Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 63 387,89 грн. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 05 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNH4KP50800355, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 2 764,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 19.10.2015 року становить 63 387, 89 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 606,71 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17 145,89 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 40 140,63 грн., а також штрафів відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 2 994,66 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Представником ПАТ КБ "Приватбанк" суду подана заява з проханням розглянути справу без участі представника банку, у заяві вказав, що позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 16). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і представника позивача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 05 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNH4KP50800355, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 2 764,71 грн. на строк 24 місяці зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячний платіж складає 148,15 грн., період сплати з «21» по «28» число кожного місяця (а.с. 4 зв.). Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем заяви позичальника № DNH4KP50800355, додатками до якої є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами спору виникли відносини на підставі Кредитного договору № DNH4KP50800355 від 05.06.2006 року, який укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], який складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), що є невід'ємною частиною кредитного договору. При зверненні до суду позивачем долучено до позовної заяви копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), де пунктом 3.2.7. передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду та неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеній в повідомленні Банку, передбаченому п.п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3 даних Умов. Пунктом 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Разом з тим, виходячи зі змісту долученої до справи копії вищезазначених Умов не убачається за можливе встановити дату прийняття цих Умов та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати даний локальний нормативний акт, що унеможливлює з'ясувати чи діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам у цій редакції на момент укладання кредитного договору та відсутністю даних про те з якими саме Умовами був ознайомлений відповідач. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань по кредитному договору у частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 19 жовтня 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 2 606,71 грн. та процентам за користування кредитом у розмірі 17 145,89 грн., тому у цій частині вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. У спростування цих обставин будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову у частині вимог про стягнення пені та штрафів, що безпосередньо передбачено Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), оскільки позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено той факт, що долучені до позову Умови надання споживчого кредиту дійсно є складовою частиною укладеного 05 червня 2006 року між сторонами кредитного договору, враховуючи, що Умови не містять відомостей щодо часу їх затвердження, строку дії та не містять підпису позичальника, як і відсутні достовірні дані про те, що [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт). Зважаючи на те, що відповідальність позичальника за порушення грошового зобов'язання у частині нарахування пені та штрафів визначена безпосередньо вищезазначеними Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), тому відсутні підстави для стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 40 140,63 грн. та штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина) і 2 994,66 грн. (процентна складова). Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні у частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим у цій частині підлягають задоволенню. У решті заявлених вимог слід відмовити, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1 218 грн. 00 коп. (а.с. 15).

Outcome: partial