Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 31.6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] .В порядку поділу майна подружжя, залишити у власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 2/3 частини двокімнатної квартири, загальною площею 44,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за спожиті комунальні послуги в квартирі (що розташована за адресою: [ADDRESS] ) в розмірі 31 993,88 грн. та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 02 серпня 1997 року між позивачем та відповідачем селищною радою Чугуївського району Харківської області був зареєстрований шлюб. В шлюбі народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з погіршенням відносин з 2013 року між сторонами фактично припинилось сімейне життя та ведення спільного господарства. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.03.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Під час шлюбу подружжям спільно набуте у власність наступне майно: однокімнатна квартира, загальною площею 31.6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Двокімнатна квартира, загальною площею 44,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Первісно на двокімнатну квартиру (що розташована за адресою: [ADDRESS] ) 22.11.1974 р. виконавчим комітетом Комінтернівської Ради депутатів трудящих міста Харкова батьку позивача - [PERSON] був виданий ордер № 2492 серії А на право заняття 1 кімнати загальною площею 17,25 кв.м. у вищезазначеній квартирі. В подальшому рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів міста Харкова Харківської області № 258 від 19.04.1983 р. батьку позивача та членами його родини було передано в користування й другу кімнату загальною площею 10,36 кв.м. 26.05.1994 р. рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів міста Харкова Харківської області № 91/99 у зв`язку із зміною умов договору житлового найму позивача було вирішено визнати наймачем даної двохкімнатної квартири. 15.04.2005 р. Позивач, відповідач та їх дочка [PERSON] в результаті приватизації отримали вищевказану квартиру у спільну сумісну власність. 14 серпня 2010 року подружжям була придбана у власність однокімнатна квартира, загальною площею 31.6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначене нерухоме майно було придбане шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, в якому відповідач виступила покупцем. Впродовж всього подружнього життя позивач працював та щомісяця отримував заробітну плату, що підтверджується довідкою № 773 від 03.10.2018 р. та довідками про доходи за період з січня 2012 р. по вересень 2018 р., виданими ПАТ «Українська залізниця». Весь свій заробіток він сумлінно витрачав на забезпечення родини. Натомість, відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачем, не працювала та знаходилась на його повному забезпеченні. Оскільки вся родина проживала в двокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] , вищезгадану однокімнатну квартиру відповідач майже увесь час здавала в оренду. При цьому, грошові кошти, які вона отримувала в якості орендної плати, що є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач отримувала самостійно та витрачала на свої власні потреби. Не зважаючи на той факт, що відповідач постійно отримувала дохід від оренди квартири, комунальні платежі нею сплачувались не в повному обсязі, у зв`язку із чим борг за спожиті комунальні послуги в даній квартирі станом на 01.06.2018 р. склав 31 993,88 грн. Після розірвання шлюбу сторони ще деякий час проживали спільно. За цей час позивачем за власні кошти був зроблений ремонт в двокімнатній квартирі. У зв`язку з погіршенням стосунків - з серпня 2018 р. позивач проживає окремо від відповідача у вищевказаній однокімнатній квартирі. Чисельні спроби позивача дійти згоди з відповідачем щодо добровільного поділу майна, що є спільною власністю подружжя, не призвели до жодного результату. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, надали суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що вони дійсно з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 1997 року, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2014 року шлюб розірвано. Спільним майном, набутим за час шлюбу з того, що вказує позивач - є тільки однокімнатна квартира [ADDRESS] придбана за договором купівлі-продажу, посвідченого 14.08.2010 року приватним нотаріусом ХМНО Поляковой М.В., яка після поділу майна залишилась відповідачу. Позивач постійно проживав у двокімнатній квартирі [ADDRESS] , тільки наприкінці 2018 року зі згоди відповідача, він тимчасово став проживати в однокімнатній квартирі [ADDRESS] з умовою сплати комунальних послуг, оскільки в одній квартирі проживати стало неможливо. До спільного майна подружжя позивач відносить квартиру [ADDRESS] . Відповідач не згодна з цим, оскільки вказана квартира була придбана в спільну сумісну власність членів сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно із законом України «Про приватизацію житлового фонду» за рахунок особистих житлових чеків. Крім того, вважає позовні вимоги про стягнення на користь позивача 31993,88 грн. суму боргу за спожиті комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] , необґрунтованими, такими, що не мають правових підстав, а також намаганням позивача скласти враження, що він має відношення до вказаної квартири. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та фактичні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1997. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04.03.2014 шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.04.2005 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до п.4 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 14.08.2010 року приватним нотаріусом ХМНО Поляковою М.В., реєстровий №1759, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, щодо позовної вимоги про залишення у власності [PERSON] 2/3 частини приватизованої двокімнатної квартири, загальною площею 44,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , суд вважаєза необхідне відмовити, оскільки квартира була набута у власність шляхом приватизації та є особистою приватною власністю осіб, які її приватизували. Крім того, квартира [ADDRESS] , набута сторонами у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю, а тому вимога позивача про визнання за ним права власності на вказану квартиру в цілому не підлягає задоволенню. Також, за змістом ст.ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Частина 3 ст. 156 ЖК України покладає на членів сім`ї власника будинку (квартири) обов`язок дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири) та брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Згідно наданих суду квитанцій по оплаті житлово-комунальних послуг рахунки по квартирній платі та комунальні послуги були сплачені [PERSON] , на загальну суму 31993,88 грн., що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні. На підставі наведеного, враховуючи те, що квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, то вони є солідарними боржникам в рівних частинах по сплаті за житлово-комунальні послуги. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати за сплату комунальних послуг в порядку зворотної вимоги в сумі 15996,94 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: partial