Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2016 року та скасувати державну реєстрацію даного договору, здійснену відділом державної реєстрації Великописарівської РДА Сумської області 25 серпня 2016 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 31076542, мотивуючи свої вимоги тим, що у його приватній власності знаходиться земельна ділянка за кадастровим номером 5921280500:12:004:0038, площею 2,2068 га, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії СМ № 00088 від 05.09.2001, але договір оренди земельної ділянки з ПП «Вільне» він особисто не підписував, тобто укладений без його волевиявлення. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що він проживає в м.Харків, про наявність у нього земельного паю йому нічого не відомо, а тому він не укладав договір оренди земельної ділянки з ПП «Вільне» та не отримував орендної плати. До нього особисто працівники ПП «Вільне» не звертались. Доручення на укладення договору оренди землі з ПП «Вільне» на отримання орендної плати своєму брату [PERSON] або його дружині, [PERSON] не давав. Вважає, що земельну ділянку отримав після смерті батька в порядку спадкування, але до державних органів для оформлення права власності та його реєстрацію особисто він не звертався, доручення з даного приводу не отримував. У 2019 році під диктовку, на його думку працівника ПП «Вільне», написав заяву на отримання коштів за користування його земельною ділянкою. Кошти були зараховані на його банківську картку. Чи укладались ним договори оренди земельної ділянки з ПП « Вільне» у 2000 році та у 2008 році не пам`ятає. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, оскільки відсутнє волевиявлення орендодавця на укладення договору оренди, при цьому посилається на практику Верховного Суду України. Представник відповідача - Приватного підприємства «Вільне» -Кудін О.М. позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідачем правомірно набуто право користування земельною ділянкою, оскільки з відповідачем неодноразово укладались договори оренди його земельної ділянки, йому нараховувалась та сплачувалась орендна плата, яку він особисто отримував коштами через касу підприємства. Крім того, отримуючи орендну плату за 2019 рік, він особисто зазначив, що отримує орендну плату за договором оренди земельної ділянки, укладеним у 2016 році, тобто визнав існування договору оренди земельної ділянки ПП «Вільне». Також зауважив, що погодився з розміром орендної плати та надав номер рахунку для її перерахунку. Вважає, що отримання орендної плати є підтвердженням згоди орендодавця на існування договірних відносин, незалежно від підписання самого договору оренди. А також зауважив, що до цього позивачем укладались договори оренди, дія яких у зв`язку з пролонгацією не закінчилась. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність. У судовому засіданні встановлено, що відповідно державного акта на право приватної власності на землю серії СМ № 00088, виданого 05 вересня 2001 року на підставі рішення 14-ї сесії 23-го скликання Вільненської сільської ради народних депутатів від 21 червня 2001 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 2,21 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області ( а.с. 11). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта фізичної особи [PERSON] слідує, що йому належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення за кадастровим номером 5921280500:12:004:0038, площею 2,2068 га на території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер: СМ 00088, виданого 05.09.2001 Вільненською сільською радою Великописарівського району Сумської області. Дана земельна ділянка відповідно до договору оренди землі від 01 березня 2016 року передана в оренду ПП «Вільне» строком на 25 років зі сплатою орендної плати у розмірі 5 відсотків від грошової оцінки ( а.с.12-16). З договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 березня 2016 року, слідує, що [PERSON] передає в оренду ПП «Вільне» земельну ділянку площею 2,21 га, нормативна грошова оцінка якої складає 70810,86 гривень строком на 25 років зі сплатою орендної плати в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельного паю (а.с.182-183). Відповідно до довідки, виданої ПП «Вільне», [PERSON] , згідно умов договору оренди земельної ділянки від 18 серпня 2008 року та від 17 серпня 2017 року, нараховувалась та виплачувалась орендна плата та утримувались податки ( а.с. 91-92). У ході розгляду даної справи були допитані свідки, а саме. Свідок [PERSON] суду пояснила, що особисто телефонувала [PERSON] , щоб приїхав для підписання договору оренди земельної ділянки, але він повідомив, що приїхати не може, а тому просив передати договір оренди землі для підписання братом - [PERSON] . Договір оренди земельної ділянки [PERSON] отримала дружина [PERSON] - [PERSON] , яка забрала також свій та чоловіків договір оренди землі, а через декілька днів повернула з підписами. Договори зареєстрували у 2016 році. Орендну плату отримував грошима особисто, а у 2018 році від отримання орендної плати відмовився. ПП «Вільне» та [PERSON] був укладений договір оренди у 2008 році, а у зв`язку зі зміною розміру орендної плати було запропоновано підписати нові договори. Свідок [PERSON] суду пояснила, що договір оренди земельної ділянки ПП «Вільне» з [PERSON] уклало у 2008 році. У зв`язку з підвищенням орендної плати було вирішено укласти нові договори оренди, а не укладати додаткові угоди, про що за телефоном було повідомлено [PERSON] , але останній зауважив, що договір оренди землі отримає дружина його брата - [PERSON] та передасть йому. Тому договір оренди землі був переданий через [PERSON] , яка отримавши його в приміщенні бухгалтерії ПП «Вільне», через декілька днів повернула з підписом. Сам бланк договору був виготовлений у 2015 році , але фактично підписаний орендодавцем у 2016 році. Орендну плату за користування землею отримував коштами у касі підприємства. Хто отримував, він особисто чи його брат [PERSON] , їй не відомо. Бланк договору був заповнений працівником ПП «Вільне» [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що бланк договору був заповнений працівником ПП « Вільне» [PERSON] та на прохання [PERSON] переданий йому через дружину його брата - [PERSON] , а через деякий час повернуто до бухгалтерії підприємства. Після підвищення орендної плати було вирішено укласти нові договори оренди земельних ділянок, а не додаткові угоди. Відповідно ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. У ст.6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (ст.ст.13, 14 Закону України «Про оренду землі»). Умови договору оренди землі визначені ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції 2007 року. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення угоди ) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату . Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років ( ст. 19 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч.1 ст. 638 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч.2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. З положень ст.216 ЦК України слідує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Факт відсутності волевиявлення [PERSON] (орендодавця) на укладення оспорюваного договору оренди землі підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи № 1392/1393 від 29 жовтня 2019 року, з якого слідує, що підпис від імені [PERSON] в договорі оренди земельної ділянки (земельного паю) (за кадастровим номером 5921280500:12:004:0038) від 01.03.2016, в розділі «Підписи сторін», в графі «Орендодавець», в рядку «_______»,- виконаний за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою (а.с.210-214). В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору, а вільне волевиявлення особи на вчинення правочину є обов`язковою умовою його дійсності. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку. Тому, суд приходить висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно вимог до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п.1 та 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Таким чином, суд приходить висновку, що рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин, понесені позивачем судові витрати, необхідно стягнути з відповідача, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн, витрати за проведення експертизи в розмірі 4867,00 грн., витрати за надання правничої допомоги в сумі 8000,00 гривень, а всього 13571,80 гривень.

Outcome: partial