Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна, придбаного у шлюбі з [PERSON] , а саме на автомобіль Hyundai Elantra AD 2018 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] та на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв.м, житловою площею 18,0 кв.м.; у порядку поділу спільно нажитого майна під час шлюбу зобов`язати відповідача [PERSON] сплатити грошову компенсацію 1/2 частини дійсної ринкової вартості автомобіля Hyundai Elantra AD 2018 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] та 1/2 частину дійсної ринкової вартості однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв.м, житловою площею 18,0 кв.м.; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 24.06.1995 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. На час подання позову шлюб між ними не розірвано. [PERSON] починаючи з 05.03.2019 залишив житлове приміщення, проживає окремо від сім`ї, спільного бюджету у них не має. За період шлюбу ними було придбане за спільні кошти майно, а саме: автомобіль Hyundai Elantra AD 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та однокімнатну квартиру у новобудові загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м. [ADDRESS] . [PERSON] не визнає за [PERSON] право власності на майно, яке набуто ними у шлюбі. Зазначила, що у порушення закону [PERSON] намагався здійснити відчуження автомобіля придбаного за спільні сімейні кошти на користь своєї мами [PERSON] без її згоди, про що [PERSON] повідомила правоохоронні органи. На момент подання позову, [PERSON] не відомо чи здійснив [PERSON] без її згоди таке переоформлення чи ні. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.05.2019 відкрито провадження по даній цивільній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У жовтні 2019 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі ј частини квартири [ADDRESS] ; право [PERSON] а частку у праві спільної часткової власності в розмірі ј частини квартири [ADDRESS] , припинити з дня отримання [PERSON] грошової компенсації, та визнати з цієї дати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/12 частини за кожною квартири [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що за час перебування в шлюбі з [PERSON] набуте наступне нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 51,9 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ; трикімнатна квартира загальною площею 87,1 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ), в якій залишилася проживати позивач за первісним позовом з доньками; однокімнатна квартира загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 18 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Сімейні стосунки з [PERSON] припинені. [PERSON] проживає у однокімнатній квартирі по [ADDRESS] і не користується своєю часткою у квартирі по [ADDRESS] . Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі ј частини квартири [ADDRESS] ; право [PERSON] на частку у праві спільної часткової власності в розмірі ј частини квартири [ADDRESS] припинити з дня отримання [PERSON] грошової компенсації, та визнати з цієї дати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на Ѕ частини за кожною квартири [ADDRESS] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2020, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення вартості частки у праві спільної часткової власності та припинення права власності, і об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна. Позивач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала та просила їх задовольнити та заперечила проти задоволення зустрічного позову. Крім того, зазначила, що вона не проти укласти мирову угоду, проте питання щодо поділу автомобіля сторонами не вирішено. Спірний автомобіль був переоформлений без відома позивача за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні зазначив, що спірний автомобіль було оформлено на нього, тому він мав повне право його продати. При цьому позивачу за первісним позовом пропонував виплатити 3,5 тисячі доларів США, проте вона відмовилась. Просив залишити без розгляду зустрічну позовну заяву, оскільки не має суми грошей яку необхідно згідно ст. 71 СК України внести на депозитний рахунок суду. З приводу частки квартири щодо вимог за первісним позовом не заперечував та зауважив, що вже подарував доньці [PERSON] спірну за первісним позовом квартиру. Враховуючи наведене зауважив, що залишилося невирішене питання щодо спірного автомобіля. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] підтримали первісний позов та просили його задовольнити. Суд, вислухавши думку сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.06.1995 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області 24.06.1995. Від шлюбу у сторін народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області 30.12.1998 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1782 та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області 20.02.2002 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 250. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі, спірну квартира за адресою: [ADDRESS] [PERSON] подарував своїй доньці [PERSON] . Щодо зустрічного позову, то [PERSON] відмовився від зазначених у ньому позовних вимог. Що стосується позовних вимог за первісним позовом стосовно спірного автомобіля, суд зазначає наступне. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі, 06.02.2019 року за відповідачем за первісним позовом було зареєстровано право власності на автомобіль Hyundaі Elantra, 2018 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Відповідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № ЕАД 00000995 від 19.03.2018, укладеним між ТОВ «ЕДЕМ-АВТО» (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець зобов`язується передати у власність покупця транспортний засіб марки Hyundaі, модель Elantra, 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Згідно п. 1.3. вказаного договору ціна транспортного засобу на дату підписання цього договору складає 403833,33 грн, окрім того ПДВ 80766,67 грн, що разом складає 484600,00 грн. [PERSON] сплатив на користь ТОВ «ЕДЕМ-АВТО» суму в розмірі 484600,00 грн, що підтверджується квитанцією та актом прийняття-передачі товару № 1 від 23.03.2018 згідно договору № 23032018 від 23.03.2018. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Тобто, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що придбаний у 2018 році автомобіль Hyundaі Elantra, 2018 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по 1/2 кожному. Відповідно до положень частини першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження сторони відповідача за первісним позовом, що спірний автомобіль не перебуває у нього у власності, знайшли своє спростування допустимими доказами, а саме: відповіддю Головного сервісного центру МВС вих. № 31/9361 від 30.04.2021. Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа № 444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18). Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт, що спірний автомобіль Hyundaі Elantra, 2018 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] набутим останніми за час шлюбу та оскільки відповідно до наведених вище вимог Закону та досліджених в судовому засіданні наданих сторонами доказів, частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на половину вартості спірного автомобіля. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із положеннями статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України визначено що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналізуючи наведенні вище норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовна вимога за первісним позовом щодо спірного автомобіля підлягає задоволенню у розмірі 242300,00 грн, з урахуванням договору купівлі-продажу транспортного засобу № ЕАД 00000995 від 19.03.2018. Оскільки суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації на користь позивача за первісним позовом, то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати, у вигляді сплаченого позивачем за первісним позовом за вимогу майнового характеру судового збору в розмірі 2423,00 грн, підлягають стягнення на користь [PERSON] з відповідача за первісним позовом.

Outcome: partial