Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач у травні 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської міської ради, [PERSON], третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про встановлення юридичного факту, визнання права власності в порядку спадкування за законом, виділ частки в натурі, припинення права на частку (том І а.с.3-7). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла [PERSON], яка являлась матір'ю [PERSON]. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] починаючи з 03.08.1996 року. Зазначає, що у свідоцтві про народження [PERSON] існує розбіжність в написанні прізвищ - його та матері - [PERSON], яка була допущена при реєстрації народження [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, яка являлась власником 2/3 частин домоволодіння [ADDRESS]. На підставі договору дарування від 05.11.2004 року власником 63/100 частин домоволодіння [ADDRESS] стала [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй частину домоволодіння [ADDRESS], спадкоємцем якої був [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцем першої черги є позивач, яка звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті [PERSON] отримала відмові нотаріуса, у зв'язку із тим, що померлий не оформив своїх спадкових справ на майно після смерті матері [PERSON], а тому частка домоволодіння не перереєстрована та неможливо встановити склад спадкового майна. Позивач зазначає, що неодноразово здійснювався розрахунок часток спірного домоволодіння, в яких зазначався розмір часток сторін, але на теперішній час відповідач не вживає заходів щодо належного оформлення своїх прав на самочинно збудоване ним майно, що унеможливлює затвердження нових часток у спільній частковій власності. Посилаючись на вищевикладене та неодноразово уточнивши свої вимоги, позивач просить суд: встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], встановивши, що померлий [INFO] [PERSON] [INFO], є сином померлої [INFO] [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], який фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] із спорудами та надвірними будівлями, а саме: у житловому будинку (А-1,2), квартира №1, прим. 1-4.1-5,1-6, площею 24,9 м2; -у прибудові (літ А 1-1,2), прим. 1-2,1-3,1-7, площею 11,3 м2; -веранда (літ. а2-1) площею 2,7 м2; -ґанок (літера а.3) - загальною площею забудови 0,3 м2; -сарай (літера Б) - загальною площею забудови 16,5м ; -погріб з шийкою (літера В) - загальною площею забудови 17,5м2; -сарай-землянка (літ. Е) - загальною площею забудови 5,6м2; -вбиральня(літера Д) - загальною площею забудови 1,0м2; -літній душ (літера Ж) - загальною площею забудови 2,4м ; -сарай (літера 3) - загальною площею забудови 1,4м2; -навіс (літера К) - загальною площею забудови 7,0м2 ; всього 90,3м2. В порядку розподілу спільного часткового майна, виділити в натурі належні [PERSON] 59/100 частин домоволодіння [ADDRESS], а саме: у житловому будинку (А-1,2), квартира №1, прим. 1-4.1-5,1-6. площею 24.9 м2; -у прибудові (літ А1-1.2), прим. 1-2,1-3,1-7, площею 11,3 м2; -веранда (літ. а2-1) площею 2,7 м2; -ґанок (літера аЗ) - загальною площею забудови 0,3 м2; -сарай (літера Б) - загальною площею забудови 16,5м2 ; -погріб з шийкою (літера В) - загальною площею забудови 17,5м1; -сарай-землянка (літ. Е) - загальною площею забудови 5,6м2; -вбиральня(літера Д) - загальною площею забудови 1,0м2; -літній душ (літера Ж) - загальною площею забудови 2,4м ; -сарай (літера 3) - загальною площею забудови 1,4м2; - навіс (літера К) - загальною площею забудови 7,0м2 ; всього 90,3м2з подальшою реєстрацією окремої поштової адреси. Споруди № 5,10 (огорожа) домоволодіння залишити у загальному користуванні [PERSON] та [PERSON]. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] 00 частини домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю - [PERSON], вимоги позову підтримали та просили задовольнити. Відповідач - Дніпровська міська рада в особі свого представника за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала та просила у задоволенні відмовити. Співвідповідач - [PERSON] в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечував та просив відмовити у повному обсязі. Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не надсилав. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Вступна те резолютивна частини судового рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст виготовлений 23 липня 2018 року. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. У відповідності до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Підставою звернення до суду позивача є захист майнових прав та інтересів, пов'язаних із реалізацією права на спадкування. Суд, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (том І а.с.11). [PERSON] народився [INFO] у батьків - [PERSON] та [PERSON] (том І а.с.12). Встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON] прізвище матері вказано як «[PERSON]» (мовою оригінала), так само як і у свідоцтві про смерть [PERSON] (том І а.с.10). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 1987 року [PERSON] являлась власником 2/3 частин домоволодіння [ADDRESS], а власником 1/3 частин домоволодіння являлась [PERSON] (том І а.с.13). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 1988 року проведено розподіл домоволодіння [ADDRESS] на 1/3 та 2/3 частини (том І а.с.14). На підставі договору дарування від 05 листопада 2004 року власником 63/100 частин домоволодіння [ADDRESS] стала [PERSON], що встановлено із рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2012 року (том І а.с.34-35). Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно відомостей КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 05 вересня 2013 року (том І а.с.102) станом на 31.12.2012 року право власності за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на 63/100 частини домоволодіння та за [PERSON] на 2/3 частини домоволодіння. [INFO] [PERSON] померла (том І а.с.10). З матеріалів спадкової справи № 423/2006р. ( том І а.с.87-93), відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після її смерті звернувся син померлої - [PERSON], який свідоцтва про право на спадщину не отримав. [INFO] помер [PERSON] (том І а.с.9). Із матеріалів спадкової справи №497/ 2008р. відкритої після смерті [PERSON] (том І а.с.94-109) вбачається, що спадщину після його смерті прийняла дружина - [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської нотаріальної контори Нестеренко\~І.В. від 11.09.2013 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (том І а.с.15-16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, згідно ст.. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також, згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Про це, зокрема, йдеться і в постанові Верховного суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, де зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому порядку прийняв спадщину права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Більш того, згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки відповідно до абз.1 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Отже, суд приходить до висновку, що чоловік позивача - [PERSON], померлий [INFO], дійсно прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], але не встиг за життя оформити належним чином свої спадкові права, у зв'язку із чим, позивач має, в порядку ст. 1276 ЦК України, право на прийняття спадщини, що належала її померлому чоловікові, а саме: на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] із спорудами та надвірними будівлями, а саме: квартира №1 загальною площею 38,9 м2 в житловому будинку (А-1,2) 1 поверх та прибудови (літера А1- 1,2) 1 поверх; веранда (літ. а2-1) площею 2,7 м2, ганок (літ. а3), сарай (літера -Б) - загальною площею забудови 16,5 м2; погріб з шийкою (літера В) - загальною площею забудови 17,5м2, сарай-землянка (літ. Е) - загальною площею забудови 5,6м2; вбиральня (літера Д) - загальною площею забудови 1,0м2; літній душ (літера Ж) - загальною площею забудови 2,4м2; сарай (літера 3) - загальною площею забудови 1,4м2; навіс (літера К) - загальною площею забудови 7,0м2. Щодо позовних вимог розподіл спільного майна, виділення в натурі частин домоволодіння, припинення права власності суд виходить із наступного. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З урахуванням положень статей 358, 364, 365, 367 ЦК України, припинення права власності на частку у спільній власності за правилами статті 365 ЦК України допускається лише за відсутності можливості у співвласників поділу в натурі спільного майна, що є у спільній частковій власності, оскільки поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, припиняє неможливість спільного володіння і користування майном, і при дотриманні прав та інтересів всіх співвласників унеможливлює примусове припинення права власності одного з них. У відповідності до ст.. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, враховуючи вищевикладене суд зауважує, що заявлені вимоги є безпідставними та передчасними, так як відсутні жодні підстави для поділу спірного майна в натурі та припинення права спільної часткової власності, а також вирішення інших витікаючи питань, у зв'язку із тим, що позивач на теперішній час не являється власником 2/3 частини спірного домоволодіння, а також те, що припинення права власності на частку у спільній власності допускається лише за відсутності можливості у співвласників поділу в натурі спільного майна, що є у спільній частковій власності. Згідно вимог ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави задля задоволення вимог про виділ частки в натурі, припинення права на частку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно зі ст.. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із Дніпропетровської міської ради, [PERSON] в рівних частках. Слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір у сумі 522 грн. 48 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial