Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач у жовтні 2014 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідачки 5109, 58 гр. боргу за кредитним договором. Посилається в позові на те, що 20.02.2012 року з відповідачкою був укладений Кредитний договір № 2-120204/с, за умовами якого їй був наданий кредит у розмірі 5277,00 гр. під 13,5% річних,тобто 0,037 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 6 місяців. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 10.04.2013 року в зв»язку з невиконанням відповідачкою умов договору з неї було стягнуто 2050, 21гр. заборгованості станом на 28.11.2012 року. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист та пред»явлений до виконання, однак рішення суду відповідачкою до цього часу не виконано. Відповідно до п.7.3 Кредитного договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, визначеного в п.2.1 цього договору, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими коштами. За період з 29.11.2012 року до 25.09.2014 року сума боргу становить 5109, 58 гр. В січні 2015 року представник позивача зменшив розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідачки 4651, 89 гр. заборгованості по процентах, посилаючись на те, що рішення суду виконувалося шляхом відрахування з заробітної плати відповідачки і останній платіж на виконання рішення суду надійшов 29.05.2014 року і сума боргу за наданим ним розрахунком на цю дату становить 4651, 89гр. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала. Посилається на те, що при вирішенні спору судом у квітні 2013 року з неї були стягнуті проценти за користування кредитним коштами відповідно до ст.536 ЦК України та умов договору, а тому вважає, що позивач не має права повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з неї процентів після сплину строку договору та рішення суду на підставі цієї ж норми закону. Просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах,встановлених договором,а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 20.02.2012 року між сторонами був укладений Кредитний договір № 2-120204/с, за умовами якого позивачем відповідачці був наданий кредит у розмірі 5277,00гр. під 13,5% річних,тобто 0,037 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 6 місяців. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 10.04.2013 року в зв»язку з невиконанням відповідачкою умов договору з неї було стягнуто 2050, 21гр. боргу станом на 28.11.2012 року, який складався з 1044, 39 гр. по тілу кредиту та 791, 22 гр. процентів. На виконання рішення суду позивачу був виданий виконавчий лист та пред»явлений до виконання. Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 19.07.2013 року в рахунок погашення заборгованості відповідачки перед позивачем було звернуто стягнення на її заробітну плату. Відповідно до Звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ »Інтелекс», останнє перерахування було здійснено 03.04.2014 року і борг перед позивачем був погашений у повному обсязі. / а.с.8 - 18; 42 - 43; 45 / Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з п.п.2 п.2 ст.21 Закону України « Про кредитні спілки» кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати /процентів/ за користування кредитом. Пунктом 3.1 Кредитного договору встановлена відсоткова ставка в розмірі 13,5 % річних, тобто 0, 037% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.п.3.8, 3.9 Кредитного договору за будь-яких умов у разі несвоєчасного надходження /прострочення/ планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється в розмірі 365% річних. Рішенням суду від 10.04.2013 року стягнута заборгованість з відповідачки та проценти станом на 28.11.2012 року. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 526 та 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з цього та умов укладеного між сторонами договору, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими. Як встановлено вище, остання сума в погашення заборгованості на виконання рішення суду за місцем роботи відповідачки була утримана 03.04.2014 року. Представник позивача посилається на те, що дана сума надійшла на рахунок спілки 29.05.2014 року, а тому просить саме до цієї дати стягнути з відповідачки заборгованість по процентах. Як вбачається з постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника, утримані з заробітку відповідачки кошти мали перераховуватися на рахунок ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в ГУДК у м. Києві. Згідно зі Звітами про здійснені відрахування та виплати, остання сума в рахунок боргу утримана з заробітку відповідачки 03.04.2014 року. / а.с. 42 - 43; 45 / Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки процентів за користування коштами станом на цю дату, розмір яких складає 4 150, 95 гр./ 3 998, 88 + 152,07 за період з 17.03.2014 року по 03.04.2014 року /. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України, висловленою в постанові від 29.05.2013 у справі №6-39цс13, яка, згідно зі ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для всіх судів України. Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини, користування боржником грошовими коштами стягувача під час виконавчого провадження порушує право стягувача на користування своїм майном відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод ( рішення Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 року в справі Дубенко проти України). Враховуючи дані норми закону суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Outcome: partial