Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 13.06.2015 року о 15 годині 00 хвилин у м. Новогродівка на перехресті вул. [PERSON] та вул.40 років Жовтня, сталася ДТП, так як [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21070 держ.ном. АН1599ВЕ не надав перевагу у русі автомобілю GEELY держ.ном. АН4148МН, під його керуванням. Постановою Новогродівського міського суду від 11.08.2015 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Власником автомобіля, яким керував [PERSON] є [PERSON] Пошкодженням автомобіля йому завдано матеріальної та моральної шкоди, тому він просив стягнути з відповідачів солідарно на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 77196грн.03коп.,та моральної шкоди 5000 грн. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28 липня 2016 року позов [PERSON], до [PERSON], [PERSON], третя особа акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], солідарно на користь [PERSON], матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищенної небезпеки, в розмірі 77196 грн. 03 коп., моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в розмірі 1000 грн., та 823 грн. 97 коп. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, а всього: 79020 грн. 00 коп. Із вказаним рішенням суду не погодилась [PERSON]Б, та подала апеляційну скаргу. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що рішення постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, не згодна та вважає його незаконним, з наступних підстав: - суд першої інстанції безпідставно узяв до уваги висновки спеціаліста авто товарознавчого дослідження від 17.07.2015 року, як вироблених з порушенням порядку, встановленого законом та методикою, а саме порушення вимоги п.5,2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом Державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159 було здійснено без виклику заінтересованих осіб, та безпідставно відмовив їм у задоволенні клопотання про призначення по справі судової авто товарознавчої експертизи; - без законних на то підстав не залучив до участі у справі страхову компанію; - не згодна з сумою виплати страховою компанією [PERSON], яка не співпадає з сумою страхового покриття( 50000 грн.) - вважає також себе неналежним відповідачем, оскільки автомобіль під час скоєння ДТП 13 червня 2015 року, був у користуванні на законних підставах у [PERSON]; Просила рішення суду у частині стягнення з неї матеріальної шкоди скасувати, у позові до неї відмовити. Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення без змін. Відповідач [PERSON] не заперечував проти доводів апеляційної скарги Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення матеріального збитку, з відповідачки [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що з вини [PERSON] скоєне ДТП та останній на відповідній правовій основі керував автомобілем, власницею якого є [PERSON] Т Б., це не знімає з останньої відповідальності як з власника за завдання шкоди( ч.2 ст. 1187 ЦК України) Проте такі висновки суду не ґрунтуються на законі та не відповідають обставинам справи. Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався і ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України. У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем [PERSON] та тільки в частині стягнення з неї матеріальної шкоди , спричиненої внаслідок ДТП. Тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах апеляційного оскарження, колегія суддів не перевіряє справу в іншій частині рішення. Відповідно до ст. ст. 3, 31, 118, 119 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи спір на користь позивача [PERSON] , суд першої інстанції встановив, що 13.06.2015 року в 15годині 00 годин позивач рухався на автомобілі Gelly MK н.з. АН 4148МН по вул. К.Маркса м. Новогродівка Донецької області в напрямку вул. 40 років Жовтня, коли на перехресті вказаних вулиць в нього врізався автомобіль ВАЗ 21070 н.з. АН1599ВЕ, під керуванням відповідача, який не надав перевагу у русі автомобілю GEELY, чим заподіяв ушкодження автомобілю позивача. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Gelly MK н.з. АН 4148МН, легковий седан, чорного кольору належить [PERSON] (копія свідоцтва в матеріалах справи). Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 08.07.2015 року, він був складений працівниками ДАІ відносно [PERSON] за ст. 124 ч.1 КУпроАП, в якому вказано, що 13.06.2015 року в м. Новогродівка, [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-21070, державний номер [NUMBER], на вул.К.Маркса у напрямку вул.40 років Жовтня, на перехресті, не надав перевагу в русі автомобілю Gelly MK, державний номер АН 4148МН, під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі по вул.40 років Жовтня, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху. Протокол підписаний [PERSON] Згідно постанови Селидівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 26.06.2015 року закрито кримінальне провадження з приводу отримання [PERSON] тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, що мало місце 13.06.2015 року. Згідно постанови Новогродівського міського суду від 11.08.2015 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП, та визначено покарання у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340грн. Факт вищевказаного ДТП 13.06.2015 року м.Новогродівка на перехресті вул.К.Маркса та вул.40 років Жовтня між транспортними засобами Gelly MK н.з. АН 4148МН під керуванням [PERSON] та ВАЗ-21070, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] підтверджений також протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події; протоколами огляду транспортних засобів, протоколами допиту свідків, згідно адміністративної справи №239/434/15-ц, оглянутої в судовому засіданні. Згідно повідомлення від 15.06.2016 року АТ «СГ «ТАС» від [PERSON] 13.06.2015 року в 15-00 сталося ДТП в м.Новогродівка, перехрестя вулиць 40 років Жовтня та [PERSON]. Учасники ДТП : 1)транспортний засіб ВАЗ 21070 н.з. АН1599ВЕ; власник [PERSON], яка мешкає в м.Новогродівка, вул.К.Маркса,23/3; водій -[PERSON], який мешкає в м.Новогродівка, вул.Кірова,21/5; поліс ОСЦПВВНТЗ № А1 6529460, термін дії з 20.05.2014 року по 19.06.2015 року; 2) транспортний засіб Gelly MK н.з. АН 4148МН; власник [PERSON] Згідно повідомлення від 18.06.2015 року АТ «СГ «ТАС» від [PERSON] 13.06.2015 року в 15-00 сталося ДТП в м.Новогродівка, перехрестя вулиць 40 років Жовтня та [PERSON]. Учасники ДТП: 1) транспортний засіб ВАЗ 21070 н.з. АН1599ВЕ; власник [PERSON], яка мешкає в м.Новогродівка, вул.К.Маркса,23/3; водій -[PERSON], який мешкає в м.Новогродівка, вул.Кірова,21/5; поліс ОСЦПВВНТЗ № А1 6529460, термін дії з 20.05.2014 року по 19.06.2015 року; 2) транспортний засіб Gelly MK н.з. АН 4148МН; власник [PERSON], який мешкає в м.Селидове, вул.Нагорна,19/15; поліс ОСЦПВВНТЗ № А1 0638320, термін дії з 23.12.2014 року по 22.12.2015 року, виданий СГ Альфа-Гарант. Згідно страхового акту №12969Р/38/2015 від 22.07.2015 року, страхувальник- Тихомирова Т.Б., особа, відповідальна за настання страхового випадку- Тіхоміров М.С., одержувач страхового відшкодування [PERSON] Розрахунок суми страхового відшкодування матеріальних збитків [PERSON] складає 40000грн. Згідно платіжного доручення №58090 від 23.07.2015 року АТ «СГ «ТАС» перерахувало [PERSON] через АТ [PERSON] Аваль 40000грн. (копія платіжного доручення в матеріалах справи). Задовольняючи позов до [PERSON], суд першої інстанції послався ч.2 ст. 1187 ЦК України та вказав на те, що незважаючи на те, що з вини [PERSON] скоєне ДТП та останній на відповідній правовій основі керував автомобілем, власницею якого є [PERSON] Т Б., це не знімає з останньої відповідальності як з власника за завдання шкоди. Такий висновок суду не ґрунтується на законі. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Як вбачається з п.6 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Апеляційним судом встановлено, що 13.06.2015 року о 15 годині 00 хвилин у м. Новогродівка на перехресті вул. [PERSON] та вул.40 років Жовтня, сталася ДТП. Винним у скоєнні ДТП є [PERSON], який, керуючи автомобілем ВАЗ 21070 держ.ном. АН1599ВЕ не надав перевагу у русі автомобілю GEELY держ.ном. АН4148МН, під його керуванням. Постановою Новогродівського міського суду від 11.08.2015 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпроАП. Власником автомобіля, яким керував [PERSON] є [PERSON] Під час керування транспортним засобом [PERSON] мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником ([PERSON].), тобто на законній підставі використовував 13 червня 2015 року, вказаний транспортний засіб. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що саме [PERSON] має нести відповідальність за завдання шкоди, заподіяної позивачу (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Заперечуючи проти позову та звертаючись до суду з апеляційною скаргою, [PERSON] посилалася саме на цю норму права. [PERSON] з цих підстав доводи [PERSON], щодо незаконності стягнення з неї матеріальної шкоди солідарно, з винним у ДТП [PERSON] є обґрунтованими. Апеляційна скарга у цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню у цій частині з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про солідарне стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у частині того, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі АТ «Страхову групу «ТАС», яка не доплатила [PERSON] страхове відшкодування , оскільки вказана страхова компанія була залучена до справи у якості третьої особи. Пред'явлення позову до боржників є правом позивача й саме таке право використав [PERSON] Також не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги у частині незгоди відповідачки з сумою виплати страховою компанією [PERSON],(40000грн.), яка не співпадає з сумою страхового покриття( 50000 грн.),оскільки, право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні ( постанова Верховного Суду України у справі N 6-2097цс16). Апеляційний суд врахував доводи апеляційної скарги, щодо безпідставності взяття до уваги висновків спеціаліста авто товарознавчого дослідження від 17.07.2015 року, як вироблених з порушенням порядку, встановленого законом та методикою, а саме порушення вимоги п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом Державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159 було здійснено без виклику заінтересованих осіб, та безпідставно відмовив їм у задоволенні клопотання про призначення по справі судової авто товарознавчої експертизи, та за клопотанням відповідачки призначив судову авто товарознавчу експертизу. Висновки вказаної експертизи надійшли до апеляційного суду(а.с.74-95) та залучені до матеріалів справи. Проте як вбачається з апеляційної скарги [PERSON]Б.( а.с.167-170, т ом №1), остання суму матеріальної шкоди, завданої [PERSON] не оскаржує. Відповідач [PERSON] з апеляційною скаргою на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 28 липня 2016 року не звертався, був присутнім у засіданні апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги [PERSON] та підтримав її апеляційну скаргу у повному обсязі. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем [PERSON] та тільки в частині стягнення з неї матеріальної шкоди , спричиненої внаслідок ДТП. Сума матеріальної шкоди відповідачкою не оскаржується. Тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах апеляційного оскарження, колегія суддів не перевіряє справу в іншій частині рішення. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Враховуючи наведене, керуюсь вимогами ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду у частині задоволення позовних вимог до [PERSON]Б про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог до [PERSON],підлягає скасуванню і рішення у частині солідарного стягнення з [PERSON] витрат зі сплати судового збору.

Outcome: partial