Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати та моральну шкоду. В обґрунтування своїх вимог вказує, що у період з 24.04.1974 по 30.07.2018вона перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод «Маяк» та обіймала посаду начальника служби охорони. Згідно наказу генерального директора ПАТ «Завод «Маяк» про припинення трудового договору від 31.07.2018 позивача звільнено з займаної посади з 31.07.2018 у зв`язку зі скороченням штату праціників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі не сплачена. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі становить 20075 грн. 34 коп., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Також позивач вказує, що всупереч положень трудового договору йому не була своєчасно виплачена заробітна плата. За розрахунками позивача його середньомісячна заробітна плата становить 240502,08 грн. На думку позивача відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 20075грн. 34коп., середній заробіток за затримку у виплаті заробітної плати в розмірі 240502,08грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000,00грн. До судового засідання позивач надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з`явилися до судового засідання надали відзив відповідно до якого проти позову заперечила частково, а саме не заперечують проти позовних вимог стягнення з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 20075грн. 34коп., середнього заробітоку за затримку у виплаті заробітної плати в розмірі 240502,08грн., однак проти стягнення моральної шкоди заперечили, посилаючись на відсутність будь- яких підтверджень сплати даних витрат. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у період з 24.04.1974 по 30.07.2018вона перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод «Маяк» та обіймала посаду начальника служби охорони. Згідно наказу генерального директора ПАТ «Завод «Маяк» про припинення трудового договору від 31.07.2018 позивача звільнено з займаної посади з 31.07.2018 у зв`язку зі скороченням штату праціників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі не сплачена. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі становить 20075 грн. 34 коп., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, а також часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 20075,34 грн., яка стороною відповідача визнається. В судовому засіданні було встановлено та визнається стороною відповідача той факт, що на момент розгляду справи, заборгованість по заробітній платі не погашена, тому визначена судом сума компенсації в розмірі 240502,08 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того позивачем заявлена позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач загальну суму завданої [PERSON] моральної шкоди оцінює в 10 000,00 грн., при цьому обґрунтовує її стражданнями яких зазнала у зв`язку із не виплатою заробітної плати. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не наданого жодного документального підтвердження на завдання даної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial