Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з 01.09.2011 року по 20.06.2017 року у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді старшого бухгалтера контрольно-ревізійного відділу. 20.06.2017 року була звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні з нею не був проведений повний розрахунок. За таких обставин просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, у розмірі 52893,10грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з 21.06.2017 року по день подачі позову - 27.12.2017 року, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2697,44 грн., моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн. та витрати понесені по розгляду справи у розмірі 4124,00 грн. Ухвалою суду від 29.12.2017 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін. 22.01.2018 року від представник позивача адвоката [PERSON] надійшла уточнена позовна заява. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. 07.02.2018 року представником відповідача [PERSON] надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнав заборгованість по заробітній платі у розмірі 52893 грн. 10 коп.\~Зазначено, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, зокрема, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Також вказано, що згідно наказу № 75 від 21.03.2014 р. на підприємстві встановлено режим неповного робочого дня, а саме триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Крім того зазначено, що товариством нараховано позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати у розмірі 1294,25 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу товариство заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 01.09.2011 року по 20.06.2017 року у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді старшого бухгалтера контрольно-ревізійного відділу. 20.06.2017 року була звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.16-17). Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 02.02.2018 року № 16-07/200 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] (з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становить 52893 грн. 10 коп., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги, без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору 27067 грн. 26 коп., у тому числі компенсація за невикористану відпустку, без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору 5562 грн. 96 коп. Сума нарахованої компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період 20.06.2016 року по 20.06.2017 року, без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору - 1294,25 грн. (а.с. 43). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON], ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, що фактично визнано представником відповідача у наданому відзиві. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому відпідприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відтак, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 52893 грн. 10 коп. Згідно із ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для\~звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» середньоденна заробітна плата позивача (без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становить 464 грн. 18 коп. (а.с. 43). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 р. у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочідні: понеділок, вівторок, середа. У судовому засіданні позивачка пояснила, що не заперечує проти обрахування середнього заробітку, виходячи з триденної робочої неділі. Крім того, також зазначила, що погоджується на стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період 20.06.2016 року по 20.06.2017 року у розмірі 1294,25 грн., відповідно до розрахунку відповідача. Отже, період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату подачі позову, тобто з 21.06.2017 року по 27.12.2017 року становить 79 робочих днів (червень 3, липень 13, серпень 14, вересень 12, жовтень 13, листопад - 13, грудень - 11). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2017 року по 27.12.2017 року включно у сумі 36670 грн. 22 коп. (464,18 х 79). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково - стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 52893 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2017 року по 27.12.2017 року\~ включно у сумі 36670 грн. 22 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати у розмірі 1294 грн. 25 коп. Однак з врахуванням принципу розумності й справедливості, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, якої зазнав позивач. Крім того, стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в повній мірі компенсує негативний аспект затримки виплати заробітної плати. Таке рішення суду повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини висловленої в рішенні «Надточій проти України», де у пункті 55 зазначено: що стосується вимог заявника про відшкодування моральної шкоди, Суд зазначає, що у випадку, якщо особа у результаті провадження, яке не відповідало вимогам Конвенції щодо справедливості, була покарана судом, як це було у цій справі, повторний розгляд справи за вимогою заявника по суті є належним способом відшкодування за порушення (див., mutatis mutandis, "Оджалан проти Туреччини" (Ocalan v. Turkey) [GC], no. 46221/99, пп. 207-210, ECHR 2005-IV). Отже, Суд вважає, що визнання порушення Конвенції саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією. Таким чином, задовольняючи вимоги позивача в повному обсязі щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні буде справедливою сатисфакцією по відношенню до відшкодування завданих моральних страждань. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 1600 грн. та витрати у розмірі 3524 грн., повязані із наданням правової допомоги (а.с.2, 24-26, 33, 48). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial