Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2013 року шлюб було розірвано. 13.09.2011 року, під час перебування у шлюбі х відповідачем, ними за спільні кошти було придбано автомобіль ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, кузов ХТА 21070011377254. На момент розірвання шлюбу вказаний автомобіль знаходився у відповідача. Посилаючись на ст.ст. 60, 69 СК України вважає автомобіль спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України частки майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідач аліменти на утримання дитини сплачує не в повному розмірі та несвоєчасно. Вважає, що вказана обставина повинна взятися до уваги судом при відступленні від засади рівності часток подружжя, а тому її частку у спільному с34місному майні подружжя слід збільшити до ?. Просить суд Провести поділ спільної сумісної власності її та відповідача [PERSON], а саме: визнати за нею право власності на 3/4 частини транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, кузов ХТА 21070011377254; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, кузов ХТА 21070011377254; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Представник позивача заявлені позивачкою вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що дійсно він перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON], під час шлюбу було придбано спірний автомобіль. Проте, вказаний автомобіль він придбав не за спільні кошти подружжя, а за власні кошти. Частина цих коштів були з його офіційної заробітної плати, а частину коштів він позичив. Оскільки автомобіль він придбав за власні кошти та для потреб свого бізнесу, вважає, що він є його особистою власністю. Крім того, на теперішній час автомобіль у нього відсутній, ним незаконного заволодів громадянин [PERSON] За даним фактом було відкрито кримінальне провадження. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін. Дослідивши письмові докази по справі. Суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2010 року по 22.11.2013 року (а.с. 4-5). Від шлюбу сторони мають спільну дитину малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Судом встановлено, що 13.09.2011 року відповідачем [PERSON] на підставі договору № 61/23 купівлі-продажу майна на аукціоні було придбано автомобіль [NUMBER], 2000 року випуску, кузов ХТА 21070011377254 (а.с. 8-10, 28). Тобто спірний автомобіль було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Як слідує із роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як слідує з ч. 2 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи одержані одним з подружжя. Як пояснив сам відповідач в судовому засіданні, одним із джерел придбання спірного автомобіля була його офіційна заробітна оплата, а тому твердження [PERSON] про те, що ці грошові кошти є його особистими є помилковим. Відповідно до ст. ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що грошові кошти, за які було придбано спірний автомобіль, є такими, що належали відповідачу особисто. За таких обставин суд вважає, що спірний автомобіль [NUMBER] було придбано за спільнікошти подружжя, а тому це майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з положеннями п. 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3\~статті 70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1\~ст. 60 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. З матеріалів справи вбачається, що позивачка, звертаючись до суду з позовною заявою, просила відступити від засад рівності часток у спільному сумісному майні з урахуванням того, що з нею залишилася проживати малолітня дитина, а відповідач аліменти на утримання дитини виплачує не в повному розмірі та несвоєчасно. Суд вважає, що ані позивачкою, ані її представником не надано належних доказів про наявність обставин, що мають істотне значення, або що розмір аліментів, який сплачує відповідач, не достатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування малолітнього сина, а тому її частка у спільному майні не може бути збільшена з цих підстав. Надану представником позивача довідку-розрахунок Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції про наявність у відповідача заборгованості по аліментах (а.с. 53), суд до уваги не приймає, оскільки з даної довідки вбачається, що [PERSON] мав заборгованість по аліментах у розмірі 5500 грн. станом на 20.04.2016 року, проте дана довідка не свідчить про те, що така заборгованість є наявною на день розгляду судом даної справи. За таких обставин суд вважає, що частки позивача [PERSON] та [PERSON] в спільному сумісному майні є рівними і за кожним з них має бути визнано право власності на ? частину спірного автомобіля. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь\~ якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 69-71 СК України,\~ ст. 372 ЦК України,

Outcome: partial