Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 22 жовтня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 жовтня 2018 року. Позивач, [PERSON], в інтересах дитини [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивує тим, що 21 лютого 2004 року між позивачем, [PERSON], та відповідачем, [PERSON] - укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції, актовий запис № 39. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON], [INFO] 22 жовтня 2015 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/10757/15-ц вказаний шлюб було розірвано. На даний час неповнолітня дитина, [PERSON], проживає разом із позивачем і перебуває на її повному утриманні. При цьому, [PERSON], вказує, з моменту розірвання шлюбу практично жодних коштів та іншої допомоги на утримання доньки від відповідача не одержувала. Окрім того, [PERSON], не бере участі у вихованні дитини. Позивач вказує, що її заробітна плата, не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань. При цьому [PERSON], зазначає, що [PERSON], працює у правоохоронних органах у спецпідрозділі «Корд» Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Відповідно до щорічної електронної декларації відповідача його сукупний дохід за 2016 рік становив 100 783 грн. 00 коп. Окрім того, позивач стверджує, що неодноразово зверталася до відповідача із проханням про матеріальну допомогу, однак такі були без результатними. З огляду на викладене позивач просить суд: стягувати з [PERSON], на її користь на виховання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття доньки [PERSON] до 17.11.2024 року. 07.09.2018 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву. Відповідач зазначає, що є колегою позивача по роботі та працюють разом. Вважає, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, твердження позивачки, що відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку щодо належного матеріального утримання їх спільної дитини, і те, що він не дбає про її матеріальне забезпечення є неправдивими, оскільки під час нічних чергувань [PERSON] знаходився з дитиною за місцем її проживання. З лютого 2018 року з ініціативи саме позивача, його спілкування з дитиною є обмеженим. Окрім того, вказує, що спору щодо місця проживання дитини між ним та позивачем не було, майно, яке було набуто за час шлюбу, за усною домовленістю між позивачем та відповідачем, зокрема [ADDRESS] подаровано батьку Позивачки ([PERSON]) та укладено нотаріально посвідчений договір про зміну набувача за Договором довічного утримання (догляду) [ADDRESS] на користь матері позивача ([PERSON]), а умовою відчуження нерухомого майна на користь батьків позивача було узгоджено, що дитина, разом з позивачем будуть проживати в [ADDRESS], витрати на дитину узгоджуються між сторонами за мирною домовленістю, а відповідач буде й надалі зареєстрований за адресою [ADDRESS] Відповідач вказує, що між позивачем та відповідачем було обумовлено, що [PERSON] претензій по аліментах заявляти не буде, а [PERSON], як батько допомагатиме крім того по мірі можливості дитині. Відповідач у відзиві, стверджує, що [PERSON], допомагає матеріально у забезпеченні дитини її потребами, такими як гуртки з плавання, придбання дитині собаки, щомісячних витрат на харчування, одяг, забезпечення всім необхідним до школи та дозвілля дитини. Щоліта дитина перебувала з відповідачем у відпустці. Відповідач зазначає, що з 02 червня 2017 року орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] (відповідно до договору оренди), вартість оренди щомісячної становить 4000,00 грн. за період з листопада по квітень, а 4500,00 грн. - з травня по жовтень, до цієї суми додатково відповідач несе витрати на комунальні послуги. Середньомісячний дохід відповідача становить 8398,58 грн. Враховуєчи що із вказаного стягується 19,% податків, то чистий дохід становитиме 6760,86 грн. З чого відповідач сплачує оренду квартири. Окрім того, відповідно до кредитних зобов'язань перед ПАТ «ОТП Банк» (кредитний договір про споживчий кредит №2017231593) щомісячно сплачує 344,00 грн. А також між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір № 300769640001 від 19.01.2017 року на загальну суму 19 998,80 грн., згідно якого (станом на 28.08.2018 року) до 19.12.2018 року має розрахуватися повністю (що підтверджується довідкою ПАТ «ПУМБ» від 28.08.2018 року про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 300769640001 від 19.01.2017 року). Окрім того, у відзиві вказано, що суд повинен враховувати, що відповідач має пенсійного віку маму - [PERSON], [INFO], у підтвердження додає копію паспорту гр. [PERSON], де у особливих відмітках [PERSON], [INFO] вказаний як її син, а також додано пенсійне посвідчення гр. [PERSON] [NUMBER], яка є непрацездатною. Відповідач, стверджує, що прагнучи стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частки доходу, позивач, таким чином, намагається перекласти обов'язок по утриманню виключно на відповідача і стягнути більше 1 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також за рахунок цих коштів хоче покращити і своє матеріальне становище, і позбавити відповідача, навіть прожиткового мінімуму для працездатної особи. З огляду на викладене, відповідач, просить суд: частково відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та стягнути з відповідача, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), аліменти розмірі не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 972,00 (дев'ятсот сімдесят дві гривні 00 копійок). Позивачем на адресу суду заперечень на поданий відзив направлено не було. В судове засідання позивач не з'явилася, відповідно до її заяви поданої 26.09.2018 року, просила суд розгляд справи проводити за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справ повідомлявся належним чином. Відповідно до зави представника відповідача [PERSON], що подана 22.10.2018 року, просить суд розглянути вказану справу без участі відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебевали в шлюбі, який було укладено 21 лютого 2004 року та який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції за актовим записом № 39. Від даного шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON], [INFO] 22 жовтня 2015 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №308/10757/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено, шлюб укладений 21 лютого 2004 року між позивачем та відповідачем було розірвано. На даний час неповнолітня дитина, [PERSON], проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою ТОВ «Хаус Менеджмент групп» за №26/02/18 від 21.02.2018 року. Судом встановлено, що спору про місце проживання дитини між сторонами не має. Сторонами не заперчується, що [PERSON], працює