Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

З січня 2019 року в провадженні судді Кременчуцького районного суду Полтавської області - Колотієвського О.О. перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] - про визначення місця проживання дитини, та стягнення аліментів.. В своїй позовній заяві позивач вказував, що 19.07.2003 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. [INFO] під час шлюбу у них народився син - [PERSON] . 28.12.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за № 194 про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу їхній малолітній син залишився проживати зі своєю матір`ю. З 02.01.2019 року дитина проживає разом з ним за своїм власним бажанням. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: - визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , 2004 року народження, разом з батьком [PERSON] . - стягнути аліменти з [PERSON] , 1984 року народження на користь її сина, [PERSON] , у розмірі 1/4 сукупного доходу щомісячно згідно законодавства. - стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнала частково, просила суд зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частки, а в частині визначення місця проживання дитини просила допитати дитину для вирішення цієї позовної вимоги. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 19.07.2003 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане 19.07.2003р. року відділом реєстрації актів громадського стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області [INFO] року під час шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 24.02.2004 року у книзі записів актів громадянського стану зроблено запис про народження за №58, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] . 28.12.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за № 194 про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу їхній малолітній син залишився проживати зі своєю матір`ю. З 02.01.2019 року дитина проживає разом з позивачем за своїм власним бажанням, про що [PERSON] повідомив в судовому засіданні, також пояснював, що бажає проживати разом з батьком. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтями 160 ч. 1, 161 ч. 1, 2 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В той час, ч.3 ст.160 СК України визначено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, суд вважає що відсутні підстави для задоволення вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки останній досяг 14 річного віку, а тому вправі сам визначити своє місце проживання. Крім цього, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Частина 2 ст. 51 Конституції України, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Оскільки в діючому СК України не конкретизовано в якій саме частці визначається розмір аліментів, суд вважає необхідним застосувати до даного спору норму ч.5 ст. 183 СК України, відповідно до якої: той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В даному випадку суд може присудити до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини доходу. Так, відповідач просила суд стягувати з неї аліменти в розмірі 1/6 частини доходу, але жодного обґрунтування та доказів на підтвердження того, що вона не може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини суду не надано, а тому відсутні підстави для врахування такої позиції при вирішенні даного питання. Отже, враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем, тому суд має підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання їх дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позов задоволено, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial