Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на його користь борг у сумі 26 827,59 доларів США, еквівалент 718 316,77 грн. та судові витрати. На підтвердження своїх вимог вказав, що 28.10.2015 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 4 750,00 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 28.04.2016р., про що власноручно написав розписку. Однак у строк, обумовлений в розписці, кошти не повернув. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу - 4 750,00 доларів США, відсотки за користування позикою на рівні однієї облікової ставки НБУ - 2 213,48 доларів США, штраф 120% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 19 864,11 доларів США, Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про час та місце слухання справи повідомлений згідно вимог 128 ЦПК України належним чином, зокрема шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Вислухавши пояснення позивача, його доводи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.10.2015 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 4 750,00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 28.04.2016р. У разі прострочення повернення вказаної суми грошових коштів зобов`язався сплатити 10% щомісячно за весь час користування коштами від суми боргу, про що власноручно написав розписку (а.с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦПК України). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, і підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно договору позики відповідач повинен був повернути позику позивачу до 28 квітня 2016 року, проте досі цього не зробив, про що свідчить оригінал вказаної розписки. А тому вимоги в цій частині є огрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню, зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики, яка не була ним повернута, а саме 4 750 доларів США. В силу вище вказаних норм та встановлених обставин суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача і відсотки за користування позикою - 2 213,48 доларів США та штраф за прострочення виконання грошового зобов"язання у розмірі 4 750 доларів США, задовольнивши вимоги в частині стягнення штрафу частково в силу ст. ст. 625,546, 549 та ч.3 ст. 551ЦК України. Так, згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, згідно ст. 627 ЦК України сторони у договорі позики погодили, що у разі прострочення повернення вказаної суми позики позичальник зобов"язується сплатити 10% щомісяця за увесь час користування коштами від суми боргу, тому саме такий розмір у визначенні відповідальності і підлягає застосуванню в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проте, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 19 864,11 доларів США значно перевищує заборгованість по основному боргу, суд вважає необхідним зменшити неустойку до розміру основного боргу, а саме: до 4 750,00 доларів США. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково, зокрема у обсязі описаному вище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 7 183,17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial