Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Свої вимоги мотивував тим, що 26 травня 2016 року приблизно о 13 год. 50 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Фольксваген», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Відповідальність водія автомобіля марки «Фольксваген», д/н [NUMBER] була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Скайд». Згідно звіту про визнання вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Фольксваген», д/н [NUMBER] від 31 травня 2016 року позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 40 010,94 грн. В липня 2016 року позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте на даний момент позивачу не відшкодована задана шкода. Просить стягнути солідарно з відповідачів суму матеріальних збитків у розмірі 40 010,94 грн. , пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 6 004,79 грн., три відсотки річних у розмірі 638,00 грн., інфляційні втрати в сумі 3 129,30 грн., а усього в сумі 49 783,03 грн., та судові витрати по сплаті судового збору. Під час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги-остаточно звернувся із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальні збитки у розмірі 40 010,94 грн., три відсотки річних у розмірі 638,00 грн., інфляційні втрати в сумі 3 129,30 грн., а усього в сумі 43 778,24 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Позивач у судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про оголошення перерви через відрядженняі. У відповідності до вимог ст.157, ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних доказів з урахуванням розумного строку розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля марки «Фольксваген», д/н [NUMBER] (а.с. 11). 26 травня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілем марки «Фольксваген», д/н [NUMBER] під керуванням відповідача пошкоджено автомобіль «Фольксваген», д/н [NUMBER], під керуванням позивача. 15 червня 2016 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с. 9). Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у розмірі 40 010 грн. 94 коп. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно звіту визначення вартості матеріального збитку № 25/16/ФО від 31 травня 2016 року власнику автомобіля марки «Фольксваген», д/н [NUMBER] завдано матеріального збитку у розмірі 40 010,94 грн. (а.с.13-20, 21, 22, 23-24, 25-26, 27, 28). Встановлені обставини свідчать про наявність підстав щодо відшкодування відповідачем [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,у розмірі 40 010 грн. 94 коп., що є в межах позовних вимог. Також позивач просить про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем зазначено посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки завдання шкоди пов»язане з настанням події, то обов»язок з відшкодування шкоди(збитків),а саме перебіг строків, починається з моменту завдання такої шкоди. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Грошові зобов'язання класифікують на договірні та деліктні грошові зобов'язання. На відміну від договірних грошових зобов'язань, деліктні грошові зобов'язання не мають завчасно встановленої суми боргу. До моменту винесення судового рішення деліктного грошового зобов'язання фактично не існує. Існує юридичний факт порушення інтересу чи права, а також право постраждалої сторони на його відновлення. Особа може цим правом й не скористатися, відтак деліктне грошове зобов'язання може й не виникнути. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Виходячи з наведеного, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають задоволенню частково, а саме стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], у відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 40 010 (сорок тисяч десять) грн. 94 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 640 грн. 00 коп., відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 40 010,94 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 582,40 грн. (40 010,94 грн. х 100% : 43 778,24 грн. = 91 % х 640,00 грн.). Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 582,40 грн.

Outcome: partial