Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

В серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10.05.2012 року о 22год. 33 хв. водій автомобіля RENAULT -Traffic д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на мосту через р. Тетерів, що по вул. Більшовицькій в м. Коростишів, Житомирської області , рухаючись в напрямку вул. Перемоги, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалась в попутньому напрямку відносно руху автомобіля, внаслідок чого остання впала на асфальтобетонне покриття. В результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. 11.05.2012 року відділом розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області по даному факту була порушена кримінальна справа за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 23.12.2013 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області винесено постанову про закриття кримінального провадження. Загибла [PERSON] була матір'ю позивача, у зв'язку з смертю позивачу завдана матеріальна та моральна шкода. Матеріальні витрати пов'язані з організацією і проведенням поховального обряду та встановлення пам'ятника становлять 18157 грн 08 коп, які понесла позивач. Крім того позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок ДТП позивач втратила матір, відчуває постійний душевний біль, нервові переживання, стривоженість, після подій у позивача погіршився стан здоров'я, порушився сон, пережила сильний стрес та отримала душевну травму. Позивач має на утриманні двох малолітніх дітей . Мати позивача надавала допомогу в утриманні дітей, постійно піклувалась про них , надавала матеріальну допомогу, приймала участь у їх вихованні. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 120000 грн. Оскільки [PERSON] не відшкодував ні моральну, ні матеріальну шкоду вимушена звертатись до суду. Позивач з посиланням на ст. 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 18157 грн 08 коп. та моральну шкоду в розмірі 120000 грн. В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги в частині матеріальної шкоди та остаточно просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 19237 грн 64 коп. та моральну шкоду в розмірі 120000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Позивач та представник додатково суду пояснили, що всі витрати на поховання матері понесла позивач, на поминальному обіді були присутні 120 чоловік. Окремо вона докуповувала продукти для поминального обіду та спиртне. Замовила пам'ятник. В наданих розрахунках зазначена вартість лише маминої половини пам'ятника без художніх робіт. Має всі квитанції та розрахунки на підтвердження витрат. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в ході судового розгляду позовні вимоги визнали частково. В частині матеріальної шкоди визнали в розмірі 6289 грн 08 коп за виключенням витрат на поминальний обід та придбання продуктів, а також визнали вартість пам'ятника в сумі 3000 грн. з врахуванням художніх робіт. В частині моральної шкоди визнали 10000 грн. оскільки потерпіла [PERSON] грубо порушила ПДР України. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, в межах позовних вимог, на засадах змагальності приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 10.05.2012 року о 22 год. 33 хв. водій автомобіля RENAULT -Traffic д.н.з. [NUMBER] [PERSON] рухаючись по вул. Більшовицькій в м. Коростишів у напрямку вул. Перемоги, на мосту через р. Тетерів, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалась в попутньому напрямку відносно руху автомобіля. В результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Постановою слідчого СВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області від 23 грудня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013060010000227 від 09.08.2013 року за фактом ДТП, внаслідок якої загинула [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зміст вказаної постанови свідчить, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п.п.4.4., 4.14г) Правил дорожнього руху пішоходом [PERSON], яка в темну пору доби, знаходилась на проїзній частині не виділивши себе для своєчасного виявлення іншим учасникам дорожнього руху, що позбавило можливості водія [PERSON] своєчасно вжити заходів передбачених п.12.3 ПДР для уникнення ДТП. Вказана постанова є чинною. За положеннями ст. ст. 57-59, 61 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами частин 2,5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює свою діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на особу, яка заподіяла шкоду. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року за №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, які визначають сферу дії певних обставин. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність вищезазначених обставин. Порушення [PERSON] правил дорожнього руху України свідчить про грубу необережність потерпілої, що є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди за правилами ч.2 ст.1195 ЦК України. Проте, закон не визначає грубу необережність як обставину, що звільняє заподіювача шкоди від цивільно-правової відповідальності. Частиною 2 ст.1167 ЦК України, зокрема, передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З огляду на ту обставину, що позивачці спричинено глибокі душевні страждання загибеллю близької людини - матері, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнала позивач та виходячи із засад розумності і виваженості, а також з огляду на обставини ДТП (відсутність вини відповідача, порушення потерпілою Правил дорожнього руху), суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та стягує на користь [PERSON] 50000 грн. За правилами ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачені кошти на поховання в сумі 19237 грн 64 коп. з яких : згідно рахунку від 12.05.2012 р. ( а.с. 22) поминальний обід - 8988 грн, труна - 600 грн, хрест- 200 грн., покривало - 50 грн, подушка - 50 грн., рушник - 30 грн. Рухунок-фактура № 000834 від 11.05.2012 р. на облаштування місця поховання - 759 грн 08 коп. Відповідно до накладної № 1 від 02.05.2014 року позивачем придбано деталі пам'ятників на суму 5880 грн ( а.с. 23). Відповідно до накладної № 65 від 12.05.2012 р. вартість автобуса та музичного супроводу становить 1100 грн ( а.с. 24)., Рахунок №70 від 12.05.2012 підтверджує сплату позивачем катафалку на суму 500 грн. ( а.с. 25), фаскальним чеком підтверджено сплату продуктів на суму 1080 грн 55 коп. ( а.с.42). Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Із змісту абзст.2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" вбачається, що церемонія поховання та церемонія поминання є різними процедурами, тобто поняття церемонії поховання не охоплює процедуру поминання. Отже, витрати на проведення поминальних обідів, та придбання продуктів які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодовувати які винний не зобов'язаний згідно ст. 1201 ЦК України. Згідно п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Вартість деталів пам'ятників, замовленого позивачем [PERSON] становить 5880 грн., що є вищою граничної вартості стандартних пам'ятників у відповідній місцевості визначеної у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» №45 від 03.10.2008р., що для Житомирської області складає 3700 грн. Відповідно до ст.8 ЦК України, якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Оскільки правовідносини з відшкодування шкоди працівнику є подібними до встановлених судом правовідносин, суд приходить до висновку про можливість застосувати зазначений принцип до правовідносин з відшкодування шкоди не застрахованій особі (ч.8 ст.8 ЦПК України). Позивачем в обгрунтування вартості пам'ятника надано копію накладної № 1 від 02.05.2014 року на суму 5880 грн, однак дана накладна не містить детального опису деталів пам'ятника та є неконкретизована, а тому судом до уваги не приймається, разом з тим відповідачем в заперечення позивача надано детальний розрахунок вартості двох пам'ятників , один з яких встановлений [PERSON] та їх загальна вартість складає 5225 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача 3000 грн вартості пам'ятника з врахуванням художніх робіт, які визнані відповідачем. Отже оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження витрат організації поховання померлої [PERSON] і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов , а саме придбання предметів та замовлення послуг: труни - 600 грн, хреста- 200 грн., покривала - 50 грн, подушки - 50 грн., рушника - 30 грн., облаштування місця поховання - 759 грн, 08 коп., вартість автобуса та музичного супроводу - 1100 грн, катафалк - 500 грн., а всього на суму 3289 грн 08 коп, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, аналіз досліджених в судовому засіданні об'єктивних доказів дає суду підстави зробити правовий висновок про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав та в розмірах, наведених судом вище, а саме з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] моральна шкода в розмірі 50000 грн. та матеріальна шкода в розмірі 6289 грн 08 коп. З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. судового збору з врахуванням вимог ст. 4,5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: partial