Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] 02.07.2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обгрунтування поданого позову вона зазначила, що проживала у шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . З урахуванням невиконання батьківських обов`язків по утриманню дитини відповідачем добровільно, позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Посилаючись на вимоги ст.ст. 153, 150, 180, 182, 183, 160 СК України позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2200 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнає частково, а саме в частині стягнення з нього 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що офіційно працевлаштований та має постійний заробіток, інших дітей не має. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено наступне: Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сторонами не було заперечено факту того, що дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. Суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, виходячи з такого. За матеріалами справи, неповнолітня донька [PERSON] , 2008 року народження проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що не було заперечено сторонами в ході розгляду справи. Відповідач [PERSON] згідно довідки від 12.10.2021 ТОВ «ТД «РУЕДА» працює з 04.01.2021 року на посаді менеджера зі збуту, його дохід з 04.01.2021 року по 30.09.2021 року склав 55408,64 грн. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4). Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд також звертає увагу позивача та відповідача, що відповідно до ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відомостей, що могли б свідчити про неможливість сплати аліментів батьком дитини - матеріали справи не містять. Однак, враховуючи те, що відповідач є працевлаштованим та має постійний заробіток, то підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі немає, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти у частці від його доходу (заробітку). При цьому, суд враховує відомості, що викладені в заяві відповідача про те, що він не має інших дітей. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України, результат розгляду справи суд вважає, що судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. в зв`язку із частковим задоволенням позовної вимоги про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: partial