Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

\~\~позивач [PERSON] (зареєстрована за адресою: [INFO]) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [INFO]), в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду від 18.04.2007 року на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 216 грн., та стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що з 13.08.2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (актовий запис № 350). Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб розірвано. За рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2007 року відповідач щомісячно сплачує на користь позивача аліменти на дитину в розмірі 216 грн., що не відповідає вимогам діючого законодавства та ставить її та їх дитину в скрутне матеріальне становище. У звязку з вказаними обставинами, позивач змушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.06.2018 року по справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 3.07.2018 року. Ухвалою суду від 16.07.2018 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] вказав, що позовні вимоги [PERSON] про збільшення аліментів визнає частково, оскільки на його утримання знаходяться ще двоє дітей, на утримання яких він також сплачує аліменти. Вказані обставини просив суд врахувати при призначенні розміру аліментів, та розподілити їх в рівних частинах. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Судом достовірно встановлено, що 13 серпня 2006 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з позивачем (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів 2005 року серпня місяця 13 числа зроблено відповідний актовий запис за № 350. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Нестеренко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕЛ № 006245 від 4.10.2005 року (а.с.2). Однак на даний час шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], актовий запис за № 54, відповідно свідоцтва про народження серії 1-НО № 053248, виданого 30.01.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського МРУЮ (а.с.3). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2007 року, яке набрало законної сили 29.04.2007 року, стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], починаючи з 1.03.2007 року до моменту досягнення повноліття сином, або зміни матеріального чи сімейного стану сторін, у розмірі 216 грн. з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь [PERSON] (а.с.4). 8.07.2017 року набрав чинності\~Закон України № 2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~від 17.05.2017 року за № 2037-VIII. Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року\~частину 2\~ст. 182 СК України\~викладено в наступній редакції: «розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Як вбачається з довідки про склад сімї, виданої 30.05.2018 року головою квартального комітету № 4, малолітня дитина проживає разом з матірю (позивачем) за адресою: м. Бахмут, пров. Ватутіна, буд.84, окремо від відповідача. Позивач працює завідувачем відділу ТОВ «Сульпо-Фуд» та отримує заробітну плату в середньому 4\~600 грн. в місяць (а.с.8). У звязку з незначним розміром присуджених судом аліментів за рішенням від 29.04.2007 року, а також враховуючи економічний стан країни в цілому, позивач не може забезпечити гідний рівень проживання, що необхідний для розвитку, утримання та виховання сина. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків, який визначений в ч.2\~ст.51 Конституції України\~та закріплюється в сімейному законодавстві. Статтею 180 СК України\~також передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно з ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно з ч.1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. У п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~роз'яснено, що відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, з аналізу статті 192\~СК України і наданих Пленумом Верховного Суду України розяснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обовязком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Оскільки з дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились зазначені вище обставини, зокрема витрати на утримання дітей, у зв'язку із знеціненням національної грошової одиниці та зміною мінімального розміру аліментів, тому суд вважає можливим встановити новий розмір аліментів. Разом з тим, суд враховує, що відповідач є фізично здоровим та працездатним, здійснює підприємницьку діяльність та має постійний дохід, що вбачається з наданих копій податкових декларацій ФОП за 2012-2017 роки (а.с.36-42). Однак, за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.01.2015 року, яке набрало законної сили 6.02.2015 року, [PERSON] також сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно (по 1/6 частині на кожну дитину), починаючи з 12.01.2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.34). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7\~ст.7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та прані. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Частиною девятою\~статті 7 СК України\~визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. А тому проаналізувавши все вищенаведене, на думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Крім того, частиною другою\~статті 182 СК України\~(в редакції чинній з 8.07.2017 року), визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У сукупності наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом щомісячного стягнення з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, а також те, що вона звільнена від сплати судового збору, на підставі\~ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір на загальну суму 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial