Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Торецьквугілля», в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану умовами праці на виробництві, що спричинили професійне захворювання у розмірі 30000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначає наступне. [PERSON] з 27.12.1980 року працював на ВП «шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» на підземній роботі. 17.07.2013 року був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя. За час роботи на шахті він одержав профзахворювання хронічне обструктивне захворювання легень, легенева недостатність І-ІІ ступеню. 01.07.2014 року за результатами проведеного Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м.Донецька огляду [PERSON] було встановлено 30% втрати працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності. Актом розслідування хронічного професійного захворювання №52 від 20.06.2013 року встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є наявність шкідливих умов праці. Після отримання інвалідності по профзахворюванню він відчуває моральні страждання які полягають у порушенні його ритму і укладу життя. Відчуває себе неповноцінною людиною через підвищену нервозність, зявилось почуття страху за життя та здоровя, яке з кожним днем погіршується. Просить стягнути з відповідача на свою користь 30000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ДП «Торецьквугілля» позовні вимоги визнає частково у розмірі 9000 грн., оскільки відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.09.2011 року про аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, судами Донецької області, які враховували правову позицію Верховного Суду України, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК - відшкодування 300 гривень за 1% втрати працездатності. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Судом встановлено, що [PERSON] з 27.12.1980 року по 17.07.2013 року працював на підприємстві відповідача ВП «шахта Торецька» в якості підземного гірничого майстра, підземного помічника, заступника начальника дільниці, підземного начальника зміни, підземного електрослюсаря 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. 17.07.2013 року [PERSON] звільнений з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, \~у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.4-6). За час роботи на шахті позивач одержав професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології друга стадія, помірний перебіг. Легенева недостатність І-ІІ ступеню, що підтверджується медичним висновком КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» №1118/1017 від 05.06.2013 року (а.с.8). У відповідності до акту №52 від 20.06.2013 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, професійне захворювання\~[PERSON]\~виникло у\~зв'язку\~з довготривалим\~впливом пилу\~високої концентрації.Причина професійного захворювання: запиленість повітря до 200 мг/м3 при ГДР 10 мг/м3 до 80%, температура повітря 28 гр.С, швидкість повітря до 2,5м/с, відносна вологість 94% (а.с.9). Згідно довідки серії 10 ААА №243636 від 01.07.2014 року Обласною профпатологічною медико-соціальною комісією м.Донецьк позивачу встановлено 30% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності (а.с.7). Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що саме через небезпечні умови праці позивач отримав професійне захворювання. Сукупність проаналізованих та досліджених судом доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. суд визнає завищеною. Виходячи із засад розумності, справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає одноразовому стягненню з відповідача, дорівнює 9000\~грн. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial