Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] під час виконання трудових обов'язків у наслідок падіння з висоти неогороженої робочої площадки автопідіймача АТ-70М загинув її чоловік [PERSON]. Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області 10 вересня 2014 року було складено відповідний акт форми Н-1 про нещасний випадок , пов'язаний з виробництвом. Слов'янським відділенням виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України їй була виплачена одноразова допомога на сім`ю загиблого, однак моральна шкода їй не виплачувалась. Загибеллю чоловіка їй було заподіяно моральну шкоду , яка має бути відшкодована за рахунок відповідача - власника підприємства. Із [PERSON] вони проживали однією сім'єю із січня 2011 року по день загибелі у належному [PERSON] будинку та 04 листопада 2013 року уклали шлюб. За життя чоловік був надійною опорою та підтримкою для неї, його загибель стала сильним потрясінням. У зв'язку з втратою близької людини вона пережила стрес, душевні та психічні страждання, залишилася без матеріальної та моральної підтримки, родичів у м. Слов'янську не має. Погіршився стан її здоров'я, у зв'язку з чим з 07 травня 2015 року по 19 травня 2015 року вона проходила лікування у лікарні. Після смерті [PERSON] його сини вигнали її з будинку, оскільки вона є переселенцем з м. Горлівки, у теперішній час вимушена докладати зусиль для організації свого життя та орендувати квартиру. Згідно акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку слідує, що огородження робочої площадки авто підіймача АТ 70М, з якого сталося падіння її чоловіка, було пошкоджено в результаті бойових дій під час проведення антитерористичної операції у м. Слов'янську. Таким чином, розмір моральної шкоди, завданої з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Оскільки авто підіймач належить відповідачу та експлуатується ним у своїй робочій діяльності, відповідач має нести відповідальність за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000грн. та витрати на правову допомогу. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 30 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове. Посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин не застосував статтю 1187 ЦК України, тому це призвело до прийняття невірного вирішення справи. Зазначила, що суд безпідставно не прийняв до уваги та не дав оцінку залученим позивачем у якості доказів витягу із журналу інструктажів з техніки безпеки на підприємстві відповідача, а також інструкції по охороні праці №86 при виконанні робіт на висоті, затвердженої наказом КП «СТрУ» №46 від 05 березня 2012 року. Вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не підтверджений факт спричинення моральних страждань не відповідає дійсним обставинам справи. В судове засідання з'явився [PERSON] та її представник - [PERSON], представник комунального підприємства «Слов'янське тролейбусне управління» Слов'янської міської ради за дорученням Декабрський А.М.. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди. Позов заявлено на підстав ст..1187 ЦК України,яка не застосовується в даних правовідносинах, оскільки авто підіймач використовувався як перевізник, і не може бути джерелом підвищеної небезпеки. Розслідуванням встановлено вину самого потерпілого,який не дотримувався техніки безпеки і самовільно використовував площадку автопідйомника, а тому відповідач в такому випадку не несе відповідальності. Разом з тим, такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права. Частина 2 ст. 1167 ЦК України встановлює, що, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,органу місцевого самоврядування,фізичної або юридичної особи,яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно із чч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Тобто зазначеною нормою закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню такої шкоди, лише якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Наприклад, літак, автомобіль небезпечні неможливістю їх миттєвої зупинки, а будівництво - тією ж неможливістю зупинки техніки, предметами, піднятими на висоту або заглибленими, і заподіянням саме механічних ушкоджень (каліцтва). Майнова відповідальність за шкоду, завдану діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Судом першої інстанції встановлено, що [INFO] під час виконання трудових обов'язків у наслідок падіння з висоти неогороженої робочої площадки автопідіймача АТ-70М загинув електромонтер контактної мережі [PERSON]. Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області 10 вересня 2014 року було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок , пов'язаний з виробництвом та проведено спеціальне розслідування, за результатами якого було встановлено, що смерть [PERSON] наступила в результаті отриманої ним комбінованої травми голови та грудної клітини з ушкодженням головного мозку і правої легені . Особами,дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку зазначено [PERSON]-начальника служби енергогосподарства КП» «Слов'янське тролейбусне управління», який недостатньо проконтролював дотримання працівниками правил з охорони праці при виконання робіт,чим порушив п.2.19 посадової інструкції начальника служби енергогосподарства «СТрУ»; та самого працівника [PERSON],електромонтера контактної мережі,який не виконав вимоги інструкції з охорони праці,що виразилося у самовільному підйомі на робочу площадку автопідіймача,невиконання вимог п.3.3.1 інструкції з охорони праці. За таких обставин, автопідіймач АТ-70М з неогороженою робочою площадкою, яка піднімається на висоту і яку використовував відповідач в виробничих цілях, з якої впав потерпілий, судом визнається як джерело підвищеної небезпеки, як вид підвищеної небезпечної діяльності, який створює підвищену ймовірність завдання шкоди через неможливість повного контролю за ним з боку людей. Не дивлячись на те, що в автопідіймача АТ-70М була відсутня огорожа робочої площадки, відповідач використовував його в виробничих цілях, що призвело до смертельного травмування електромонтерів контактної мережі [PERSON] та [PERSON]. Висновок суду першої інстанції про те,що відповідач не несе відповідальності за травмування, оскільки нещасний випадок стався з вини самого потерпілого, спростовується встановленими обставинами. Як при проведенні розслідування нещасного випадку так і в акті про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, встановлена також вина у настанні нещасного випадку і посадової особи КП» «Слов'янське тролейбусне управління» [PERSON]. Таким чином, моральна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки повинна відшкодовуватися особою,яка на відповідній правовій підставі володіє механізмом, тобто КП» «Слов'янське тролейбусне управління», якому належить автопідіймач АТ-70М незалежно від вини. Відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він не звільняється від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди смертю чоловіка, не узгоджується з вимогами матеріального права. Оскільки сама по собі втрата рідної людини , спричиняє моральні та фізичні страждання. З 4 листопада 2013 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 01 жовтня 2014 року встановлено факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] з 13 січня 2011 року по день його смерті,[INFO]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується тим, що позивачка зазнала душевних страждань у зв'язку зі смертю чоловіка, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивачка позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки чоловіка у подальшому своєму житті ; відновити попередній стан життя позивачки неможливо, - тому із засад розумності та справедливості, встановлених обставин справи, вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 90000 грн. . Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати,пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,несуть сторони. Позивачкою оплачено за надання правової допомоги 2500 грн.,що підтверджується наданою квитанцією та відповідним розрахунком таких витрат. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановлену Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року. Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За встановлених обставин рішення суду першої інстанції,як таке що ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню та ухваленню нового про часткове задоволення позовних вимог. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що,якщо позивача,на користь якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, позивачка звільнена від сплати судового збору, то стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 248,04 грн..

Outcome: partial