Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.04.2017 року вона,[PERSON] , скориставшись рекламною пропозицією компанії «Вікна» щодо встановлення нових металопластикових вікон у своїй оселі, звернулась до представників вказаної компанії для укладання відповідного договору. Наслідком таких дій стало підписання між Позивачем та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (далі - Відповідач) відповідного Договору № GI01173 від 25.04.2017 року (далі - Договір). Також, 25.04.2017 року між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON], була укладена угода про завдаток на виготовлення металопластикових вікон, згідно якої постачальник (відповідач) отримав від замовника (позивача) завдаток у розмірі 100 (сто) грн. 00 коп. Далі позивач зазначає, що згідно з п.2.1 Договору № GI01173 від 25.04.2017 року замовник (позивач) зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає на день укладання договору 11 434 (одинадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 00 коп. за виключенням суми завдатку у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. 26.04.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір у спосіб подання письмової заяви Позивачем, як позичальником, про надання строкового кредиту № ABHORG119120018352, підписанням сторонами такої заяви позичальника, з одночасним підписанням Позивачем довідки про умови кредитування та сукупну вартість споживчого кредиту, графіку погашення заборгованості, анкетою-заявою про приєднання Позивача до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно платіжного доручення від 26.04.2017 року від імені та за рахунок кредитних коштів позивача Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» було перераховано на рахунок відповідача 11 434 (одинадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 00 коп. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2018 року визнано недійсним кредитний договір, укладений 26.04.2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» в частині встановлення позичальнику обов`язку сплати одноразової винагороди за надання фінансового інструменту та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту. На теперішній час позасудові вимоги позивача до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання Договору № GI01173 від 25.04.2017 року не розглянуті, договір не розірвано, відповідачем, як продавцем (виконавцем) зобов`язання за вищевказаним договором щодо передачі у власність ПВХ конструкцій не виконані у встановлений строк. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду та просити суд розірвати Договір № GI01173 від 25.04.2017 року по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, укладений між нею, [PERSON] , та Фізичною особою - підприємцем [PERSON], а також, стягнути з відповідача на її користь 13 434 (тринадцять тисяч чотириста тридцять чотири )грн. 00 коп. суму основного боргу, 100 (сто) грн. 00 коп. завдатку, сплаченого за угодою завдатку на виготовлення металопластикових вікон та 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп. моральної шкоди. Представник Фізичної особи - підприємця [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву подала, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилалася на обставину, що позивач власноручно підписала договір на виготовлення та передачу їй у власність ПВХ виробів, а також, кредитний договір, що свідчить про те, що вона була ознайомлена з умовами зазначених договорів, та вважала прийнятними для себе їх умови. Відповідач вказує, що з огляду на кількість підписаних Позивачем документів у вигляді Договору № GI01173 від 25.04.2017 року, Довідки про умови кредитування та сукупну вартість споживчого кредиту, Графіку погашення кредиту, не можна стверджувати про введення в оману Позивача з боку інших сторін вказаних договірних правовідносин. Відповідач наголошує, що нею в повному обсязі були виконані умови договору № GI01173 від 25.04.2017 року, зокрема забезпечено виготовлення товару у вигляді ПВХ конструкцій, та здійснена його поставка на адресу позивача. Однак, остання відмовилась від його прийняття, що підтверджується відповідними доповідною запискою та актом прийому-передачі. З огляду на безпідставність та необґрунтованість вимог Позивача, враховуючи її односторонню відмову від свої договірних зобов`язань, відповідач просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Позивач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відповідь на відзив. У такій заяві по суті справи Позивач заперечує проти доводів Відповідача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у первісній позовній заяві, та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», надав суду письмо заяву, в який просить суд у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві. У судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про завершення розгляду справи за її відсутності. У такій письмовій заяві просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерного товариства «Акцент-Банк», у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій письмовій заяві просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 25.04.2017 року між [PERSON] , як замовником, та Фізичною особою - підприємцем [PERSON], як виконавцем, було укладено Договір № GI01173. Згідно п. 1 такого Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи із виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції за цінами виробника (а.с.5). У відповідності до п.3.1 Договору замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 13 434 (тринадцять тисяч чотириста тридцять чотири )грн. 00 коп. Згідно п. 3.2 Договору після виконання п. 3.1 виконавець зобов`язується передати замовнику виготовлені вироби протягом 21 робочого дня. Відповідно до п. 3.12 Договору, договір діє з моменту укладання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Так само, згідно рахунку № [NUMBER] від 26.04.2017 року, виставленого ФОП [PERSON] , загальна ціна товару - металопластикових конструкцій ROTTA 4-16-4, визначена у розмірі 13 434 (тринадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 00 коп. (а.с.7). Відповідно до п.3.2. такого договору позивачем в момент його підписання було сплачено задаток у розмірі 2000 грн. 00 коп. Судом також встановлено, що 25.04.2017 року між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] , була укладена ще одна окрема угода про завдаток у розмірі 100 грн. 00 коп. на виготовлення металопластикових вікон, який був сплачений позивачем (а.