Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з повною заявою до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері з якою проживає дитина, до досягнення нею трирічного віку. У поданій позовній заяві просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 200 % від «прожиткового мінімуму на дитину до 6 років» щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], за минулий час в період з березня місяця 2018 року по серпень місяць 2018 року у сумі 17904,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову у розмірі одного загального показника прожиткового мінімуму на особу встановленого щорічно Законом. На обґрунтування позову послалась на те, що 29.07.2017 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ніжньосірогозького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що 29.07.2017 року складено відповідний актовий запис № 13. Спільне рішення про реєстрацію шлюбу було прийнято після того, як позивач дізналась, що перебуває у стані вагітності. [INFO] народилась донька - [PERSON] З березня позивач проживає окремо разом з дитиною у Києві, у квартирі за місцем своєї реєстрації. За півроку від народження дитини, відповідач не намагається приймати участі у розвитку та утриманні дитини, жодного разу не відвідував позивача з дитиною, не цікавиться її здоров'ям. В той же час дитина потребує постійного догляду, годування, лікування, щеплення і таке ін. Всі нагадування та прохання до відповідача про необхідність допомоги в утриманні дитини не дали жодного позитивного результату. Більш того, нещодавно позивач дізналась від відповідача, що він збирається виїхати за кордон на тривалий час, ніби то з метою пошуку роботи. Тож через побоювання того, що відповідач хоче уникнути свого обов'язку з утримання дитини, постало нагальне питання стягнення з відповідача аліментів на дитину. За підрахунками позивача витрати на дитину приблизно складають 5420,00 грн. на місяць. А саме: памперси - 800,00 грн.; кисломолочні продукти - 700,00 грн.; м'ясо кролика - 250,00 грн.; каша вівсяна - 220,00 грн.; овочі, фрукти - 700,00 грн.; засоби гігієни - 700,00 грн.; медикаменти - 300,00 грн.; одяг - 1500,00 грн. (дитина швидко зростає); вакцинація - 250,00 грн. (загальні витрати на вакцинацію за півроку 1500,00 грн.). Державна допомога на дитину складає 860,00 грн. щомісячно. Позивач не працює та не має такої можливості, оскільки догляд за дитиною такого віку забирає весь її час. Цілком зрозуміло, що вона не може витримувати такий фінансовий тягар самотужки, тож єдиними хто допомагає їй сплачувати по всім рахункам та утримувати дитину - її батьки (дід та бабуся дитини), а відтак вона змушена звертатись до судуза захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 03.12.2018 року на виконання ухвали суду представником позивача було усунуто зазначенні судом недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в судове засідання. Скориставшись своїм правом відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після фактичного припинення шлюбних відносин він вимушений не маючи постійного місця роботи, що підтверджується записами трудової книжки, сплачувати спільний борг на погашення кредиту за договором на придбання житла, оскільки внаслідок придбання житлового будинку виникло також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя повинно здійснювати як солідарні боржники, однак вказане зобов'язання відповідач виконує самостійно. Підрахунки позивача витрат на дитину, зазначені у позові, вважає взагалі необґрунтованими та завищеними. На теперішній час відповідач не працює, і не має постійного заробітку, тобто сплачувати аліменти у розмірі 200% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у розмірі який не існує навіть у законодавстві, свідчить про велике бажання позивача утримувати дитину виключно за рахунок позивача, ставлячи його у вкрай тяжке становище. З врахуванням викладеного просив винести рішення, яким вимоги позивача, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері з якою проживає дитина до досягнення нею трирічного віку задовольнити частково. Стягувати з відповідача аліменти на користь. [PERSON], на утримання дитини, [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з відповідача аліменти на утримання дружини, [PERSON] в розмірі 500,00 гривень Позивач у свою чергу подала до суду відповідь на відзив, де вказувала про те, що з часу народження дитини та до часу звернення до суду, відповідач, згідно наданих ним самим доказів у відзиві, надіслав позивачу 1735,00 грн. грошима, а подарунків та предметів одягу та гігієни на 1000,00 грн. Загальна сума отриманого позивачем є явно не достатньою для гідного виховання та утримання дитини. Ця сума навіть менша за 50 % прожиткового мінімуму на дитину. Посилання відповідача, що його батьки продовжували весь час спілкування з позивачем та надсилали їй посилки, не створює для позивача жодних юридичних наслідків та не є доказом того, що відповідач гідно і сумлінно виконує свої батьківські обов'язки. Адже 25-ти річний чоловік, у шлюбі і з дитиною є наразі окремою сім'єю відповідно до подружжя своїх батьків. А тому щире бажання дідуся та бабусі у підтримці своєї онуки є їх діями, що заслуговують на повагу та гідність. Також посилання відповідача, що він сплачуючи кредит, не вимагає з дружини компенсації сплати за кредитом, за спільне майно - має критично сприйматись судом, оскільки відповідно до відповідно до 1 ст. 50 СК України, чоловік має право на батьківство, тож дружина в даному випадку реалізувала своє право на материнство та таке ж право відповідача на батьківство. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених в ньому. Відповідач - [PERSON] та його представник в судове засіданні не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 29.07.2017 року зареєстровано шлюб у Ніжньосірогозькому районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що складено відповідний актовий запис за № 13 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін народилася дитина - донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження дітини (а.с.6). Відповідно до довідки Херсонського обласного центру зайнятості від 25.02.2019 року, вбачається, що [PERSON] не перебуває на обліку як безробітний в Нижньосірогозькій районній філії Херсонсьокго обласного центру зайнятості (а.с.112). Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 26.02.2019 року, вбачається, що [PERSON] не перебуває на обліку в Нижньосірогозькому секторі обслуговування громадян (сервісного центру) та не отримує ніякого виду пенсії (а.с.115). Відповідно до відомостей з трудової книжки відповідача вбачається, що останній був звільнений 28.02.2018 року з займаної посади за угодою сторін (а.с.72, - зворот). З укладеного між [PERSON] та Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі кредитного договору від 26.09.2017 року №8183-к, вбачається, що кредит надається позичальнику для придбання житлового будинку з подальшою реконструкцією за адресою: [ADDRESS] (а.с.73-75). Також за умовами вказаного кредитного договору Фонд надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 70000,00 грн., зі сплатою 3% річних, терміном погашення на 17 років на умовах, визначених цим договором. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Пpo Державний бюджeт на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини вiкoм до 6 років з 1 січня 2019 року - 1626 грн., з 1 липня - 1699 грн., з 1 грудня - 1779 грн. Разом з тим, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, який набрав чинності 28.08.2018 року, внесені зміни у розмір аліментів та встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої [PERSON], [INFO], суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, наведений розмір витрат позивача на утримання дитини, необхідно визначити розмір аліментів в розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Суд, визначаючи розмір аліментів, виходить з того, що відповідач є молодою, працездатною особою і зможе забезпечити виплату аліментів на утримання своєї малолітньої дитини. Даний розмір аліментів на думку суду має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку та не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 200 % від «прожиткового мінімуму на дитину до 6 років» щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову до досягнення дитиною повноліття до задоволення не підлягає, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Отже, таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Отже, таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Враховуючи матеріальне становище відповідача, матеріальне становище позивача, те, що відповідач має працездатний вік, інших аліментних зобов'язань не має, та те, що позивач отримує державну допомогу на дитину, яка складає 860,00 грн., суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], який офіційно не працевлаштований, в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку - до 12.02.2021 року, починаючи з 08.11.2018 року, або до зміни матеріального стану сторін, у зв'язку з чим вказані вимоги також підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів починаючи з березня 2018 року по серпень 2018 року в сумі 17904,00 грн., то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. До матеріалів справи відповідачем долучено копії фіскальних чеків про придбання продуктів харчування в рахунок сплати аліментів (а.с.44,45). Позивач у свою чергу у відповіді на відзив не заперечувала, що відповідач купував продукти харчування, одяг та іграшки для дитини, однак вказувала на те, що загальна сума отриманого не є достатньою для гідного виховання та утримання дитини. Суд звернув увагу, що витрати відповідача на утримання дитини відбувались не регулярно та здійснювались у самостійно визначеному відповідачем розмірі, однак існування підтверджень про такі витрати самі по собі не може бути не враховано судом при розгляді питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час та як наслідок виключають вимогу позивача про стягнення аліментів за минулий час. Крім того, суд зауважує, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати впродовж часу. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме з березня 2018 року по серпень 2018 року в сумі 17904,00 грн. слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1536,80 грн. (за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини). На підставі викладено та

Outcome: partial