Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) звернулося до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 02.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР» ) та відповідачем укладено кредитний договір, за яким останній отримав строковий кредит у розмірі 12760 грн. 00 коп. на строк 36 місяців. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №20180730, у відповідності до вимог якого, ТОВ «ФК «ЦФР» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «ЦФР». Позичальник неналежно виконував зобов`язання, тому утворилась заборгованості за кредитним договором на загальну суму 28146 грн. 08 коп., з яких: 11809 грн. 17 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 1998 грн. 03 коп. - заборгованість за відсотками; 7958 грн. 88 коп. - заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 6380 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також стягнути судові витрати, у виді сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. Ухвалою суду від 15.10.2019 року, провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У відведений в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не прибув, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи неприбуття в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, та не повідомив про причини неявки, не подав до суду відзив, а також за згодою позивача, суд з огляду на ст.ст.280-281 ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем укладено кредитний договір № 3401517836, за яким останній отримав строковий кредит у розмірі 12760 грн. 00 коп. на строк 36 місяців. Також, сторони узгодили відповідальність сторін в разі порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту. При цьому, відповідач ознайомився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами банківських послуг відповідно до кредитного договору. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №20180730, у відповідності до вимог якого, ТОВ «ФК «ЦФР» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «ЦФР». 08.08.2018 року на адресу відповідача позивачем було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та про зміну умов кредитного договору № 3401517836 від 02.12.2016 року та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних З матеріалів справи вбачається, що відповідач має кредитну заборгованість в загальному розмірі 28146 грн. 08 коп., з яких: 11809 грн. 17 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 1998 грн. 03 коп. - заборгованість за відсотками; 7958 грн. 88 коп. - заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 6380 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимогст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог та не скористався своїм правом надати суду відзив на позовну заяву. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками та заборгованість за пенею. Що стосується такої складової кредитної заборгованості, як заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) в розмірі 7958 грн. 88 коп., то в цій частині суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що незважаючи на те, що в позовній заяві вказана сума боргу зазначена як заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), з розрахунку заборгованості який надано позивачем вбачається, що вказана сума є фактично заборгованістю по платі за управління кредитом. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Згідно з положеннями ч.ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та в постанові № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року.

Outcome: partial