Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням №35-ОС від 07 жовтня 2010 року призначений на посаду спеціаліста 1 категорії Пісківської селищної ради, а розпорядженням №28-ОС від 16 травня 2013 року переведений на посаду заступника голови селищної ради. 15 липня 2015 року був мобілізований до лав Збройних сил України. Під час проходження військової служби він, 08 липня 2016 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на шість місяців, а після спливу цього терміну він 23 грудня 2016 року, 30 червня 2017 року, 09 червня 2018 року укладав контракти про проходження військової служби строком на шість місяців. Відповідно до ст.119 КЗпП України працівникам, прийнятим на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, нараховується компенсація в межах середнього заробітку, який розраховується, враховуючи середню заробітну плату за попередні два місяці, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Не проводити виплати середнього заробітку підприємство не має права, оскільки невиплата фактично прирівнюється до затримки заробітної плати. Крім цього, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, установі, організації відповідно до актів законодавства, а також рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах) як у розрахунковому періоді, так і у періоді протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Однак відповідач в період з липня 2016 року по грудень 2017 року нараховував та виплачував йому середній заробіток в значно меншому розмірі. На його заяви про перерахунок середнього заробітку відповідач не реагує. Тому просив стягнути з відповідача на його користь невиплачені суми середнього заробітку в розмірі 70\~047,50 грн., 3% річних у розмірі 3\~142,58 грн. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 10\~461,30 грн., всього 83 651,32 грн. 20 листопада 2018 року до суду надійшов відзив на позов, мотивований тим, що відносно заступника голови селищної ради проводиться службова перевірка щодо дотримання ним вимог ст. 3. 10, 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та ст.50, 51 Закону України ?Про місцеве самоврядування в Україні». Розрахунок заборгованості складений позивачем невірно, а вимоги ст.625 ЦК України на трудові правовідносини не поширюються. В судовому засіданні позивач позов підтримав, викладене підтвердив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 07 жовтня 2010 року позивач призначений на посаду спеціаліста 1 категорії Пісківської селищної ради, а з 16 травня 2013 року переведений на посаду заступника голови селищної ради, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9). 08 липня 2016 року позивач уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на шість місяців. Після спливу цього терміну він 23 грудня 2016 року, 20 червня 2017 року, 09 червня 2018 року укладав контракти про проходження військової служби строком на шість місяців, що підтверджується копіями контрактів (а.с.10-17). Відповідно до ч.2 ст.119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким чином, за позивачем на період військової служби зберігається середній заробіток, отриманий на посаді заступника голови селищної ради. Відповідно до абз. 1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (далі - Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з абз 3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата позивача складає 436,96 грн., що підтверджується відповіддю селищного голови на заяву позивача (а.с.20). Однак за період з липня 2016 року по грудень 2017 року відповідач нарахував та виплатив позивачу середній заробіток, виходячи з меншого розміру середньоденної заробітної плати, що підтверджується копією відомості про застраховану особу (а.с.18), розрахунком наданим відповідачем (а.с.41). Таким чином за період з липня 2016 року по грудень 2017 року позивачу не нараховано 69\~610,49 грн., що підтверджується розрахунком наданим позивачем (а.с. 50), який в частині фактичних нарахувань та нарахувань здійснених виходячи із середньоденної заробітної плати позивача за вказаний період відповідає наданому відповідачем розрахунку (а.с.41). Відповідно до Закону України »Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати №159 від 21 лютого 2001 року в разі порушення встановлених строків виплати грошових доходів населення (заробітна плата, пенсії, стипендії, соціальні виплати) підприємства, установи і організації всіх форм власності мають здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з їх несвоєчасною виплатою. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту ІСЦ (індекс споживчих цін індекс інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації. ІСЦ для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячний ІСЦ за період невиплати грошового доходу. ІСЦ у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне збільшення боргу, що складає 13353,26 грн., та підтверджується розрахунком наданим позивачем (а.с.50). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки вимоги ст. 625 ЦК України, поширюються на цивільні правовідносини, що виникли з підстав встановлених ст.11 ЦК України, і не поширюються на трудові правовідносини, то підстав для стягнення 3% річних не вбачається. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1762 грн.

Outcome: partial