Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 1.1 Представник позивача адвокат Мерцалова Н.В. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Тернівський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3739 виданий 23 січня 2020 року про стягнення заборгованості в сумі 30095,37 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами». 1.2 В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 серпня 2021 року, ВП№66432184, відповідно до якої, за виконавчим написом №3739, виданим 23.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. стягнено боргу в сумі 30095,37 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами». З ТОВ «Фінансова компанія управління активами» [PERSON] жодних кредитних договорів не укладав, про можливу передачу прав кредитора іншій фінансовій установі [PERSON] не повідомлявся, вважаємо, що жодного боргу [PERSON] перед даною юридичною особою не має. Відповідно до копії виконавчого напису приватного нотаріуса Гуревічова О.М. №3739 виданого 23 січня 2020 року, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» отримало право вимоги до [PERSON] за договором відступлення права вимоги №20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке в свою чергу отримало право вимоги за договором відступлення прав вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за Кредитним договором №351276120 від 25 березня 2013 року, укладеного між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та [PERSON] . Зазначає, що заборгованість за даним кредитом була погашена ще до 2014 року. Виконавчий напис нотаріусом вчинено 23 січня 2020 року, в той час, як право вимоги кредитора ймовірно виникло не пізніше 2014 року, а відтак, трирічний строк з дня виникнення права вимоги спливу 2017 році, що свідчить про те, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушено вимогу ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з чим, [PERSON] вважає, що розмір заборгованості, відповідно до документів приватного виконавця, є необґрунтованим та виконавчий напис було здійснено на підставі копій документів, а не їх оригіналів, документів, які не підтверджують безспірність заборгованості, які не підтверджують розмір заборгованості, з порушенням трирічного строку звернення, що говорить про те, що виконавчий напис вчинявся на підставі неналежних документів та у порушення строків. Крім того, орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 6362 грн. виходячи з: 908 грн. (судовий збір за подання позовної заяви) + 454 грн. (судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) + 5000 грн. (витрати на правову (правничу) допомогу). Заяви, клопотання. 2.1 Представник позивача надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 2.2 Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог, окрім судових витрат (витрати на правову (правничу) допомогу) в розмірі 5000 грн., оскільки позивач не надав розрахунок фактично витраченого часу на правову допомогу. 2.3 Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 2.4 Третя особа державний виконавець Тернівського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. \~ \~ \~ \~2.5 Судом було задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. Інші процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~3.1 Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича завірену належним чином копію нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису № 3739 вчиненого 23 січня 2020 року про стягнення заборгованості з [PERSON] , та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» належним чином завірені копії документів, які ним надавалися приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічову О.М. для вчинення виконавчого напису №3739 виданого 23 січня 2020 року про стягнення боргу в сумі 30095,37 грн. з [PERSON] на коритсь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», та помісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором на підставі якого вчинено виконавчий напис №3739 виданий 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., із зазначенням дати виникнення заборгованості з урахуванням строків позовної давності з наданням належним чином завіреної первинної документації, яка підтверджує заборгованість, призначено справу до розгляду на 08-30 год. 21 вересня 2021 року. Фактичні обставини встановленні судом. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення в повному обсязі позовних вимог з наступних підстав. 4.1 Судом встановлено, що 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Гуревічовим О.М.було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 3739 про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на підставі договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 351276120 від 25 березня 2013 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . Пропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 13 липня 2017 року по 22 січня 2020 року в сумі 30095,37 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 6810,38 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією 16374,99 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею 6760,00 грн., плата за вчинення виконавчого напису 150,00 грн. 4.2 На підставі даного виконавчого напису державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 09 серпня 2021 року винесено постанови про відкриття виконавчого напису та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 4.3 Ухвалу суду від 26 серпня 2021 року відповідач не виконав, але надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог, окрім судових витрат (витрати на правову (правничу) допомогу) в розмірі 5000 грн., оскільки позивач не надав розрахунок фактично витраченого часу на правову допомогу. 4.4 Ухвалу суду від 26 серпня 2021 року приватний нотаріус не виконав. Мотивована оцінка аргументів сторін, наведеного учасниками справи, порушення прав. Судом приймаються до уваги доводи представника відповідача стосовно того, що позивач не надав розрахунок фактично витраченого часу на правову допомогу. Так, в ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що \~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При постановленні рішення Європейський суд з прав людини (Справа Побегайло проти України, заява № 18368/03)\~29 березня 2004 року зазначив, що для компенсації затрат в суму, присуджену у відповідність зі статтею 41 Конвенції, повинно бути встановлено, що ці затрати були необхідними та фактично понесені, з метою запобігання порушення або отримання відшкодування за визнане порушення Конвенції, і якщо вони були розумними відносно їхнього розміру. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року\~по справі № 127/1284/14-ц. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування . 6.1\~Відповідно до\~ст.\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~ для\~стягнення грошових\~ сум\~ або\~ витребування\~ від\~ боржника\~майна \~нотаріуси \~вчиняють \~виконавчі \~написи \~на \~документах,\~ що\~встановлюють заборгованість.\~Нотаріус \~вчиняє \~виконавчі \~написи,\~ якщо\~ подані\~ документи\~підтверджують \~безспірність заборгованості\~ або\~ іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що \~з \~дня виникнення\~ права\~ вимоги\~ минуло\~ не\~ більше\~ трьох\~ років,\~ а\~ у\~відносинах між\~підприємствами,\~установами та\~ організаціями\~ -\~ не\~більше одного\~року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 6.2\~Відповідно до\~п.п.\~3.1-3.5\~ст.\~3 глави 16 "Порядку\~вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого\~Наказом Міністерства\~юстиції України\~22.02.2012\~ року за № 296/5, нотаріус вчиняє\~виконавчі написи: якщо\~подані документи\~підтверджують безспірність\~заборгованості або\~іншої відповідальності\~боржника перед\~стягувачем; за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років,\~а у\~відносинах між\~підприємствами,\~установами та\~організаціями -\~не більше\~одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.99\~року за\~№ 1172. Якщо\~для вимоги,\~за якою\~вчиняється виконавчий\~напис,\~законом установлено\~інший строк\~давності,\~виконавчий напис\~вчиняється у\~межах цього\~строку. Строки,\~протягом яких\~може бути\~вчинено виконавчий\~напис,\~обчислюються з\~дня,\~коли у\~стягувача виникло\~право примусового\~стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року за № 1172. 6.3 Пунктом 2 «Переліку\~документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого\~ постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~р.\~№ 1172,\~встановлено,\~що для\~одержання виконавчого\~напису додаються: оригінал\~кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. 6.4 Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 6.5 Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. 6.6 Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі\~\~№ 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень ст.ст.\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. 6.7 Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у справі №320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року. Велика Палата Верховного суду у справі №320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, зазначила, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Під час розгляду справ такої\~категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. 6.8 У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі\~\~№ 201/4798/17 міститься правовий висновок про те, що положеннями\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~та пунктом 1 глави\~\~16\~\~Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012\~\~року за №\~\~282/20595 визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від\~\~29\~\~червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. 6.9 Окрім того, судом враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача банку забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки право позивача банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. 6.10 Відповідно до ст. 257 ЦК України, \~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч.2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно\~з \~ст.\~259\~ЦК України, позовна\~давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. 6.10 Отже, приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису було порушено вимоги ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 2 «Переліку\~документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, та чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у написі, є безспірними. 6.11 Щодо стягнення комісії по кредиту суд приходить до наступного. Згідно із ч.ч. 1, 3\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник\~повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1,2,5,7\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за супроводження кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). \~\~Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. \~\~Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. \~Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 11\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до ч, 1\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 4\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Крім вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафу банк заявляв вимоги про стягнення заборгованості з комісії за супроводження кредиту. Проте, враховуючи наведені правові висновки, у задоволенні цих вимог слід відмовити, з тих підстав, що вони є необґрунтованими, оскільки банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за супроводження кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року по справі № 209/1399/18. \~ \~ \~ \~Висновки суду. 7.1 З урахуванням зазначеного та визнання відповідачем позовних вимог щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису були порушені вимоги ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а саме умови щодо безспірності заборгованості за кредитним договором, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Судові витрати. 8.1 Судові витрати складаються з судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання до суду позовної заяви, та 454,00 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову. Згідно ч.\~2\~ст.\~141,\~ч.\~1\~ст.\~142\~ Цивільного\~процесуального кодексу\~України \~суд стягує\~з відповідача\~на користь\~позивача судовий\~збір у\~розмірі 454,00\~грн.\~та 227,00\~грн.,\~та повертає з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, а саме 454,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову 227,00 грн. Натомість, представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано лише ордер про надання правничої (правової) допомоги, а тому в задоволенні вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити. На підставі\~ст.\~ст.\~257-259,\~625,\~1050\~ЦК України,\~ст.ст.\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~п.п. 3.1-3.5 «Порядку\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України,\~ затвердженого\~Наказом Міністерства\~юстиції України\~22.02.2012\~ року за № 296/5, Пунктом 2 «Переліку\~документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, ст.ст. 2, 4, 10, 12-13, 17, 18, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, -

Outcome: partial