Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивачка 02.03.2017 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем у справі перебувала у шлюбі, який рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.05.2015року розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] народження, та син [PERSON], [INFO] народження. Вказує, що згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.12.2014року з відповідача [PERSON] стягуються в її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 27.11.2015року до повноліття дітей. Разом із цим, стверджує, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, сплачує їх нерегулярно і не в повному обсязі, внаслідок чого заборгованість відповідача з грудня 2011 року по січень 2016року по аліментах становить 18999,99гривень. А тому, вважає, що з відповідача слід стягнути неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи з липня 2015року по лютий 2017року включно в сумі 5800 гривень. Крім того, зазначає, що розмір аліментів, що визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.12.2014року на сьогоднішній день є недостатнім для матеріального утримання дітей. При цьому, як вбачається із позовної заяви [PERSON] від 01.09.2016року у відповідача значно покращився матеріальний стан, на даний час він набув у власність нерухоме майно - 1/2 частину нежитлового приміщення в [ADDRESS]. Тому змушена звертатись до суду із даним позовом про збільшення розміру аліментів. З огляду на наведене, з урахуванням збільшених позовних вимог (а.с.49), просить суд збільшити розмір аліментів, призначених рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.12.2014року, та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 1200гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з часу звернення до суду із даним позовом і до повноліття дітей. Також просить суд стягнути з відповідача в її користь 5800гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні позивачка підтримала збільшені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов в частині збільшення розміру аліментів не визнав, покликаючись на обставини викладені ним у письмових запереченнях проти позову (а.с.48), зокрема на те, що його матеріальне становище з часу призначення рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.12.2014року аліментів не покращилося, сімейний стан чи стан здоров'я його та позивачки з того часу не змінилися, а відтак відсутні будь-які, передбачені ст.192 СК України, підстави для збільшення розміру аліментів. Щодо позовних вимог про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 5800гривень не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 09.07.2004 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.05.2015року розірвано. У даному шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] народження, та син [PERSON], [INFO] народження. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.12.2014 року з позивача стягуються в користь відповідачки аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON], [INFO] народження, в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27.11.2014року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначено, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Вказане рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка, як на підставу такого збільшення відповідно до ст.192 СК України, покликалась на покращення матеріального положення платника аліментів, зокрема, на набуття ним у власність нерухомого майна - ? частини нежитлового приміщення в м.Судова Вишня, вул.Сагайдачного, 7, Мостиського району Львівської області. Крім того, вказує на існуючу заборгованість зі сплати аліментів відповідачем, як підставу для збільшення розміру аліментів, а також на збільшення у 2017році прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку в розрахунку на місяць, який для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня становить 1777гривень. Однак, всупереч вищевказаним вимогам ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність, передбачених ст. 192 СК України, обставин, які б були підставою для збільшення розміру аліментів. Так, зокрема позивачка не надала жодних доказів на підтвердження обставини про покращення майнового стану відповідача, зростання його майнових статків, які б свідчили про можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж це було визначено за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.12.2014 року. При цьому, обставини щодо покращення матеріального становища відповідача повністю заперечуються останнім, тому такі відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, потребують доведення, однак доказів на їх підтвердження в ході розгляду справи позивачкою суду не надано, з чого суд робить висновок про відсутність таких обставин. Покликання позивачки [PERSON] на те, що про покращення матеріального положення платника аліментів свідчить набуття ним у власність нерухомого майна - ? частини нежитлового приміщення в [ADDRESS], суд не приймає до уваги, оскільки, як встановлено рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27.01.2017року, яке набрало законної сили, вищевказане нежитлове приміщення було придбане [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 12.09.2013року, а відтак даним рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на ? частину такого майна як частку у спільному майні подружжя. Тобто зазначені обставини, а саме наявність у власності (як частки у спільній сумісній власності подружжя) у відповідача [PERSON] вищевказаного нерухомого майна (1/2 частини), існували на момент винесення Мостиським районним судом Львівської області рішення від 18.12.2014року і з того часу не змінилися. Також судом не беруться до уваги при вирішенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів посилання позивачки на наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, оскільки така заборгованість стягується у відповідності до положень ст.ст.194, 195 СК України, в тому числі, стягувач має право на компенсацію у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів у вигляді стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст.196 СК України, а тому вказані посилання позивача не є такими, які свідчать про погіршення її майнового стану як отримувача аліментів, які б давали підстави для збільшення судом їх розміру, в розумінні ст.192 СК України. Не є такою обставиною і факт знецінення гривні та підвищення прожиткового мінімуму у 2017році на дітей відповідного віку, оскільки питання компенсації інфляційних втрат при стягненні аліментів врегульовані ч.2 ст.184 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Сімейний стан та стан здоров'я позивачки та відповідача з часу ухвалення рішення Мостиського районного суду Львівської області від 18.12.2014 року також не змінився. Як і раніше, на утриманні у сторін перебувають двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON], інших осіб, які б перебували на утриманні сторін не має. Відповідач, як і раніше, не має постійного місця праці, у нього нерегулярний, мінливий дохід. Дані обставини були враховані судом при визначені розміру аліментів, відповідно до положень ст.182 СК України. Враховуючи вищенаведене, оскільки ні матеріальний, ні сімейний стан чи стан здоров'я позивачки та відповідача, після визначення розміру аліментів рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.12.2014року не змінився, суд вважає, що наявність передбачених ст.192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів позивачка суду не довела, не встановлено таких і в ході розгляду даної справи, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 5800гривень, що утворилась внаслідок виникнення у нього заборгованості по сплаті аліментів за період з липня 2015року по лютий 2017року у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, то суд вважає, що такі вимоги відповідають положенням ст.196 СК України, визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в цій частині. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення частково з огляду на засади змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу пояснень сторін, представлених документів. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 640 гривень.

Outcome: partial