Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], який також діє в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON] в якому з урахуванням уточнених позовних вимоги просила суд: усунути перешкоди в користування та розпорядженні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, зобов'язати Відділ реєстрації місця проживання у Комінтернівському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання відповідачів, виселити [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без надання іншого житла з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстроване місце проживання відповідачів. Незважаючи на її неодноразові вимоги як власниці житлового будинку усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком, а також зняти реєстрацію місця проживання у ньому, відповідачі продовжують в ньому проживати. Дозволу на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] вона відповідачам не надавала, договір найму з ними не укладала та не бажає цього робити. Крім того реєстрація не є договором найму та не прирівнюється до нього. Договір найму був також відсутній з відповідачами і з попередніми власниками житлового будинку. Жоден з відповідачів не є членом її сім'ї, вони не ведуть спільне господарство. Реєстрація та проживання відповідачів у спірному житловому будинку порушують її право на користування та розпорядження власністю, вона має нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. В зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, позов просив задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що відповідачі проживають в спірному житловому будинку зі згоди [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради надала клопотання з проханням розглядати справу за їх відсутності відповідно до норм матеріального та процесуального права. Представник третьої особи Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надала заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, проти позовних вимог про зняття з реєстрації та виселення [PERSON], який діє в інтересах малолітнього [PERSON] [INFO] заперечувала, просила ухвалити рішення в інтересах дитини. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно договору дарування частки житлових приміщень від 31.07.2015 року [PERSON] в інтересах якої діяв [PERSON] отримала у дар від [PERSON] 2/3 частини житлового будинку з прибудовами літ. А-1, літ. Б-1, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І., реєстровий номер № 855. Згідно договору дарування частки житлових приміщень від 09.09.2015 року [PERSON] в інтересах якої діяв [PERSON] отримала у дар від [PERSON] 1/3 частини житлового будинку з прибудовами літ. А-1, літ. Б-1, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шаульською Н.І., реєстровий номер № 1024. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 41549882, зазначено, що [PERSON] належить на праві власності 2/3 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 43564217, зазначено, що [PERSON] належить на праві власності 1/3 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї № 448/0/102-16 від 25.04.2016 року виданої Адміністрацією Комінтернівського району Харківської міської ради зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно відповіді на адвокатський запит адресовано до Начальника відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] [INFO]. [PERSON] [INFO] зареєстрований у м. Харкові та Харківській області не значиться. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] намагались визнати, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] набуто позивачкою без законних підстав, шляхом оскарження рішення суду від 15.12.1998 року за позовом [PERSON] до податкової адміністрації Комінтернівського району м. Харкова про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.11.2017 року апеляційні скарги [PERSON], [PERSON] відхилені. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.12.1998 року залишено без змін. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14). Передбачаючи право власника квартири на відчуження цього об'єкту, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення. Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІУ від 11.12.2003 (із змінами та доповненнями) необхідною умовою реєстрації місця проживання є наявність документа, що підтверджує право на проживання в житлі. Відповідно до п. 2.2 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України №1077 від 22.11.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2109/22421 документом, що підтверджує право на проживання в житлі є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. За клопотанням представника відповідачів у справі були допитані свідки. Так свідок [PERSON] пояснила, що родина [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з 1980 року, вона їздила до них у гості, [PERSON] там проживають і на теперішній час. [PERSON] вона не знає. Зі слів їй відомо, що [PERSON] у житловий будинок заселила його бабуся [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась у 1971 році, вона одружилась на [PERSON] [PERSON] поселила їх по [ADDRESS] вони дружили родинами, родина [PERSON] і досі проживає [ADDRESS] Аналізуючи показання свідків суд приходить до висновку в наявності перешкод [PERSON] в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Свідки підтвердили, що родина [PERSON] і на теперішній час проживають за спірною адресою. З показань свідків суд прийшов до висновку, що [PERSON] як власник не може користуватись своїм майном, дані пояснення свідків також підтверджуються письмовими доказами по справі. Відповідачі вчиняли дії щодо оскарження рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.12.1998 року, відповідно до якого [PERSON] на була право власності на спірний житловий будинок та у разі скасування зазначеного рішення було б встановлено, що у позивачки відсутнє право власності та спірний житловий будинок, однак апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON] було відхилено, а рішення залишено без змін. Таким чином на даний час [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], вона набула право власності на зазначений житловий будинок на законних підставах, її право власності не оскаржено та не скасовано. Отже, враховуючи той факт, що відповідачі не являються членами сім'ї [PERSON] будь-які угоди з приводу користування спірним житловим будинком між ними не укладались та [PERSON] не бажає цього робити, суд прийшов до висновку, що відповідачі не мають права на проживання у спірному житловому будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та виселення без надання іншого житлового приміщення знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Стосовно вимоги щодо зобов'язання Відділу реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання відповідачів, то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для знаття їх з реєстрації та виключає позовну вимогу щодо зобов'язання уповноваженого органу вчиняти дії щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial