Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.08.1997року в м. Харкові по вул. Архитекторів відбулась ДТП, в результаті якої автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], здійснив наїзд на дитячу коляску, в якій знаходилась 11 місячна дитина [PERSON], в результаті чого дитині були спричинені тяжкі тілесні ушкодження та вона була змушена у віці 11 місяців перенести 2 складні операції по видаленню частини кісток черепа та видаленню частини головного мозку. Внаслідок отриманих травм позивач отримала лівосторонній геміпарез та в результаті цього кульгає, не може бігати, виконувати прості фізичні вправи та вести звичний спосіб життя, починаючи з 1997року позивач вимушена частину свого часу приділяти відвідуванню лікарів, постійно проходити курси лікування, отримувати освіту за індивідуальною програмою. Відсутність нормального спілкування з однолітками та постійні відвідини лікарів негативно відображуються на психоемоційному стані позивача, що завдає їй моральних та душевних страждань протягом всього асу з моменту отримання ушкоджень внаслідок ДТП. На даний час позивач потребує значних коштів для проведення операції по встановленню титанової пластини на пошкоджену ділянку кісток черепа, проходження щорічного стаціонарного лікування та реабілітації в спеціальному санаторії. Тілесні ушкодження позивача були отримані внаслідок незаконних дій [PERSON] та [PERSON] Вина [PERSON] підтверджується вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.03.1999року. Власником автомобілю є [PERSON], яка повинна відшкодовувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Внаслідок ДТП дитина отримала інвалідність, на даний час їй виповнилось 18 років, тому вона має право згідно ст. 1199 ЦК України на відшкодування шкоди, пов*язаною із втратою працездатності, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, тому позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 1218гривень щомісячно, починаючи з жовтня 2014року щомісячно та моральну шкоду позивач просить стягнути з відповідача в сумі 50 000гривень. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні 21.04.2015року заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки вважають, що спричинення моральної шкоди позивачем не доведено, оскільки надані лише старі медичні довідки, які не можуть слугувати належними доказами, на даний час позивач навчається в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна та веде нормальний спосіб життя, що підтверджується відповідними доказами, а саме: актом опитування сусідів, фотокопіями та роздрукованими фотокартками, також позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди. Стосовно матеріальної шкоди, то відповідач вважає також, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доказів про втрату або зменшення працездатності внаслідок травми позивачем не надані, окрім того рішеннями Дзержинського районного суду м. Харкові від 27.06.2000р. та від 12.01.2011р. моральна та матеріальна шкода була відшкодована батьку та матері позивача, на даний час відповідач є інвалідом 2 групи та пенсіонером та немає можливості виплачувати буд-які компенсації. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 31 серпня 1997року відбулась дорожньо-транспортна пригода в результаті якої автомобіль ВАЗ 2106 державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON],який перебував в стані алкогольного сп,яніння ,здійснив наїзд на дитячу коляску в якій знаходилась позивач [PERSON] ,будучи в 11 місячному віці.В результаті даної дорожньо-траспортної пригоди позивачу [PERSON] було спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.03.1999року [PERSON] визнаний виним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди у зв,язку з порушенням останнім ПДР України. Рішеннями Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.06.2000року та 12.01.2011року встановлено, що власником автомобіля ВАЗ-2106 державний номер [NUMBER] є відповідач [PERSON] Згідно ч.ч.3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили ,не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для доказування обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю [PERSON] та його винуватість, володільця автомобіля ВАЗ яким спричинено тяжкі тілесні ушкодження позивачу та сам факт спричинення таких ушкоджень [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди нанесенням тяжких тілесних ушкоджень позивач [PERSON] відчуває тривалий час з моменту свого свідомого життя моральні страждання, які полягають в її душевних хвилюваннях, пов*язаних з тим, що остання у зв*язку з отриманими нею тяжкими тілесними ушкодженнями у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми, забиття та розмноження правої потиличної та височної частини тяжкого ступеню, перелому звіту та основи черепа справа, набряку та дислокації головного мозку постійно перебуває на лікуванні у різних медичних закладах, перенесла велику кількість операцій, відчуває фізичний біль, який є наслідком перенесеної неї травми у дитинстві, вимушена перебувати на домашньому навчанні, позбавлена можливості через свої фізичні вади спілкуватись з однолітками оскільки вона кульгує та є дитиною-інвалідом. Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та

Outcome: partial