Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що в шлюбі [PERSON] та [PERSON] (19.09.2006 р. шлюб розірвано) народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Вона залишилася проживати разом зі матір'ю ще з часу розірвання шлюбу. Весь період з 2006 року її вихованням та утриманням займалась мати, батько не брав участі ні у її вихованні, ні матеріально не підтримував. У судовому порядку аліменти не стягувались, оскільки батько завжди обіцяв матері допомагати матеріально, тільки щоб вона не зверталась у суд,бо він бажає уникнути «судових процесів та витрат». На даний час позивач досягла повноліття, але разом з тим, з 2014 року навчається на денній / контрактній формі навчання на спеціальності «Фармація» в ДВІ ІЗ «ІФНМУ». У зв'язку з необхідністю великої суми коштів вона звернулася за допомогою до батька, однак відповідач ухиляється від утримання, матеріальної допомоги добровільно не надає. На підставі викладеного, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки навчається на денній, формі у ВНЗ на контракті (загальна вартість освітньої послуги ставить 70 500 грн., стипендії не отримує, ніякого джерела доходів не має, а крім витрат на навчання є ще витрати на одяг, продукти харчування, навчальні підручники, посібники та всю необхідну канцелярію для того, щоб успішно навчатись. Так, на місяць вона витрачає 250 гривень на проїзд до навчального закладу, від 200 до 1000 гривень на канцтовари та підручники в залежності від дисциплін, що вивчає, а ще на медичний одяг та аксесуари 1000 гривень і більше (який потребує періодичної зміни у зв'язку зі зміною клімату та правилами гігієни). У розрахунку на місяць оплата за її навчання становить близько 1958 гривень. Враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, непрацездатних батька чи матері на його утриманні не перебуває, він зобов'язаний та має можливість утримувати свою повнолітню доньку - [PERSON], яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Враховує викладене, просила суд стягувати з відповідача аліменти на її утримання, у зв'язку з продовженням навчання в розмірі 3 000 гривень до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.Позивач суду пояснила, що щомісячні витрати становлять 2500 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що даний час офіційно не працює, перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого має малолітню дитину, яка перебуває на його утриманні, а тому не має можливості сплачувати заявлені позивачем вимоги. Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначає, що вважає вказаний позов безпідставним, виходячи з наступного. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування вимоги про стягнення з нього 3000 гривень, оскільки нею надано копію Договору про навчання № 245 від 18 серпня 2014 року, вартість освітньої послуги дійсно становить 70 500 грн, але - за 10 навчальних семестрів, 8 з яких - вже позаду, що підтверджується Довідкою №494/18, долученою самою позивачкою до позовної заяви. Враховуючи те. що позивачка проживає в межах населеного пункту, де знаходиться її навчальний заклад, а також відсутність доказів понесення нею витрат у конкретно зазначених розмірах, вважаємо позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 3000 грн. - безпідставними. У відповіді на відзив наданий представником позивачки зазначино, що вони погоджуються з Відповідачем стосовно того, що стороною Позивача не доведено витрат, які несе остання у зв'язку з навчанням. Однак просять суд врахувати середньостатистичні ціни на канцтовари, книги, медичний одяг, які потрібні для навчання у відповідному Університеті. Також , просять врахувати, що відповідач є власником таких об'єктів нерухомого майна (підтверджується додатком 2. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також додатком 3. Довідкою від 28.09.2018 p., виданою Криховецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради): Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1.4848 га (кадастровий номер [NUMBER]);Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1731 га (кадастровий номер [NUMBER]);Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0.5419 га (кадастровий номер [NUMBER]): розмір частки - 1/2; Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.8376 га (кадастровий номер [NUMBER]): розмір частки - 1/2; житловий будинок загальною площею 108.7 кв.м. (реєстраційний номер - [NUMBER]): розмір частки - 1/2; Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0.1023 га (кадастровий номер [NUMBER]); Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0.0752 га (кадастровий номер [NUMBER]); нежитлові будівлі (реєстраційний номер - [NUMBER]); домоволодіння (реєстраційний номер - [NUMBER], загальна вартість нерухомого майна - 106207 гри.).Отже, на підставі цього, вважають, що відповідач дійсно є платоспроможним. Наведене підтверджує обґрунтованість заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, батьками [PERSON],[INFO], є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.5). [PERSON] навчається в Івано-Франківському національному медичному університеті за спеціальністю «Фармація», денна/контрактна форма навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст, строк надання освітньої послуги з 01.09.2014 по 30.06.2019р., згідно копії договору №245 про навчання від 18.09.2014р. (а.с.6) Відповідно до довідки №439/18 від 27.08.2018р., виданої ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет» [PERSON] дійсно є студенткою 4 курсу 41 групи фармацевтичного факультету денної контрактної форми навчання (а.с.7). У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. [PERSON] на даний час виповнилось 18 років, вона продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідач має таку допомогу надавати, оскільки є працездатним, має у власності будинок та земельну ділянку, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача. Разом з тим, відповідачем суду надано копію свідоцтва про шлюб, який підтверджує, що на даний час він перебуває у зареєстрованому шлюбі (а.с.28), від якого у нього народилася дитина - [PERSON], [INFO], яка перебуває на його утриманні, інших належних доказів, які давали б підставу вважати його таким, що не може надавати матеріальну допомогу суду не надано. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 06 вересня 2018 року закінчення її навчання у ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет», але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 185, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України , суд,-

Outcome: partial