Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що відповідно до кредитного договору б/н від 16.05.2012 року, укладеного з [PERSON], останній був наданий кредит у розмірі 4000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами [PERSON]» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. На теперішній час заборгованість по кредиту, відсоткам та штрафам за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором не погашена та станом на 31.08.2016 року складає 40120,61 грн., з них: 3090,25 грн. заборгованість за кредитом; 30943,66 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1886,70 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та понесені ним судові витрати у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, в подальшому надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що кредит дійсно отримувала, смс-повідомлення читати на мобільному телефоні не вміє, зазначила, що мобільний телефон в неї викрали у 2014 році влітку приблизно у червні, або у липні. В подальшому відповідачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково, в частині стягнення заборгованості у розмірі 1280 гривень. Представник відповідачки надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 1280,00 грн., в решті просив відмовити. У письмових запереченням зазначив, що кредит укладений між сторонами за своєю правовою природою є споживчий кредит. Посилання позивача на «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» є безпідставними адже їх застосування протирічить положенням ст.11 Закону №1023, оскільки за їх змістом відповідачка не була ознайомлена. Зазначив, що штрафні санкції не можуть бути застосовані з 14 квітня 20214 року, згідно з ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669, оскільки м.Маріуполь входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до кредитного договору б/н від 16.05.2012 року, укладеного з [PERSON], останній був наданий кредит у розмірі 4000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами [PERSON]» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Із пункту 1.1.3.2.3. [PERSON] та правил надання банківських послуг вбачається, що [PERSON] має право змінювати [PERSON], а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов'язаний не менш як за сім днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписки по картковому рахунку, згідно п.1.1.3.1.9. зазначеного договору. Якщо протягом семи днів [PERSON] не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами , то вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п.1.1.2.3. до обов'язків позичальника відносяться отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам. Згідно п.1.1.3.1.9. [PERSON] зобов'язаний не менш як раз на місяць у спосіб, визначений у Заяві( оголошення на сайті [PERSON]) надавати Держателю виписки про стан Картрахунків та о проведених за минулий місяць операціях по Картрахункам. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ 24) надання виписок здійснюється через вказаний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking [PERSON] здійснює можливість доступу до інформації про стан рахунку, шляхом використання функцій SMS-повідомлень. Згідно до п.1.1.1.91. [PERSON] (терміни та поняття) до [PERSON] відноситься розмір винагороди за послуги [PERSON]. Згідно до п.1.1.1.17. [PERSON] Винагорода [PERSON] - це сума зобов'язань Держателя платіжної картки по сплаті встановлених [PERSON], а саме: проценти за користування кредитом, в тому числі за використання Простроченим кредитом та Овердрафтом, інших комісій та штрафних санкцій (якщо такі будуть мати місце). Згідно з п.1.1.1.91. [PERSON] розмір винагороди на послуги [PERSON] є невід'ємною частиною Договору та може змінюватись та доповнюватися, про що Клієнт повідомляється у відповідності з вказаними [PERSON]. Крім того, як вбачається з даних ПАТ КБ «ПриватБанк» виписок 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року [PERSON] банком були направлені смс-повідомлення, з зазначенням розміру збільшення процентної ставки за використання кредитних коштів. Отже, з огляду на умови даного договору, вбачаються ознаки змінюваної процентної ставки за користування кредитом та порядок повідомлення клієнта про підвищення [PERSON], а [PERSON] у свою чергу, підписала анкету - заяву про приєднання до [PERSON] і правил надання банківських послуг, користувалася кредитним лімітом, а відтак, погодилась з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та порядком його зміни, що передбачений пунктами 1.1.1.17; 1.1.1.91, 1.1.2.3, 1.1.3.1.4, 1.1.3.1.9, 1.1.3.2.3 [PERSON] і правил надання банківських послуг. Факт виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість станом на 31.08.2016 року складає 40120,61 грн., з них: 3090,25 грн. заборгованість за кредитом; 30943,66 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1886,70 грн. штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобовязання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищевказану норму закону, суд не може стягнути з боржника штраф у виді фіксованої частини. Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердивПерелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] проживає у м.Маріуполі, тобто проживає у зоні АТО, а тому на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197. Таким чином, оскільки [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з неї слід стягнути на користь позивача: заборгованість за кредитом 3090,25 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 30943,66 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом 900,00грн. (яка утворилась станом до 14.04.2014 року); штраф (процентна складова) за порушення строків погашення кредиту 1886,70 грн., а всього 36820,61 гривень, задовольнивши позов частково. Суд не приймає доводів відповідачки, оскільки допустимих та належних доказів на їх підтвердження суду не надано. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1378,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 36820,61 гривень х 100% : 40120,61 гривень ціни позову = 91,8%), тобто 91,8% від ціни позову (91,8% х 1378,00 гривень : 100% = 1265,00 гривень), що складає 1265,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial