Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач 12.05.17 р. звернулась до суду з позовом до вказаного вище відповідача, просила визнати за нею право власності на [ADDRESS] (далі спірна квартира) в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], яка померла 07.10.14 р., та її брата [PERSON], який помер 24.09.16 р.. Обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що у м. Ковелі Волинської області постійно проживала її матір [PERSON]. Остання 21.08.96 р. склала заповіт, що посвідчений нотаріально, за яким спірну квартиру як власну заповіла їй. 07.10.14 р. її матір померла. Після смерті останньої відкрилась спадщина на належне спадкодавиці майно, у т. ч. на спірну квартиру. З довідки РЖКП № 2 м. Ковеля слідує, що у спірній квартирі на час своєї смерті її матір проживала із своїм сином [PERSON]. Останній помер 24.09.16 р.. Вона вчасно та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері. У вересні 2016 р. вона звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, що належала її матері згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданим Фондом комунального майна Ковельської міськради Волинської області 26.08.93 р.. Однак, нотаріус відмовила у задоволенні її прохання з огляду на те, що на час приватизації спірної квартири у ній разом з її матір»ю проживав син останньої [PERSON], який є співвласником квартири, однак, у вказаному вище свідоцтві про право власності на житло вказаний не був. 29.09.16 р. виконкомом Ковельської міськради Волинської області було винесено розпорядження № 23 про внесення змін у розпорядження органу приватизації від 26.08.93 р. № 705 і було видано нове свідоцтво про право власності на житло, у якому [PERSON] зазначено членом сім»ї [PERSON]. 20.12.16 р. вона звернулась до нотконтори із заявою про прийняття спадщини і після смерті свого брата [PERSON]. 27.03.17 р. вона звернулась до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, що належала її матері та її братові. Однак, нотаріус не видала їй такого з огляду на те, що нове свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видано після смерті її власників. Просила позов задовольнити, визнати її власником спірної квартири в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], яка померла 07.10.14 р., та її брата [PERSON], який помер 24.09.16 р.. Однак, 24.04.17 р. представником позивача адвокатом у попередньому судовому засіданні подано змінену позовну заяву позивача про визнання її власником ? частки спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла 07.10.14 р., та ? частки спірної квартири - в порядку спадкування за законом після смерті її брата [PERSON], який помер 24.09.16 р.. Позивач у судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник позивача адвокат - в судове засідання також не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив, попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як слідує з копії свідоцтва про народження [PERSON] серії IV УР № 1049285, виданого міськЗАГСом м. Ковеля Волинської області 07.08.64 р., [PERSON] народилась 13.07.64 р. у м. Ковелі Волинської області та її батьками є: [PERSON] і [PERSON]. Як слідує з копії свідоцтва про народження [PERSON] серії IV УР № 190888, виданого міськЗАГСу м. Ковеля Волинської області 12.12.61 р., [PERSON] народився 24.11.61 р. у м. Ковелі Волинської області та його батьками є: [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до копії Повного витягу з держреєстру ацс громадян щодо актового запису про шлюб № 00000704363 від 19.06.09 р., наданого відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, 06.11.83 р. відділом рагс виконкому Ковельської міськради Волинської області було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], 13.07.64 р., уродженки [INFO], якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON]. Як слідує з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії I ЕГ № 298873, виданого міськЗАГСом м. Ковеля Волинської області 13.04.89 р. [PERSON], її шлюб з [PERSON] було розірвано. Як слідує з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії I ЕГ № 265440, виданого міськЗАГСом м. Ковеля Волинської області 25.05.95 р., [PERSON], 13.07.64 р., уродженці [INFO], після укладення 25.05.95 р. шлюбу з [PERSON], було присвоєно прізвище [PERSON]. Тобто, позивач є сестрою спадкодавця [PERSON], а останній, відповідно, є сином спадкодавиці [PERSON]. Згідно з копією заповіту спадкодавиці [PERSON] від 21.08.96 р., посвідченого нотаріально, спірну квартиру вона заповіла як таку, що належна їй - позивачеві як [PERSON]. Та обставина, що [PERSON] батько позивача та [PERSON] - помер 25.09.08 р. у м. Ковелі Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії I ЕГ № 066362, виданого 28.09.08 р. відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області. Та обставина, що [PERSON] померла 07.10.14 р. у м. Ковелі Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії I ЕГ № 160562, виданого 10.10.14 р. відділом держреєстрації ацс по м. Ковелю Волинської області Ковельського МРУЮ Волинської області. Тобто, на час смерті спадкодавиці [PERSON] батько позивача та її брата - [PERSON] [PERSON] до кола її спадкоємців ні за заповітом, ні за законом належати не міг. Та обставина, що [PERSON] помер 24.09.16 р. у м. Ковелі Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії I ЕГ № 192130, виданого 27.09.16 р. відділом Ковельським міськвідділом драц ГТУЮ у Волинській області. [PERSON], відповідно, не могла належати до кола спадкоємців майна спадкодавця [PERSON]. До кола спадкоємців спадкодавця [PERSON] позивач належить як сестра. Суд також враховує, що, як слідує з копій матеріалів спадкових справ, що були заведені як після смерті спадкодавиці [PERSON], так і після смерті спадкодавця [PERSON], спадщину у встановленому законом порядку було прийнято лише позивачем. Інших спадкоємців немає. Як слідує з копії свідоцтва про право власності на житло від 26.08.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я [PERSON], право власності на вказану вище квартиру було зареєстроване 25.08.93 р. за № 7\~159 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. З огляду на вказане вище, слідує, що [PERSON] в період з 25.08.93 р. по дату своєї смерті не звертався до відповідного державного органу з приводу реєстрації за ним права власності на спірну квартиру чи на її частку відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.08.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я [PERSON], право власності на вказану вище квартиру на даний час є зареєстрованим саме за спадкодавицею [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.08.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я останньої. Позивач же вимоги про скасування такої реєстрації до суду не закладала. Та обставина, що частки [PERSON] та [PERSON] як співвласників вказаної вище квартири, є рівними відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», випливає із змісту самого Закону та стверджується копіями свідоцтв про право власності на житло від: 26.08.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я [PERSON]; 29.09.16 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я [PERSON] та [PERSON]; копією розпорядження № 23 від 29.09.16 р. органу приватизації виконкому Ковельської міськради Волинської області «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації», за яким у розпорядження органу приватизації від 26.08.93 р. № 705 та у відповідне свідоцтво про право власності на житло було внесено часткові зміни і було внесено [PERSON] як члена сім»ї [PERSON]. Відповідно до змісту ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній за станом на 26.08.93 р., приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Передача квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру. Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України. Згідно з копією техпаспорта на вказану квартиру, виготовленого у 1993 р., зазначена вище квартира розташована у буд. № 11 по вул. у м. Ковелі Волинської області, не містить самочинного будівництва. Дія Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою КМ України від 25.12.15 р. N 1\~127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Порядок). Згідно з п. 1 Порядку, він визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав. Згідно з п. 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За змістом п. п. 53, 54 Порядку, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об'єкта, також подається технічний паспорт на такий об'єкт. За бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об'єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об'єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У випадках, передбачених абзацами першим та другим цього пункту, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносить відомості про об'єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об'єкт. Разом з тим, з огляду на відомості, що містяться у копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у [INFO]; копії матеріалів спадкових справ №№110/15, 413/2016, що заведені після смерті, відповідно, [PERSON], [PERSON], позивач на час відкриття спадщини після смерті обох спадкодавців не проживала разом з останніми, але вчасно та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після їх смерті, тому є такою, що прийняла спадщину, зокрема, як за згаданим вище заповітом після смерті спадкодавиці [PERSON], так і за законом після смерті спадкодавця [PERSON]. Суд враховує, що хоча заповіт [PERSON] містить розпорядження щодо спірної квартири вцілому, хоча [PERSON] в порядку приватизації набула права власності лише на ? її частку. Однак, у розпорядженні суду відсутні докази того, що таке розпорядження [PERSON] було змінене чи скасоване, оспорене за життя [PERSON]. Відповідно до ст. 1\~218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя спадкодавиці [PERSON] належало право власності на ? частку спірної квартири, що не припинилось внаслідок її смерті. Разом з тим, [PERSON] за життя за наявності заповіту наведеного вище змісту, належної [PERSON] ? частки спірної квартири успадкувати не міг. Як стверджується листом № 677/01 16 від 27.03.17 р., нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті обох спадкодавців з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на нього на ім»я обох спадкодавців як співвласників спірної квартири. Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за життя приватизували спірну квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та їх частки у спільній власності є рівними. [PERSON] за життя зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру відповідно до чинного на 1993 р. законодавства. Однак, у подальшому у свідоцтво про право власності на житло, що попередньо було видано лише на ім»я спадкодавиці [PERSON] 26.08.93 р., та на підставі якого [PERSON] за життя зареєструвала спірну квартиру як свою власність 25.08.93 р. за № 7 159, розпорядженням органу приватизації № 23 від 29.09.16 р. було внесено зміни та було видано виправлене свідоцтво про право власності на житло від 29.09.16 р. на імена [PERSON] та [PERSON] як співвласників спірної квартири. Позивач не ставить вимоги про скасування попередньої реєстрації квартири за [PERSON] вцілому. Разом з тим, оскільки позивач, дійсно, прийняла спадщину за заповітом після смерті спадкодавиці [PERSON] у встановленому законом порядку відповідно до тексту заповіту на всю спірну квартиру як таку, що належна спадкодавці [PERSON], але у такий правовстановлюючий документ як свідоцтво про право власності на житло, що було видано лише на ім»я спадкодавиці [PERSON] 26.08.93 р., розпорядженням органу приватизації № 23 від 29.09.16 р., тобто, до звернення позивача до нотаріуса по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті обох спадкодавців, було внесено зміни та було видано виправлене свідоцтво про право власності на житло від 29.09.16 р. на імена обох вказаних вище співвласників спірної квартири - спадкодавців, а реєстрація останнього свідоцтва про право власності на житло за останніми об»єктивно є неможливою, вимога позивача про визнання за нею права власності на ? частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавиці [PERSON] та на ? частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є підставною та підлягає до часткового задоволення. В задоволенні решти позовних вимог, що полягають у визнанні за позивачем права власності на ? частку у спірній квартирі в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] відповідно до тексту заповіту від 21.08.96 р., що полягає у тому, що [PERSON] за життя заповіла на користь позивача спірну квартиру вцілому як таку, що належна їй з огляду на те, що на час посвідчення такого заповіту свідоцтво про право власності на спірну квартиру відповідачем було помилково видано лише на ім»я [PERSON] як власника квартири, слід відмовити. Визнання за позивачем права на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом з врахуванням його вищенаведеного тексту, на думку суду, буде суперечити наявним у справі доказам того, що за життя обох спадкодавців спірна квартира належала їм на праві спільної сумісної власності та їх частки у праві власності на спірну квартиру за законом були рівними. На підставі наведеного,

Outcome: partial