Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним Договором у розмірі 122721 грн. 74 коп. та понесені судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. 04.12.2020 на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог згідно якої позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н. від 25.12.2010 у розмірі 24541 грн. 93 коп. яка складається з 7510, 61 грн. заборгованості за тілом кредиту та 17031, 32 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Крім того просив стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивовані тим, що відповідно до поданої [PERSON] заяви, згідно якої відповідач ознайомився та погодився з Умовами споживчого кредиту, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 25.12.2010 р. був укладений кредитний договір. Згідно умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, на строк дії картки, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється кожного місяця в розмірі та в строки визначені Тарифами та відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2019 року має заборгованість за кредитом - 24541, 93 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 17031, 32 грн. Вказав, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. 22.03.2021 р. представник відповідача надав письмові пояснення згідно яких вважає безпідставним збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом. Позовні вимоги визнає частково, а саме заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 4950, 17 грн.. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. В судове засідання представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 4950, 17 грн. в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони уклали кредитний договір б/н від 25.12.2010 шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Як вбачається з довідки, [PERSON] 25.12.2010 надано картку № [NUMBER] зі строком дії до 11.2014, дата відкриття рахунку 25.12.2010 року. /а.с.62/ Згідно позовних вимог відповідач отримав кредит у розмірі - 11000 грн., що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, за кредитним договором від 25.12.2010 [PERSON] 25.12.2014 отримав нову кредитну карту № [NUMBER] зі строком дії до 09.2016 року./а.с. 62/. Отже, сторони у справі, домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті. Тобто, відповідач повинен був не пізніше 30.09.2016 року повернути банку отримані від нього кредитні кошти у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 25.12.2010 [PERSON] підписавши заяву клієнта, погодився, що базова процентна ставка на суму кредитного ліміту, яка буде зарахована на платіжну карту складатиме 30% на рік. Однак у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні: строк дії кредитного договору, умови підвищення відсоткової ставки, кредитного ліміту, умови перевипуску картки. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складову його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, суд виходить із правової позиції Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Висновки вказаної правової позиції Великої Палати зводяться до того, що банк, обґрунтовуючи наявність та розмір заборгованості, зокрема і окремих частин такої заборгованості, повинен надати підтвердження узгодження із позичальником саме тих умов, за якими таку заборгованість нараховує. Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що надані позивачем, не містять підпису позичальника. А тому не можуть бути доказом узгодження таких умов із відповідачем. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином, з урахуванням норм права та встановлених обставин, враховуючи позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.09.2019 року справа № 275/610/16-ц та постанові Верховного Суду України від 11.10. 2017 року у справі за № 6-1374цс17, заборгованість [PERSON] за кредитом та за відсотками по кредитному договору без номера від 25.12.2010 року розраховується наступним чином: - заборгованість за кредитом - 7510, 61 грн. - дні прострочення (з 25.12. 2010 р. - дата виникнення заборгованості до 30.09.2016 року ) - відсоткова ставка в день - 0,08333% (30:360) - заборгованість по відсоткам згідно розрахунку позивача станом на 29.08.2014 ( з відсотковою ставкою 30 відсотків на рік) - 175, 96 грн. - заборгованість по відсоткам (з 01.09.2014 р. до 30.09.2016 р.) складає 4762,98 грн. (7510,61 грн. х 0,08333% х 761 днів). Таким чином за період з з 25.12.2010 по 30.09.2016 заборгованість по відсоткам у відповідача складає 4935,94 грн. (175,96+4762,98) З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) суд вважає, що позивач не має права на стягнення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування (поза межами строку дії платіжної картки). На підставі викладеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача, становить 12446, 55 грн. з яких: 7510, 61 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4935,94 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial