Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Позовні вимоги мотивував тим, що з початку 2010 року позивач почав зустрічатись з відповідачкою та підтримувати з нею інтимні стосунки. На той час позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, який в подальшому був розірваний. Після розірвання шлюбу, сторони також не починали жити сумісно, у їх відносинах нічого не змінилося. 28.03.2011 року відповідачка народила доньку [PERSON]. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу, а саме дитина по батькові - Сергіївна, призвіще - [PERSON]. Відповідачка спочатку повідомляла позивачеві, що дитина не його, але станом на грудень 2017 року, коли дитина підросла, стало видно, що дитина схожа на позивача. Вихованням дитини позивач займався змалку, купував їй одяг, іграшки, гуляв з нею, 2-3 тижні на місяць дитина проживала з позивачем, а останній час з бабусею. Крім того, позивач водив дитину до садочка, відвідував батьківські збори, дитячі свята, брав участь у громадській роботі дошкільного закладу,сплачував батьківську плату. Також позивач придбав речі необхідні для дитини перед початком навчання у ЗОШ №32, був з дитиною на святі першого дзвоника, та за час навчання дитини постійно відвідував школу, намагався брати участь у житті школи, слідкує за навчанням дитини, відвідує батьківські збори. У вказаному навчальному закладі позивача сприймають як батька дитини. Вказані обставини підтверджуються доданими письмовими доказами та поясненнями свідків. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили їх задоволити. Позивач суду пояснив, що інших дітей в нього немає, [PERSON] його єдина донька, він любить дитину і бажає продовжувати займатися її вихованням, йому відомий обовязок батьків щодо належного матеріального утримання дитини, який він виконує і буде виконувати й надалі. В судовому засіданні 20.02.2018 року представник позивача з урахуванням заяви відповідачки про часткове визнання позову та беручи до уваги інтереси дитини, не наполягала на позовних вимогах щодо зобов'язання Вінницький міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області внести зміни в актовий запис про народження дитини, вказавши прізвище дитини - [PERSON], а саме: [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, надавши суду письмову заяву, відповідно до якої не заперечують щодо визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO], однак в частині зобов'язати Вінницький міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області внести зміни в актовий запис про народження дитини, вказавши прізвище дитини - [PERSON], а саме: [PERSON], [INFO] просили відмовити, оскільки дитина вже більше 6 років має прізвище «Постіка», вона звикла до цього прізвища і його зміна матиме негативний вплив на дитину, може нашкодити її інтересам і призведе до ускладнень у її житті. Представник відповідача - Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області не зявився до суду, однак надав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у відсутність представника відповідача, щодо вирішення даного позову покладаються на розсуд суду (а.с. 93, 120). Представник третьої особи без самостійних вимог - Служби у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні щодо вирішення даної справи покладалася на розсуд суду, вказавши, що першочергово слід враховувати інтереси дитини. В судовому засіданні свідки [PERSON] - директор ЗОШ №32, у якій навчається дитина [PERSON], [PERSON] - вчитель дитини, суду пояснили, що дитина [PERSON] називає позивача [PERSON] своїм батьком, позивач [PERSON] цікавиться навчанням дитини, життям її класу та школи, відвідує батьківські збори, тощо. Дитина завжди радіє його приходу до школи, позивач навіть на шкільних перервах грається з дитиною. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили пояснення позивача про те, що дитина [PERSON] змалечку називає позивача [PERSON] своїм батьком. [PERSON] любить дитину, купує їй одяг, іграшки та все що їй необхідно. Дитині подобається бувати вдома у [PERSON], проводити з ним час, гратися, тощо. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичнихосіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ №190538 дитина [PERSON] народилася 28.03.2011 року, батьком дитини записано - [PERSON], матірю дитини - [PERSON] (а.с. 5). З довідки КЗ «Дошкільного навчального закладу №77 ВМР» №05.1.09/99 від 28.11.2017 року суд встановив, що дитина [PERSON] відвідувала КЗ «ДНЗ №77 ВМР», вихованням дитини займався батько [PERSON], а саме приводив та забирав дитину, сплачував батьківську плату за садочок, відвідував батьківські збори та свята. Батько цікавився успіхами дитини, забезпечував її всім необхідним для навчання та розвитку дитини (а.с. 6). Згідно довідки загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №32 ВМР від 28.11.2017 року, дитина [PERSON], [INFO], навчається у 1-Г класі КЗ ЗОШ №32 та за час навчання дитини в школі батько [PERSON] бере активну участь у житті школи та класу, постійно відвідує заклад, цікавиться навчанням та поведінкою дитини, відвідує батьківські збори (а.с. 7). Відповідно до довідки Вінницької міської лікарні «Центр матері та дитини» №95 від 19.01.2018 року дитина [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у педіатричному відділенні старшого дитинства з 15.12 по 22.12.2015 року у відділенні на лікуванні дівчинка знаходилась з [PERSON] (а.с. 101). Також позивачем суду буди надані копії фотокарток, на яких позивач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] сфотографований під час їх прогулянок на природі, у машині, під час перебування дитини вдома разом із [PERSON], на святі у садочку, тощо. На даних фотокартках дитина радісна і задоволена, обіймає, цілує позивача (а.с. 52-92). В підтвердження того, що позивач [PERSON] забезпечений житлом, суду надано копію свідоцтва про право власності на житло та довідку ЖЕК №5, з яких суд встановив, що позивач [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [INFO], 408 та йому належить на праві власності 1/3 частки квартири за вказаною адресою (а.с. 8-10). Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством встановлений перелік осіб, які вправі подати позов про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно заяви відповідачки [PERSON], наданої в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] про визнання його батьком [PERSON], [INFO] відповідачка визнає і вважає їх обґрунтованими. Проте не згідна з позовними вимогами в частині зміни прізвища дитини, оскільки це на її думку суперечить інтересам дитини. Факт батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] також підтверджується поясненнями відповідачки та показаннями свідків. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини по справі, зважаючи на визнання відповідачем позову в частині визнання позивача [PERSON] батьком дитини [PERSON], яке є безумовним і таким, що не суперечить закону, та не порушує при цьому прав інших осіб, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в цій частині. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, які визначені у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду органи державної реєстрації актів цивільного стану вносять відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видають нове свідоцтво про народження. Разом з тим, враховуючи думку відповідачки і представника позивача, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позовна вимога про внесення зміни в актовий запис про народження дитини, вказавши прізвище дитини - "Цицак", а саме: [PERSON], [INFO] не підлягає до задоволення, оскільки від народження дитина має прізвище «Постіка», вона звикла до цього прізвища, під цим прізвищем її знають діти і вихователі у садочку, який дитина відвідувала раніше, а також однокласники і вчителі в даний час, навчаючись у школі. За клопотанням представника позивача судові витрати у даній справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial