Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування в обґрунтування якої зазначила, що 24.05.2012 року по вул. Набережна Перемоги в м.Дніпропетровську сталася ДТП, у якій водій [PERSON], порушила ПДР, в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Тойота РАВ 4» під керуванням [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ СК «Статус». Вина [PERSON] була підтверджена постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2012 року. Оскільки вина застрахованої особи визнана судом, то ДТП є страховим випадком, внаслідок якого у відповідача настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування. 12.07.2012 року позивач надала страховику заяву про виплату страхового відшкодування для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування, проте виплату визначеного розміру страхового відшкодування відповідач не здійснив, тому позивач просила суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 29 440,77 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1718,05 гривень, моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, а також судові витрати у розмірі 411,60 гривень. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заперечення в яких просив справу розглянути без участі їх представника. Проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди": розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що 24 травня 2012 року по вул. Набережна Перемоги в м.Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій водій [PERSON] керуючи автомобілем «Черрі QQ», порушила правила дорожнього руху, в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Тойота РАВ 4» державний номер [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON] Даний факт підтверджується Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2012 року по справі про адміністративне правопорушення відповідно до якої винною у скоєнні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля «Черрі QQ», державний номер [NUMBER] та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Цивільна - правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством Страховою компанією «Статус», що підтверджується полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів АА №3041026. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків. Вина [PERSON] була встановлена постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2012 року по справі про адміністративне правопорушення. (а.с. 13). Отже, оскільки вина застрахованої за полісом особи визнана судом, то дорожньо-транспортна пригода, що сталася 24.05.2012 року відповідно до ст. 6 Закону є страховим випадком, внаслідок якого у відповідача настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду, відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА №3041026 застрахована у ПАТ СК «Статус», 24 травня 2012 року позивачем до представника відповідача, розташованого у м.Дніпропетровську по вул. Фучика, 18 було подано повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди з додаванням усіх необхідних у такому випадку документів та одночасно подано заяву про направлення представника відповідача для участі в огляді пошкодженого автомобілю, про що додатково відповідач був повідомлений телеграмою. Згідно ст. 34 Закону України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Проте представник відповідача не з'вився, навіть незважаючи на повторну заяву про направлення представника відповідача для участі в огляді автомобіля (а.с. 12) Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2013 року у даній справі було призначено автотоварознавчу експертизу. Відповідно до експертного висновку про розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу від 13.11.2013 року №2211-13, було встановлено вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, у сумі 29 801,22 гривень. Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодувань, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. 13 липня 2012 року страховику були надані позивачем заява на виплату страхового відшкодування, а також усі необхідні документи, що передбачені статтею 35 Закону для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Згідно з п. 36.2 Закону України страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Тобто, відповідно до зазначеної статті Закону України крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 12 жовтня 2012 року. Тобто, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 15.3 ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах: страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Проте, виплату визначеного розміру страхового відшкодування відповідач не здійснив, а також не надав вмотивованої відмови у здійсненні страхового відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення. Проте, станом на 28 лютого 2013 року ані письмового повідомлення, ані страхового відшкодування позивач не отримала. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Що не звільняє боржника від виконання зобов'язання. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із пунктом 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу,пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи те, що заява на виплату страхового відшкодування була подана позивачем 13 липня 2012 року, страховик зобов'язаний був не пізніше як до 12 жовтня 2012 року прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його чи відмовити у здійсненні страхового відшкодування та повідомити про це позивача. Приймаючи до уваги те, що страховик прострочив здійснення покладених на нього зобов'язань, він повинен сплатити пеню за прострочення їх виконання, а саме 1 718,05 гривень яка складається з: сума боргу х (облікова ставка НБУ х 2) : 365 : 100% х кількість днів прострочки (розмір облікової ставки НБУ - 7,5%), кількість днів прострочення - 142 днів (тобто з 91 дня з моменту отримання страховиком заяви про страхове відшкодування. Сума пені за прострочку виплати страхового відшкодування становить: 29 440,77 гривень (сума страхового відшкодування заявлена в рамках позовних вимог) х (7,5 % х 2) : 365 дн. : 100% х 142 днів (період з 11.10.2012 року до 01.03.2013 року) - 1 718,05 гривень. Відповідно до п. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року під час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також при оцінці розміру моральної шкоди обов'язковому підтвердженню з боку позивача підлягають факти заподіяння моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до матеріалів позовної заяви, позивачем належних та достатніх доказів про наявність та розмір моральної шкоди у даній справі надано не було, тому суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог. Отже, вирішуючи вимоги позивача до Дніпропетровської регіональної дирекції Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Статус» щодо стягнення суми страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги в цій частині є обґрунтованими та вважає за необхідне стягнути з Дніпропетровської регіональної дирекції Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Статус» суму страхового відшкодування в рамках заявлених позовних вимог в розмірі 29 440,77 гривень та штрафну санкцію за договором страхування у вигляді пені в розмірі - 1 718,05 гривень. Судові витрати у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України покладаються на сторону проти якої постановлено рішення пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial