Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що, відповідно до укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] кредитного договору № CL54956 від 13.06.2008 року, останній отримав кредит на поточні потреби у розмірі 35000,00 грн. строком погашення не пізніше 05.06.2013 року, зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 36 % річних та підвищеної процентної ставки у разі прострочення платежу\~- 108 % річних. Однак відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56827,67 грн. та сплачений судовий збір в сумі 568,28 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про невизнання позовних вимог та про застосування до вимог позивача позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 13.06.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № CL54956. Згідно умов договору відповідачу було надано кредит у сумі 35000,00 грн. Договір був укладений до 05.06.2013 року. Відсоткова ставка за договором була встановлена 36 % річних. Крім цього договором було передбачено необхідність здійснення щомісячних платежів відповідачем по погашенню тіла кредиту та необхідність щомісячної сплати відсотків за користування кредитом відповідно до графіку, додатку до договору. Також, згідно умов договору п. 2.4 (додаток 1 до такого) було передбачено можливість банку нараховувати підвищену процентну ставку в разі прострочення необхідного місячного платежу - у розмірі 108 % річних. Відповідачем дійсно у порушення умов договору та вимог закону зобов'язання за договором належним\~\~чином не виконувались, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка, станом на 26.01.2010 року, становила 53573,25 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 4635,78 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 16240,69 грн.; заборгованість за підвищеними відсотками, що були нараховані відповідно до п.2.4 Договору - 3229,16 грн.; заборгованість по сумі дострокового стягнення кредиту 29467,62 грн. Зважаючи на таку заборгованість відповідач реалізував своє право на звернення до суду про стягнення такої суми, включно із стягненням достроково, тобто до настання 10.01.2013 року (часу останнього платежу за договором), суми тіла кредиту у згаданому розмірі , що було передбачено умовами договору (п. 6.6. Договору). Таким чином банком фактично змінено строк дії договору при зверненні до суду, оскільки йшлося про погашення достроково всього тіла кредиту та чинної заборгованості. Судом вказані вимоги банку задоволено. Згідно із судовим наказом від 17.03.2010 року, виданим Вугледарським міським судом Донецької області (справа № 2н-40), з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № CL54956 від 13.06.2008 року, в сумі 53573 (пятдесят три тисячі пятсот сімдесят три) грн. 25 коп. на користь Публічного акціонерного товариства\~Універсал Банк. Відділом ДВС Вугледарського МУЮ, на підставі виданого за судовим наказом виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження № 18942925. В рамках цього провадження, з відповідача, з 01.05.2010 року по 31.12.2012 року, стягнуто заборгованість в сумі 53871,25 грн. Постановою державного виконавця від 17.01.2013 року виконавче провадження по примусовому стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості, стягнутої відповідно до судового наказу від 17.03.2010 року, закінчено в звязку із стягненням суми боргу в повному обсязі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526,\~599 ЦК України. Згідно з\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, чинним законодавство не передбачено припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Однак, суд вважає, що у банку жодних підстав для нарахування заборгованості з підвищених відсотків за період після 26.01.2010 року, тим більше з розрахунку вказаної підвищеної відсоткової ставки - 108% річних, - не було. Нараховуючи таку суму, банк діяв у порушення вимог договору та вимог закону, зважаючи на закінчення з часу видачі судового наказу строку дії договору. Банк не вправі нараховувати підвищені відсотки, оскільки згаданими умовами договору передбачено можливість нарахування таких за прострочення терміну сплати щомісячного платежу, а враховуючи зміни банком терміну дії договору були скасовані і передбачені графіком (додаток до договору № 2) необхідні до сплати щомісячні платежі. Тому порушити терміни оплати щомісячних платежів при їх скасуванні, зважаючи на закінчення терміну дії договору - неможливо. Суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог позовну давність, про застосування якої заявив клопотання позивач. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення рішення, є підставою для відмови в позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13\~ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Вказана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс13, що в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою до застосування. Позивач доправив свій позов до суду 11.02.2015 року. Згідно з розрахунком заборгованості, з лютого 2012 року по грудень 2012 року (дату повного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором) відповідачу до сплати були нараховані відсотки за користування кредитом: Розрахунковий період:Нараховано за відсотками:Сплачено: 05.02.12-04.03.12364,68 05.03.12-04.04.12365, 47 05.04.12-04.05.12330.10 05.05.12-04.06.12316.74 05.06.12-04.07.12282.94 05.07.12-04.08.12268.01 811,69 05.08.12-04.09.12243.64 05.09.12-04.10.12212.21 05.10.12-04.11.12194,91731,24 05.11.12-04.12.12165,05 05.12.12-04.01.13146,19 Всього:2889,941542,93 Усього, заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 1347,01 грн. До аналогічного висновку прийшла 21.01.2015 року колегія суддів ВССУ розглядаючи справу № 6-42315св14, та вказавши, що, оскільки існує судове рішення про дострокове стягнення всієї суми кредиту, ухвалене раніше, банк не має право як на отримання процентів, так і на отримання неустойки. Враховуючи вказане позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості суд задовольняє частково та стягує з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 1347,01 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 05.02.2012 року по 04.01.2013 року. В задоволенні решти позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial