Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В ході розгляду справи 17.09.2019 позовні вимоги про розірвання шлюбу в даній справі виділені у самостійне провадження. Позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя обґрунтовані наступним. 06.10.1995 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2127. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти сторін було набуто спірне майно, а саме: -квартира за адресою: [ADDRESS] ; -земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 3221487300:02:017:0016 загальною площею 1.9442 гектара (1.8523 гектарів ріллі); -автомобіль «Toyota Rav4» д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску VIN [NUMBER] ; -автомобіль «Mazda CX-7» д.н.з. [NUMBER] ; Станом на день подання позову між сторонами згоди щодо поділу майна не досягнуто. Враховуючи викладене просить поділити спільне сумісне майна подружжя наступним чином: -квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] ; -земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 3221487300:02:017:0016 загальною площею 1.9442 гектара (1.8523 гектарів ріллі) належить на праві приватної власності [PERSON] ; -автомобіль «Toyota Rav4» д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску VIN [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON] ; -автомобіль «Mazda CX-7» д.н.з. [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2016 року клопотання позивачки про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 3221487300:02:017:0016 загальною площею 1.9442 гектара (1.8523 гектарів ріллі), автомобіль «Toyota Rav4» д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску VIN [NUMBER] та автомобіль «Mazda CX-7» д.н.з. [NUMBER] . 15.09.2016 року відповідачем подана заява з запереченнями щодо заявлених вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя, які обґрунтовані тим, що визначений позивачкою поділ майна не є рівноцінним, оскільки ринкова вартість квартири значно перевищує ринкову вартість земельної ділянки та була придбана ним за особисті кошти до укладення шлюбу з [PERSON] . Крім того вважає, що вказана земельна ділянка не є об`єктом спільної сумісної власності та не може підлягати розподілу між подружжям, оскільки фактично ця ділянка ніколи не належала та не купувалась за спільні кошти подружжя, а виключно за рахунок зроблених інвестицій інших осіб у підприємницьку діяльність [PERSON] . Щодо поділу транспортних засобів, відповідач вказує, що на момент звернення до суду не перебувають у власності подружжя, а тому їх поділ не можливий. 15.09.2016 року представником [PERSON] адвокатом Кравченко О.П. подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільно нажитого майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була придбана [PERSON] за власні кошти до укладення шлюбу з [PERSON] , а тому не може бути поділена, оскільки є приватною власністю [PERSON] . Крім того під час перебування у шлюбі 21.05.2008 року [PERSON] уклала з компанією «JC&AA King`s Capital Limited» інвестиційний договір № 6605, згідно якого передала в управління компанії 100 000 доларів США. 26.05.2008 року [PERSON] уклала з компанією «Longevine Limited» договори № 1186, 1186/1 та 28.05.2008 року № 1186/2, згідно яких поклала на рахунок управляючої компанії грошові кошти в сумі 50 000 доларів США з метою отримання прибутку. Вважає, що вказані кошти були спільно нажитим майном подружжя, а тому підлягають розподілу в рівних частинах між подружжям. Враховуючи викладене просить: -визнати квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] такою, що належить на праві особистої приватної власності [PERSON] та визнати за ним право приватної власності на неї; -визначити, що спільно нажитим майном подружжя є їх сімейні заощадження у вигляді 150 000 доларів США, які вкладені [PERSON] до фінансових установ на підставі підписаних нею угод з компаніями «Longevine Limited» та «JC&AA King`s Capital Limited»; -в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США відповідно до інвестиційного договору № 6605, укладеного [PERSON] з компанією «JC&AA King`s Capital Limited» згідно якого вона передала в управління компанії 100 000 доларів США; -в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США відповідно до договорів № 1186, 1186/1 та № 1186/2 укладеного [PERSON] з компанією «Longevine Limited» згідно яких поклала на рахунок управляючої компанії грошові кошти в сумі 50 000 доларів США з метою отримання прибутку; 26.01.2017 року [PERSON] подані заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких у задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити в повному обсязі у зв`язку з тим, що оспорювана квартира була набута у 1997 році, під час перебування сторін у шлюбі, а також те, що [PERSON] не доведено факту того, що він витратив саме власні кошти на придбання вказаної квартири. Щодо позовних вимог про розпоідл коштів, переданих в управління, зазначила, що діяльність компаній «Longevine Limited» та «JC&AA King`s Capital Limited» фактично складалась із створення так званих «фінансових пірамід». Рішення про вкладення коштів приймав особисто [PERSON] , оскільки більшість коштів сімейного бюджету заробляв саме він. Надані докази не свідчать про те, що вона має повертати позивачу за зустрічним позовом ці кошти. В подальшому ці кошти були привласнені вищевказаними компаніями, а тому і втрачені подружжям. Крім того, 26.01.2017 позивачем за первісним позовом [PERSON] уточнено предмет позову, про що подано відповідну заяву, в якій вона просила суд: -квартиру за адресою: [ADDRESS] в рівних долях розподілити між нею та відповідачем; -земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 3221487300:02:017:0016 загальною площею 1.9442 гектара (1.8523 гектарів ріллі) в рівних долях розподілити між нею та відповідачем; -автомобіль «Toyota Rav4» д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску VIN [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON] ; -автомобіль «Mazda CX-7» д.н.з. [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON] . В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити. В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували, просили відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Заслухавши сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.10.1995 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2127. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За загальним правилом ст.60 СК, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього кодексу. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22.12.1997 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (Наказ №524-С від 22.12.1997). Відповідачем [PERSON] надано суду нотаріально посвідчену копію договору інвестування будівництва від 18.05.1995 року №12г-24, укладений між ним (інвестор) та Творчою майстернею «Вісак» (повірений) в особі її керівника [PERSON] , який діяв на підставі ВАТ «Київміськбуд-1» (довіритель), згідно якого повірений виділяє інвестору в житловому будинку по [ADDRESS] загальною площею 122,6 кв.м. після оплати інвестором визначеної договором суми коштів у розмірі 73 654 тисяч карбованців за один квадратний метр житлової площі, що складає 9 029 919 тисяч карбованців. Також, [PERSON] надано суду копії квитанцій за 24.05.1995, 22.09.1995, 18.07.1995, 24.08.1995, 28.08.1995 про сплату ним коштів, обумовлених договором інвестування. З пояснень [PERSON] вбачається, що оригінали цих квитанцій були передані ним ТОВ «Вісак» для оформлення права власності на квартиру. Адвокатом Шутим С.М. , який діяв на підставі Договору про надання правової допомоги від 21.04.2016 від імені ТОВ «Творча майстерня «Вісак», у відповіді на адвокатський запит зазначено, що особою, уповноваженою на укладання договорів від МПП «Творча майстерня «Вісак» (правонаступником якої є ТОВ «Творча майстерня «Вісак») у 1995-1997 роках був [PERSON] , вищевказаний договір є типовим, квитанції підтверджують виконання інвестором своїх обов`язків, а документи щодо фінансово-господарської діяльності МПП «Творча майстерня «Вісак» не збереглись. Як зазначалось вище, 22.12.1997 [PERSON] видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Частинами 1,2 ст. 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оцінюючи надані відповідачем [PERSON] докази, надані на підтвердження заявлених ним вимог про визнання спірної квартири особистою власністю, суд визнає недопустимими доказами копії квитанцій щодо перерахування коштів на оплату інвестиційного договору, оскільки матеріали справи не містять їх оригіналів. Інших доказів щодо придбання спірної квартири до шлюбу, оплату її за кошти, які належали відповідачу [PERSON] особисто матеріали справи не містять. Показання свідка [PERSON] - матері відповідача [PERSON] щодо запозичення нею частини коштів останньому для придбання квартири є недопустимими доказами з огляду на положення ст.ст.1047, 1051 ЦК України. Сам по собі факт укладання договору інвестування будівництва до шлюбу не свідчить про те, що його виконання також було проведено у той самий період. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (Nadtochiy v. Ukraine, заява №7460/03, п. 26, рішення від 15.05.2008). При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що Європейський суд з прав людини у рішенні Benderskiy v. Ukraine (заява № 22750/02, рішення від 15.11.2007) при оцінці доказів застосовує «баланс ймовірностей» як стандарт доказування. При оцінці доказів суд враховує те, що 22.12.1997 право власності на спірну квартиру було зареєстроване за [PERSON] і з цього моменту відповідач [PERSON] протягом майже 10 років не порушував питання про зміну титульного власника майна. Зібрані у справі докази надають суду можливість використати у даній справі баланс ймовірностей та визначити, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] не доведено факту придбання спірної квартири за кошти, які належали йому особисто і до реєстрації шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає правильним визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і здійснити її розподіл шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ частку цієї квартири, задовольнивши первісні позовні вимоги в цій частині. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] № 1811 від 08.08.2008 року, продавець ( [PERSON] ) передала у власність покупця ([PERSON]), земельну ділянку площею 1.853 гектари, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 3221487300:02:017:0016 за 3 186 882,15 грн, що станом на укладення договору складало 685 351 доларів США. Договір укладено на умовах відстрочення платежу (п.2.1). Право власності на земельну ділянку за цим договором переходить від продавця до покупця після проведення повного розрахунку (п.4.1). Відповідач за первісним позовом [PERSON] посилався на те, що ним в повній мірі не були виконані умови цього договору щодо оплати вартості придбаної земельної ділянки, у зв`язку з чим право власності на неї він не набув. Матеріали справи не містять доказів набуття відповідачем права власності на вказану земельну ділянку та його державної реєстрації. Автомобіль «Toyota Rav4» д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску VIN [NUMBER] на праві власності з 19.10.2005 належало [PERSON] 18.05.2016 цей транспортний засіб перереєстровано на [PERSON] , [INFO] під номерним знаком [NUMBER] , після чого 27.05.2016 перереєстровано на [PERSON] під номерним знаком [NUMBER] . Автомобіль «Mazda CX-7» д.н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] 17.05.2016 перереєстровано на [PERSON] під номерним знаком [NUMBER] . Отже, на момент розгляду справи земельна ділянка та транспортні засоби на праві власності відповідачу за первісним позовом [PERSON] не належать, у зв`язку з чим здійснити їх поділ не представляється можливим. Крім того, спірні транспортні засоби були відчужені [PERSON] в період шлюбу, доказів того, що при цьому він діяв не в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. Доказів набуття ним права власності на земельну ділянку або передання ним будь-яких коштів на виконання умов договору її купівлі-продажу матеріали справи не містять. Отже, підстав для задоволення первісного позову в частині вимог щодо визнання спільною сумісною власністю та поділ земельної ділянки та транспортних засобів суд не вбачає. 21.05.2008 року [PERSON] уклала з компанією «JC&AA King`s Capital Limited» інвестиційний договір № 6605, згідно з яким передала в управління компанії 100 000 доларів США. 26.05.2008 року [PERSON] уклала з компанією «Longevine Limited» договори № 1186, 1186/1 та 28.05.2008 року № 1186/2, відповідно до якого внесла на рахунок управляючої компанії грошові кошти в сумі 50 000 доларів США з метою отримання прибутку. Вимоги про визнання коштів, внесених [PERSON] , спільною сумісною власністю подружжя заявлені [PERSON] у зустрічній позовній заяві. Заперечуючи проти задоволення позову в цій частині, [PERSON] посилається на те, що ці кошти є спільним майном, більшість з них зароблено [PERSON] і за його вказівкою передані вищевказаним компаніям. Отже, фактично факт спільності цих коштів відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] визнається, а тому не підлягає доказуванню в силу ст.82 ЦПК України. Вимог про стягнення цих коштів з неї у зустрічній позовній заяві не заявлено. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Кошти, відповідно до частини 2 цієї ж статті, такі як заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягають поділу. Кошти, що не підлягають поділу: ті, які покладені на рахунки в банках до укладення шлюбу, були отримані в результаті укладенні договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та ін. відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України. При цьому в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз`яснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються. Таким чином, незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на рахунках кожного з подружжя у банківських чи інших фінансових установах, які були вкладені під час шлюбу , та не були отримані у дар, успадковані,одержані в якості премії, нагороди, як компенсація моральної шкоди за рішенням суду, страхові суми та інше відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України підлягають поділу у рівних частках. Аналізуючи надані договори суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою, вони подібні до договорів вкладу, інвестування, банківського рахунку. А тому кошти, передані одним з подружжя на виконання таких договорів є їх спільною сумісною власністю і можуть бути поділені задля подальшого їх розподілу у випадку повернення. При цьому, суд не вдається до оцінки діяльності вищевказаних компаній, перспектив повернення коштів, а лише констатує те, що внесені кошти є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і їх долі у вказаному майні визнає рівними, здійснюючи їх поділ у такий спосіб. Отже, в цій частині суд задовольняє зустрічні позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими.

Outcome: partial