Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що 01 березня 2007 року він прийнятий на посаду заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясна ярмарка «Добриня-2007» ( далі ТОВ « М'ясна ярмарка «Добриня-2007). 30 травня 2018 року, під час розгляду справи Київським райсудом м. Полтави за його позовом про стягнення заборгованості по заробітній палаті дізнався, що відповідач звільнив його з займаної посади наказом від 24 січня 2018 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України. З наказом не згоден, вважає його незаконним, наказ виданий у зв'язку з неприязними стосунками , що склались між ним та директором підприємства. Директор ТОВ «М'ясна ярмарка «Добриня 2007» у листопаді 2017 року відчужив виробничий комплекс підприємства, що призвело до фактичного припинення діяльності. Відповідач у наказі про звільнення посилається на відсутність позивача на робочому місці з 18 вересня 2017 року по 23 січня 2018 року, проте в цей час заробітна плата позивачу виплачувалась, хоча і без врахування наказу № 19 від 25 квітня 2018 року, яким встановлено оклад позивача у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Відповідачем не дотримано вимоги ст. 149 КЗпП України , копія наказу про звільнення позивачу вручена не була, трудова книжка не видана, а тому звільнення є незаконним, має місце грубе порушення трудового законодавства. Ухвалою суду від 15 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що його робоче місце знаходилось за адресою м. Полтава, вул. Соборності,54, офіс 405. Після продажу всіх виробничих потужностей, його не повідомляли про зміну в організації роботи. Відповідачем змінені замки на офісі та йому не передано ключів. Посадова інструкція та правила внутрішнього розпорядку на підприємстві відсутні. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу провести враховуючи його посадовий оклад у розмірі 10 мінімальних розмірів заробітної плати. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Арабаджийський Є.Г. позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та пояснив, що позивач не з'являвся на робочому місці з 18 вересня 2017 року по 23 січня 2018 року, за цей час йому нараховувалась заробітна плата. Документально робоче місце позивача не визначено. На підприємстві є посадова інструкція заступника директора, Правила внутрішнього розпорядку, проте позивач з ними не ознайомлений. Факт прогулів позивача зафіксований в чотирьох актах, де зазначено , що робоче місце позивача є с. Мильці. Позивач не відповідав на телефонні дзвінки, письмові пояснення щодо прогулів не були відібрані, про зміну істотних умов праці позивач письмово не повідомлявся. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Особлива сумлінність є необхідною при розгляді трудових спорів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руотоло проти Італії»). Судом встановлено, що згідно наказу № 18/03 від 01 березня 2007 року «Про прийом на роботу» [PERSON] призначений заступником директора ТОВ «М'ясна ярмарка «Добриня 2007». Згідно наказу № 1-к від 24 січня 2018 року «Про звільнення» , [PERSON] , заступника директора ТОВ «М'ясна ярмарка «Добриня 2007» звільнено із займаної посади 24 січня 2018 року за прогули без поважних причин з 18 вересня 2017 року по 23 січня 2018 року з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. ( п.4 ст. 40 КЗпП України). Підставою є: доповідна записка головного бухгалтера [PERSON], акти про відсутність [PERSON] на роботі від 18.09.2017 року, 13.10.2017 року, 24.11.2017 року, 28.12.2017 року. Відповідно до норм ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. У судовому засіданні представником відповідача не доведено, що наказ № 1-к від 24 січня 2018 року був належним чином вручений позивачу у вказаний день або доведений до відому в інший спосіб, а тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідачем на підтвердження відсутності позивача на роботі складені акти від 18 вересня 2017 року, 24 листопада 2017 року, 13 жовтня 2017 року, 28 грудня 2017 року, де зафіксовано відсутність позивача на робочому місці в с. Мильці Полтавського району та області, хоча підприємство має також і офіс за адресою м. Полтава, вул. Соборності, 54, офіс 405. У пункті 4 статті 40 КЗпП України йдеться саме про відсутність на роботі, а не про відсутність на робочому місці, а тому дані акти суд не може прийняти як належний доказ на підтвердження факту прогулу позивача . Відсутність працівника на робочому місці не є підставою для звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України, а є підставою для можливого накладення дисциплінарне стягнення відповідно до статті 147 КЗпП України. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, підприємству відомо місце проживання позивача, проте за період з 18 вересня 2017 року по 23 січня 2018 року представники підприємства не виїжджали за місцем мешкання останнього для з'ясування причин відсутності на роботі, відібрання пояснень, складення акту. До органів поліції з приводу відсутності позивача протягом тривалого часу, а саме чотирьох місяців також не звертались. Посилання представника відповідача щодо телефонування на мобільний телефон позивача щодо надання останнім будь-яких пояснень не може бути прийнято судом, оскільки є недоведеним. На підприємстві також відсутній наказ чи інше розпорядження керівника щодо проведення службової перевірки відсутності позивача , суду не надано табелі обліку використання робочого часу , копії спеціальних журналів із підписами працівників про прихід/вихід працівника на/з роботи (у разі їх ведення) тощо. Акт про відмову [PERSON] заступника директора надати письмові пояснення ( а.с.57) суд оцінює критично, оскільки яким чином можливо надати письмові пояснення в ході телефонної розмови судом не встановлено. Листи, що направлялись на адресу позивача про отримання трудової книжки повернулись відправнику з відміткою «за закінченням строку зберігання», що не є свідченням про відмову одержувача від їх отримання. Стаття 149 КЗпП України регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень. Зокрема, у статті 149 КЗпП зазначено, що роботодавець до застосування дисциплінарного стягнення має зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень. Це можна зробити, наприклад, шляхом оформлення письмового повідомлення працівника (з метою отримання доказу того, що від працівника вимагалося надати письмові пояснення). У судовому засіданні не встановлено , що відповідачем дотримана процедура застосування дисциплінарного стягнення , яка є передумовою звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а за таких обставин позовні вимоги в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню. Крім того, факт виплати відповідачем заробітної плати позивачу за період з вересня 2017 року по 23 січня 2018 року судом не може не трактуватися як підтвердження присутності позивача на роботі. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] , [PERSON] щодо заміни замків на офісі 405 по вул. Соборності, 54 у березні-квітні 2018 року виходять за межі позовних вимог, оскільки на той час існував наказ про звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України та лише свідчать про необізнаність позивача з даним наказом. Що стосується нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд виходить з наступного. Наказ № 19 від 25 квітня 2017 року «Про посадові оклади» , яким встановлено з 01 травня 2017 року посадовий місячний оклад для заступника директора [PERSON] на рівні десяти мінімальних заробітних плат, суд оцінює критично. У судовому засіданні оглядався оригінал Журналу наказів по підприємству ТОВ «М'ясна ярмарка «Добриня 2007», який розпочатий з 04 січня 2016 року. Журнал прошитий, пронумерований, скріплений печаткою та підписом директора ТОВ «М'ясна ярмарка «Добриня 2007». Відповідно до Журналу, зазначений наказ відсутній та 25 квітня 2017 року жодний наказ не приймався. Також, згідно роздруківки руху коштів по банківському рахунку позивача, що відкритий в АТ КБ «Приватбанк» розмір щомісячної заробітної плати складав 3 300,50 грн., з яких 1 640 грн. є авансом, а 1 660,50 грн. - виплатою зарплати . Дані обставини підтверджені в судовому засіданні і позивачем. Відповідно до Штатного розкладу ТОВ «М'ясна ярмарка «Добриня 2007» станом на 01 січня 2017 року посадовий оклад заступника директора є 4 100 грн. Позивачем на підтвердження зазначеного факту не надано жодного належного доказу в розумінні ст.ст. 77,80 ЦПК України щодо існування заборгованості з виплати йому заробітної плати починаючи з 01 травня 2017 року виходячи з посадового окладу десять мінімальних розмірів заробітних плат. Тому обраховуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу , суд приймає до уваги довідку № 2 від 04 травня 2018 року видану ТОВ «М'ясна ярмарка «Добриня 2007» та застосовує Постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 р. № 100. Розрахунок середньомісячної заробітної плати : Заробітна плата за липень та серпень 2017 року 8 324 грн. 62 коп.(4162,31 грн. х2) : 43 робочі дні ( 21 + 22) = 193 грн. 60 коп. - середньоденна заробітна плата. З 23 січня 2018 року позивачем припинені трудові відносини, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає з 24 січня 2018 року по 19 вересня 2018 року , а саме за робочі дні: січень - 6 днів, лютий - 20 днів, березень - 21 день, квітень - 19 днів, травень - 21 день, червень - 20 днів, липень - 22 дні, серпень - 22 дні, вересень - 13 днів, а всього 164 робочі дні. 164 дні х 193 грн. 60 коп. = 31 750 грн. 40 коп. середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 750 грн. 40 коп. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір від сплати якого звільнений позивач при подачі позову , а саме 704 грн. 80 коп. за позовну заяву немайнового характеру - поновлення на роботі та 704 грн. 80 коп. за позовну заяву про стягнення коштів.

Outcome: partial