с.6). Із матеріалів справи вбачається, що 26.04.2017 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір у спосіб подання письмової заяви Позивачем, як позичальником, про надання строкового кредиту № ABHORG119120018352 Матеріалами справи підтверджено, що Акціонерне товариство «Акцент-Банк» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позивачеві обумовлену сторонами грошову суму шляхом перерахування 11 434 (одинадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок ФОП[PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № BLFFZ08OQ91 від 26.04.2017 року (а.с.8). Таким чином матеріалами справи підтверджено, що позивач в повному обсязі здійснив розрахунок за вказаним договором, у порядку та розмірах визначених п. 3.1. Договору № GI01173 від 25.04.2017 року Також судом встановлено, і не заперечується сторонами, що на час розгляду справи остаточне виготовлення та встановлення металопластикових вікон, характеристики яких визначені вказаним договором, не відбулося. При цьому сторона позивача наголошує на тому, що вказаний товар не було передано у власність позивача із вини відповідача. У свою чергу сторона відповідача наголошує на тому, що вказаний товар не було передано у власність позивача із вини останньої, оскільки [PERSON] відмовилась приймати такий товар, що підтверджується відповідною доповідною запискою від 16.05.2017 року (а.с. 49) та актом прийому-передачі (а.с. 50) Внаслідок чого між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно зі статтями 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За нормами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В даному випадку судом встановлено, що на виконання умов Договору № GI01173 від 25.04.2017 року позивачем належним чином було виконано зобов`язання за договором, зокрема, сплачено завдаток та оплачена загальна ціна товару - металопластикових конструкцій ROTTA 4-16-4, у загальному розмірі 13 434 грн. 00 коп. У свою чергу відповідачем не було передано у власність замовника - позивача виготовлені металопластикові вікна у встановлений договором строк - протягом 21 робочого дня з моменту здійснення повної оплати за такі ПВХ вироби. Суд критично оцінює посилання сторони відповідача на доповідну записку від 16.05.2017 року (а.с. 49) та акт прийому-передачі (а.с. 50), які начебто підтверджують відмову позивача від отримання таких виробів. Оглядом вказаного акту прийому передачі встановлено, що замовником за таким актом визначена [PERSON] , а виконавцем ТОВ «Престиж груп». При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні жодні докази які б свідчили про наявність договірних відносин саме між позивачем [PERSON] , та ТОВ «Престиж груп». Вказаний акт не містить дати його складання та підписів його сторін. Суд зазначає, що Договір № GI01173 від 25.04.2017 року, який і врегульовує правовідносини, що виникли між сторонами, у своїх п.п. 3.9., 3.1.0. передбачає складання та підписання такого акту саме між сторонами договору, а саме [PERSON] та ФОП [PERSON] Однак такого письмового доказу у вигляді акту прийому-передачі між такими сторонами, складеному на виконання вказаного договору, суду не представлено. Так само, оглядом доповідної записки, на яку посилається сторона відповідача, судом встановлено, що такий документ складено 16 травня 2017 року. З її змісту не зрозуміло ким саме була складена така доповідна записка, у яких відносинах особи, що її склали перебувають із відповідачем, і на якій правовій підставі вони складали такий документ. Крім того, така записка містить наявну, але не заповнену та не підписану графу «Сусід (мешканець буд. №___)». Таким чином, аналіз змісту вказаних письмових доказів не дозволяє суду дійти висновку про наявність обставини у вигляді факту поставки відповідачем обумовлених договором ПВХ виробів позивачеві, та її наявної відмови в отриманні таких виробів, а відтак суд розцінює вказані докази як недостатні. Будь-яких інших доказів (відповідна товарно-транспортна накладна, маршрутний лист тощо), які б свідчили про виготовлення та постачання вказаних виробів стороні позивача з боку відповідача суду не надано. Також суд звертає увагу, що згідно п. 3.4. Договору від № GI01173 відповідач, як виконавець, зобов`язаний сповістити позивача, як замовника, щодо постачання товару за добу. В даному випадку суду також не надано доказів такого сповіщення про факт поставки товару, на який посилається відповідач. Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, достовірності, належності та допустимості, щоб підтверджували обставину своєчасного, у строки передбачені договором, виготовлення та постачання ПВХ конструкцій на адресу позивача, та відмову останньої в отриманні такої продукції. За таких обставин, розглядаючи спір виключно в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання договору та повернення сплачених позивачем за угодою коштів в сумі 100 (сто) грн. 00 коп. та договором у сумі 13 434 (тринадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 00 коп. підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача доведено порушення терміну виготовлення та доставки виробів позивачу з боку відповідача, і належних, достатніх та допустимих доказів зворотного суду не представлено. Щодо вимог позивача про відшкодування їй моральної шкоди, то суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Згідно з п. 5ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно до Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", завданою шкодою є завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я, або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, з винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 09.11.2016 року у справі N 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними та відшкодування моральної шкоди в укладеному договорі не передбачено, і суду не надано доказів того, що позивачу внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань було завдано шкоду небезпечну для життя і здоров`я позивача саме через надання продукції, то в суду не має правових підстав для стягнення в даному випадку із відповідача моральної шкоди. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що позивач відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. За змістом ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача Фізичної особи - підприємця [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 1 867 (одна тисяча вісімсот шістдесят сім) грн. 68 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial