Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивачі пред'явили даний позов до відповідача і враховуючи збільшені позовні вимоги просять визнати незаконним та скасувати накази генерального директора Національного історико - етнографічного заповідника «Переяслав» від 10 лютого 2015 року № 18 - ОС,від 16 березня 2015 року № 28 - ОД та від 18 травня 2015 року № 70 - ОД, стягнути з Національного історико - етнографічного заповідника «Переяслав» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн. та стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн. судові витрати покласти на відповідача В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Позивач [PERSON] пояснив суду, що він працює старшим науковим співробітником науково-дослідного відділу «Дендропарк» науково-дослідного філіалу «Музей народної архітектури та побуту Середньої Наддніпрянщини» Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» з 01.03.2014 на підставі наказу від 27.02.2014 №17/1-ОС. Відділ «Дендропарк» знаходиться за адресою: вул. Літописна, 2, м. Переяслав-Хмельницький. Параграфом 3 наказу від 27.02.2014 №17/1-ОС [PERSON] переміщено до відділу науково-фондової роботи НІЕЗ Переяслав, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 8, м. Переяслав-Хмельницький. Також, [PERSON] пояснив суду, що на даний час у фондосховищі НІЕЗ «Переяслав» перебуває близько 184 тисяч експонатів, на зберіганні у [PERSON] перебуває близько 21 тисячі експонатів. Відповідно до наказу про переміщення на іншу посаду він повинен передати експонати які перебувають на його зберіганні, що він і робить. Однак фактично здійснити одночасно передачу цих експонатів і виконувати роботу старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу «Дендропарк» науково-дослідного філіалу «Музей народної архітектури та побуту Середньої Наддніпрянщини» Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» фізично неможливо. Крім того здійснюючи таку передачу він кожного дня знаходиться у фондосховищі музею та не має фактичної можливості перебувати одночасно на двох робочих місцях. Наказ про його переведення не був погоджений із головним зберігачем НІЕЗ «Переяслав» [PERSON], що суперечить положенням інструкції, та в зв'язку з його відсутністю на робочому місці на яке його перевели на нього чиниться тиск, який виразився, зокрема у несвоєчасній виплаті йому заробітної плати. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в 3000 грн. на його думку виражається в підвищенні тиску та погіршенні самопочуття саме внаслідок прийняття вказаних вище наказів Генерального директора НІЕЗ «Переяслав». Представники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказали суду, що оцінюють саме в таку суму розмір моральної шкоди. Позивач [PERSON] пояснила суду, що оскаржувані накази, якими змінено робоче місце [PERSON] без погодження з головним зберігачем та без передачі музейних предметів від [PERSON] до [PERSON] фактично виконати одночасно неможливо, це ставить під загрозу збереження музейних цінностей. ЇЇ службові записки з цього приводу керівництво музею залишає без уваги. Вищезазначені дії керівника не сприяють збереженню культурної спадщини, а отже - виконанню основного завдання Заповідника. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що наказом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» від 27 лютого 2014 року №17/1-ОС «Про переведення, переміщення, впорядкування умов оплати праці» позивача [PERSON] за його власним бажанням було переведено з посади наукового співробітника відділу науково-фондової роботи на посаду старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу «Дендропарк» науково-дослідного філіалу «Музей народної архітектури та побуту Середньої Наддніпрянщини». При цьому, з невідомих причин, порушуючи п. 28 Інструкції з обліку та збереження музейних цінностей, що затверджена наказом Міністерства культури СРСР від 17 липня 1985 року №290, попередньою адміністрацією НІЕЗ «Переяслав» не було передано матеріальні цінності іншому працівникові фондів або головному зберігачу та, відповідно, не покладено матеріальну відповідальність на них. У зв'язку із необхідністю, що виникла, у виконанні безпосередніх обов'язків у науково-дослідному відділі «Дендропарк», наказом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» від 10 лютого 2015 року №18-ОС було відмінено дію параграфа 3 наказу від 27 лютого 2014 року №17/1-ОС. повернуто позивача [PERSON] у його відділ із визначенням відповідного робочого місця та, по суті, виправлено попередню помилку із не покладенням матеріальної відповідальності на іншого працівника та передачею музейних предметів у лютому 2014 року. Пунктом 3 наказу від 10 лютого 2015 року №18-ОС та наказом від 16 березня 2015 року №28-ОД було конкретизовано порядок та терміни приймання-передачі музейних предметів та покладення повної матеріальної відповідальності. Представник відповідача вважає, що в погодженні наказу від 10 лютого 2015 року №18-ОС із головним зберігачам немає необхідності у зв'язку з тим, що позивач [PERSON] не є працівником обліку, зберігання та реставрації, а також внутрішньої охорони і доглядачем, а є працівником науково-дослідного відділу «Дендропарк» відповідно до наказу від 27 лютого 2014 року №17/1-ОС «Про переведення, переміщення, впорядкування умов оплати праці». Крім того, вважає, що наказ від 10 лютого 2015 року №18-ОС ніяким чином не суперечить п. 28 Інструкції, відповідно до якого «при звільненні чи переході зберігача на іншу роботу в цьому музеї дирекція зобов'язана забезпечити своєчасну передачу музейних цінностей, що знаходяться у нього на зберіганні, новому працівнику». Представник відповідача також вважає, що ст.ст. 131, 141 Кодексу законів про працю України дирекцією НІЕЗ «Переяслав» не порушені, та доводи позивачів в цій частині не доведені. Вимоги про стягнення моральної шкоди та судових витрат представник відповідача також не визнав в повному обсязі. В частині вимог про відшкодування судових витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, представник відповідача не заперечив в частині, що підтверджена відповідними документами. В ході судового засідання, Кожуховський О.В. надав суду наказ № 70 - ОД «Про внесення змін до наказу від 10 лютого 2015 року № 18 - ОС та скасування наказу від 16 березня 2015 року №28 - ОД» від 18 травня 2015 року виданий Генеральним директором НІЕЗ «Переяслав», який в подальшому став також предметом оскарження та підставою для збільшення позовних вимог позивачами. Також представник відповідача надав в судовому засіданні наказ №52 - ОС від 04 червня 2015 року виданий Генеральним директором НІЕЗ «Переяслав» про скасування наказу від 10 лютого 2015 року №18 - ОС. За цих обставин позивачі в судовому засіданні відмовились від позовних вимог в частині скасування наказів генерального директора Національного історико - етнографічного заповідника «Переяслав» від 10 лютого 2015 року № 18 - ОС,від 16 березня 2015 року № 28 - ОД та від 18 травня 2015 року № 70 - ОД в зв'язку з відсутністю предмета оскарження. Відтак на розгляд суду залишені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу та моральної шкоди. Стосовно витрат на правову допомогу [PERSON], то всупереч положенню статей 60, 61 ЦПК України суду не були надані підтвердження чи сплати ним вартості правової допомоги в розмірі 2500 грн., яку він просить стягнути з відповідача. Натомість [PERSON] такі документи суду надала. Так, відповідно до додатково угоди №1 від 18 травня 2015 року до Договору №8 від 29.01.2015 року укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON], який наявний в матеріалах справи, визначена вартість таких послуг в сумі 2500 грн. Факт оплати вказаних вище послуг та їх надання підтверджено актом №1 про прийняття - передачу наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №8 від 29.01.2015 року, та товарним чеком від 18.05.2015 року про передачу вказаних коштів. Відтак вказана вимога відповідає положенню ст. 84 ЦПК України, та враховуючи позицію представника відповідача - підлягає задоволенню. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що належними та допустимими доказами ця вимога не була підтверджена. Позивач обмежився лише поясненнями із загальновживаних фраз, доказів не надав. Тому, ця вимога має бути залишена без задоволення, що повністю співпадає з позицією викладеною в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди)". На підставі викладеного,

Outcome: partial