Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ)\~звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь страхового відшкодування в сумі 10466,31 грн. в порядку регресу, яке було виплачене страхувальнику за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за участю [PERSON], а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позовна заява містить заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою у встановленому законом порядку місцем його проживання, на адресу суду повернувся поштовий конверт з викликом [PERSON] до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що останній не вжив дій для отримання поштового конверту. У відповідності з положеннями ст. ст. 76, 77 ЦПК України, суд вважає [PERSON] повідомленим належним чином і таким, що не зявився до суду без поважних причин. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, враховуючи, що представник позивача проти цього не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва №2601/13849/12 від 16.07.2012 р. встановлено, що 26.06.2012 р. о 19 год. 28 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на перехресті вул. Жилянська-Паньківська, в м. Києві, при зміні напрямку руху ліворуч не зайняв завчасно відповідне крайнє ліве положення, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. (а.с.7). Відповідно до ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі,\~що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне\~правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій\~особи,\~стосовно\~якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи\~вчиненні\~вони\~цією особою. Згідно висновку зі звіту № АА6223СЕ-06.09/1 від 06.09.2012 р. р. матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, складає 11520,18 грн. (а.с.8-11). 25.09.2012 р. [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок даного ДТП (а.с5). Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3308 від 13.11.2012 р. про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, сума до сплати за шкоду, заподіяну [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 9600,15 грн., вказана сума відповідно до платіжного доручення №1/1-18394 від 14.11.2012 р. перерахована [PERSON] (а.с. 20,24). Відповідно до\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до п.41.1\~ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Положеннями\~ст. 22 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. За вимог\~ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно\~до п.4 Постанови\~Пленуму\~Верховного Суду України\~від 27.02.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав. За нормою\~ст. 1191 ЦК України\~та п. 38.2.1\~ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому. Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов'язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов'язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов'язання. В регресному зобов'язанні беруть участь дві сторони - кредитор (регредієнт) і боржник (регресант). Особливість кредитора полягає в тому, що він, перш ніж стати кредитором у регресному зобов'язанні, був боржником в іншому зобов'язанні, виконання якого і породило регресне зобов'язання. Регресна вимога завжди спрямована на відшкодування втрат, понесених за рахунок або з вини іншої особи, а тому вона, по суті, є зобов'язанням по відшкодуванню шкоди й, отже, в більшості випадків є формою цивільно-правової відповідальності. Об'єктом регресного зобов'язання є відшкодування, яке регресант зобов'язаний вчинити регредієнту. Зміст регресного зобов'язання становлять права і обов'язки сторін. У регресному зобов'язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов'язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов'язання є стягнення сплаченого. Розмір регресної вимоги не може бути більше суми фактичного сплаченого кредиторові в основному зобов'язанні. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, з приводу відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 9600,15 грн., виплаченої позивачем на користь потерпілого [PERSON] за рахунок фонду захисту потерпілих, тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення 866,16 грн. на встановлення розміру збитків та збір документів, то вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається платіжного доручення №4353 від 15.11.2012 р., позивачем було оплачено 866,16 грн. за послуги аварійних комісарів згідно рах. №СФ-0001329 від 01.10.2012 р. (а.с.25,26). Відповідно до п. 22.1.\~ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати відшкодування вартості витрат за послуги аварійного комісара, у зв'язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача вартості витрат за послуги аварійного комісара в сумі 866,16 грн., тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування підлягає задоволенню частково, суд діючи в межах заявлених позовних вимог, присуджує стягнути з [PERSON] на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 9600,15 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial