Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON], через свого представника [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в якому просила суд розірвати договір від 03.10.2015 р., індивідуальний номер замовлення 0406, укладений між нею та відповідачем, захистити права позивача як споживача, шляхом стягнення з відповідача витрат, повязаних із усуненням виявлених недоліків та моральної шкоди на загальну суму 10399,01 гривень. В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що між нею та відповідачем в особі його працівників було укладено договір на виготовлення та встановлення ПВХ конструкції теплозберігаючого вікна, з наданням знижки у розмірі 500 (пятсот) грн. При цьому придбання товару відбувалося на умовах придбання продукції в кредит, у звязку з чим між позивачем та третьою особою було укладено кредитний договір, згідно якого третя особа в повному обсязі сплачує вартість продукції на користь відповідача, а позивач сплачує третій особі кошти відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідач порушив права повивача, надавши недостовірну інформацію про товар, поставивши продукцію неналежної якості, що не відповідала попередньо наданій інформації та умовам договору, та відмовившись усувати виявлені недоліки. Позивач подала скаргу до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області в відповідною заявою про захист своїх прав. Наприкінці 2015 р. вона отримала відповідь від 17.12.2015 р. № 1931/01/03, в якій зазначалося, що під час перевірки фактів, викладених в заяві, було виявлено порушення Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому зазначалося також, що відповідач створював посадовим особам Інспекції перешкоди у перевірці. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася надала суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації відповідача, яка повернулась на адресу суду з відміткою поштової установи про причини невручення: "за закінченням терміну зберігання". У відповідності до приписів ч. 5 ст.74 ЦПК Українисудова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи ПАТ «Ощад Банк» - [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала та покладалась в вирішенні даної справи на розсуд суду. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 03 жовтня 2015 року між [PERSON] з одного боку та відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] з другого, було укладено договір побутового підряду, індивідуальний номер замовлення №0406 (далі Договір), відповідно якого відповідач зобовязався виготовити та встановити за адресою провулок Банний, буд. №7 в с. Вербівка, Балаклійського району, Харківської області ПВХ конструкції теплозберігаючого вікна «Steko». Зазначене передбачено п. 1.1 Договору, який підписано сторонами та скріплено печаткою (а.с.8-10). Пункт 3.1 Договору передбачає, що замовник мусить сплатити вартість заказу, що становить 4170 гривень 00 копійок, після чого ( п. 3.2 ) виконавець зобовязується протягом 30 днів з моменту підписання Договору виготовити виріб та передати його у власність Замовника. В пункті 1.3 Договору зазначено, що якість виробів, що поставляються по договору має відповідати технічним умовам виконавця, нормами якості для даного виду виробу. Згідно пункту 2.1 зазначеного Договору вартість виробу складає 4170 гривень 00 копійок. Згідно п. 2.2. зазначеного Договору передбачений завдаток, що становить 100 гривень, які позивач сплатила одразу, що підтверджується угодою про завдаток на покупку (установку) металопластикових вікон або ролетних систем від 03.10.2015 року (а.с.11). Згідно п. 2.3 зазначеного Договору борг до передачі у власність становить 4070 гривень 00 копійок. На виконання своїх зобовязань, позивач [PERSON] після підписання договору з відповідачем, уклала 22.10.2015 року кредитний договір № 475/0093 з ПАТ «Державний ощадний банк України», в рамках якого відповідачу ФОП [PERSON] були перераховані грошові кошти згідно рахунку №20/2 від 03.10.2015 року в сумі 3817,00 гривень за вікно з двокамерним енергоефективним склопакетом з енергозберігаючим склом, а позивач сплачує Банку кошти відповідно до графіку погашення кредиту (меморіальний ордер №110339042 від 22.10.2015 року) (а.с.16-21). Крім того, згідно квитанції №535 від 22.10.2015 року позивачем на рахунок ФОП [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі 425 гривень 00 копійок з призначенням платежу «ЗА ТОВАР ЗГ. РАХ.ФАК №20/2 ВІД 03.10.2015 р.» (а.с. 22). 03.12.2015 року позивач уклала договір з ТОВ «Бинитек» з умов якого вбачається що виконавець зобовязується виготовити та встановити конструкції з металопластика. Відповідно до п.9,10 зазначеного договору загальна вартість метало пластикових виробів за цим договором складає 4675 грн., зазначена передплата внесена на момент укладання договору (а.с.29). 19.11.2015 р. позивач звернулася до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області в відповідною заявою про захист своїх прав. Наприкінці 2015 р. вона отримала відповідь від 17.12.2015 р. № 1931/01/03, в якій зазначалося, що під час перевірки фактів, викладених в заяві, було виявлено порушення Закону України «Про захист прав споживачів» з боку відповідача. При цьому зазначалося також, що відповідач створював посадовим особам Інспекції перешкоди у перевірці. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити, зокрема: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, обєм тощо), умови використання; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку. Як вбачається із матеріалів справи, під час надання інформації про продукцію, відповідач не надав достовірної інформації про продукцію. Згідно статті 673 Цивільного кодексу продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом. У даному випадку відповідач через своїх працівників сам повідомив позивача, що товар має відповідати певним підвищеним вимогам якості забезпечення енергозбереження, що було також умовою отримання споживчого кредиту на пільгових умовах. Але це не відповідало дійсності. Відповідач не заперечував, що поставлений ним товар не відповідає умовам якості, передбаченим договором. Після виготовлення та під час монтажу товару було виявлено, що він не відповідає параметрам, що були обговорені сторонами під час укладання договору, ні по якості, ні по розмірах. Відповідно до ст. 678, 708 Цивільного кодексу, а також ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач, у разі виявлення ним протягом гарантійного строку або інших строків, встановлених обовязковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару, споживач має право, зокрема, вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснений споживачем або третьою особою, на їх виправлення; а також розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ч 8 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли продавець (виконавець) або третя особа надала споживачеві кредит на суму коштів за договором, укладеним поза торговельними або офісними приміщеннями, такий кредит втрачає чинність у момент розірвання договору. Без розірвання договору на виготовлення вікна неможливо розірвати кредитний договір, який було видано на придбання товару з недоліками. Крім того, отримання коштів державного банку Відповідачем є безпідставним, оскільки товар та виконані ним послуги з монтажу, за які він отримав кошти, є неякісними і фактично їх прийомка позивачем не відбулася. Разом з тим, відповідно до ч 9 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі реалізації споживачем своїх прав, передбачених\~статтями 8\~і\~10\~цього Закону, ці права діють і стосовно кредитодавця, що надав йому споживчий кредит для придбання продукції. Кредитодавець у такому випадку зобов'язаний повернути споживачеві суму вже здійснених ним виплат при розірванні договору купівлі-продажу (виконання роботи, надання послуги) або здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача. Кредит надавався третьою особою, і питання повернення суми кредиту та відсотків за кредитом мають вирішуватися між позивачем і третьою особою. Стаття 906 Цивільного кодексу України передбачає, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що товар та результат робіт, які поставив відповідач, суттєво відрізнявся від того результату, який був обумовлений і на який розраховувала позивач при укладенні договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зважаючи на значні незручності, що були викликані неналежним виконанням договору з боку відповідача, свідомим введенням в оману відповідачем позивача, небажанням в добровільному порядку усувати недоліки проданого товару та виконаних послуг, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. Статтями\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат, повязаних із демонтажем вікна, монтажем нового вікна та усуненням будівельних недоліків підлягають частковому задоволенню на загальну суму 854 грн. 70 коп. (а.с.31-33), яка знайшла своє підтвердження відповідно до матеріалів справи, оскільки Акт виконаних робіт та Фінансовий звіт від 24.12.2015 по 26.12.2015 року (а.с.32-33) не підписані відповідними особами та не підтверджують видатки позивача належним чином. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат за Кредитним договором № 475/0093 від 22.10.2015 року у цій частині суд вважає вимогу не доведеною та не обґрунтованою, у зв'язку з чим у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial