Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії з [PERSON] та [PERSON] посилаючись на те, що 30 травня 2008 року між банком і [PERSON] було укладено вказаний договір, його дружина виступила поручителем. Пізніше було укладено додатковий договір, проте банк свої зобов»язання перед відповідачами виконав, а відповідачі порушили умови кредитного договору, в результаті чого утворилась заборгованість, яку добровільно відповідачі сплати не можуть, тому банк вирішив звернутись до суду з даним позовом. Відповідачі за первісним позовом подали до суду зустрічний позов до ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] про визнання договорів недісними, проте в подальшому судовому процесі заяви про залишення цього позову без розгляду. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідачів заборгованість в сумі -279 753,22 гривень та судовий збір в сумі - 3 441 гривню. Відповідачі -[PERSON] [PERSON] та їх представник позов визнали частково, суду пояснили, що дійсно отримувала у позивача кредитні кошти, проте не погоджуються із нарахованою сумою боргу та просили в задоволенні позову банку відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає задоволенню частково, а провадження за позовом [PERSON] та [PERSON] необхідно залишити без розгляду. Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» (на даний час Головне управління по м.Києву і Київській області) в особі-Квітки Ганни Володимирівни та [PERSON] 30.05.2008 року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3700. Відповідно до кредитного договору [PERSON] Було надано кредит на споживчі цілі в сумі 210 000 гривень строком на 120 місяців із розрахунку 18,5% річних. Даним кредитним договором (п.1.3 розділу 1) було передбачено надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) у період з моменту виконання позичальником загальних умов надання крудиту до 30 травня 2010 року. Згідно п. 1.7 Кредитного договору позичальник зобов»язався щомісячно до останнього банківського дня, наступного за звітним, здійснювати платежі по погашенню кредиту та сплачувати нараховані банком проценти згідно графіку в сумі по 2 187,05 гривень з червня 2010 року по квітень 2018 року. 04.09.2008 року сторони домовилися внести зміни до кредитного договору №3700, а тому був укладений додатковий договір №1 про наступне: п.1.1 -банк зобов»язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 500000 гривень, а позичальник повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 18,5%; п.1.6 -позичальник зобов»язується щомісячно здійснювати платежі по погашенню кредиту щомісячно з червня 2010 року по квітень 2018 року включно рівними частинами в сумі по 5 208,34 гривень, а останній платіж в сумі -5 207,70 гривень. З метою забезпечення належного виконання зобов»язання позичальником 30.05.2008 року був укладений договір поруки № 12755 з фінансовим поручителем [PERSON], згідно якого поручитель зобов»язалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов»язання по кредитним договорам. Проте, відповідач, платежі та відсотки за користування кредитом у встановлені кредитним договором строки не сплачував. Банк неодноразово надсилав боржниками листи-застереження, проте позитивного результату не отримав і звернувся до суду. 15 серпня 2011 року банк надіслав відповідачам лист -вимогу №10/31/1031 з вимогою сплатити нараховані відсотки та пеню за несвоєчасну виконання зобов»язань. В визначений законом 30-денний термін відповідачі вимогу не виконали. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або закону. Згідно розрахунку кредитної заборгованості боржника [PERSON] за договором №3700 від 30.05.2008 року станом на 19.03.2014 року загальна сума заборгованості становить 279 753,22 гривень, яка складається: - 265 834,82 гривень- загальна сума основного боргу; - 3 401,73 гривень- загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом; - 7 569,41 гривень- загальна сума по сплаті відсотків; - 2 947,26 гривень-загальна сума пені. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідачів визначеної позивачем загальної суми пені, то суд, застосовуючи вимоги ч.3 ст.551 ЦК України, де зазначено, що розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення, вважає за можливе та враховуючи важкий майновий стан та значну суму боргу, ступінь виконання боржником зобов»язання, зменшити суму пені до 500 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, шляхом математичного розрахунку боргу заборгованість [PERSON] з урахуванням зменшеного розміру по пені становить - 277 305,96 гривень, що складається (265 834,82+3 401,73+7 569,41+500). Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України та п.2.1 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому розмірі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно п.1.1 Договору поруки, [PERSON], що виступила поручителем та зобов"язалися відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов"язань [PERSON] по кредитному договору, тому, суд вважає за необхідне суму заборгованості стягнути з них в солідарному порядку. Також, стягненню з відповідачів підлягає і сплачена банком сума судового збору відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial