Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 30.04.2014 р. між ним та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого останній була надана позика в сумі 97441,40 грн., з кінцевим терміном повернення позики до 30.04.2016 р. включно. З метою своєчасного виконання зобов'язань позичальника за договором Позики між позивачем та відповідачем був укладений Іпотечний договір від 30.04.2014 р. посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М., за реєстровим № 269, відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку житловий будинок [ADDRESS], який знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0473 га, кадастровий номер: [NUMBER]. Вартість предмета іпотеки, відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору, визначена сторонами в розмірі 97441,40 грн. Позивач взяті на себе обов'язки по договору позики від 30.04.2014 р. виконав належним чином надавши відповідачці одноразово грошові кошти в сумі 97441,40 грн., про що вказує складена відповідачкою розписка від 30.04.2014 р.. Однак відповідачка, отримавши суму позики, свої зобов'язання до договором позики, а саме: своєчасне внесення чергових частин позики в період з 30.05.2014 р. по 12.12.2014 р., не виконала. Таким чином, станом на 12.12.2014 р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 390851,44 грн., та складається з наступного: - заборгованість по поверненню позики - 97441,40 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 11,41 грн.)на день укладання договору позики еквівалентно - 8540,00 доларів США; - пеня за порушення термінів повернення позики з 30.05.2014 р. по 12.12.2014 р. - 257029,64 грн.; - знецінення суми позики в наслідок інфляції та девальвації гривні - 36380,40 грн. Згідно вимог Закону України «Про іпотеку» позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності, виселити відповідачку із житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; усунути перешкоди у користуванні позивачу, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку за адресою: в [ADDRESS]; також просить суд покласти на відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні з підстав викладених в запереченнях на позовну заву. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 30.04.2014 р. між позивачем - [PERSON] та відповідачкою - [PERSON], було укладено договір позики, відповідно до якого останній була надана позика в сумі 97441,40 грн., з кінцевим терміном повернення позики до 30.04.2016 р. включно. З метою своєчасного виконання зобов'язань позичальника за договором Позики між позивачем та відповідачем був укладений Іпотечний договір від 30.04.2014 р. посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 269, відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку житловий будинок [ADDRESS], який знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0473 га, кадастровий номер: [NUMBER]. Вартість предмета іпотеки, відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору, визначена сторонами в розмірі 97441,40 грн. Графік повернення позичальником грошових коштів викладений у п. 3.1. договору позики від 30.04.2014 р. та Іпотечного договору від 30.04.2014 р. Позивач взяті на себе обов'язки по договору позики від 30.04.2014 р. виконав належним чином надавши відповідачці одноразово грошові кошти в сумі 97441,40 грн., про що вказує складена відповідачкою розписка від 30.04.2014 р.. Однак відповідачка, отримавши суму позики, свої зобов'язання до договором позики, а саме: своєчасне внесення чергових частин позики в період з 30.05.2014 р. по 12.12.2014 р., не виконала. Таким чином, станом на 12.12.2014 р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 390851,44 грн., та складається з наступного: - заборгованість по поверненню позики - 97441,40 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 11,41 грн.)на день укладання договору позики еквівалентно - 8540,00 доларів США; - пеня за порушення термінів повернення позики з 30.05.2014 р. по 12.12.2014 р. - 257029,64 грн.; - знецінення суми позики в наслідок інфляції та девальвації гривні - 36380,40 грн. Відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, визначеними ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ст. ст. 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із п. 4.2 договору позики за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 3 % за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Також згідно із п. 3.2. договору позики, крім суми позики Позичальник компенсує (відшкодовує) Позикодавцю знецінення суми позики внаслідок інфляції та девальвації гривні. Сума такої компенсації (відшкодування) застосовується до кожного чергового платежу згідно з графіком повернення Позичальником грошових коштів, та розраховується за формулою: В= П х к2/к1 - П, де В - сума компенсації (відшкодування), П - сума позики, к2 - курс НБУ до гривні на момент повернення позики (її чергової частини), к1 - курс НБУ до гривні на момент укладання цього Договору / отримання позики. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до п. 5.2 Іпотечного договору від 30.04.2014 р. у разі порушення основного зобов'язання або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає Позичалльнику та Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. На виконання даного пункту договору позивачем на адресу відповідачки було направлено вимогу про дострокове повернення позики та повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання від 19.09.2014 р. Однак на момент звернення до суду вимоги не виконані. Згідно із положенням ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до п. 5.4.1 Іпотечного договору Іпотекодержатель може задовольнити забезпечені Іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет Іпотеки. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення; при цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи вище викладене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача щодо звернення стягненнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та виселення відповідачки із займаного будинку, що є предметом іпотеки, без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про виселення, яке набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Таким чином позовна вимога позивача, щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим будинком, зі зняттям її з реєстраційного обліку за адресою: в [ADDRESS], не підлягає задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати при поданні позову до суду.

Outcome: partial