Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на наступне:позивач працював на підприємстві відповідача в цеху тепловозних дизелів, в кар'єрі на дробильній фабриці, в рудозбагачувальній фабриці №2 в період з 21.01.1980 по 18.02.1982 р.р., з 01.09.1983 по 03.06.1996 р.р., з 30.08.1999 по професії електромонтером по ремонту електроустаткування, черговим електрослюсарем по ремонту устаткування 5, 6 розряду цеху мереж та підстанції шинопроводів. Працюючи у відповідача в умовах виробництва з перевищенням показників шкідливих факторів за вищевказаними професіями, які в наступному стали основними та відповідальними за розвиток у позивача двох професійних захворювань, а саме 31.01.2014 року Рішенням лікувальної-експертної комісії Української науково-дослідного інституту промислової медицини було встановлено діагноз: ХОЗЛ 2, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз - другого-третього ступеню. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища 1 стадії. Винним в отриманні позивачем професійного захворювання вважає відповідача, та у зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 243000,00 грн.. Представник позивача в судовому засіданні позовом підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнала, надала до суду письмові заперечення. Вислухавши сторони, дослідивши зібранні по справі докази, давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, [PERSON] працював на підприємстві відповідача в цеху тепловозних дизелів, в кар'єрі на дробильній фабриці, в рудозбагачувальній фабриці №2 в період з 21.01.1980 по 18.02.1982 р.р., з 01.09.1983 по 03.06.1996 р.р., з 30.08.1999 по професії електромонтером по ремонту електроустаткування, черговим електрослюсарем по ремонту устаткування 5, 6 розряду цеху мереж та підстанції шино проводів (а.с. 8-10). Згідно медичного висновку Центральної лікарської-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 10.01.2013 р., №1/7, [PERSON] встановлено: ХОЗЛ ІІ, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН ІІ-ІІІ (два-три). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (І ст.), за класифікацією Остапкович та Пономарьової (а.с. 29). Висновком медико-соціально експертною комісією [PERSON] первинно 06.05.2014 року встановлено 30 % втрати професійної працездатності, 25% - по хронічному бронхіту, та 5 % - по туговухості (а.с. 15-16). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.01.2014 року, в п. 16 встановлено обставини за яких виникло професійне захворювання: працюючи з 02.10.2012 по теперішній час електрослюсарем черговим та з ремноту устаткування цеху мереж та підстанцій ПАТ «ІнГЗК» при виконанні роботи підпадав під дію пилу, показники котрого перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Працюючи з 03.09.1980 по 18.02.1982, з 01.09.1983 по 21.10.1993, з 30.08.1999 по 02.10.2012 електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування РЗФ-2 ПАТ ІнГЗК та з 01.12.1994 по 03.06.1996 електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з повним робочим днем на підземному тракті в кар'єрі на дробильній фабриці ІнГЗК при виконанні роботи підпадав під дію пилу та шуму, показники котрих перевищували нормативні (а.с. 11-14). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці», яка регулює управління охороною праці та обов'язок роботодавця, встановлює, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законніх прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач щоденно змушений переносити хронічні фізичні страждання: постійно непокоїть задуха, утруднене дихання, біль у грудях, часті головні болі, непокоять болі та шум у вухах, погіршення слуху, загальна слабкість. По причині приступів кашлю позивач не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому. Стан доров'я загострюється вранці та ввечері, постійно змушений приймати медикаменти для зменшення приступів кашлю та полегшення стану здоров'я, використовує інгалятор для полегшення дихання. Систематично ввечері підвищується температура. Має прогресуюче погіршення слуху, недочуває, змушений постійно перепитувати, що викликає дискомфорт при спілкуванні з людьми. Позивач позбавлений нормального життя, негативні зміни вимагають додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров'я. Перебуваючи тривалий час на лікуванні (а.с.17-28), [PERSON] втратив домашній затишок і звичні життєві зв'язки. Все це призводить до вимушених змін і порушень в життєвих, особистих, побутових і виробничих відносинах. Додаткових моральних страждань та переживань спричиняє той факт, що по висновку лікарів позивачу для підтримання свого стану здоров'я рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, прийом бронхолітиків та відхаркувальних препаратів, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторне-курортне лікування. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою трудове каліцтво та професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення у вищевказаних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 24300,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 243000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, та

Outcome: partial