Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Хрещатик», звернувся до суду із позовом до [PERSON] і [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог від 14.01.2014 р., у загальній сумі 1801 877 грн. 97 коп.. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 05.09.2007 р. ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є він, уклав з відповідачкою, [PERSON], кредитний договір № 37/07-840/94, за умовами якого надав кредит у сумі 150 000 дол. США на строк 20 років, з терміном повернення до 03.09.2027 р., зі сплатою 13 % річних, що підтверджується заявою позичальника від 05.09.2007 р. та розпорядженням банку № 2284 від 05.09.2007 р. про надання коштів в сумі 150 000 дол. США. У забезпечення виконання кредитного договору, 05.09.2007 р. уклав з [PERSON] договір поруки № 37/07-840/94-01, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась відповідати перед банком за невиконання позичальником кредитних зобов»язань в повному обсязі. Позичальник взяті на себе зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що надало право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. 08.06.2010 р. надіслав поручителю повідомлення за №41-13-3741 про порушення зобов»язань позичальником за кредитним договором, проте борг не погашається. Станом на 14.01.2014 р. заборгованість за кредитним договором склала суму 1 801 877 грн. 97 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у сумі 148 020 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 1 183 123 грн. 86 коп.; прострочена заборгованість за відсотками за період з 01.01.2010 р. по 14.01.2014 р. в сумі 77 412 дол. США., що еквівалентно сумі 618 754 грн. 12 коп., нарахована пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків за період з 14.01.2013 р. по 14.01.2014 р. в сумі 241 304 грн. 18 коп.. Позивач просив солідарно стягнути з відповідачок заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 1 801 877 грн. 97 коп., і витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн.. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю, Вознюк М.В., позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у заяві, просить задовольнити. Представник відповідачки, [PERSON], на підставі довіреності, [PERSON], позов не визнав, у задоволенні просить відмовити, оскільки вважає поруку відповідно до закону припиненою, свої доводи навів у письмових запереченнях ( а. с. 222-224). Відповідачка, [PERSON], у судове засідання повторно не з»явилась, судові повістки - повідомлення, надіслані за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернуті за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні ст. 74 ЦПК України вона вважаються такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд установив, що 05.09.2007 р. ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ КБ «Хрещатик», уклав з відповідачкою, [PERSON], кредитний договір № 37/07-840/94, за умовами якого надав кредит у сумі 150 000 дол. США на строк 20 років, з терміном повернення до 03.09.2027 р., зі сплатою 13 % річних, що підтверджується заявою позичальника від 05.09.2007 р. та розпорядженням банку № 2284 від 05.09.2007 р. про надання коштів в сумі 150 000 дол. США ( а. с. 7-13). У забезпечення виконання кредитного договору, 05.09.2007 р. позивач уклав з [PERSON] договір поруки № 37/07-840/94-01, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась відповідати перед банком за невиконання позичальником кредитних зобов»язань в повному обсязі ( а. с. 14, 15). Того ж дня, в забезпечення виконання кредитних зобов»язань позичальника за кредитним договором, позивач уклав з [PERSON] договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до якого отримав у іпотеку належну йому квартиру на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 47 кв. м, житловою площею 28,80 кв. м. Пунктами 4.3., 4.4. кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно, починаючи з дня виникнення позичкової заборгованості, за фактичний термін користування кредитом, з урахуванням суми заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році до дня остаточного погашення кредиту і сплачуються позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховуються відсотки. Погашення кредиту здійснюється не пізніше 03.09.2027 р. відповідно до наступного графіку: щомісячно, починаючи з жовтня 2008 р. по серпень 2027 р. по 660 дол. США та не пізніше 03.09.2027 р. - 180 дол. США. Відповідачка, [PERSON], взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, не погашала кредит і не сплачувала відсотки за користування кредитом. Пунктом 6.2.1. кредитного договору визначено, що у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми зобов'язань за кожний день прострочення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 13.05.2009 р. банк надіслав [PERSON] письмове повідомлення (вимогу) про погашення простроченої кредитної заборгованості та пені в сумі 9301 дол. 31 цент США, і попередив, що у випадку непогашення боргу в 3-и денний термін буде вимагати дострокового повернення кредиту, а у разі неповернення в 30-денний термін - розпочне процедуру погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 141). У липні 2009 р. позивач, ПАТ «КБ «Хрещатик», у зв»язку з невиконанням позичальником зобов»язань за кредитним договором, подав до Шевченківського районного суду м. Києва позов до відповідачів, [PERSON] та [PERSON], як іпотекодержателя, уточнивши, просив звернути стягнення на нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 47 кв. м, житловою площею 28,80 кв. м, на погашення заборгованості у загальній сумі 158294 дол. 67 центів США, еквівалентній сумі 1209118 грн., 1700 грн. державного мита, 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, шляхом проведення прилюдних торгів, який заочним судовим рішенням від 21.12.2011 р. був задоволений частково, у частині солідарного стягнення з відповідачів кредитної заборгованості в сумі 1 209 118 грн., судових витрат у сумі 1952 грн. ( а. с. 177, 178). 12.04.2012 р. апеляційний суд м. Києва, скасувавши заочне судове рішення від 21.12.2011 р., ухвалив нове та додаткове рішення від 31.07.2012 р., що набрало законної сили, відповідно до якого звернув стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 28,80 кв. м, загальною площею 47 кв. м, що належить [PERSON], на погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Хрещатик» за кредитним договором від 05.09.2007 р. у загальній сумі 158294 дол. 67 центів США, еквівалентній сумі 120918 грн., з яких: 142060 дол. США, що складає 1100387 грн. 90 коп. заборгованості за кредитом; 14234 дол. 67 центів США, що складає 108730 грн. 10 коп. простроченої заборгованості за кредитом, та 1700 грн. державного мита і 250 грн. ви трат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді першої інстанції, шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі 131600 дол. США, що складає 1050826 грн. ( а. с. 179-184). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 9, 17 постанови від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз»яснив, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Рішення апеляційного суду м. Києва від 12.04.2012 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що набрало законної сили, невиконане. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 08.06.2010 р. позивач надіслав поручителю повідомлення (вимогу) за №41-13-3741 про порушення зобов»язань позичальником за кредитним договором і погашення заборгованості за кредитом ( а. с. 34). У лютому 2011 р., позивач, скориставшись своїм правом, пред»явив позов до [PERSON] (позичальника) та [PERSON] ( поручителя за договором поруки від 05.09.2007 р.) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.09.2007 р. в загальній сумі 1474611 грн. 96 коп., у тому числі: строкової заборгованості за кредитом у сумі 132900 дол. США, еквівалентній сумі 1 055 558 грн. 25 коп.; простроченої заборгованості за кредитом за період часу з 01.02.2009 р. по 24.01.2011 р. в сумі 15120 дол. США, еквівалентній сумі 120 090 грн. 60 коп.; простроченої заборгованості за відсотками за період часу з 01.06.2009 р. по 24.01.2011 р. в сумі 28784 дол. 26 центів США, що еквівалентно сумі 228 618 грн. 98 коп.; пені за прострочення погашення кредиту та відсотків у сумі 70 344 грн. 13 коп., який заочним судовим рішення від 31.04.2011 р. задоволений у повному обсязі. Після скасування заочного судового рішення від 31.04.2011 р. позивач збільшив розмір позовних вимог станом на 14.01.2014 р., просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у загальні сумі 1 801 877 грн. 97 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у сумі 148020 дол. США, еквівалентній сумі 1 183123 грн. 86 коп.; прострочену заборгованість за відсотками за період часу з 01.01.2010 р. по 14.01.2014 р. в сумі 77412 дол. США, еквівалентній сумі 618 754 грн. 12 коп.; пеню за прострочення погашення кредиту та відсотків у сумі 241 304 грн. 18 коп. за період з 14.01.2013 р. по 14.01.2014 р. ( а. с. 133-134). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Пунктами 1.1., 9.1. кредитного договору від 05.09.2007 р. визначено, що термін повернення кредиту 03.09.2027 р., і що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобов»язань. Пунктом 5.2.2. кредитного договору передбачено, що у випадку недотримання позичальником умов цього договору банк має право достроково розірвати договір і вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та відсотків за користування ним. Договором поруки від 05.09.2007 р. не встановлений строк, після якого порука припиняється, а умова про припинення поруки (п. 2.4.) з припиненням забезпечених нею зобов»язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Положення ст. 526 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Щодо виконання зобов»язань за кредитним договором позивач надіслав позичальнику вимогу № 41-13/2813 від 13.05.2009 р., попередивши, що у випадку непогашення простроченої заборгованості у триденний термін, буде вимушений вимагати дострокового повернення кредиту, а в разі неповернення в тридцяти денний термін розпочне процедуру погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже позивач, пред'явивши 13.05.2009 р. вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 17.09.2014 р. за результатами розгляду справи N 6- 53цс14 про перегляд судового рішення, «частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може…». Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Ураховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню частково, у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальні сумі 1 801 877 грн. 97 коп., у тому числі: заборгованості за кредитом у сумі 148020 дол. США, еквівалентній сумі 1 183123 грн. 86 коп.; простроченої заборгованості за відсотками за період часу з 01.01.2010 р. по 14.01.2014 р. в сумі 77412 дол. США, еквівалентній сумі 618 754 грн. 12 коп.; пені за прострочення погашення кредиту та відсотків у сумі 241 304 грн. 18 коп. за період з 14.01.2013 р. по 14.01.2014 р., у стягненні солідарно і з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 37/07-840/94 від 05.09.2007 р. відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі в сумі 3 654 грн.. На підставі наведеного, ст. ст. 525, 526, 530, 554, 559, 598, 1048, 1050, 1054 ЦК України, постанова Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі про перегляд судового рішення N 6- 53цс14 (правові позиції),

Outcome: partial