у правоохоронних органах у спецпідрозділі «Корд» Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Відповідно до щорічної електронної декларації відповідача його сукупний дохід за 2016 рік становив 100 783 грн. 00 коп. Відповідач підтверджує, що його середньомісячний дохід становить 8398,58 грн. без врахування сплати податків. Відповідач стверджує, що [PERSON], допомагає матеріально у забезпеченні дитини її потребами, такими як гуртки з плавання, придбання дитині собаки, щомісячних витрат на харчування, одяг, забезпечення всім необхідним до школи та дозвілля дитини, разом з тим, доказів наведеному суду не було надано. Відповідач з 02 червня 2017 року орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] (відповідно до договору оренди), вартість оренди щомісячної становить 4000,00 грн. за період з листопада по квітень, а 4500,00 грн. - з травня по жовтень, до цієї суми додатково відповідач несе витрати на комунальні послуги. Окрім того, відповідно до кредитних зобов'язань перед ПАТ «ОТП Банк» (кредитний договір про споживчий кредит №2017231593) щомісячно сплачує 344,00 грн. А також між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір № 300769640001 від 19.01.2017 року на загальну суму 19 998,80 грн., згідно якого (станом на 28.08.2018 року) до 19.12.2018 року має розрахуватися повністю (що підтверджується довідкою ПАТ «ПУМБ» від 28.08.2018 року про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 300769640001 від 19.01.2017 року). Окрім того, суд враховує, що відповідач має пенсійного віку мати - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією паспорту гр. [PERSON], де у особливих відмітках [PERSON], [INFO] вказаний як її син, а також додано пенсійне посвідчення гр. [PERSON] [NUMBER], яка є непрацездатною. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття доньки [PERSON] до 17.11.2024 року. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А також, суд враховує, що особа яка звертається до суду із позовною заявою про стягнення аліментів користується виключним правом визначати спосіб їх стягнення, відповідно до ч.3 ст.181 СК України. У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Установивши, що відповідач працює, суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу). Тому твердження відповідача про зміну способу стягнення з нього аліментів є необґрунтованим та не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 190 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується і підлягає державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. припинення права на аліменти на дитину допустиме у зв'язку з набуттям нею права власності на нерухоме майно (ст. 190 СК України). Основою таких відносин є взаємна згода батьків на укладення відповідного договору. Той з батьків, з ким проживає дитина, і той з батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Закон відносить такий договір між батьком і матір'ю до переліку тих, які посвідчуються нотаріально і підлягають державній реєстрації. Дитина може брати участь в укладенні договору, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо її дохід набагато перевищує дохід кожного з них і повністю забезпечує її потреби (ст. 188 СК України). Батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації (ст. 190 СК України). Укладення такого договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від дитини, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на неї, викликаних особливими обставинами (ст. 185 СК України). Згідно договору дарування від 21.10.2016 року та договору про заміну набувача за Договором довічного утримання від 21.10.2016 року, посвідчених нотаріально приватним нотаріусом Єгер Н.Д., а також копії інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 30.08.2018 року, номер інформаційної довідки 136056607 вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] [ADDRESS] крім того, було замінено набувача [PERSON] за Договором довічного утримання [PERSON] від 21.10.2016 року на [PERSON], згідно якого новий набувач набуває всі права та обов'язки за вказаним договором, та права власності на [ADDRESS] Разом з тим, відповідач доказів щодо наявності дозволу органів органу опіки та піклування на укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), та нотаріального його посвідчення не надав. Наданий договір дарування від 21.10.2016 року та договір про заміну набувача за Договором довічного утримання від 21.10.2016 року в розумінні ст.190 Сімейного Кодексу України не є договором «припинення права на аліменти на дитину у зв"язку із набуттям права власності на нерухоме майно», оскільки при укладенні вказаного договору мати дитини не брала на себе обов"язок повністю утримувати дитину до повноліття самостійно, про що мало бути зазначених у договорі. Посилання відповідача на ту обставину, що між ним і позивачем була укладена усна угода, щодо відсутності необхідності сплати аліментів, не відповідає встановленим законом вимогам до договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, та на підставі вищезазначеної угоди, не розповсюджується особливий правовий режим, визначений ч. 4 ст. 190 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у відповідача обов'язку по сплаті орендованої квартири, та витрат пов'язаних нею. Окрім того, як вбачається з доданих до відзиву матеріалів, відповідач має кредитні зобов'язання а саме: на суму 8248,18 грн. перед ПАТ «ОТП Банк» згідно договору про споживчий кредит № [NUMBER], а також згідно кредитного договору № 300769640001 від 19.01.2017 року укладеного з ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 19 998,80 грн., згідно якого (станом на 28.08.2018 року) до -19.12.2018 року має розрахуватися повністю. Також суд бере до уваги, що на утриманні у відповідача перебуває його мати - [PERSON], [INFO], та яка згідно, наданого до матеріалів справи копії пенсійного посвідчення [NUMBER], є непрацездатною. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 ч.1, ч.5 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Таким чином, з огляду на матеріальний стан позивача та відповідача, які офіційно працюють, що ними не заперечується, на стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а саме відсутність жодних відомостей про незадовільний стан здоров'я, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків, а саме мати пенсійного віку, інші обставини, що мають істотне значення вважаю за можливим стягувати з [PERSON], на користь позивача [PERSON], на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття доньки [PERSON], щомісячно починаючи з моменту звернення з вказаним позовом до суду, а саме з 07.02.2018 року. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial