Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, зазначивши, що з 1987 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. За час шлюбу вони придбали автомобіль АЗЛК 214121 на причеп СКИФ. 15.10.2010 року вони розлучилися, однак до теперішнього вирішити питання щодо поділу спільно набутого майна не змогли. Оскільки у [PERSON] відсутній будь-який дохід, тому сплатити їй компенсацію вартості автомобіля він не зможе, просила суд визнати за нею право власності на вказані транспортні засоби, а [PERSON] присудити грошову компенсацію 1/2 частки автомобіля та причепу. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідача [PERSON] у судове засідання не з»явився, при цьому надіслав заяву, згідно якої позовні вимоги не визнав та просив відкласти розгляді справи, однак його причини неявки були визнані судом неповажними. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21.08.1987 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9). 15.10.2010 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8). За час шлюбу подружжя придбало автомобіль АЗЛК -214121, державний номер [NUMBER], 1991 року випуску, сірого кольору та причеп СКИФ2 державний номер [NUMBER], 1992 року випуску, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (а.с.4-5). Згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 6272/28 від 23.01.2014 року вартість автомобіля АЗЛК 214112 складає 9362,28 грн., вартість причепу СКИФ2 складає 6018,69 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на визнанні саме за нею права власності на транспортні засоби, при цьому внести відповідну суму на депозит суду вімовалась. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. ч.4, 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, приймаючи до уваги те, що автомобіль та причеп є річчю неподільною і не може бути реально поділений відповідно до часток сторін, відповідач [PERSON] не згоден на отримання грошової компенсації за них, а позивач [PERSON] попереднього не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд вважає необхідним визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності сторін. Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 76,9 грн. На підставі викладеного, Цивільного Кодексу України, Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial