Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

ПАТ УкрСиббанк звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON], з [PERSON] та солідарно з [PERSON] 26 732,97 швейцарських франків та 14 510,75 грн, а також понесених судових витрат (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує вимоги тим, що 01.06.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11087245000 про надання останній кредиту у розмірі 51 000 швейцарських франків строком до 30.11.2027 року зі сплатою 7.99 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 01.06.2006 року укладено договори поруки з [PERSON] та [PERSON], які зобовязалися відповідати в повному обсязі за зобовязаннями [PERSON] по вказаному вище кредитному договору. Всупереч, договірним зобовязанням боржник [PERSON] в установлені графіком терміни належні грошові суми не повертає, внаслідок чого станом на 28.04.2016 року утворилась заборгованість, з урахуванням основного боргу (кредиту), процентів в сумі 26 732,97 швейцарських франків та пені, що становить 14 510,75 грн. У судовому засіданні 15.08.2016 року представник позивача позов підтримав, просив задовольнити повністю. В подальшому представник позивача у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника банку, позов підтримує повністю (а.с.230-231). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, просить розстрочити виконання рішення, в частині стягнення коштів, шляхом стягнення з неї по 1 000 грн щомісячно, до повного виконання рішення суду, а також просить зменшити розмір пені (а.с.98, 134). Зазначила, що суму основного зобовязання сплатила наперед до 2017 року. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] після відновлення провадження у справі позов визнав, підтримав заяви [PERSON] щодо розстрочки виконання рішення суду та зменшення розміру пені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав суду заперечення проти позову, посилаючись на ст. 559 ЦК України (а.с.97), просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього боргу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 30.08.2016 року позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з неї коштів, оскільки договір поруки вона не підписувала. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01.06.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (а.с.11) та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11087245000, відповідно до якого Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 51 000 швейцарських франків для особистих потреб, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти в повному обсязі в термін не пізніше 30.11.2027 року зі сплатою 7.99 % % річних (а.с.13-17). Отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 51 000 швейцарських франків не заперечується сторонами. Відповідно до п.1.3 договору про надання споживчого кредиту, строк сплати процентів встановлено з 01 по 05 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту. [PERSON] взяті на себе обовязки за вищевказаним договором забезпечення своєчасного погашення кредиту та сплату нарахованих відсотків порушила. Як вбачається із довідки - розрахунку кредитора (а.с.31-36) станом на 28.04.2016 року погашення відсотків за кредитним договором здійснювалось із порушенням встановленого договором графіком, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 24 329,49 швейцарських франків, заборгованість по процентам за користування кредитом 2 403.48 швейцарських франків та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 14 510,75 грн., розмір якої позивачем розрахований з врахуванням спеціальної позовної давності. Загальна сума заборгованості становить 26 732,97 швейцарських франків та 14 510,75 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України відповідачі вказаний розрахунок боргу ніякими належними і допустимими документальними доказами не спростували. В забезпечення виконання зобовязань по договору про надання споживчого кредиту від 01.06.2006 року, між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 30705Р55 (а.с.21). Також, 01.06.2006 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки №30705Р56 (а.с.22). Згідно пункту 1.4 Договору поруки та ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак, суд враховує висновок експерта №3601/3602/16-24 судово-почеркознавчої експертизи, складений 27.10.2016 року, яким встановлено, що підпис від імені [PERSON] в договорі поруки №30705Р56 від 01.12.2006 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.220-223). Постановою №11 Пленуму Верховного Суду України від 29.12.11976 року «Про судове рішення»(з наступним змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок експертизи сторонами не оспорювався, тому заслуговує на увагу суду і не викликає сумніву, оскільки наданий в межах компетенції експерта, ґрунтується на методичних рекомендаціях та результатах обстеження обєкту оцінки, висновок логічний та відповідає фактичним даним справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір поруки, між позивачем та відповідачем [PERSON] не укладався, оскільки останньою не підписувався, що підтверджується зазначеним висновком судово-почеркознавчої експертизи та свідчить про відсутність волевиявлення відповідача [PERSON] на його укладання, а за таких обставин відповідач [PERSON] не може нести солідарну відповідальність за зобов'язаннями позичальника [PERSON] перед позивачем, а тому в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що останній платіж по вказаному кредитному договору було проведено 24.04.2015 року по заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, а тому 12.10.2015 року на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] позивачем були направлені вимоги з повідомленням про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором та пропозицією сплатити борг ( а.с.25-26), які вони отримали 15.10.2015 року (а.с.29). Зокрема, кредитор у письмових вимогах вказав, що у випадку неусунення порушень боржником і поручителями на тридцять другий день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту, Банк буде вимагати повного погашення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку. Отже, враховуючи, що позивачем строк дії договору (до 30.11.2027 року) було змінено згідно з письмовими вимогами до боржника і поручителів у жовтні 2015 року, ПАТ «УкрСиббанк», звернувшись з даним позовом до відповідачів 29.04.2016 року (а.с.43) року, строку предявлення вимог до поручителя [PERSON] не пропустив. За змістом правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 27 вересня 2014 року в справі №6-145цс14, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. [PERSON] кредит надано в іноземній валюті, зобовязання за договором по поверненню кредиту, сплаті процентів виконувались в іноземній валюті, позов ПАТ «УкрСиббанк» предявлено про стягнення заборгованості в іноземній валюті. Таким чином, судовим рішенням заборгованість за кредитом та процентами підлягає стягненню в іноземній валюті, пеня в національній валюті. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про зменшення розміру пені суд дійшов наступного висновку. За правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів складає 14 510,75 грн, а заборгованість за кредитом 24 329,49 швейцарських франків, заборгованість по процентам 2 403,48 швейцарських франків, враховуючи вимоги розумності та справедливості, права Банка на відшкодування завданих несвоєчасним виконанням зобовязання збитків, підстав для застосування у даному випадку ч.3 ст.551 ЦК України, суд не вбачає, оскільки розмір пені не перевищує розміру збитків. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушила зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, а її поручителем виступав [PERSON], а тому, відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530, 543, 546, 553, 554, 611, 625, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про стягнення в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №11087245000 від 01.06.2006 року, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про розстрочку виконання рішення (а.с.98), суд керується наступним. Відповідно до ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Аналізуючи положення ст.373 ЦПК України, суд за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Згідно розяснення, наданого у п. 37 Постанови Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, відповідно до статті 217 ЦПК України, визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. За змістом указаних норм права розстрочення виконання рішення суду може бути надане у виняткових випадках, що обумовлюють обєктивні ускладнення та перешкоди під час виконання судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приходить до висновку, що суттєвих доказів в обґрунтування вимог про надання розстрочки виконання рішення суду не надано. Так, незначний розмір доходів, наявність на утриманні дітей не є обставинами, що у сенсі статті 373 ЦПК України розглядаються як обставини, що утруднюють виконання рішення. Кредит позичальником [PERSON] отримано 01.06.2006 року. Відтак, посилатися на наявність утриманців як на підставу для розстрочки виконання рішення безпідставно. Строк, на який може бути розстрочено виконання рішення, має визначатися не лише з позиції боржника, а й з урахуванням перш за все інтересів стягувача. В даному випадку кредит мав бути повернутий повністю 30.11.2027 року. Надання розстрочки виконання рішення зі щомісячною сплатою 1000 грн до повного виконання рішення суду, не є обґрунтованим, до того ж, при такій розстрочці виконання стягнутої рішенням суду кредитної заборгованості матиме місце у 2075 році, тобто навіть пізніше обумовленого кредитним договором строку, відтак, при такому розстроченні втрачається сенс рішення як такого. Крім того, визначення розстрочкою щомісячних платежів в розмірі 1 000 грн. є значно меншим, чим щомісячний платіж, який згідно графіку погашення заборгованості мав сплачуватись в іноземній валюті. Викладене в своїй сукупності вказує на відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про розстрочку виконання рішення суду, при цьому боржники при виконанні рішення не позбавлені права звернення з цим питанням в порядку виконання рішення суду. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати (а.с.1), які згідно ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача в дольовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: partial