розрахунками державного виконавця (а.с.11-12). Долучені відповідачем до матеріалів квитанції щодо сплати аліментів та виписка з банківської карти від 07.02.2020 на перерахунок аліментів у сумі 5950 грн., не входять до спірного періоду виниклої заборгованості та не є належними доказами Згідно розрахунків, наданих позивачем сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 42 061, 09 грн. за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК). А статтею 84 СК гарантовано право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Так само аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (частина перша статті 80 СК). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Так, згідно з частиною першою статті 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Зокрема, законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. .Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. . Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК. Так, в даних правовідносинах матеріалами справи підтверджено, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, що є підставою для застосування до нього відповідальності за просторочення їх сплати Наданий позивачем розрахунок відповідає обставинам справи, відповідачем не спростований і приймається судом при визначенні розміру заборгованості. При цьому, оскільки сума пені перевищує суму заборгованості, стягненню підлягає 100% відсотків заборгованості, що відповідає змісту статті 196 СК Таким чином надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені). В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги в цій частині взагалі. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розмірі задоволених позовних вимог. Позивачем по справі проведено сплату судового збору у розмірі 768, 40 грн. за позовну вимогу немайнового характеру (позбавлення батьківських прав), оскільки в цій частині відмовлено у позову, то у відповідності до вимог ст 141 ЦПК України вказані витати відносяться на рахунок позивача. Витрати зі сплати судового збору за вимогу про зміну аліментів, від сплати яких позивач звільнена, та стягнення пені - відповідач звільнений від сплати судових витрат, як інвалід 2 групи, вказані витрати слід віднести на рахунок держави .

Outcome: partial