Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] та просить суд поділити спільне сумісне майно подружжя, оскільки відповідач не визнає його право на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою м. Нікополь, Дніпропетровська область, вул. Інтернаціональна,53, а також залишила собі речі домашнього вжитку на суму 8105,43 грн. та не бажає їх поділити. В обґрунтування позову послався на те, що 18.12.2009 року уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі РАЦС по Нікопольському району Нікопольського міськрайонного управління юстиції за актовим записом № 42. Спільних дітей від цього шлюбу немає. Після реєстрації шлюбу вони мешкали в будинку її батьків по вул. Довгалівській, 271-в. В цьому будинку він і досі зареєстрований, хоча відповідачка зараз перешкоджає його проживанню в ньому. Він є приватним підприємцем, а дружина допомагала вести справи. Згодом вирішили, що придбають власне житло і для цього стали накопичувати гроші. У 2011 році вони за спільні кошти з відповідачкою придбали житловий будинок з надвірними спорудами 53 по вул. Інтернаціональній в м. Нікополі. Договір купівлі-продажу цього будинку був посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] від 02.12.2011 року. Куплене майно було зареєстроване в Нікопольському МБТІ на імя дружини. Вартість вказаного майна на момент звернення до суду складає 142087 грн. Крім того, вони в шлюбі купували речі домашнього вжитку, побутову техніку. Для купівлі цього майна він оформляв кредити в банківських установах, а саме: -26.06.2010 року був укладений кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 5679,70 грн. На вказані гроші придбали телевізор «Самсунг»; -21.06.2011 року був укладений кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 1321,00 грн., і вони придбали компютер у зборі (процесор, материнську плату, вінчестер, корпус); -28.09.2012 року за кредитним договором з ПАТ «Дельта Банк» він отримав гроші в сумі 4249.00 грн., на які з дружиною придбали пральну машинку «Самсунг»; -13.07.2012 року за кредитним договором з ПАТ «Дельта Банк» він отримав гроші в сумі 4961,77 грн., на які з дружиною придбали оприскувач та кондиціонер «Супра». Оскільки вказані речі знаходяться у відповідачки, просить суд вчинити розподіл спільного сумісного майна подружжя, яким є телевізор «Самсунг» вартістю 5679,70 грн.; компютер у зборі (процесор, материнську плату, вінчестер, корпус) вартістю 1321,00 грн.; пральна машинка «Самсунг» вартістю 4249,00 грн ; садовий оприскувач та кондиціонер «Супра» вартістю 4961,77 грн., а всього на суму 16210,87 грн.. виділивши йому телевізор «Самсунг» вартістю 5679.70 грн.; комп'ютер у зборі (процесор, материнську плату, вінчестер, корпус) вартістю 1321.00 грн.. всього на суму 7000. 10 грн., а інше майно залишити відповідачці. Різницю вартості виділеного мені майна в сумі 1105,33 грн., стягнути на його користь з відповідачки. У разі відсутності зазначеного майна стягнути з відповідачки його вартість - 8105,43 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач та представник відповідача роти позову заперечували та просили суд відмовити позивачу, оскільки фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено з січня 2014 року. В період перебування у шлюбі, мною, за згодою позивача, на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2011 року придбано у власність житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, розміром 0,2015 га, що знаходяться за адресою: вул.Інтернаціональна,53 в м. Нікополь Дніпропетровської області. Придбали вони будинок за 86000 грн. Кошти на придбання зазначеного нерухомого майна були запозичені нею у [PERSON] в розмірі 4000,0 доларів США та [PERSON] в розмірі 3000,0 доларів США, всього в сумі 7 000,0 доларів США. Після фактичного припинення шлюбних відносин у січні 2014 року, в процесі розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу, між нею та відповідачем було досягнуто згоди щодо добровільного поділу спільного майна подружжя у наступному порядку: позивач відмовлявся від належної йому за законом частки у спільному майні подружжя за умови одноосібного погашення нею боргу перед [PERSON] та [PERSON] в розмірі 7000,0 доларів США, які були запозичені нами в період перебування у шлюбі для придбання жилою будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку, розміром 0,2015 га, що знаходяться за адресою: вул. Інтернаціональна, 53, м. Нікополь Дніпропетровської області. На виконання зазначеної домовленості вона передала кошти [PERSON] в розмірі 4000,0 доларів США (станом на 10.05.2014 року - 47 320,0 грн.) та [PERSON] в розмірі 3000,0 доларів США (станом на 02.07.2015 року - 63 000,0 грн.), всього 110 320,0 грн., в рахунок погашення боргу, що підтверджується розписками від 10.05.2014 року та 02.07.2015 року. В подальшому, враховуючи добровільний поділ спільного майна подружжя між нею та відповідачем здійсненим у добровільному порядку, та в звязку із необхідністю виконання будівельних робіт внаслідок аварійного стану спірного жилого будинку, нею одноосібно за рахунок власних коштів було здійснено поліпшення спірного нерухомого майна жилого будинку, на загальну суму 54 140,0 грн., а саме: -виконано будівельних робіт на загальну суму 13 000,0 грн., підтверджується відповідними документами, які додаються; -придбано будівельних матеріалів па загальну суму 41 140,0 грн. що підтверджується відповідними видатковими накладними квитанціями, які додаються. Тобто, на теперішній час нею витрачено особистих коштів загальну суму 164 460,0 грн. Крім того відповідач зазначила, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин січня 2014 року и по теперішній час, виграти на утримання спірною нерухомого майна здійснювалися лише нею за рахунок власних коштів. Також позивач пояснила, що в період перебування у шлюбних відносинах із позивачем. 31.08.2013 року дійсно було придбано пральну машинку, але торгової марки «ВЕКО», вартістю 3639,0 гри., за договором між ІІАТ «[PERSON] Стандарт» та [PERSON] В той же час, щодо отримання позивачем коштів за кредитним договором із ПАТ «Дельта Банк» від 29.09.2012 року на загальну суму 4249 грн. та мети їх використання їй нічого не відомо. За кредитним договором із ПАТ «Дельта Банк» 13.07.2012 року було придбано будівельні матеріали, на загальну суму 4961,0 грн., які було використано для ремонтних робіт в житловому будинку її батьків (де вони проживали на той час), за адресою: вул. Довгалівська, 271-в, м. Нікополі» Дніпропетровська область. Кондиціонер «Супра» (бувший у використанні) було придбано нею у приватної особи за рахунок власних коштів після фактичного припиненій шлюбних відносин в липні 2014 року. Оприскувача, зазначеного позивачем у позові, взагалі у період перебування у шлюбі, ними не придбавалось. Крім того, згідно довідки Нікопольського MB (з обслуговування міси Нікополь та Нікопольського району) ГУ МВС України в Дніпропетровській області №40/5555 від 26.02.2016 року, їй повідомлено, що 12.08.2014 року у період часу з 09.30 год. по 14.30 год., невідома особа шляхом розбиття віконного скла, проникла до будинку №271-в по вул. Довгалівська в м. Нікополь Дніпропетровської області, звідки таємно, здійснила крадіжку зокрема: телевізор «Самсунг», стаціонарний компютер. До теперішнього часу особу викрадача не встановлено, викрадені речі не повернуто.(а.с.54-56). Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони передували в зареєстрованому шлюбі з 18.12.2009 року по 04.11.2015 року ( а.с.4,57,58) З січня 2014 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства.( а.с.57) Статтею 60 Сімейного кодексу України(далі -СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року в справі N 6-2333цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. В судовому засіданні встановлено, що сторони 02.12.2011 року , перебуваючи в шлюбі, придбали житловий будинок та земельну ділянку за адресою м. Нікополь, вул. Інтернаціональна,53 вартістю 86000 грн.( а.с. 42) Відповідач посилається на те, що при припиненні шлюбних відносин з [PERSON] вони досягли усної домовленості щодо поділу майна подружжя на умовах, що вона самостійно повертає борги за будинок і будинок залишається у її власності, про що надала копії розписок про позики та копії розписок про повернення боргів після припинення шлюбних відносин. ( а.с.61-64) У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (частина перша статті 66 СК України). Виходячи зі змісту зазначеної статті домовленість про порядок користування спільним майном подружжя може бути досягнута в усній, простій письмовій або письмовій нотаріальній формах. Домовленість подружжя про встановлення порядку користування майном є лише попереднім договором про поділ майна. Згідно із частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною другою цієї статті передбачено, що договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Те ж саме зазначено й у частині четвертій статті 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України). Позивач не визнає, що подружжя купувало будинок взявши в борг кошти у родичів [PERSON] та зазначає, що займався підприємницькою діяльністю разом із дружиною та кошти вони накопичували спільною працею. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що вони спільно займались підприємницькою діяльністю під час перебування у шлюбних відносинах та мали спільний бюджет. Як вбачається з встановлених судом обставин сторони письмово не укладали договір про поділ майна подружжя та не посвідчували його нотаріально, а тому доводи [PERSON] про те, що придбаний будинок та земельна ділянка поділу не підлягає є безпідставними. Наявність наданих [PERSON] боргових розписок для придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою м. Нікополь, вул. Інтернаціональна,53 свідчать про наявність зобовязань, які виникли в інтересах сімї в період шлюбу, а тому суд дійшов до висновку, що зазначений будинок був придбаний подружжям в інтересах сімї, для спільного проживання та за кошти подружжя. Посилання [PERSON] на понесені нею особисто витрати на ремонтні роботи в будинку після припинення шлюбних відносин суд не бере до уваги, оскільки зазначені обставини не є предметом розгляду у даній справі. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що доводи [PERSON] про добровільний поділ спільного сумісного майна є безпідставними, а посилання на наявність боргів подружжя, що виникли в інтересах сімї і які вона сплачувала після припинення шлюбних відносин, не спростовують висновків суду, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою м. Нікополь, вул. Інтернаціональна,53 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки майно придбано в шлюбі, для спільного проживання сімї окремо від батьків, за кошти подружжя та за зобовязаннями, які виникли в інтересах сімї. Таким чином позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними будівлями 53 по вулиці Інтернаціональній в . Нікополі Дніпропетровської області підлягають задоволенню. В решті позовних вимог [PERSON] щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя, яким є телевізор «Самсунг» вартістю 5679,70 грн.; компютер у зборі (процесор, материнську плату, вінчестер, корпус) вартістю 1321,00 грн.; пральна машинка «Самсунг» вартістю 4249,00 грн ; садовий оприскувач та кондиціонер «Супра» вартістю 4961,77 грн., а всього на суму 16210,87 грн. виділивши йому телевізор «Самсунг» вартістю 5679.70 грн.; комп'ютер у зборі (процесор, материнську плату, вінчестер, корпус) вартістю 1321.00 грн.. всього на суму 7000. 10 грн., а інше майно залишити відповідачці. Різницю вартості виділеного мені майна в сумі 1105,33 грн., стягнути на мою користь з відповідачки, або стягнення з відповідачки не його вартість - 8105,43 грн. - слід відмовити, оскільки будь-які докази його придбання сторонами під час шлюбу в матеріалах справи відсутні. Щодо наявності у справі довідок з банку ( а.с. 6-8) , то суд зазначає, що надані позивачем довідки не є доказами придбання цього майна саме сторонами, за відсутності інших доказів існування цього майна. До того ж згідно довідки Нікопольського MB (з обслуговування міси Нікополь та Нікопольського району) ГУ МВС України в Дніпропетровській області №40/5555 від 26.02.2016 року, встановлено, що 12.08.2014 року у період часу з 09.30 год. по 14.30 год., невідома особа шляхом розбиття віконного скла, проникла до будинку №271-в по вул. Довгалівська в м. Нікополь Дніпропетровської області, звідки таємно, здійснила крадіжку зокрема: телевізор «Самсунг», стаціонарний компютер. До теперішнього часу особу викрадача не встановлено, викрадені речі не повернуто.(а.с.70). Таким чином, оскільки суд дійшов до висновку про часткове зволення позову [PERSON], то на його користь слід стягнути з відповідача понесені судові витрати відповідно до задоволеної частини позовних вимог. Як вбачається з довідки КП МБТІ від 21.08.2015 року вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 142087 гривень, відповідно 1\\2 частина вартості будинку складає 71043.5 грн., а тому відповідно судовий збір становить 710 грн. 44\~ копійки. Позивачем при зверненні до суду сплачено 791,49 грн ( а.с.1) Отже з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 710 грн.44 коп. відповідно до вимог статті 88 ЦПК України. Беручи до уваги Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",

Outcome: partial