Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить провести поділ земельної ділянки площею 0,0140 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS], надавши йому у приватну власність частину цієї земельної ділянки, на якій розташований фундамент житлового будинку та стягнути із відповідачки на його користь сплачений ним судовий збір та витрати на проведення судово - технічної експертизи. В обгрунтування позовних вимог він зазначив, що з 06.05.1995 року по 16.02.2011 року він перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Згідно із договором купівлі - продажу від 25.06.2008 року вони з відповідачкою придбали земельну ділянку площею 0,0140 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS]. В подальшому 22.10.2010 року на підставі зазначеного договору купівлі -продажу на ім»я відповідачки було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №261465. На земельній ділянці збудовано фундамент, криниця та огорожа. Дана земельна ділянка була придбана за спільні кошти під час перебування у шлюбі, а відтак відповідно до положень ст.60, ч.З ст.61, ч.4 ст.65 СК України є їхньою спільною сумісною власністю. Зазначені обставини були встановлені рішенням Козятинського міськрайонного суду від 25.10.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.12.2011 року, а отже в силу приписів ч.З ст.61 ЦПК України не потребують доказування. Згідно із ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В ч.1 ст.70 СК України визначено, що майно, яке є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оскільки сторони не прийшли до згоди стосовно поділу земельної ділянки, що є їхньою спільною сумісною власністю, то він змушений звернутись із цим позовом до суду. Він хоче, щоб йому було передано у приватну власність ту частину земельної ділянки, на якій розташований фундамент житлового будинку, оскільки він має намір продовжити будівництво житлового будинку згідно із робочим проектом,виготовленим ВП «Козятинське будівельно - монтажне експлуатаційне управління №2», про що свідчать придбані на його ім"я та завезені ним будівельні матеріали. 23.09.2014 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] , [PERSON], [INFO] , до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зобов'язання вчинити дії, третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів: комісія з питань захисту прав дитини Козятинської РДА Вінницької області. Свої вимоги [PERSON] обгрунтувала тим, що згідно із ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В ч.1ст.70СК України зазначено, що майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бутиви рішений судом. Відповідач не заперечує тих обставин, що на земельній ділянці, яку він має намір поділити між ними, збудовано фундамент, криниця та огорожа. Наявність цього майна, яке є спільною сумісною власністю, оскільки придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі, підтверджується також актом опису майна від 24 червня 2011 року, наданим відповідачем, набутого за час шлюбу його особистою приватною власністю (рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2011 року) відповідно до якого на земельній ділянці , площею 0,0140 га для будівництвата, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS], розташований фундамент під житловий будинок розміром 11,20 х11,20 м довжиною 74 погонних метри, та в наявності будівельні матеріали: щебінь близько 5 тон, гран відсів - близько 5 тон, дошка - 6 куб. метрів, також в наявності криниця з 9 бетонних кілець та паркан з металевих стовбців та сітки довжиною близько 150 метрів. Вважає, що вказане майно також підлягає розподілу між ними наряду з земельною ділянкою, оскільки також є спільним сумісним майном подружжя. Вона не заперечую проти того, щоб відповідач виплатив їй ? частину вартості цього майна та залишив його за собою. Позовних вимог [PERSON] з приводу поділу земельної ділянки вона не визнає з наступних підстав: Під час перебування в зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем за договором купівлі - продажу від 25.06.2008 року дійсно придбали земельну ділянку будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS]. Одночасно, вони з відповідачем за договором купівлі - продажу від 25 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Козятинського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №1053, придбали розташований на цій земельній ділянці житловий будинок з господарською будівлею, розташований в [ADDRESS], покупцем виступала вона. 02 квітня 2010 року між нею, [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] , який діяв як законний представник їхніх малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (Обдаровувані) був укладений Договір дарування житлового будинку, відповідно до п.1 якого Дарувальник , передав безоплатно у власність (подарував) своїм дітям, а Обдаровувані (в особі представника) прийняли дарунок від своєї матері, у рівних частках кожен - цілий житловий будинок з господарською будівлею під номером 6 (шість) по вулиці Пирогова в селі Козятині, Козятинського району, Вінницької області. Відповідно до п.2 Договору вказаний житловий будинок з господарською будівлею належить Дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області 25 червня 2008 року за реєстром № 1053, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів [PERSON] приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області 25 червня 2008 року за № 2982628, зареєстрованого в Козятинському районному структурному підрозділі комунального підприємства «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (далі по договору Козятинський районний структурний підрозділ КП «ВООБТІ») 09 березня 2010 року в реєстрову книгу № 1 за записом № 6, реєстраційний номер:29879565. Відповідно до п.4 Договору, земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарською будівлею що відчужується, має загальну площу - 0,144 га; кадастровий номер 052148200:01:002:0081, згідно даних договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області 25 червня 2008 року за реєстром №1055, державний акт на цю земельну ділянку у Дарувальника в процесі оформлення, що підтверджується відповідною довідкою виданою ПП 2Експерт - центр» від 17 березня 2010 року за №97. В цьому ж пункті Договору зазначено, що вони, Дарувальник та Обдаровуванні ( в особі представника) за цим договором взаємозобов'язуються укласти договір дарування земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарською будівлею, що відчужується з моменту одержання Дарувальником державного акту на землю та всіх необхідних довідок та документів, необхідних для такого відчуження, не пізніше 01 грудня 2010 року. На виконання умов цього договору, нею 22 жовтня 2010 року був отриманий державний акт на вказану земельну ділянку (на який в своїй позовній заяві посилається [PERSON], проте останній відмовився давати свою згоду як другий з подружжя щодо оформлення договору дарування вказаної земельної ділянки їхнім дітям, тобто свої зобов'язання за договором не виконав. Такі дії [PERSON] суперечать вимогам ст. 526 ЦК України, де зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно доумов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільногозаконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповіднодо звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки вищевказаними діями [PERSON] порушуються права їхніх дітей, вона змушена просити суд від їх імені зобов'язати [PERSON] дати згоду на відчуження вказаної земельної ділянку шляхом укладання договору дарування на користь їхніх дітей, вважає, що такий спосіб захисту відповідає положенням п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, який передбачає примусове виконання обов'язку в натурі. Оскільки діями [PERSON] порушуються інтереси малолітніх дітей. Позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Що стосується позовних вимог [PERSON] , то він позовні вимоги визнав частково в частині розподілу сумісно-нажитого майна, а саме: фундаменту , в іншій частині зустрічного позову просить відмовити .В судовому засідані підтвердив обставини зазначені у його позовній заяві . Представник позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON] зазначив , що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю, а позовні вимоги [PERSON] - частково. Так, позивач просить суд провести поділ земельної ділянки площею 0,0140 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS], надавши йому у приватну власність частину цієї земельної ділянки, на якій розташований фундамент житлового будинку, з грошовою компенсацією на користь [PERSON] у разі відступу від ідеальних часток . Таким чином, її позовні вимоги в цій частині узгоджуються із позовними вимогами [PERSON] Відповідачка за перинним позовом та позивачка за зустрічним позовом в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та підтвердила вищенаведені обставини , зазначені у зустричному позові . Позовні вимоги [PERSON] визнала частково, зокрема, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь ? частину вартості фундаментута іншизх споруд . В ішій частині позову, з приводу поділу земельної ділянки , вона просит ь в позові відмовити , а зобов"язати [PERSON] надати згоду на укладання догоовру дарування спірної земельної ділянки їхнім дітям.. Представник відповідачки за первинним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом . Позовних вимог [PERSON] з приводу поділу земельної ділянки не визнав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] з приводу поділу земельної ділянки не визнала. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнає . В судовому засіданні зазначила , що оскільки сторони не можуть заключити мирову угоду, вважає, що земельну ділянку необхідно розділити на дві частини між дітьми . Заслухавши позивача та його представника, відповідачку та її представника , представника третьої особи, вивчивши письмові докази , суд прийшов до наступного : Так, в судовому засіданні встановлено, що з 06.05.1995 року по 16.02.2011 року сторони пебували у зареєстрованому шлюбі. Так, згідно із договором купівлі - продажу від 25.06.2008 року вони з відповідачкою придбали земельну ділянку площею 0,0140 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS]. В подальшому 22.10.2010 року на підставі зазначеного договору купівлі -продажу на ім»я відповідачки було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №261465. На земельній ділянці збудовано фундамент, криниця та огорожа. Дана земельна ділянка була придбана за спільні кошти під час перебування у шлюбі, а відтак відповідно до положень ст.60, ч.З ст.61, ч.4 ст.65 СК України є їхньою спільною сумісною власністю. Зазначені обставини були встановлені рішенням Козятинського міськрайонного суду від 25.10.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.12.2011 року, а отже в силу приписів ч.З ст.61 ЦПК України не потребують доказування. Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної (земельно - технічної) експертизи від 13.03.2014 року одному співвласнику виділяється ? частка, що складається із земельної ділянки площею 0,0720 га, фундамента для житлового будинку, криниці та частини огорожі загальною вартістю 86774, 50 грн., а другому співвласнику виділяється ? частка, що складається із земельної ділянки площею 0,0720 га та частини огорожі загальною вартістю 42692,50 грн. Відступи від ідеальних часток в одиницях ринкової вартості становлять: для одного співвласника на 22041 грн. більше, а для другого співвласника на 22041 грн. менше. З приводу заявленої [PERSON] позовної вимоги про зобов»язання [PERSON] виконати свої зобов»язання за п.4 Договору дарування житлового будинку від 02.04.2010 року шляхом дачі згоди на укладання договору дарування спірної земельної ділянки на користь їхніх дітей суд прийшов до наступного висновку . В обґрунтування зазначеної позовної вимоги [PERSON] у зустрічному позові вказала, що в п.4 цього договору визначено, що вони, Дарувальник та Обдаровуванні (в особі представника) за цим договором взаємозобов»язуються укласти договір дарування земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з господарською будівлею, що відчужується з моменту одержання Дарувальником державного акта на землю та всіх необхідних довідок та документів, необхідних для такого відчуження, не пізніше 01 грудня 2010 року. На виконання умов цього договору [PERSON] 22.10.2010 року був отриманий державний акт на вказану земельну ділянку, проте [PERSON] відмовився давати свою згоду як другий із подружжя щодо оформлення договору дарування вказаної земельної ділянки їхнім дітям, тобто свої зобов»язання за договором не виконав. При цьому [PERSON] посилається на положення п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, згідно із яким одним із способів захисту цивільних прав є примусове виконання обов»язку в натурі. Однак, [PERSON] не було враховано, що викладена у п.4 вищезазначеного договору домовленість між сторонами щодо подальшого укладання договору дарування спірної земельної ділянки за своєю правовою природою є попереднім договором. Згідно із п.4 договору дарування житлового будинку від 02.04.2010 року договір дарування спірної земельної ділянки мав бути укладений сторонами не пізніше 01.12.2010 року. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] вказала, що вона з 22.10.2010 року, тобто з моменту отримання нею державного акта на землю, і до цього часу не направляла [PERSON] будь-яких письмових пропозицій про укладання такого договору дарування. За таких обставин зобов»язання, які виникли між сторонами на підставі п.4 договору дарування житлового будинку від 02.04.2010 року, слід вважати припиненими з 02.12.2010 року. Згідно із чинним цивільним законодавством суд не може зобов»язати особу примусово виконати зобов»язання, яке припинилось. А тому положення п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, яким [PERSON] обґрунтовувала зазначену позовну вимогу, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відтак, зазначена позовна вимога [PERSON] не підлягає задоволенню. Разом із тим, не заслуговує на увагу прохання [PERSON] відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON], оскільки воно суперечить положенням ч.1 ст.70 СК України, згідно із якими майно, яке є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно із ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В ч.1 ст.70 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Позивач [PERSON] хоче, щоб йому було передано у приватну власність ту частину земельної ділянки, на якій розташований фундамент житлового будинку, оскільки він має намір продовжити будівництво житлового будинку згідно із робочим проектом, виготовленим ВП «Козятинське будівельно - монтажне експлуатаційне управління №2», про що свідчать придбані на його ім.»я та завезені ним будівельні матеріали. [PERSON] не заперечую проти того, щоб відповідач виплатив їй ? частину вартості цього майна та залишив його за собою. Оскільки [PERSON] просив надати йому у приватну власність частину спірної земельної ділянки, на якій розташований фундамент житлового будинку, а [PERSON], водночас, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь ? частину вартості цього фундаменту, то то суд вважає за доцільне виділити [PERSON] частину земельної ділянки з фундаментом для житлового будинку, криницею та частиною огорожі як першому співвласнику згідно вищезазначеної експертизи, а [PERSON] частину земельної ділянки з частиною огорожі як другому співвласнику. При цьому підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] компенсація за відступ від ідеальних часток співвласників в сумі 22041 грн.

Outcome: partial