Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач у липні 2019 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушила умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 31.05.2019 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 328721,83 гривень, що складається з: 7910,80 грн. - заборгованість за кредитом; 315799,03 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 5012,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. При цьому, позивач на свій розсуд, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 127411,84 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7910,80 гривень, 119501,04 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 13.09.2010 року по 31.03.2018 року. Також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 1921,00 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року, ухваленому за результатом розгляду справи в заочному порядку, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено і стягнуто з відповідача у розмірі 127411,84 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7910,80 гривень, 119501,04 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 13.09.2010 року по 31.03.2018 року та судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2020 року заяву представника [PERSON] задоволено, скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року, ухвалене в порядку заочного розгляду цивільної справи № 202/4542/19 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. 10 січня 2020 року від представника відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить застосувати до правовідносин між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] строк позовної давності у три роки і відмовити банку у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 03 лютого 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якому представник зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.09.010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до виписки, відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору. Щодо строку давності представник позивача зазначає, що по даному кредитному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. При цьому, кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, клієнт знову може користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицьовій стороні і вона діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк дії перевипущеної картки до останнього дня вересня 2018 року, при цьому позивач звернувся з позовом до відповідача 07.07.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності. Враховуючи наведене, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 19.02.2020 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» документи та інформацію: який вид кредитної карти АК «ПРИВАТБАНК» («Універсальна», «Для виплат», інша), було видано [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на підставі її заяви від 13.09.2010 року; повідомити номер банківської карти, емітованої Банком, та виданої [PERSON] 13.09.2010 року, та термін її дії; надати належним чином завірену роздруківку з карткового рахунку позичальника [PERSON] , який був відкритий на підставі її заяви від 13.09.2010 р. на підтвердження дати і суми. 05 березня 2020 року відповідач подала письмові заперечення щодо відповіді на відзив, в яких зазначає, що представник позивача надала довідку, у відповідності до якої їй не видавались будь-які кредитні картки у 2010 році, а додані виписки не стосуються предмету спору, оскільки відносяться до банківських карток, які видавались в 2012 році і 2014 році. Відповідач вважає, що отримана нею у 2010 році картка є карткою для виплат, а не кредитною, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 30 березня 2020 року на виконання ухвали суду від 19.02.2020 року від АТ КБ «Приватбанк» надішли: виписка [PERSON] за період з 01.01.1999 по 10.03.2020 років; довідка про те, щ між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки. Представник позивача у судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про те, що він просить розглядати справу без його участі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Натомість представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ст. 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13.09.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2019 року становить - 315799,03 грн., з яких 7910,80 грн. - заборгованість за кредитом; 315799,03 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 5012,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Частину даної заборгованості у розмірі 127411,84 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7910,80 гривень, 119501,04 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 13.09.2010 року по 31.03.2018 року просить стягнути позивач. При цьому встановлено, що на підставі заяви-анкети від 10.09.2010 року [PERSON] отримала кредитні картки 25.01.2012 року з терміном дії до жовтня 2015 року, 28.05.2014 року з терміном дії до січня 2019 року, 29.09.2014 року з терміном дії до вересня 2018 року та 05.02.2015 року з терміном дії до вересня 2018 року, тобто до 30.09.2018 року. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 13 вересня 2010 року процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 вересня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, в анкеті-заяві 13 вересня 2010 року строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, при цьому вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України банк не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Така правова позиція узгоджується з позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові 03 липня 2019 року справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Щодо посилань представника відповідача про сплив строку позовної давності, суд зазначає наступне. Так, суд звертає увагу, що безпосередньо в анкеті-заяві від 13 вересня 2010 року, підписаної сторонами, строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, не зазначено і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернені, а відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником зобов`язання визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи наведене, суд зауважує що відсутні підстави для початку перебігу позовної давності і тому відхиляє аргумент представника відповідача про те, що сплив строк позовної давності. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 7910,80 грн. підлягають задоволенню. При цьому, з урахуванням того, що в анкеті-заяві від 13 вересня 2010 року процентна ставка не зазначена, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю. Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову і стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 7910,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial