Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивувало тим, що 03 жовтня 2008 року відповідач [PERSON] уклав з ПАТ «Сведбанк» кредитний договір №0101/1008/88-239, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 41000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та передбачені платежі в сумі, строки та на умовах передбачених кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» укладено договір поруки №0101/1008/88-239-Р-1 від 03 жовтня 2008 року, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання основного зобов'язання. Банк свої зобов'язання виконав. 28 листопада 2012 року відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги до [PERSON], [PERSON] В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 07 серпня 2014 року утворилась заборгованість, яка становить 39877,06 доларів США, що еквівалентно 496788,41 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 34740,00 доларів США (432790,92 грн.), заборгованість за процентами - 1902,00 доларів США (23695,11 грн.), пеня - 3235,06 доларів США (40302,37 грн.). Просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON]. зазначену суму заборгованості та судовий збір. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» - Селезньов М.В. позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в одному із судових засіданні позовні вимоги визнав, просив надати строк для позасудового врегулювання спору. Надалі в судові засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову, надала до суду письмові заперечення від 09 жовтня та 04 листопада 2014 року. При цьому відмічала, що наданий розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, витяг з реєстру боржників не оформлений належним чином, а тому не може бути доказами про перехід права вимоги до позивача. Також зазначає, що про відступлення права вимоги їх не було повідомлено, а позивач пред'явив позов, не з'ясувавши її фінансові можливості. При цьому звернула увагу, що відповідач продовжує сплачувати заборгованість за вказаним кредитним договором, надавши квитанцію від 19 грудня 2014 року; протягом дії кредитного договору позичальником сплачено 26172,00 доларів США, а тому залишок по кредиту становить 14828,00 доларів США. Відповідачка вважає, що позивач намагається стягнути суму кредиту достроково та безпідставно без врахування здійснених плат. Також відповідачка зазначає, що позивачем не надано розрахунок пені та її нарахування здійснено в доларах США, що суперечить вимогам діючого законодавства. Крім того, банк не повідомив про зміну строку виконання зобов'язань або його дострокового виконання. Відповідач зауважує на обставини подорожчання розміру валютних ресурсів, адже кредит отримувався в 2008 році. За наведеного просить відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановленим фактичним обставинам відповідають правовідносини, які ґрунтуються на положеннях Глави 48 ЦК України щодо виконання зобов'язань, Глави 49 ЦК України щодо забезпечення виконання зобов'язань, Глави 71 ЦК України щодо кредитних правовідносин, Глави 73 ЦК України щодо договору факторингу. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що 03 жовтня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0101/1008/88-239 відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 41000,00 доларів США на строк з 03 жовтня 2008 року по 02 жовтня 2018 року включно на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобов'язання у повному обсязі в термін, передбачений договором. Кредит надається у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника. Позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 14,99% за весь строк фактичного користування ним. Погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення коштів на позичковий рахунок через касу банку згідно Додатку №1. У разі порушення позичальником строків платежів банк має право вимагати погашення заборгованості в повному обсязі (суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, штрафних санкцій). За порушення строків погашення заборгованості за кредитом або строку сплати процентів позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Додатком № 1 до зазначеного кредитного договору встановлений графік погашення кредиту та сплати відсотків, відповідно до якого розмір щомісячного платежу становить 341,67 доларів США (а. с. 7-10). Відповідно до заяви - анкети на отримання кредиту [PERSON] отримав кредит в розмірі 41000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 03 жовтня 2008 року, зміст операції - «видача кредиту згідно договору №0101/0908/88-239 від 03 жовтня 2008 року» (а. с. 4-5). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]. 03 жовтня 2008 року укладено договір поруки №0101/0908/88-239-Р-01. Відповідно до умов цього договору поручитель зобов'язалася відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року №0101/0908/88-239 у сумі 41000,00 доларів США з процентною ставкою 14,99% річних. При цьому зазначено, що кредитний договір, а також додаткові угоди до нього, які будуть укладені між банком та позичальником, іменуються «основне зобов'язання». Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком, а його відповідальність обмежується сумою кредиту, нарахованим процентами, пенями, комісіями та іншими платежами передбаченими основним зобов'язанням. Поручитель здійснює погашення заборгованості за основним зобов'язанням у валюті кредиту. Крім того, сторони домовились, що будь-які зміни до основного зобов'язання, крім змін наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя, погоджуються між позичальником та банком без повідомлення поручителя про такі зміни (а .с. 16). Відповідно до договору від 29 січня 2010 року про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 03 жовтня 2008 року № 0101/1008/88-239, укладено між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], сторони п.3.1.1. кредитного договору виклали в наступній редакції: «позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісячно через касу банку згідно додатку №2..». Додаток №1 вважати таким, що втратив чинність, а графік погашення викласти в новій редакції, згідно Додатку №2. (а. с. 12). Додатком №2 до кредитного договору встановлений графік погашення кредиту та сплати відсотків, відповідно до якого з 10 листопада 2008 року по 10 січня 2010 року включно сума платежу становить 341,67 доларів США, з 10 лютого 2010 року по 10 січня 2011 року включно сума платежу становить 00,00 доларів США, з 10 лютого 2011 року по 02 жовтня 2018 року сума платежу становить 385,75 доларів США (а. с. 11). Крім того, договором від 29 січня 2010 року про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору від 03 жовтня 2008 року № 0101/1008/88-239, укладено між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], сторони домовились про проведення реструктуризації заборгованості позичальника та починаючи з 01 лютого 2010 року до 10 січня 2011 року включно позичальник додатково до суми платежу визначеної п. 3.1.1. кредитного договору ( 00,00 доларів) здійснює погашення заборгованості в сумі 250,00 доларів США кожного місяця. Інші умови кредитного договору залишаються без змін (а. с. 13). Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників право на вимогу якої належить банку, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості. Права вимоги по кредитних договорах та договорам забезпечення відступаються на основі «як є » без надання інших гарантій. Разом з правом вимоги до фактора переходить всі пов'язані з ним права, зокрема права вимоги щодо нарахованих та не сплачених процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Також банк відступає фактору права за договорами забезпечення (а. с. 19-22). Відповідно до витягу з реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28 листопада 2012 року, нотаріально засвідчена копія якого надана суду, право вимоги по кредитному договору від 03 жовтня 2008 року №0101/1008/88-239, укладеному між банком та [PERSON] в розмірі 42 679,55 доларів США, з яких: 34 740,00 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, 4 704,49 доларів США заборгованість по процентам, 3235,06 доларів США - пеня, ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (а.с. 133). Відповідно до ст. ст. 1077, 1078, 1082 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року відповідно до договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року. При цьому суд бере до уваги, що починаючи з грудня 2013 року, відповідач [PERSON] здійснював погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а відповідно йому було відомо про заміну кредитора. Посилання ж відповідача на неповідомлення відповідачів про заміну кредитора та на Реєстр заборгованостей, як неналежний доказ, суд оцінює критично. До того ж звертає увагу, що частинами 1, 2 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст.124 Коституції україни. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Щодо витягу із Реєстру, то нотаріально засвідчений витяг із Реєстру заборгованостей, наданий суду, є для суду переконливим з огляду на норми цивільного процесуального законодавства України стосовно допустимості та належності доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі встановленому кредитним договором, однак свої зобов'язання не виконав. Відповідно до довідки розрахунку від 07 серпня 2014 року станом на 28 листопада 2012 року заборгованість [PERSON] становить 42679,55 доларів США. При цьому за період з 28 листопад 2012 року по 07 червня 2014 року боржником здійснено погашення заборгованості на загальну суму 2802,13 доларів США. Сума заборгованості, як зазначає позивач, становить 39877,06 доларів США, що еквівалентно 496788,41 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 34740,00 доларів США (432790,92 грн.), заборгованість за процентами - 1902,00 доларів США (23695,11 грн.), пеня - 3235,06 доларів США (40302,37 грн.)(а. с. 17). Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо не підтвердження суми заборгованості, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вказана сума заборгованості підтверджена випискою по рахунку позичальника, а заперечення відповідача будуються на припущеннях та неврахування умов договору, зокрема щодо того, що щомісячному погашенню підлягає як заборгованість за кредитом, так і відсотки за користування ним, тому застосування відповідачем простої арифметичної дії (отримано 41000,00 доларів США - оплачено 26172,00 доларів США) не відповідає умовам договору (п.3.5). До того ж судом в порядку ст.10 ЦПК України роз'яснено його право щодо призначення судової економічної експертизи, однак відповідач своїм правом не скористалася. Щодо визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню, то суд звертає увагу, що відповідач здійснював проплати, які не враховані при розрахунку: 20.08.2014 року на суму 2500,00 грн., 11.08.2014 року на суму 2500,00 грн. та 19 грудня 2014 року на суму 10000,00 грн. Дані суми, враховуючи умови договору та положення ст.534 ЦК України, враховуються судом в рахунок погашення розміру заборгованості по відсотках з урахуванням курсу валют на дату здійснення платежу. Суд також звертає увагу, що відповідно до п. 8.1 кредитного договору розмір пені встановлений на рівні подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Однак, розмір пені розрахований у доларах США та становить 3235,06 доларів США. Натомість, відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошові одиниці України - гривні. До такого висновку суд приходить з аналізу вищезазначених норм чинного законодавства та враховуючи, що встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки НБУ можливе лише щодо грошової одиниці України - гривні, оскільки діючим законодавством Національному Банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, отже вказана норма Цивільного кодексу України може бути застосована лише у гривні у випадку прострочення грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову щодо стягнення пені, а відповідно розмір заборгованості за кредитним договором, підлягає також зменшенню на розмір пені. Щодо застосування строків позовної давності, то суд враховує, що відповідач здійснював проплати, тому в силу положень ст.264 ЦК України позовна давність є перерваною. Щодо дострокового стягнення заборгованості, то суд звертає увагу, що відповідач хоча і здійснює погашення кредитної заборгованості, про що зауважує відповідачка, натомість їх розмір не відповідає графіку погашення заборгованості встановленого Додатком №2, що є невід'ємною частиною кредитного договору, а тому наявне порушення строків платежів, що є підставою для дострокового стягнення заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає заборгованість в розмірі 35 623,88 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку 443 821,74 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 34740,00 доларів США, заборгованість за процентами - 833,88 доларів США (1902,00 доларів США- 2500,00 грн. (189,06 доларів США)-2500,00 грн.(194,92 доларів США)-10000,00 грн.(634,14 доларів США). Щодо стягнення вказаної заборгованості солідарно з поручителем, то суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до умов договору поруки поручитель зобов'язувалася відповідати перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Суд відмічає, що договір поруки №0101/1008/88-239-Р-01 від 03 жовтня 2008 року містить положення про дію договору до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором (п.10), що не може розглядатися як встановлення строку поруки, оскільки не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, тому в даному випадку є підстави розглядати можливість застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України. Однак, суд враховує, що відповідно до умов договору позивач скористався своїм договірним правом на дострокове повернення кредиту, відповідно пред'явив вимогу позичальнику та своєчасно пред'явив вимогу до поручителя, тим самим, у суду відсутні підстави стверджувати про припинення договору поруки. До того ж, суд не вбачає і припинення поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки змінами до кредитного договору не збільшувався обсяг відповідальності, а здійснювалася реструктуризація простроченої заборгованості. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача розмір судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial