Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

І. Короткий виклад позовних вимог: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі Позивач) звернулося з позовом до [PERSON] ,(далі Відповідача) з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.07.2007 року, згідно якого [PERSON] , отримав кредит у розмірі 21 600,00 грн., який в подальшому був неодноразово змінено, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вказує, що згідно умов зазначеного вище Договору такий складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що викладені на сайті Приватбанку. Стверджує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника (відповідача [PERSON] ) щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Наголошує, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив, внаслідок чого станом на 12.09.2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 76870,88 грн., що складається з: 44764,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12750,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 15056,70 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400,00 грн. нарахована пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. штраф (фіксована частина); 3648, 61 грн. штраф (процентна складова). Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. ІІ. Правова позиція учасників справи: Представник Позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи містяться повноваження його представника, згідно яких його інтереси представляє адвокат Тиндик Р.В.. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Тиндик Р.В., в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі та просив суд у задоволені позову відмовити, покликаючись на письмові пояснення, які міститься в матеріалах справи, зокрема зазначив, що відповідачу [PERSON] , було надано картку № [NUMBER] , із терміном дії 06/15, сума кредитного ліміту 21 600 грн. Разом з тим, у наданих позивачем матеріалах відсутні дані про вид карти, умови кредитування та умови встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також у вказаній анкеті - заяві відсутні відомості про те, що відповідач фактично отримав Пам`ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи та був ознайомлений з їх змістом під розпис. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний, а відомості з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. При цьому не можна брати до уваги умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», оскільки в заяві - анкеті відсутні відомості про вид картки, яку було видано відповідачу, а банком не зазначено якою карткою користувався відповідач. Після закінчення строку дії кредитного договору, в рамках якого відповідачу була видана картка № [NUMBER] , йому неодноразово перевипускалися картки та змінювався кредитний ліміт. У той же час банком не надано суду доказів про те, які Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку діяли після закінчення строку дії кредитного договору і які він розумів. Оскільки сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів використання договірних зобов`язань - є підстава для відмови в позові банку в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками. Слід врахувати, що прострочене тіло кредиту - це не грошові кошти, які були фактично отримані відповідачем. Як вбачається з довідки наданої позивачем до матеріалів справи - максимальний розмір кредитного ліміту, який був схвалений для відповідача, складає 39000,00 грн. 23.02.2021 року від Позивача надійшла відповідь на відзив. У своїй відповіді на відзив Позивач, зокрема, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що відповідач [PERSON] , звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 09.07.2007 року. Позивачем надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово - економічні експертизи по справі не призначались. Твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлені відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки у заяві підписаній клієнтом зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Щодо перевипуску кредитних карт, у відповіді на відзив зазначено, що [PERSON] звертався в Банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Перевипуск карти відповідачем підтверджується банківською випискою по картковому рахунку. Відповідач здійснював погашення заборгованості вже на перевипущені картки, що підтверджує їх отримання відповідачем. До певного часу відповідач виконував умови договору в повному обсязі, що дає підстави вважати, що відповідач знав про умови кредитування та знав свої зобов`язання за кредитом, тому посилання відповідача на необізнаність щодо умов договору не має прийматись до уваги. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 12.11.2019 року постановлено ухвалу про прийняття цивільної справи до провадження судді та проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. 01.06.2020 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про доручення письмових доказів до матеріалів справи. 20.01.2021року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі. 23.02.2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] , та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. ІV. Встановлені судомфактичні обставини справи: 09.07.2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у сумі 21 600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладений між сторонами договір складається з анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 09.07.2007 року, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що викладені на сайті банку. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. У анкеті-заяві зазначено, що Відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно п.2.1.1.2.1 кредитного договору для надання послуг банк надає клієнту картку, її вид визначено в Пам`ятці клієнта/Довідці об умовах кредитування і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання картки, яку вказано в заяві. Як вбачається з анкети-заяви о приєднанні до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» від 20.09.2007 року, яку підписано Відповідачем, визначити вид картки не можливо, оскільки в анкеті відсутні будь-які позначки в відповідних графах. Позивачем додано до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» проте вказана довідка відповідачем не підписана. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 12.09.2019 року, відповідач має заборгованість в загальному розмірі 76870,88 грн., що складається з: 44764,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12750,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 15056,70 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400,00 грн. нарахована пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. штраф (фіксована частина); 3648, 61 грн. штраф (процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.07.2007 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У своїх письмових поясненнях на позовну заяву Відповідач заперечував ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] , Відповідачу неодноразово було змінено кредитний ліміт, максимальна сума, яку було надано відповідачу складає 39 000,00 грн. У своїх письмових поясненнях на позовну заяву відповідач не заперечував факту отримання кредитного ліміту в розмірі 21 600,00 грн. та звернув увагу суду, що прострочене тіло кредиту не є грошовими коштами, які були фактично отримані відповідачем, у зв`язку з чим вважав позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості в розмірі 76870,88 грн безпідставними. У той же час, розрахунку, який би підтвердив відсутність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі встановленого кредитного ліміту у сумі 76870,88 грн., суду відповідач не надав. Укладений між сторонами кредитний договір від 09.07.2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Дана заява-анкета також не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що Позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. V. Застосоване судом національне та міжнародне законодавство: Відповідно до п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Частина 1 ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, тобто положення про договір позики. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 611, 625, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент укладення договору, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до\~постанови Верховного\~суду від\~23.12.2020\~року у\~справі №\~191/2648/17\~(провадження\~№ 61-5662св19) вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. Висновки суду: Відповідно до основ права, а відтак основ Римського Права важливо усвідомлювати, як складаються правовідносини, внаслідок яких один (кредитор) має право, а інший (боржник) має обов`язки, іншими словами з чого виникають зобов`язання. А виникають вони з юридичних фактів. Факт (factum-зроблено) означає дійсну, реальну дію: укладення договору, вчинення делікту тощо. Факти, що мають правове значення, тягнуть певні правові наслідки і називаються юридичними. Юридичні факти поділяються на події і дії. Дії-це факти, які настають за волею людей. Вони можуть мати протиправний або правомірний характер. Правомірні дії, спрямовані на досягнення певного правового результату (на виникнення, зміну або припинення прав і обов`язків). Із встановлених обставин, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09.07.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08.10.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані Позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» «ПриватБанку» розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.07.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Таким чином, суд погоджується з тим, що Позивачем надано докази, які обґрунтовують наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме: у розмірі 21600 грн. VII. Судові витрати: За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжного доручення від 18 вересня 2019 року позивачем було сплачено 1921 грн. 00 коп. судового збору. По справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 76870,88 грн., котра була задоволена частково у відсотковому співвідношенні 28% (21600,00х100/76870,88), а тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 537 грн. 88 коп. (1921,00х28%).

Outcome: partial