Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 97 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 69462926101), укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] 29.12.2014 року за № 4549; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18460949, прийняте 29.12.2014 року приватним нотаріусом [PERSON] щодо вищевказаного обєкту нерухомого майна. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що укладений договір купівлі-продажу гаражу не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним, оскільки станом на час укладення даного договору відповідач [PERSON] не був законним власником вищевказаного гаража, не мав права його відчужувати, оскільки станом на час відчуження рішення про первинну реєстрацію речових прав на обєкт продажу було скасовано в судовому порядку, і відповідне судове рішення набрало законної сили. Реєстрація за відповідачем [PERSON] речових прав на обєкт, первинна реєстрація якого відбулася всупереч вимогам закону і які набуті від особи, яка сама незаконно набула їх, як зазначено в позовній заяві, з огляду на те, що йдеться про обєкт нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці, належній позивачу позбавляє останнього можливості повноцінно реалізувати свої права власника незалежно від волі інших осіб. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, явку уповноваженого представника до суду не забезпечили. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак доказів поважності причин неявки в судове засідання відповідачем не надано. Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, суд завершив розгляд справи за відсутності відповідачів та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає,що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 грудня 2014 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу гаражу, відповідно до пункту 1 якого за цим договором Продавець зобовязується передати у власність Покупця (продає), а Покупець зобовязується прийняти у власність (купує) гараж № 97, що знаходиться в гаражному кооперативі «Соколи» в місті Івано-Франківську, надалі «гараж», і сплатити за нього обговорену грошову суму ( а.с.80). Згідно з пунктом 3 Договору купівлі-продажу гараж, що є предметом цього договору зазначений в плані за літерою А, загальною площею 28,5 кв.м., згідно даних, відображених у Свідоцтві про право власності на нерухоме майно з індексним № 4058733, виданого 28.05.2013 року [PERSON], Державним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області та технічному паспорті, виданому 11.04.2013 року Обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації». На підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу державним реєстратором приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18460949 від 29 грудня 2014 року, яким за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на гараж, який знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 97 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 69462926101) (а.с. 22). Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 657804 від 25 жовтня 2012 року (а.с.6) Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, яка розташована: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада, Івано-Франківська область; цільове призначення земельної ділянки для обслуговування гаражної стоянки автомобілів. Гараж, який є предметом купівлі-продажу за оскаржуваним договором купівлі-продажу, розташований на земельній ділянці, яка розташована: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада. Таким чином, відчуження Відповідачем гаражу, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності Позивача, з урахуванням положень частини 1 статті 120 ЗК України, порушує права Позивача, як власника земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, положення чинного станом на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу законодавства, зважаючи на обставини спірних правовідносин, які виникли між сторонами, Суд звертає увагу на наступне. Як випливає зі змісту пункту 4 Договору купівлі-продажу гаражу від 29 грудня 2014 року, гараж належить [PERSON] на підставі Свідоцтві про право власності на нерухоме майно з індексним № 4058733, виданого 28.05.2013 року [PERSON], Державним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області та технічному паспорті, виданому 11.04.2013 року Обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації». Матеріалами справи, зокрема Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2656954 від 28 травня 2013 року (а.с. 11), підтверджується реєстрація права власності [PERSON] на даний гараж. Однак, Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі № 809/1599/14, залишеною без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року та ухвалами Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2015 року та від 23 вересня 2015 року, позов ТОВ «Х-Адванс» задоволено повністю: визнано недійсним та скасовано рішення №2656954 від 28 травня 2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області [PERSON] про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 97 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 69462926101) за суб'єктом: [PERSON], податковий номер [NUMBER], відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до абзацу третього частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відтак, з моменту набрання законної сили Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі № 809/1599/14 право власності [PERSON] на гараж (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 69462926101) було припинено,а тому на день укладення договору купівлі-продажу гаражу [PERSON] не мав права на його відчуження. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відтак, невідповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, є підставою недійсності правочину. Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі іншихосіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частина 1, 3 статті 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Так, \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених\~частиною другою статті 353\~цього Кодексу. \~Згідно з частиною 2 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Крім того, відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На підставі викладеного, суд вважає встановленим, що при укладенні Договору купівлі-продажу гаражу від 29 грудня 2014 року його сторонами було порушено вимоги статті 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 1-3 статті 13, частини 1 статті 316, частин 1, 3 статті 319, статті 321 та частини 2 статті 373 ЦК України, оскільки без жодних на це правових підстав відчужено гараж, який знаходиться на земельній ділянці, яка є власністю Позивача, чим порушено його право власності на дану земельну ділянку. Відтак, на підставі положень частини 1 статті 203 ЦК України суд вбачає підстави для визнання Договору купівлі-продажу гаражу від 29 грудня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Згідно з статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Суд вважає вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 29 грудня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] передчасною, оскільки запис про скасування державної реєстрації прав вноситься відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд не приймає до уваги викладені в письмових запереченнях відповідачів посилання на те,що право власності позивача на земельну ділянку оспорюється у суді та земельна ділянка власником якої є позивач, є відмінною від адреси місценаходження гаражу, оскільки дані обставини суперечать дослідженим письмовим доказам. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України з відповідачів на користь ТОВ «Х-Адванс» підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1218 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ч. 1-3 ст. 13, ст. ст. 202-204, 215, ч. 1 ст. 316, ч.ч. 1,3 ст. 319, ст. 321, ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 334, ч. 2 ст. 373, ст. 377, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 638 Цивільного Кодексу України,ч.ч. 1, 6 ст. 120 Земельного кодексу України, пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9,

Outcome: partial