Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

у жовтні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги банк мотивував тим, що 21 листопада 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50-06-Ил/02. Відповідно до умов цього договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 105 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов»язань відповідача по кредитному договору між банком та позичальником 21 листопада 2006 року був укладений іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3738. Заборону відчуження предмету іпотеки зареєстровано в реєстрі за № 3739-54. Згідно з умовами іпотечного договору відповідачем, який є іпотекодавцем, було передано позивачу, який є іпотекодержателем, в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 40,90 кв.м, яка складається з 2 жилих кімнат, жилою площею 21,90 кв.м, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19 грудня 2003 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] За реєстровим № 5030у, зареєстрованого КП "Київське БТІ" 04 січня 2004 року в реєстровій книзі № 189-45 під реєстровим № № 35530. Також в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 50-06-П/02 від 21 листопада 2006 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконують. У зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків, станом на 18 серпня 2013 року загальна суму заборгованості відповідача перед позивачем складає 928 833,03 грн. і включає в себе: - 63 252,92 доларів США - суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту; - 39 249,22 доларів США - суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; - 1 025,02 доларів США -суми строкової заборгованості по відсоткам; - 61 543,87 доларів США - суми простроченої заборгованості по відсоткам; - 2 609 420,29 грн. заборгованості по пені за прострочення заборгованості по основному боргу та відсоткам. Відповідно до пункту 8.4.8 іпотечного договору передбачено, що іпотеко держатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору, тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної або неповної сплати ануїтет них платежів, несвоєчасного повернення сум зобов'язань за кредитним договором, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотеко держатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до п. 3.4 кредитного договору, заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти до настання строку, зазначеного у п. 3.2 кредитного договору, а іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Пунктом 10 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотеко держателем самостійно на умовах цього договору. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд, за письмовою згодою представника позивача, ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - Голосіївський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав клопотання про розгляд справи без участі співробітників підрозділу. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві та Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечили явку своїх представників, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50-06-Ил/02. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 105 000 доларів США з терміном повного погашення заборгованості по наданих кредитних ресурсах до 19 листопада 2021 року з оплатою по процентні ставці 15% річних. (а.с. 15-16) Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Сплата прострочених відсотків, пені обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2011 року, задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Постановлено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за основним боргом в сумі 102 502 долари США 14 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.12.2010 р. становить 816 275 грн. 79 коп., заборгованість по нарахованих відсотках в розмірі 17 223 долари США 05 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.12.2010 р. становить 137 155 грн. 75 коп., заборгованість по пені в сумі 414 358 грн. 90 коп., а також судовий збір в розмірі 1 700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. (а.с. 30-34) Станом на 18 серпня 2013 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені становить: - 63 252,92 доларів США суми заборгованості по основному боргу кредиту; - 39 249,22 доларів США суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; - 1 025,02 доларів США суми строкової заборгованості по відсоткам; - 61 543,87 доларів США суми простроченої заборгованості по відсоткам; - 2 609 420,29 грн. заборгованості по пені за прострочення заборгованості по основному боргу та відсоткам. Розрахунок загальної суми заборгованості відповідачів по кредитному договору станом на 18 серпня 2013 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.43-44). Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між банком та відповідачем іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3738, відповідно до умов якого позивачу було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 40,90 кв.м, яка складається з 2-х жилих кімнат, жилою площею 21,90 кв.м. Право власності на предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19 грудня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5030у, зареєстрованого КП «Київське БТІ» 04 січня 2004 року в реєстровій книзі № 189-45 під реєстровим № 35530. Відповідно до пункту 8.4.8 іпотечного договору передбачено, що іпотеко держатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору, тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної або неповної сплати ануїтет них платежів, несвоєчасного повернення сум зобов'язань за кредитним договором, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотеко держатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до п. 3.4 кредитного договору, заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти до настання строку, зазначеного у п. 3.2 кредитного договору, а іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Пунктом 10 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотеко держателем самостійно на умовах цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України, «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за умовами укладеного між нею та банком кредитного договору по поверненню кредиту та сплаті відсотків, утворилась заборгованість. Остання не виконала вимогу банку про усунення порушень та сплату заборгованості, а тому у банка відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбаченихстаттею 26 цього Закону. Суд відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вважає за необхідне зазначити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення публічних торгів. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Як вбачається зі змісту укладеного договору іпотеки, останній не містить даних щодо погодження сторонами ціни продажу предметів іпотеки за наслідками ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до незалежної оцінки суб'єкта оціночної діяльності вартість предмета оцінки становить 678 000 грн. (а.с. 58-72) З урахуванням цих вимог, початкова ціна предмету іпотеки становить 678 000 грн. Також ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначає у позовній заяві про надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предметів іпотеки. Суд вважає, що такі вимоги ґрунтуються на положеннях Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов укладеного договору іпотеки, задоволення вимог іпотеко держателя здійснюється , в тому числі, шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Положення ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» надають іпотекодержателю право на продажу предмету іпотеки будь-якій особі. Проте, вказаним Законом не визначено право іпотеко держателя вчиняти певні дії та мати права, необхідні для продажу предмету іпотеки від свого імені, враховуючи, що посвідчення таких договорів відбувається згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 р., за умови надання нотаріусу пакету необхідних документів. Позовні вимоги про виселення з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, його мешканців, також підлягає задоволенню. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], [INFO], що підтверджується даними довідки, виданої КП «ЖЕО-105 Голосіївського району». (а.с. 28) Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Частина 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Вимоги про усунення порушень шляхом добровільного, протягом одного місяця з дня отримання вимоги, звільнення іпотечної квартири та зняття зареєстрованих в ній осіб з реєстраційного обліку, були вручені відповідачам по справі в вересні 2013 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 37, 39). Враховуючи, що [PERSON] не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, а банком було дотримано встановлений ст. 40 Закону України «Про іпотеку» порядок повідомлення мешканців про звільнення квартир, є підстави для ухвалення в цій частині нового рішення про виселення. При цьому суд враховує і ту обставину, що реєстрація відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітньої [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS] була проведена після укладення іпотечного договору. Оскільки рішення суду про виселення є наслідком втрати особами права на користування жилим приміщенням та підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку в них, правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору: з [PERSON] - в сумі 3238,12 грн. ( 3219 грн.+ 19,12 грн.); з [PERSON] - 19,12 грн.; з [PERSON] - в сумі 19,12 грн. та з [PERSON] - в сумі 19,12 грн.

Outcome: partial