Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. (по 3000,00 грн.) на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мотивуючи вимоги тим, що позивачка з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньок: [PERSON] та [PERSON] . Починаючи з лютого 2021 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не займається вихованням дітей. Позивачка не працює, у зв`язку з чим їй тяжко самостійно їх виховувати, в повному обсязі забезпечувати усім необхідним для їх повноцінного фізичного та психічного розвитку: придбання речей побутового вжитку, одягу, їжі, відвідування дитячого садку, тощо. Ухвалою суду від 13.05.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка зазначає, що фактично шлюбні відносини припинені. На даний час на розгляді у Ленінському районному суді м. Миколаєва перебуває позовна заява про розірвання шлюбу з [PERSON] . Від шлюбу сторони малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Представник позивачки в позові зазначає, що діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, відповідач участі у вихованні дітей не бере, не допомагає фінансово та жодним чином їх не утримує. Відповідач не має постійної роботи, має мінливий дохід. Відповідачем дані твердження не спростовані. Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу № 142 Миколаївської міської ради від 14.04.2021 за вих. № 14, [PERSON] та [PERSON] відвідують дошкільний навчальний заклад № 142. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 16.04.2021 за вих. № 610/14-29-51-02, [PERSON] за період з 3 кварталу по 4 квартал 2020 року отримала від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у загальному розмірі 6880 грн. 00коп. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017, внесено зміни до Сімейного кодексу України, де частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2020 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджет на 2021 рік", для дітей до 6 років: з 01 січня 2021 року пo 30 червня 2021 року - 1921 грн., з 01 липня 2021 року пo 30 листопада 2021 року - 2013 грн., з 01 грудня 2021 року - 2100 грн. При визначенні розміру аліментів суд, враховуює матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Беручи до уваги матеріальне положення дітей, які потребують матеріальної допомоги та обставини, що мають істотне значення, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання дітей на користь позивачки у твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в зазначеному розмірі судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, що відповідає нормам\~Сімейного кодексу\~та не порушує права та інтереси дитини. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп., суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, витрати на проведення експертизи, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат суду надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1036947 від 21.04.2021; витяг з Договору про надання правової допомоги від 12.04.2021; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 749 від 04.02.2012. В порушення вимог\~ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано: детального опису робіт (наданих послуг) виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; доказів щодо сплати [PERSON] адвокату Долговій Л.В.. за надання юридичних послуг (а саме: квитанції до прибуткового касового ордеру, акта прийняття - передачі, тощо), а тому суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial