Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.06.2017, приблизно об 11 год. 20 хв., водій [PERSON], не маючи посвідчення водія категорії «В», яка б давала право на керування легковими транспортними засобами, керував технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ\- - 110307», д.н. [NUMBER], яким рухався по ґрунтовій дорозі від с. Ганнівка Оратівського району, в напрямку ст. Погребище-1 Погребищенського району Вінницької області. Наблизившись до перехрестя із проїзною частиною з асфальтовим дорожнім покриттям, сполученням с. Плисків - ст. Погребище-1 Погребищенського району Вінницької області, на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, маючи намір виконати маневр - поворот праворуч, з подальшим рухом в напрямку ст. Погребище-1, [PERSON] в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, зі змінами та доповненнями внесеними постановою КМ № 161 від 22.03.2017 року, перед зміною напрямку руху не врахував дорожньої обстановки та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Безпосередньо під час виконання маневру повороту праворуч, при виїзді з другорядної дороги на головну, водій [PERSON] не надав переваги в русі транспортному засобу марки «DAEWOO NEXIA», д.н. [NUMBER], який наближався праворуч від нього, під керуванням [PERSON], [INFO], який рухався по головній дорозі з асфальтовим покриттям в зустрічному напрямку та здійснював обгін невстановленого, попутного тихохідного великогабаритного транспортного засобу, водій котрого рухався в попутному з ним напрямку зі значно меншою швидкістю. Внаслідок допущених порушень вимог ПДР України, [PERSON] виїхав з другорядної дороги на смугу руху головної дороги із асфальтовим покриттям, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «DAEWOO NEXIA», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н. [NUMBER], [PERSON], [INFO], отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому нижньої третини правої плечової кістки зі зміщенням кісткових уламків, що ускладнився після травматичним невритом правого променевого нерва, які виникли 17.06.2017 за обставин ДТП і за ступенем тяжкості є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров'я. Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 10.04.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, й призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Однією з причин вказаної ДТП є те, що власник автомобіля «ЗАЗ\- - 110307», д.н. [NUMBER] [PERSON] допустив до керування вказаного транспортного засобу [PERSON], в той час коли той не мав права на керування транспортним засобом, що спричинило ДТП, внаслідок якої позивач отримала тілесні ушкодження. Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 10.04.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, й призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Внаслідок кримінального правопорушення [PERSON] та [PERSON] позивачу завдана матеріальна шкода, що полягає в понесених витратах на лікування в сумі 23368,70 грн. Оскільки після ДТП і по даний час травмована рука у позивача болить та нормально не функціонує, тому вона продовжує лікування та реабілітацію, що потребує значного часу та коштів, а тому позивач просить стягнути 20000 за період додаткового лікування та реабілітації. Однак, крім матеріальних збитків позивачці було завдано й моральної шкоди, яку вона оцінює у 50000,00 грн., оскільки зазнала душевних страждань, що виразились у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюванні. [PERSON] перенесла операцію, була змушена проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою оброблення та перев'язки рани. Більше 3 місяців не могла підняти руку, не згинала пальців, внаслідок чого потребувала зовнішньої допомоги. Крім того, зазнала і психологічної травми, оскільки не здатна повноцінно продовжувати свою життєву діяльність, в неї порушені звичайні життєві зв'язки та життєвий устрій, їй необхідна тривала реабілітація. Позивач вважає, що оскільки ДТП та її наслідки стались з вини обох відповідачів, відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду мають обидва відповідачі в рівних частинах. Оскільки відповідачі відмовляються добровільно відшкодувати шкоду позивачу, це змушує її звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 14.06.2018 відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до підготовчого судового засідання під головуванням судді Бойка А.В. Ухвалою суду від 20.09.2018 задоволено заяву про самовідвід головуючого по справі Бойка А.В., а справу передано до канцелярії суду для автоматизованого розподілу справи відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею обрано Марченко Л.В. 04.10.2018 задоволено клопотання представника відповідача-адвоката Скрицького Р.Л. та надано час для ознайомлення із матеріалами справи. 07.11.2018 до матеріалів справи долучено письмові докази, підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 13.12.2018 розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою сторін. 16.01.2019 розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою сторін. 08.02.2019 задоволено клопотання представника відповідача та здійснено виклик лікаря- спеціаліста для дачі пояснень. 01.03.2019 розгляд справи відкладено за клопотання представника відповідача- адвоката Скрицького Р.Л. 02.04.2019 розгляд справи відкладено за клопотання представника позивача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник - адвокат Скрицький Р.Л. позовні вимоги визнали частково, згодні сплатити суму матеріальної шкоди, що витрачена позивачем [PERSON] на лікування, суму моральної шкоди вважають завищеною, не мають змоги її сплатити, оскільки [PERSON] є пенсіонером, вдівцем, а [PERSON] з багатодітної сім'ї, а відтак відповідачі позов визнають частково. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію на транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 22.11.2008 Липовецьким ВРЕР УДАІ МВС України у Вінницькій області, являвся власником транспортного засобу марки «ЗАЗ-110307» д.н. [NUMBER] та був відповідальним за його технічний стан і експлуатацію. Не являючись спеціалістом з підготовки водіїв та достовірно знаючи, що [PERSON] не мав достатніх початкових навичок водіння і права керування транспортними засобами категорії «В», [PERSON] всупереч вимогам ПДР України, не обладнав автомобіль розпізнавальними знаками «У» «Учбовий транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил і допустив [PERSON] до керування зазначеним транспортним засобом на дорозі для автомобілів, а не в межах закритого майданчика, автодрому чи у місці де відсутні інші учасники дорожнього руху, яка зазначено у Правилах. В результаті вищезазначених дій [PERSON], 17.06.2017 року, приблизно об 11 год. 20 хв., водій [PERSON], не маючи посвідчення водія категорії «В», яка б давала право на керування легковими транспортними засобами, керував технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ\- - 110307», д.н. [NUMBER], яким рухався по ґрунтовій дорозі від с. Ганнівка Оратівського району, в напрямку ст. Погребище-1 Погребищенського району Вінницької області. Наблизившись до перехрестя із проїзною частиною з асфальтовим дорожнім покриттям, сполученням с. Плисків - ст. Погребище-1 Погребищенського району Вінницької області, на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, маючи намір виконати маневр - поворот праворуч, з подальшим рухом в напрямку ст. Погребище-1, [PERSON] в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, зі змінами та доповненнями внесеними постановою КМ № 161 від 22.03.2017 року, перед зміною напрямку руху не врахував дорожньої обстановки та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Безпосередньо під час виконання маневру повороту праворуч, при виїзді з другорядної дороги на головну, водій [PERSON] не надав переваги в русі транспортному засобу марки «DAEWOO NEXIA», д.н. [NUMBER], який наближався праворуч від нього, під керуванням [PERSON], [INFO], який рухався по головній дорозі з асфальтовим покриттям в зустрічному напрямку та здійснював обгін невстановленого, попутного тихохідного великогабаритного транспортного засобу, водій котрого рухався в попутному з ним напрямку зі значно меншою швидкістю. Внаслідок допущених порушень вимог ПДР України, [PERSON] виїхав з другорядної дороги на смугу руху головної дороги із асфальтовим покриттям, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «DAEWOO NEXIA», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н. [NUMBER], [PERSON], [INFO], отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому нижньої третини правої плечової кістки зі зміщенням кісткових уламків, що ускладнився після травматичним невритом правого променевого нерва, які виникли 17.06.2017 року за обставин ДТП і за ступенем тяжкості є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров'я. Зазначені обставини підтверджуються вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 10.04.2018 в справі №143/312/18, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (а.с. 9-12) та вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 11.04.2018 в справі №143/310/18, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України (а.с. 14-16). Внаслідок отриманих травм в результаті ДТП позивач [PERSON] тривалий час лікувалася та лікування здійснювалось за власні грошові кошти. Зокрема, позивачкою витрачено на придбання лікарських засобів: за накладною №8 від 18.06.2017 - 151,25 грн. (а.с. 18); за фіскальним чеком №40256 від 17.06.2017 - 206,65 грн. (а.с.19); за фіскальним чеком №40401 від 18.06.2017 - 197,79 грн. (а.с.19); за фіскальним чеком від 17.06.2017 - 60,10 грн. (а.с.19); за фіскальним чеком від 21.06.2017 - 59,74 грн. (а.с. 20); за фіскальним чеком №140734 від 22.06.2017 - 839,80 грн. (а.с.20); за фіскальним чеком №0011 від 22.06.2017 - 150,00 грн. (а.с.20); за фіскальним чеком від 22.06.2017 - 424,93 грн. (а.с.21); за фіскальним чеком від 22.06.2017 - 2702,00 грн. (а.с.21); за фіскальним чеком від 23.06.2017 - 12420,00 грн. (а.с.21); за фіскальним чеком від 24.06.2017 - 225,50 грн. (а.с.22); за фіскальним чеком від 25.06.2017 - 27,29 грн. (а.с.22); за фіскальним чеком від 30.06.2017 - 327,65 грн. (а.с.22); за фіскальним чеком від 30.06.2017 - 30,90 грн. (а.с.23); за фіскальним чеком від 01.07.2017 - 290,65 грн. (а.с.23); за фіскальним чеком від 01.07.2017 - 210,18 грн. (а.с.23); за фіскальним чеком від 01.07.2017 - 330,04 грн. (а.с.23); за фіскальним чеком від 10.07.2017 - 142,05 грн. (а.с.24); за фіскальним чеком від 11.07.2017 - 230,27 грн. (а.с.24); за товарним чеком №3 від 02.07.2017 - 535,50 (а.с. 26); за товарним чеком №2 від 11.07.2017 - 265,00 (а.с. 27); за товарним чеком №1 від 16.07.2017 - 54,00 (а.с. 27); за товарним чеком №4 від 17.07.2017 - 126,00 (а.с. 28); за фіскальним чеком від 21.07.2017 - 433,10 грн. (а.с.29); за фіскальним чеком від 25.07.2017 - 129,98 грн. (а.с.29); за фіскальним чеком від 30.07.2017 - 31,36 грн. (а.с.29); за фіскальним чеком від 25.07.2017 - 108,53 грн. (а.с.29); за фіскальним чеком від 13.08.2017 - 447,05 грн. (а.с.30); за фіскальним чеком- 424,93 грн; за фіскальним чеком- 839,80 грн, на загальну суму 22 422,04 грн. Суд не бере до уваги фіскальні чеки на суми 382,68 грн., 47,50 грн., 38,05 грн., 96,83 грн., 8,70 грн., 75,50 грн., 18,50 грн., 12,50 грн., що містяться на а.с. 25, оскільки у них відсутні дати придбання лікарських засобів, що б підтверджували факт їх купівлі у період лікування позивача в результаті отриманих від ДТП травм. Також суд за не задовольняє вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача суми у розмірі 20 00 грн. матеріальної шкоди, яка буде понесена у результаті додаткового лікування та реабілітації, оскільки позивачем не доведено факт проходження такої реабілітації в майбутньому. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Оскільки приписами ч. 1 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична особа, яка завдала шкоду ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому витрати на придбання ліків. Внаслідок протиправних дій відповідачів [PERSON] та [PERSON] було завдано шкоди здоров'ю позивача [PERSON], а сума матеріальної шкоди, яка була понесена позивачем для закупівлі ліків під час її лікування становить 22 422,04 грн., що підтверджується фіскальними чеками. Внаслідок чого, у відповідачів, в силу статтей 1190, 1195 ЦК України виникає обов'язок відшкодувати позивачу зазначену матеріальну шкоду. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Ураховуючи, що внаслідок ДТП позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило моральні страждання позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У своїй постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц Верховний Суд визначив, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, представник позивача зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідачів позивач зазнала фізичних та душевних страждань, суттєвих змін у звичайному, сталому для неї способі життя, оскільки тривалий час перебувала на лікуванні, перенесла операції, була стурбована результатами реабілітації після перенесеного лікування, тому завдану моральну шкоду оцінює у 50 000,00 грн. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком винної протиправної поведінки відповідачів. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України визначено поняття належності, достовірності, допустимості та достатності доказів. З досліджених під час розгляду справи наданих представником позивача медичних документів судом встановлено, що позивач [PERSON] отримала закритий перелом правої плечової кістки зі зміщенням, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 17). Вказані докази є належними та допустимими на підтвердження триваючого розладу здоров'я позивачки, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження нею звичного способу життя, що вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, судом не встановлено, що внаслідок отриманих в ДТП травм позивач була позбавлена можливості самостійно себе обслуговувати, або ж зверталась за допомогою до сторонніх осіб чи перебувала на утриманні інших осіб. Також позивачем не доведено неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Чинним законодавством визначено процесуальні обов'язки сторін, які останні повинні сумлінно дотримуватися. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідачів на користь позивача, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача [PERSON] яких вона зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди, характер немайнових втрат враховуючи стан її здоров'я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи з засад розумності, об'єктивності, виваженості і справедливості моральна шкода підлягає частковому задоволенню, яку суд оцінює у 15 000 грн., що підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивачки по 7 500,00 грн. з кожного, що буде домірним завданій шкоді. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704.80 грн. за вимогою про відшкодування моральної шкоди. Оскільки, відповідно до п.6 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Outcome: partial