Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), на його користь страхове відшкодування у розмірі 39\~200,00 грн, пеню в розмірі 5\~106,82 грн та судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.12.2017 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі водія [PERSON] , який, керуючи автомобілем марки «Hyundai H-1» д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода, [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди остання померла. На підставі вироку Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.07.2018 [PERSON] визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та задоволено цивільний позов в частині стягнення з останнього на користь позивача моральної шкоди. Станом на 18.12.2017 цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] не була застрахована, у зв`язку з чим 23.01.2020 позивач (батько загиблої) звернувся через свого представника до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування витрат на спорудження пам`ятника. Вказані витрати підтвердив товарним чеком. Проте МТСБУ надіслав лист, в якому зазначено, що для отримання страхового відшкодування необхідно надати оригінали документів, що підтверджують витрати на спорудження пам`ятника. Крім цього, МТСБУ в телефонному режимі повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що наданий позивачем товарний чек не належить до розрахункових документів. Позивач, вважаючи таку відмову безпідставною, необґрунтованою та такою, що порушує його право на отримання страхового відшкодування, звернувся до суду з даним позовом. В свою чергу, відповідач, МТСБУ, надіслав на адресу суд відзив на позов, в якому просив суд відмовити в позові в повному обсязі з огляду на таке. Відповідач вважає, що [PERSON] в порушення ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звертався до МТСБУ із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому і заява останнього про виплату страхового відшкодування була подана з порушенням строків, передбачених ст.35 цього Закону. Крім цього, відповідач наголошує, що наданий [PERSON] оригінал товарного чеку не є розрахунковим документом, а тому не може бути доказом понесення останнім витрат на спорудження надгробного пам`ятника і, як наслідок, бути підставою для страхового відшкодування. З розрахунку відповідача заявлений позивачем розмір страхового відшкодування витрат на спорудження пам`ятника перевищує законодавчо встановлений розмір. Зважаючи на викладене, відповідач підсумував, оскільки відсутні підстави для виплати [PERSON] страхового відшкодування, а отже і відсутні підстави для стягнення на користь останнього пені за порушення строків виплати такого відшкодування. Тому в задоволенні позову слід відмовити. [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позивач надав всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування, в тому числі, і оригінал товарного чеку, який підтверджує понесені позивачем витрати на спорудження надгробного пам`ятника. Відмова страховика у виплаті страхового відшкодування через недотримання строків звернення, законодавчо не передбачена. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що МТСБУ зобов`язано відшкодувати останньому витрати на спорудження надгробного пам`ятника в повному обсязі. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надіславши на адресу суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, наполягав на відмові в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.12.2017 близько 21:50 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Hyundai H-1» д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода, [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого померла в лікарні. Факт смерті [PERSON] 18.12.2017 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Середино-Будської міської ради Середино-Будського району Сумської області від 21.12.2017 /а.с.11/. На підставі вироку Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.07.2018 у справі №586/129/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та стягнуто з останнього на користь потерпілого, [PERSON] , моральну шкоду в сумі 150\~000 грн /а.с.12-18/. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 18.12.2017 цивільна-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, що не заперечується відповідачем. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будського районного управління юстиції в Сумській області від 26.12.2001, померла була донькою позивача, [PERSON] /а.с.10/. ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», що діє в інтересах позивача, надіслало до МТСБУ заяву від 23.01.2020 про виплату на користь [PERSON] страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 39\~200,00 грн /а.с.27/. Вказану заяву МТСБУ отримало 28.01.2020, що підтверджується відбитком штампу МТСБУ із зазначенням вхідної дати та номеру /а.с.48/. Листом від 14.02.2020 №3.1-02/5126 МТСБУ відмовило у виплаті [PERSON] страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що на підставі вироку Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.07.2018 визначена винна особа ( [PERSON] ) у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 18.12.2017, в результаті якої загинула [PERSON] . Тому саме визначена особа зобов`язана відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому /а.с.24/. У відповідь на вказаний лист ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», що діє в інтересах [PERSON] , надіслало на адресу МТСБУ лист №1243/13953 від 17.02.2021, в якому зауважило, що відповідно до резолютивної частини вироку Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.07.2018 [PERSON] визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та стягнуто на користь потерпілого [PERSON] за цивільним позовом моральну шкоду в розмірі 150\~000 грн, також відповідно до описової частини вироку [PERSON] відшкодував на користь потерпілого витрати на поховання, які не включали в себе витрати на спорудження надгробного пам`ятника /а.с.19, 20/. Згідно з копією листа МТСБУ про прийняте рішення №3-01-а/13511 від 14.04.2021 МТСБУ повторно повідомило [PERSON] про необхідність надання документів, передбачених ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для подальшого розгляду справи про відшкодування заподіяної шкоди /а.с.21, 22/. Як наголошує [PERSON] у своїй позовній заяві, він разом із заявою про виплату страхового відшкодування від 23.01.2020 надіслав на адресу МТСБУ товарний чек на суму 39200 грн та завірену копію витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які підтверджують розмір витрат, понесених ним на спорудження надгробного пам`ятника. З копії товарного чеку №124 від 07.10.2019, виданого ФОП [PERSON] , вбачається, що витрати на спорудження пам`ятника склали 39200,00 грн /а.с.25/. З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16.03.2005 /а.с.26/. Дослідивши надані позивачем копії документів, суд дійшов до такого. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою даної статті визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі №466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15.08.2019 у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02.10.2019 у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). За змістом пп. а п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону (тобто не є забезпеченим транспортним засобом) та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З матеріалів цивільної справи встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 18.12.2017, загинула потерпіла [PERSON] (факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть, причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та смертю потерпілої вироком суду), цивільно-правова відповідальність [PERSON] (учасника ДТП) на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, що не оспорюється відповідачем. Отже, з викладеного вбачається, що саме на МТСБУ покладається обов`язок відшкодувати шкоду позивачу за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Суд критично ставиться до позиції МТСБУ, викладеної у відзиві на позов, відповідно до якої [PERSON] в порушення вимог ст.33 Закону №1961-ІV не звертався до МТСБУ із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до порушення строків, передбачених ст.35 цього Закону, з огляду на таке. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону №1961-IV, їх перелік\~є вичерпним\~і розширювальному тлумаченню не підлягає. Відповідно\~до\~пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Суд звертає увагу на те, що у Законі №1961-IV\~не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо\~до\~страховика, чи звернутися безпосередньо\~до\~суду, при чому ст.33 Закону №1961-IV\~не покладає обов`язки на потерпілу особу звернутися до страховика (МТСБУ) з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду протягом трьох днів з її настання. У будь-якому разі строк\~звернення\~обмежується щодо стягнення шкоди, заподіяної життю потерпілого, трирічним строком. Інших обмежень щодо порядку\~звернення\~із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV\~не містять. У системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані\~до\~страховика (або\~МТСБУ), ані\~до\~суду. Попереднє звернення\~потерпілого у випадках, передбачених законом,\~до МТСБУ\~із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону №1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо\~до\~суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Така правова позиція висвітлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15. З матеріалів справи встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась 18.12.2017, [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування 23.01.2020, тобто в межах трирічного строку. Крім цього, суд вважає підставу відмови МТСБУ у виплаті позивачеві страхового відшкодування, викладену у листі №3.1-02/5126 від 14.02.2020, безпідставною, оскільки така підстава як визначення судом особи, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, не передбачена ст.37 Закону №1961-IV, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, та розширеному тлумаченню не підлягає. З приводу визначення розміру страхового відшкодування та порядку його визначення суд вважає за необхідне зупинитись на наступному. Відповідно до п.27.4. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. До заяви про страхове відшкодування потерпілий повинен надати ряд документів, зокрема, документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого (п.35.2 ст.35 Закону №1961-IV). Як вже було встановлено судом, позивач надав документальне підтвердження понесених ним витрат на спорудження надгробного пам`ятника, а саме, товарний чек на суму 39\~200 грн. Твердження відповідача, що позивачем не підтверджено документально витрати на спорудження надгробного пам`ятника, а наданий позивачем товарний чек не є розрахунковим документом в розумінні Наказу Міністерства фінансів України №13 від 21.06.2016 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/, форми 3ВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/», не заслуговує на увагу суду з огляду на наступне. Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим\~Законом України\~"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно з ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин) розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну. Наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.06.2016 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/, форми 3ВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій /розрахункових книжок/», яким у редакції, чинній на час звернення представника позивача до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, не визначено форму та зміст такого виду розрахункового документа як товарний чек. Таким чином, оскільки на час виникнення спірних правовідносин законодавством не визначено вимог до форми і змісту товарного чеку, який, відповідно до законодавства України, є одним із видів розрахункових документів, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми. З наданої позивачем копії товарного чеку №124 від 07.10.2019 вбачається, що останній поніс витрати на пам`ятник гранітний зі спорудженням в сумі 39\~200,00 грн. Як вже було зазначено, загальний розмір відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до вироку суду сталась 18.12.2017. Згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII мінімальна заробітна плата у 2017 році становила 3\~200,00 грн. Отже, розмір страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника не повинен перевищувати 38\~400,00 грн (3\~200,00 грн х 12). Таким чином, позовна вимога [PERSON] про стягнення страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника підлягає частковому задоволенню в розмірі 38\~400,00\~грн. Щодо позовної вимоги [PERSON] про нарахування пені за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 5\~106,82 грн суд звертає увагу на таке. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як вже встановлено судом, МТСБУ отримало від представника [PERSON] заяву про виплату страхового відшкодування 28.01.2020, отже сплатити на користь останнього страхове відшкодування МТСБУ мало до 27.04.2020 (28.01.2020 + 90 днів). Проте відповідач грошові кошти на користь [PERSON] протягом встановленого законодавством строку не сплатив, через що за порушення вказаного зобов`язання повинен сплатити на користь останнього пеню. З наданого позивачем розрахунку розміру пені встановлено, що пеня розраховувалась за боргові періоди з 29.04.2020 до 16.04.2021 на суму боргу 39\~200,00 грн. Оскільки суд визначив суму страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 38\~400,00 грн, то сума боргу, на яку розраховується пеня має становити 38\~400,00 грн. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про стягнення з МТСБУ пені за прострочення виплати страхового відшкодування слід задовольнити частково в розмірі 5\~002,60 грн. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, проаналізувавши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правові відносини, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з МТСБУ на його користь страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 38\~400,00 грн та пені за прострочення виплати такого відшкодування у розмірі 5\~002,60 грн. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами за п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. З урахуванням\~вищевикладеного,\~

Outcome: partial