Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у серпні 2014 року до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 19.02.2005 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин (втрата взаємних почуттів, постійні сварки, непорозуміння та інше). З 06 серпня 2014 року подружжя проживаємо окремо. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна, що є сумісною власністю подружжя, на даний час немає. Позивачка вказує, що між нею з [PERSON] досягнуто згоди про місце проживання дитини. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, пояснила, що 19.02.2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Пояснила, що на грунті протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась взаємна неприязнь один до одного, що призводить до постійних сварок у сім'ї. Непорозуміння між подружжям призвело до припинення шлюбних відносин, тому з 06 серпня 2014 року вони разом не проживають. Вважає, що примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечує, просить шлюб розірвати. Судом установлено: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис серія [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя між сторонами не склалось через втрату взаємних почуттів. Постійні непорозуміння призвели до припинення шлюбних відносин між сторонами. Подружжя не проживає разом з 06 серпня 2014 року та підтримувати шлюбні відносини не бажають. Спільне господарство не ведеться. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони спільно однією сім'єю не проживають, примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сім'ї суперечитиме інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їх малолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації витрат на правову допомогу суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем була надана лише квитанція за надання правової допомоги в розмірі 350 грн., проте не надані розрахунки вказаних витрат, то суд позбавлений можливості визначити розмір компенсації за надання правової допомоги, а тому в задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити через їх недоведеність.

Outcome: partial