Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Представник АТ «Ощадбанк» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 13 465,17 гривні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.11.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банку України», від імені якого діє філія - Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк», підписано заяву про приєднання за № 714654 до договору комплекного банківського обслуговування фізичних осіб та заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії Кредиту з наміром отримати кредит на свій рахунок. Відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (№ [NUMBER] ) в ТВБВ № 10008/0143 філії - Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк», встановлений кредит у сумі 14 000,00 грн. на строк 36 місяців, процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 38 процентів річних. Датою укладення кредитного договору є дата підписання цієї заяви уповноваженим представником (працівником) Банку. Датою надання кредиту, частини кредити, є дата використання відповідачем Кредитного ліміту (кредитних коштів, але не раніше дати першого зарахування заробітної плати (умова застосується до зарплатних карток). Всі інші умови Кредитного договору, в.т.ч. порядок його зміни, містяться в Договорі. Відповідно до умов кредитування, відповідач зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі закінчення строку дії платіжної картки та не продовжувати її на новий строк. Відповідач не виконує свої забов`язання за даним договором, а саме не надає своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, тому просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду справи подав заяву у якій просив розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно з ч.3 ст. 287 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 23.11.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача ПАТ «Державний ощадний банку України», від імені якого діє філія - Івано-Франківське обласне управління АТ «Ощадбанк», з заявою про приєднання за № 714654 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії Кредиту (а.с.10-11). Відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (№ [NUMBER] ) в ТВБВ № 10008/0143, на вказаний рахунок встановлений кредит у сумі 14 000,00 грн. на строк 36 місяців, процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 38 процентів річних. З копії заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (п. 6.1) чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредиту та особистим підписом засвідчив, що згоден на приєднання та погоджується з Умовами користування кредитом відповідно до умов договору, а також підтверджує укладення між ним та банком Кредитного договору. Відповідач просив встановити кредитний ліміт на вказаний вище рахунок (п.6.2). Підписанням даної заяви підтвердив, що ознайомлений з загальною вартістю кредиту і реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту у додатку до заяви (а.с.13), що відображено у блоці 6 (а.с. 11). Тобто, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами користування кредитом» та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до обслуговування фізичних осіб, датою надання кредиту, частини кредити, є дата використання відповідачем Кредитного ліміту (кредитних коштів, але не раніше дати першого зарахування заробітної плати (п.6.9). Згідно п. 6.6. заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії процентна ставка за кредитом є фіксованою. Згідно п. 6.6.1. заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії встановлено 38 % річних за користування кредитними коштамиу всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Згідно п. 6.6.2. заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії встановлено 0.001 % річних за користування платіжної картки. Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно, згідно умов договору. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну пію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з вказаного вище розрахунку, який станом на 16.10.2020 року становить 13 465,17 грн. та складається з: основна заборгованість -11 433,33 грн. сума заборгованості по сплаті відсотків - 1 759,65 грн. сума нарахованої пені - 72,22 грн. сума витрат від інфляції на суму простроченого кредиту 5,12 грн.. сума втрат від інфляції на суму нарахованих не сплачених процентів - 10,93 грн.. 3% річних на суму простроченого кредиту - 154,42 грн 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 29,50 грн З цього приводу суд вказує таке. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Вказаний позивачем строк дії кредиту 36 місяців не знайшов підтвердження у долученій ним копії заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.11). Інші належні та допустимі відомості в яких могли б бути обумовлені вказані у позовній заяві умови позивачем не надано. У заяві позичальника від 23.11.2017 року зазначено фіксована процентна ставка, а саме: 38 % річних за користуванням кредитними коштами (п.6.6.1 а.с.11) та 0,001 % за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використання платіжної картки (п.6.6.2 а.с.11). Отже у відповдача згідно договору наявний обов`язок по сплаті вказаних у заяві відсотків за кредитними коштами, відтак сума щодо нарахованих відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1 759,65 грн. підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. У цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді заборгованості по сплаті нарахованої пені - 72,22 грн., витрат від інфляції на суму простроченого кредиту 5,12 грн.. втрат від інфляції на суму нарахованих не сплачених процентів - 10,93 грн., 3% річних на сум простроченого кредиту - 154,42 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 29,50 грн. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вказану базову процентну ставку в повному обсязі, а також розмір відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача відсотків у виді заборгованості по сплаті нарахованої пені - 72,22 грн., витрат від інфляції на суму простроченого кредиту 5,12 грн.. втрат від інфляції на суму нарахованих не сплачених процентів - 10,93 грн., 3% річних на сум простроченого кредиту - 154,42 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 29,50 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із позицією Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 214/2793/16-ц. Судді ВС підкреслили, що згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено законом. Також наведена правова позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Укладений між сторонами кредитний договір від 23.11.2017 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ « Державний ощадний банк України» в особі філії - Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому позивач прохає про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11 433,33 грн., яка згідно до долученого банком розрахунку і є заборгованістю відповідача за простроченим тілом кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 наведено правову позицію про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідач в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Власного розрахунку заборгованості відповідач не надав та не спростував належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, наданий позивачем. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 11 433,33грн., та обумовлені договором 38 % процентів річних за користування кредитними коштами в розмірі 1 759,65 грн., а в решті вимог позову слід відмовити. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення. Позивачем сплачено мінімальний розмір судового збору, часткове задоволення позову не впливає на розмір судового збору. Відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial