Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 14.02.2004 року в Кулявській сільській раді, у якому в них народилося восьмеро дітей, а саме: син, [PERSON], [INFO] року народження, дочка, [PERSON], [INFO] року народження, син, [PERSON], [INFO] року народження, син, [PERSON], [INFO] року народження, син, [PERSON], [INFO] року народження, син, [PERSON], [INFO] року народження, дочка [PERSON], [INFO] року народження. Зазначає, що відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13.12.2016 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сімох дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для певного віку дитини. На той час відповідач працював охоронцем на фірмі Ай-Сі-Сі с. Любеля, однак вже там не працює , їздить на заробітки, аліменти сплачує нерегулярно. Вказує, що [INFO] року в неї народилася восьма дитина, дочка [PERSON], на яку відповідач не надає коштів. Стверджує, що відповідач не працює, але їздить на заробітки в Республіку Польща, однак він не цікавиться, що необхідне дітям, яке в них самопочуття, а тому бажає отримувати кошти з відповідача на утримання восьмої дитини у твердій грошовій сумі. Як наслідок просить стягувати з відповідача в її користь кошти на утримання (аліменти)неповнолітньої дитини, а саме дочки [PERSON], [INFO] року народження, в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з’явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить такі задовольнити. Не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з’явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, від нього на адресу суду не надходило жодних клопотань, відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов’язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з’явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з’явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , не з’явився в судове засідання повторно без повідомлення причин , що у розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив , а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з’явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з’ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Кулявською сільською радою Жовківського району Львівської області 14.02.2004 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 14.02.2004 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження цього ж дня зроблено запис за № 01. Прізвище після одруження чоловіка та дружини [PERSON]. Копією виконавчого листа № 444/2534/16-ц від 20.12.2016 року стверджується, що з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: сина, [PERSON], [INFO] року народження, доньки, [PERSON], [INFO] року народження, сина, [PERSON], [INFO] року народження, сина, [PERSON], [INFO] року народження, сина, [PERSON], [INFO] року народження, сина, [PERSON], [INFO] року народження, доньки, [PERSON], [INFO] року народження, в користь їх матері [PERSON], [INFO] року народження, в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.11.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Кулявською сільською радою Жовківського району Львівської області 08.06.2017 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року, її батьком є [PERSON], тобто відповідач по справі, а матір’ю- [PERSON], тобто позивач по справі. Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач нерегулярно сплачує аліменти на тих дітей, що визначено рішенням суду, в той же час на утримання останньої дитини, а саме [PERSON], [INFO] року народження, коштів не надає взагалі. На спростування даних тверджень відповідачем не подано ні заперечень, ні жодного доказу. З наведеного суд приходить до висновку, що відповідач не виконує свого батьківського обов’язку по утриманню дітей, в тому числі і дочки [PERSON], а тому остання знаходиться виключно на утриманні матері. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Враховуючи те, що дитина, на утримання якої позивач просить стягувати кошти (аліменти), забезпечується виключно матір’ю, тобто позивачем, доказів про те, що відповідач надає кошти на утримання цієї дитини немає, а тому суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 “Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб”. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи. Враховуючи молодий вік відповідача, відсутність у суду відомостей про його непрацездатність, суд приходить до висновку про можливість виконання відповідачем обов’язків по утриманню дитини, що передбачено чинним законодавством. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України “Про охорону дитинства” кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 року» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року становить 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень , а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 року» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року становить 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня – 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року – 2027 гривень, з 1 липня – 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Суд враховує, що дитина сторін, а саме дочка [PERSON] не досягнула 6 років. Враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, який з 1 грудня 2018 року становить 1626,00 грн., вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 4173,00 грн., обов’язок обох батьків на утримання дітей, роз’яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, надаючи при цьому перевагу інтересам саме дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати кошти на утримання (аліменти) неповнолітньої дитини, а саме дочки, [PERSON], [INFO] року народження, та стягувати такі в користь її матері [PERSON], [INFO] року народження, в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 17.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони її батька. Стягнення аліментів в більшому розмірі буде суперечити зазначеним вище нормам законодавства та, на переконання суду, буде непосильним для відповідача, оскільки останній, як зазначає сама позивач у позовній заяві, не отримує стабільного доходу, не працевлаштований, а отримує дохід лише від тичасової роботи у Республіці Польща, крім того на нього вже покладено обов’язок сплачувати аліменти на утримання інших сімох дітей. В разі покращення матеріального становища відповідача, позивач буде мати можливість звернутися в суд із позовом про збільшення розміру аліментів. Суд вважає, що розмір аліментів, який просить стягувати позивач є завеликим, необгрунтованим, оскільки нею не доведено жодними доказами, що у відповідача є заробіток, дохід, який дозволить сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн. на дитину щомісячно. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв’язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: partial