Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

В березні 2021 року позивачі звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 10.10.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 3814 (кредитний договір), відповідно до умов якого ВАТ «Державний ощадний банк України» надав [PERSON] позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 21 000 ЄВРО, із розрахунку 15% річних за користування кредитом, строк кредитування 10 років, дата остаточного погашення кредиту 10.10.2018 року. В порядку забезпечення виконання основного зобов`язання за договором відновлювальної лінії між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 13093 від 10.10.2008 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю - [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.2005 року (1/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.2005 року) та договору дарування частини квартири від 31.12.2005 року (2/3 частини квартири на підставі договору дарування від 31.12.2005 року). У зв`язку із цим приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Чернишовою О.А. було накладено заборону на відчуження належного іпотекодавцю нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, до припинення іпотечного договору. В зв`язку з тим, що [PERSON] мав заборгованість у 2014 році ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про дострокове і повне повернення заборгованості за основним зобов`язанням. Суд позов задовольнив повністю, відповідно мало місце дострокове стягнення всієї заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2014 року постановлено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 256 950, 78 грн. та судовий збір в сумі 2569,50 грн. На підставі зазначеного судового рішення 26.11.2014 року було видано виконавчий лист № 381/4961/14-ц, який відповідачем був пред`явлений у Фастівський міжрайонний ВДВС, у зв`язку із чим було відкрито виконавче провадження ВП № 49596345. [PERSON] виплатив борг в розмірі 256 950,78 грн., що стверджується квитанціями про сплату коштів. 18.08.2020 року державний виконавець вказаного відділу ДВС на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним і повним виконанням рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2014 року за вказаним виконавчим листом виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, якою також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Після отримання постанови про закінчення виконавчого провадження [PERSON] звернувся до відповідача з проханням надати підтвердження фактичного і повного виконання [PERSON] основного зобов`язання за кредитним договором для припинення іпотеки і зняття обтяження з квартири та повернення оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру за іпотечним договором, оскільки вказана квартира продовжує перебувати в іпотеці та знаходитись під забороною, незважаючи на фактичне виконання [PERSON] основного зобов`язання у повному обсязі. Однак, [PERSON] отримав відповідь з посиланням на те, що зобов`язання за кредитним договором не виконані, правовідносини за ним та Іпотечним договором не припинилися так, як за Договором відновлювальної кредитної лінії № 3814 від 10.10.2008 року обліковується прострочена заборгованість по основному боргу 5 477,81 Євро та пеня за несплату платежів в розмірі 704,80 Євро, що заборгованості, яка разом складає 6 182,61 Євро. Тобто, незважаючи на рішення суду та сплату заборгованості за договором, зазначену у вказаному рішенні, відповідач продовжує нараховувати [PERSON] заборгованість по основному боргу, пеню, а відтак вважають, що зобов`язання [PERSON] не виконане в повному обсязі. Припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а оскільки основне зобов`язання за кредитним договором № 3814 від 10.10.2008 року виконане у повному обсязі, тобто належним чином, то кредитний договір припинив свою дію достроково у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення про стягнення всієї суми основного боргу. Виходячи з цього, з припиненням кредитного договору має бути припинена й іпотека за іпотечним договором № 13093 від 10.10. 2008 року, а також проведені відповідні реєстраційні дії щодо припинення іпотеки і заборони на відчуження вищевказаної трикімнатної квартири, яка належить [PERSON] . Однак, згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 242026353 від 27.01.2021, заборона на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження: 8054402) не знята, запис про обтяження нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не виключено. На підставі викладеного, позивачі просять суд визнати зобов`язання виконаним за договором відновлювальної кредитної лінії № 3814 укладений 10.10.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] . Визнати такою, що припинена іпотека за Іпотечним договором № 13093, що був укладений 10.10.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», право іпотекодержателя за яким перейшло до ВАТ «Державний ощадний банк України», який був посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А. і зареєстрований в реєстрі за № 3536 у зв`язку з виконанням основного зобов`язання. Зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме з квартири [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі за № 3537. Зобов`язати відповідача повернути [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , а саме: свідоцтво про право власності на 1/3 частину квартири від 14.12.2005 року та договір дарування 2/3 частин квартири від 31.12.2005 року, а також стягнути з відповідача на їх користь судовий збір в розмірі 3 632,00 грн. 15 березня 2021 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.04.2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виконання зазначеного рішення не є тотожнім припиненню зобов`язанню за вказаним кредитним договором, оскільки заборгованість за договором, визначена у валюті кредиту, євро, не погашена. За таких обставинах, фактичне виконання рішення суду не може вважатись належним виконанням зобов`язання за кредитним договором, оскільки внаслідок валютних коштів та знецінення національної валюти за час виконання цього рішення сума сплачених за рішенням коштів не відповідає розміру заборгованості, що обліковується на рахунках з обліку даної кредитної операції, у зв`язку з чим за кредитним договором обліковується заборгованість у валюті кредиту. Відповідно до довідки заборгованості станом на 05.04.2021 року заборгованість за договором відновлювальної кредитної\~лінії №\~3814\~від 10.10.2008\~року складає\~6\~182,\~61\~євро,\~з яких:\~5477,81\~євро -\~основний борг\~та 704,80\~євро \~пеня.\~Зважаючи на\~наведене,\~а саме\~те,\~що зобов`язання\~за кредитним\~договором не\~є припиненим,\~що підтверджується\~довідкою заборгованості\~за кредитом,\~тому вимога\~позивачів про\~вчинення відповідачем\~дій з\~припинення обтяжень\~предмета іпотеки\~також є\~безпідставною,\~оскільки відповідно\~до приписів\~ч.\~5\~ст.\~3\~ЗУ «про\~іпотеку» іпотека\~має похідний\~характер від\~основного зобов`язання\~і є\~дійсною до\~припинення основного\~зобов`язання або\~до закінчення\~строку дії\~іпотечного договору. На підставі викладеного, просив в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Третя особа в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, жодних пояснень по суті позову ненадала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81\~ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.\~76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Частиною 1 статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено в ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 10.10.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 3814 (кредитний договір), відповідно до умов якого ВАТ «Державний ощадний банк України» надав [PERSON] позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 21 000 ЄВРО, із розрахунку 15% річних за користування кредитом, строк кредитування 10 років, дата остаточного погашення кредиту 10.10.2018 року. В порядку забезпечення виконання основного зобов`язання за договором відновлювальної лінії між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 13093 від 10.10.2008 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Чернишовою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №3537. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст. ст. 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі виконання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2014 року у справі № 381/4961/14-ц (провадження № 2/381/1495/14) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 256 950, 78 грн. та судовий збір в сумі 2569,50 грн. Як встановлено вказаним рішенням суду, заборгованість виникла станом на 22.09.2014. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 18.08.2020, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 381/4961/14-ц закінчено в зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2014 року у справі № 381/4961/14-ц, на підставі наданого відповідачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №3814 від 10.10.2008, суд встановив, що у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання [PERSON] ,\~ПАТ «Державний\~ощадний банк\~України» в\~особі філії\~ Головного\~управління по\~м.\~Києву та\~Київській області\~у 2014\~році звернулося\~до суду\~з позовом\~про дострокове\~і повне\~повернення заборгованості\~за основним\~зобов`язанням. Суд позов задовольнив повністю, відповідно мало місце дострокове стягнення всієї заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Крім цього, даним рішенням суду встановлено, що представник відповідача також не заперечував щодо дострокового стягнення всієї заборгованості, однак додав довідку заборгованості боргу, згідно з яким банк, незважаючи на рішення суду, та сплату заборгованості за договором, зазначену у вказаному рішенні, продовжує нараховувати боржнику [PERSON] заборгованість по основному боргу, пеню, а відтак вважає, що зобов`язання останнім не виконане в повному обсязі. Щодо продовження нарахуванням банком основного боргу та пені, суд враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що, пред`явивши позовну вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України,\~змінив строк\~виконання основного\~зобов`язання. Позовні вимоги банку рішенням суду були задоволені повністю. а тому з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача, [PERSON] основного боргу та пені . Отже, з того моменту, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання, а тому твердження банку про наявність боргу у вигляді нарахованого основного боргу, пені тощо є необґрунтованими, оскільки дія кредитного договору припинилась, а банк міг лише застосувати своє право, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦПК. До такого висновку суд прийшов, виходячи з аналізу вищеописаних законодавчих норм, а також роз`яснень, викладених постановах Пленуму ВС України та ВС. Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 500/4127/16-ц (провадження №61-22142св18), правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. У вказаній вище справі, банк як кредитор відповідно до статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті - гривні України. Рішенням суду стягнуто вказану заборгованість. Рішення набрало законної сили і виконавче провадження з виконання цього рішення закінчене у зв`язку із стягненням боргу в повному обсязі. Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Зазначені висновки узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що згідно з описаним вище рішенням від 26.11.2014 у справі № 381/4961/14-ц, відповідач стягнув всю заборгованість за кредитним договором, а відповідно він змінив термін дії кредитного договору, що був обумовлений повним виконанням зобов`язань позичальником. Виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження, що є чинною та не оскаржена сторонами виконавчого провадження. А тому суд вважає, що право відповідача нараховувати заборгованість по основному боргу та пені за несплату платежів припинилося після пред`явлення до позичальника вимог щодо стягнення в судовому порядку заборгованості та ухвалення рішення з даного приводу, тому припинилося і кредитне зобов`язання, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер. Таким чином, наданими позивачами доказами підтверджено виконання ними зобов`язання за кредитним договором, а саме: основне зобов`язання виконано у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення [PERSON] , тобто сплати ним всієї суми заборгованості за цим договором, визначеної у рішенні суду. Відповідно наявні правові підстави для визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором № 13093 від 10.10.2008. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання зобов`язання за договором про відновлювання кредитної лінії № 3814 укладеним 10.10.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] та визнання Іпотечного договору №13093 від 10.10.2008 року - припиненими, оскільки з [PERSON] стягнуто борг у повному обсязі, тому кредитне зобов`язання припинилося, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер, а тому позовні вимоги в цій частині є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні позовної вимоги стосовно зняття заборони відчуження нерухомого майна з квартири [ADDRESS] , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню. виходячи з того, що рішення по цій справі, після набрання ним законної сили, відповідно до ст.\~18\~ЦПК України буде обов`язковим для виконання. При цьому, під час судового розгляду справи судом встановлено, що основне зобов`язання, яке виникло з кредитного договору від 10.10.2008 року №3814, припинилось внаслідок його належного виконання позивачем, тому зобов`язання за іпотечним договором, укладеним 10.10.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] також припинилося, а рішення суду в даній справі є підставою для зняття заборони відчуження з квартири [ADDRESS] відповідно до ЗУ від 06.10.2016 року № 1666-УІІІ. Щодо\~позовної вимоги\~про зобов`язання\~відповідача повернути [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, суд дійшов висновку, що у третьої особи приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу Чернишовою О.А., у випадку звернення [PERSON] з заявою про зняття заборони відчуження зі спірної квартири, виникне обов`язок вчинити відповідну нотаріальну дію з урахуванням обставин, встановлених цим рішенням, та у відповідності до існуючого Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З урахуванням викладеного, дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Оскільки позов було задоволено частково, то відшкодуванню, з урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, підлягають витрати пропорційно задоволених позовних вимог, в розмірі 1800,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial