Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення у квартиру [ADDRESS] ( колишн. 17 Партзїзду) в місті Харкові, просив вселити його та його сина [PERSON] в цю квартиру та зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому та його синові, [PERSON], у користуванні зазначеною квартирою, для чого видати йому ключі від вхідної двері та не змінювати в ній замки без узгодження з ним, обґрунтовуючи свої вимоги тими обставинами, що він, [PERSON] та його рідна сестра, [PERSON], зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] (далі: спірна квартира). Крім нього та [PERSON], в цій квартирі зареєстровані її діти: [PERSON] та [PERSON]. В цій квартирі до своєї смерті була зареєстрована також їх мати, [PERSON], яка померла 17 березня 2012 року. Позивач зазначає, що 03 квітня 2012 року в цій квартирі зареєстрований його син, [PERSON],[INFO] та 10 квітня 2012 року в зазначеній квартирі зареєстрована також дочка Оста\-пенко [PERSON], онука [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що з дня його народження у 1971 році ця квартира була і до цього часу залиша\-ється для нього «єдиним законним місцем проживання». Разом з тим, зазначає позивач, через низку не\-залежних від нього причин склалася ситуація, за якої він протягом певного часу не міг проживати в цій квартирі, а коли з'явилась можливість для нього та його сина оселитися в цій квартирі, на його думку, відповідачка «самоуправно вжила заходів, щоб позбавити» його такого права. Позивач стверджує, що вона для цього змінила замки у вхідній двері до квартири, він виявив це 12 квітня 2012 року, коли, прийшовши до квартири, не зміг своїм клю\-чем відчинити вхідну дверь і потрапити до неї. Позивач зауважує, що на його прохання не чинити йому перешкод у користуванні квартирою, відповідачка відповіла категоричною відмо\-вою. Вважаючи такі її дії незаконними, посилаючись на ті підстави, що ніхто не може бути позбавленим права на житло інакше як на підставі закону та за рішенням суду, він викликав спів\-робітників міліції, а потім, зазначає позивач, за захистом свого права на житло, порушеного відпові\-дачкою та притягнення її до відповідальності за, як на його думку, «самоуправні дії», звернувся з пись\-мовою заявою до Орджонікідзевського РВ ХМУ МВС України в Харківській обла\-сті. Позивач зазначає, що, як на його думку, працівники міліції не припинили незаконні дії відповідачки по відношенню до нього та його малолітнього сина та «не вирішили питання про притягнення її до відповідальності за самоуправство», визнавши між ним та нею наявність лише цивільно-правових відносин. Позивач зазначає, що такі наведені ним обставини змусили його звернутися за захистом його та його сина права на житло до суду. Позивач зазначає, що про те, що він досить тривалий час не міг проживати в спірній квартирі з по\-важних причин, а саме: «через незаконні дії відповідачки по відношенню до мене та нашої з нею матері», й наводить ті обставини, що спірну квартиру у 1968 році одержав їх з відповідачкою батько, [PERSON], і він же був її наймачем. Спочатку в цій квартирі проживала лише їх сім'я, а саме: їх з відповідачкою батьки, відповідачка та він. На той час умови для проживання в квартирі були задовільні, хоч вона є досить невели\-кою за площею, складається з двох жилих кімнат розміром 18,2 кв.м та 8,2 кв.м, наголошує позивач. В 1985 році відповідачка одружилася з [PERSON], виїхала зі спірної квартири і поселилася разом з ним у квартирі його та його батьків за адре\-сою: [ADDRESS]. Саме в цій квартирі [PERSON] є зареєстрованим до цього часу, стверджує позивач. Позивач зазначає, що в 1988 році їх батько, [PERSON], пішов із сім'ї, «виписався» зі спірної квартири та виїхав на постійне проживання до Черкаської області. На той час, зазначає позивач, він ще був неповнолітнім й за заявою відповідачки рішенням виконкому Орджонікідзевськой ради народних депутатів м. Харкова від 05 квітня 1988 року на неї був від\-критий особистий рахунок на спірну квартиру. У тому ж році вона повернулася для проживання до спірної квартири, але вже не сама, а з чоловіком, [PERSON], який ніколи не був «прописаним» чи зареєстрованим в цій квартирі, та їхнім сином [PERSON], [INFO]. Відповідачка зі своєю сім'єю у складі трьох осіб зайняла меншу кімнату, а він з матір'ю - кімнату більшого розміру. Але так було недовго, стверджує позивач, адже після того, як у 1989 році він пійшов на строкову військову службу, за поясненням позивача, відповідачка змусила мати перейти жити до маленької кімнати. Отже, пі\-сля його повернення з військової служби в 1991 році, зазначає позивач, він став разом з матір'ю прожи\-вати в 8-метровій кімнаті. Позивач зауважує, що вже в той час між ним та відповідачкою почали складатися неприязні сто\-сунки через те, що вона постійно вчиняла сварки з приводу користування кварти\-рою, «чіплялася» до нього, а також до матері з різних дріб'язкових причин. Вважає позивач, що вже тоді відповідачка домагалася, щоб йому набридла така обстановка в квар\-тирі і він сам виїхав би з неї, адже, як зазначає позивач « вона стверджувала, що наш з нею батько, немов\-би, залишив цю квартиру лише їй і таке інше. Разом з тим, зазначає позивач, він не збирався виїжджати зі спірної квартири, адже вважав і вважає зараз, що має на проживання в ній такі ж права, як й відповідачка. Позивач наголошує, що у 1994 році відповідачка знову залишила спірну квартиру і з сім'єю оселила\-ся в квартирі свого чоловіка та його батьків, а в 1996 року повернулася до спірної квартири. Той факт, що позивачка в 1985-1988 роках та в 1994-1996 роках не прожи\-вала в спірній квартирі, ні він, ні наша з нею мати не сприймали як підставу для ви\-знання її такою, що втратила право користування цією квартирою, адже розуміли, що виїжджаючи з квартири, вона не набувала законного права користування будь-яким іншим житлом, у тому числі в квартирі її чоловіка та його батьків. Повернення відповідачки у 1996 році в спірну квартиру, вважає позивач, було ви\-кликано тим, що їй стало відомо про його намір одружитися. У той час, стверджує позивач, він проживав у більшій кімнаті, а мати - у маленькій. Він за\-брав мати до своєї кімнати, а відповідачка зайняла її кімнату. З моменту повернен\-ня вона почала поводити себе недобре по відношенню до нього та їх матері. Позивач стверджує, що така поведінка відповідачки змусила його напередодні укладення шлюбу тимчасово залишити спірну квартиру і на декілька місяців оселитися з його май\-бутньою дружиною, [PERSON], у їх знайомих. В той період мати залишилась в спірній квартирі удвох з відповідачкою і це призвело до тяжких наслідків, зазначає позивач. Він зазначає, що йому вдавалося витерпіти погрози та образи відповідачки, а їх мати надзвичайно болісно реагувала на такі її неправомірні дії, що, на його думку, негативно позначи\-лось на стані її здоров'я. В червні 1996 року мати перенесла перший інсульт, а 21 листопада 1996 року її було визнано інвалідом другої групи, після цього вона перенесла ще декілька інсультів. Позивач стверджує, що як тільки він узнав про тяжку хворобу матері, то одразу повернувся до спірної квартири та так був ображений на відповідачку за її поведінку, особливо по відно\-шенню до їх матері, що навіть не запросив її на своє весілля. Шлюб з [PERSON] він уклав 07 вересня 1996 року. На той час до спірної квартири знову заселився чоловік відповідачки [PERSON], хоч згоду на його вселення не давали ні він, ні їх з відповідачкою ма\-ти. З ними також проживав їхній син [PERSON], а 03 листопада 1996 року у них наро\-дився син [PERSON]. Позивач зазначає, що його численні спроби в той період домовитися з відповідачкою про спільне проживання в спірній квартирі її та його сімей та будь-яким чином на\-лагодити з нею нормальні родинні відносини, виявилися марними. Декілька разів , стверджує позивач, він зі своєю дружиною на певний час залишали спірну кварти\-ру і тимчасово оселялися у своїх знайомих чи сторонніх осіб. Завдяки цьому відповідачка змогла зайняти зі своєю сім'єю 18-метрову кімнату. Позивач наголошує, що кожен раз, коли він вживав спроби повернутися проживати до спірної квар\-тири і навіть коли повертався на проживання сам, тобто без дружини, відповідачка знову починала влаштовувати свари та скандали, від яких, перш за все, страждала мати, яка вже перенесла інсульт, а, з іншого боку, це робило для нього неможливим нормальне та гідне проживання в цій квартирі. Позивач зазначає, що він був не в змозі забрати зі спірної квартири мати, адже не мав і не має досі ніякого іншого житла. В той же час, опікуючись хворобливим станом її здоров'я, він змушений був залишити цю квартиру розраховуючи на те, щоб хоча б їй відпові\-дачка дала можливість проживати спокійно та без скандалів в маленькій 8-метровій кімнаті вказаної квартири. Отже, стверджує позивач, залишення ним спірної квартири не було його добровільним воле\-виявленням, а сталося через, як на його думку, неправомірні дії відповідачки, яка зробила неможли\-вим його проживання в цій квартирі спільно з її сім'єю та його з нею матір'ю. За таких обставин, вважає, що, відповідно до положень ч.2 статті 71 Житлового ко\-дексу України, є достатні підстави вважати причини, за якими він останнім часом не проживав постійно у спірній квартирі, поважними. До того ж, зазначає, що різні варіанти його проживання поза спірної квартири, у тому чи\-слі у знайомих, сторонніх осіб, родичів дружини тощо, не дали йому можливо\-сті набути законного права власності чи користування будь-яким іншим житлом, таким чином він на цей час не має законного права ні на яке інше житло, крім права користування спірною квартирою. Зазначає позивач. що заради спокою матері, збереження її здоров'я , він весь цей час не піднімав пи\-тання про своє повернення до спірної квартири та вселення до неї будь-кого з його неповнолітніх дітей, хоча потреба у цьому, безумовно, була. В той же час, стверджує, не втрачав своїх зв'язків з цією квартирою, зокрема, мав свої ключі від вхідної двері і постійно та без будь-яких перешкод з боку відповідачки відвідував її, аж поки остання, вже після смерті матері, самовільно не змінила у двері замки. Доглядаючи за ма\-тір'ю, він за власні кошти купував цінні речі, які передавав їй для користування та які зараз мають знаходитися в її кімнаті, зокрема, телевізор та холодильник. По\-стійно купував матері за власні кошти продукти харчування, ліки тощо; давав їй кошти для оплати своєї частки у квартирній платі та платі за комунальні послуги. Відвідуючи квартиру, він завжди намагався оберігати мати від зайвих хвилювань, образ з боку відповідачки тощо, хоч, на жаль, далеко не завжди це вдавалося зро\-бити. Про те, що весь цей час вони з матір'ю продовжували бути єдиною сім'єю, бажали, але не могли спільно проживати у спірній квартирі через причини, не за\-лежні від них, зазначає й той факт, що вони з нею удвох, аж до її смерті, перебували на квартирному обліку за місцем її колишньої роботи на Харківському тракторно\-му заводі. При цьому, стверджує позивач [PERSON], за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комі\-тету заводу від 18 серпня 1992 року передбачалось, що при підході черги нове жи\-тло мало надаватися матері та йому, а відповідачку з її сином передбачалось зали\-шити проживати у вказаній квартирі. Через те, що квартирна черга просувалася надзвичайно повільно, позивач стверджує, що його мати у 2002 році звер\-талася до керівництва заводу з проханням прискорити надання їй та йому спільного житла. У цій заяві вона повідомила про те, що в одній кімнаті спірної квартири проживає сім'я її доньки у складі 4-х осіб, а в другій - вона, при цьому про позивача вона вказала, що він зі своєю сім'єю, у тому числі його сином, а її онуком, змушений «скитаться по квартирам, т.к. нет условия для совместного проживання» . Позивач наголошує, що у зв'язку зі смертю його матері, Харківською міською радою зараз розглядається питання про переведення її облікової квартирної справи на його ім'я і включення до черги його сина, [PERSON], [INFO]. Лише після смерті матері, яка сталася 17 березня 2012 року, позивач вважає, що з'явилась реальна можливість йому з його сином [PERSON] оселитися в спірній квар\-тирі, зайнявши кімнату його матері, адже законних прав на будь-яке інше житло він досі не має. Разом з тим, зауважує позивач [PERSON], реалізувати своє законне право на користування жилими та іншими приміщеннями в спірний квартирі, він та його син [PERSON], [INFO], не можуть внаслідок створених, як на його думку, відповідачкою « незаконних пе\-решкод та її неправомірних дій». [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи: Орджонікідзевський РВ у м.Харкові ГУДМС України в Харківській області, КП «Жилкомсервіс» про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, просила визнати [PERSON] та його дитину [PERSON] втративши ми право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] ( колишн. 17 Партзїзду) у місті Харкові у звязку з його тривалим не проживанням без поважних причин та зобовязати Орджонікідзевський РВ у м.Харкові ГУДМС України в Харківській області зняти з реєстрації постійного місця проживання [PERSON] та його сина [PERSON],[INFO], обґрунтовуючи свої вимоги тими обставинами, що зазначена спірна квартира була надана їх батькам на підставі рішення РВК Орджонікідзевського району № 103/31 05.04.1988 року, яка є квартирою з житловою площею 26,4 кв.м. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що спір з приводу цього житла виник після смерті їх матері - [PERSON], яка померла 17 березня 2012 року. Позивачка стверджує, що [PERSON] ( позивач за основним позовом) у спірній квартирі проживав з їх родиною з 1971 року, тобто з моменту народження, пішов до армії, після служби повернувся до квартири, мешкав у маленькій кімнаті разом з матірю, вона та її родина займали велику кімнату квартири. Позивачка стверджує, що у 1996 році [PERSON] одружився та пішов проживати до своєї дружини за тією адресою, за якої проживає й до цього часу, вони мають двох дітей. Коли уходив, він забрав свої особисті речі, й з зазначеного часу спірною квартирою більш ніколи не користувався. Позивачка зауважує, що особистий рахунок було оформлено на її імя ще у 1988 році, коли батьки розійшлися, на родинній раді батьки вирішили, що зазначена квартира буде їй, доньці, для чого й оформлено на її імя особистий рахунок на квартиру, а брату, позивачу за основним позовом, та батьку буде належати житловий будинок з надвірними побудовами в м.Умань. Так і вирішили, батько « виписався» із квартири, склав заповіт на її мати, про цю домовленість її брат знав та був згоден, бо житловий будинок з надвірними будівлями та землею був «значно весомий». Позивачка зазначає, що батько помер у 1996 році, ще до свадьби [PERSON], мати оформила спадщину на своє імя за заповітом, брат продав цей будинок в м.Умані за «5000 доларів США, в 2007 році та повинен був в силу договореності виписатися із квартири». Однак, стверджує позивачка, свою обіцянку не виконав. Мати, зауважує позивачка, залишилася проживати разом з нею та на повному її забезпеченні, бо хворіла та мала маленьку пенсію, займала маленьку кімнату, де перебувало її старе майно, іншу кімнату займала її родина, в цій кімнаті знаходилося їх майно, набуте за кошти її сім»ї та в кредит. Позивачка стверджує, що з 1996 року її брат , [PERSON], жодного дня не мав ночлегу у квартирі, не користувався квартирою за призначенням, не проводив її оплату, не давав коштів на оплату, бо був прописаний. Позивачка зауважує, більш того, коли брат навідував їх мати, він займав у неї пенсію, ніколи не повертав, що відомо всім сусідам, бо їх часто приходилося пере займати кошти, бо вони з мамою жили однією родиною та утримували її, крім того за таке відношення сина, стверджує позивачка, мати бажала його «виписати» із квартири та вони почали збирати документи для цього, склали акт про його не проживання у квартирі з 1996 року, але мати захворіла та померла, її вона похоронила за свій кошт, брат лише на хвилину зайшов до квартири, де «отпевали мать», швидко вийшов та більш у квартирі не зявлявся. Позивачка стверджує, що таким чином, брат після смерті матері став претендувати на квартиру, для чого «прописав в неї свою дитину 2010 р.н.» та надав позов до суду, стверджує, що він втратив своє право на житло, бо не проживає у квартирі з 1996 року без поважних причин, одружився та пішов проживати до своєї дружини, де проживає до цього часу. Позивач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 34 у будинку № 20 по вул. Северина Потоцького ( колишн. 17 Партзїзду) в місті Харкові, у звязку з його не проживанням без поважних причин тривалий час, понад 16 років, обґрунтовуючи свої вимоги тими обставинами, що він постійно мешкає в зазначеній квартирі, зареєстрований в ній, ця квартира є постійним місцем проживання для його дитини [PERSON], [INFO], а також для його брата [PERSON], [INFO], основним наймачем цієї квартири є його мати [PERSON]. Позивач зазначає, що 17 березня 2012 року померла їх баб ушка [PERSON], яка проживала разом з ними однією родиною у квартирі, була зареєстрована в квартирі. Позивач зауважує, що у квартирі також зареєстровано й [PERSON], брата його матері, але ж у квартирі він не проживає з 1996 року, бо одружився та став мешкати з дружиною у її квартирі по пр.. Победи в місті Харкові, вони мають двох дітей. Позивач стверджує, що до цього спору у суді, [PERSON] ніколи не цікавився зазначеною квартирою, не користувався нею, жодного разу не ночував в ній, не сплачував квартплату та комунальні послуги, в квартирі відсутня хоч якась частина майна, яка б могла належати йому. Позивач наголошує, що на зазначену квартиру [PERSON] ніколи не претендував, бо йому відомо, що між батьками мами та [PERSON] мала місце родинна домовленість , в силу якої, [PERSON] не повинен був претендувати на квартиру та повинен був «виписатися» із неї , та у звязку з такою домовленістю, всі ці роки, з 1996 року, його мати сплачувала самостійно за квартиру, бо на неї було оформлено особистий рахунок, більш змістовно домовленість відома його матері. Позивач стверджує, що коли хворіла бабуся та за нею вимагався постійний ухід, такий ухід здійснювала тільки його мати, [PERSON] інколи її провідував, але ніколи не виявляв бажання залишитись проживати у квартирі, більш того ніколи не виказував й такого наміру, відповідач матеріальної допомоги на лікування своєї матері не надавав, зазначає, що ще за життя баб ушка часто згадувала свого сина, що той рідко її навідує, незважаючи на те, що вона віддавала йому всю пенсію, надала йому можливість продати будинок та залишити собі всі кошти. Позивач стверджує, що ніким з його родини не чинилося перешкод відповідачеві в проживанні у квартирі за місцем його реєстрації, не памятає такого випадку щоб [PERSON] ( коли він прийшов) не пустили у квартиру, щоб між його мамою та ним виникав скандал, щоб мати його виганяла із квартири, не розуміє ким і коли порушено право відповідача користування квартирою, які причини перешкоджали відповідачу проживати у квартирі з 1996 року, вважає не проживання [PERSON] у квартирі викликано лише тим, що він не потребував цього житла, а мешкав зі своєю родиною у іншій квартирі. В судовому засіданні сторони та їх представники, кожен свій позов підтримав, проти зустрічного та позову третьої особи, що заявила самостійні вимоги на предмет спору заперечував [PERSON] та його представники, представник третьої особи,Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР, [PERSON], просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, додатково повідомила, що по цій справі діти з обох сторін є неповнолітніми, тому ці діти лише вписані у облікову картку, бо до досягнення дитиною 15 років, це не є реєстрацією постійного місця проживання, зазначила, що така реєстрація не обовязкова за законом. Вивчивши пояснення позивачів, заперечення відповідачів, матеріали справи, допитавши свідків, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору задоволенню, основний позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що спір виник з приводу права користування житловим приміщенням - квартирою № 34 у будинку № 20 по вул. Северина Потоцького ( колишн. 17 Партзїзду) в місті Харкові, яка не є приватизованою. Відповідно до довідки з місця проживання та про склад сім»ї і прописку від 10.04.2012 року № 142, видану КП «Жилкомсервіс дільниця № 46» ( а.с. 63 том1), ця квартира неприватизована, [PERSON], [INFO] є основним квартиронаймачем та зареєстрована у цьому приміщенні 27.08.1981 року; [PERSON], [INFO] ( брат) зареєстрований у цьому приміщенні 27.11.1991 року; [PERSON], [INFO] ( син), зареєстрований у цьому приміщенні 13.12.2001 року; [PERSON], [INFO], зареєстрований у цьому приміщенні 03.12.1996 року; [PERSON], [INFO] ( племінник), зареєстрований у цьому приміщенні 03.04.2012 року; [PERSON], [INFO] ( онука), зареєстрована у цьому приміщенні 10.04.2012 року З 1996 року [PERSON] ( позивач за основним позовом, відповідач за зустрічним, відповідач за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору) у зазначеній квартирі не проживає, обовязків, що випливають з договору найму житлового приміщення не виконує, з приводу порушення його права на користування житлом або чинення позивачем перешкод до звернення з цим позовом до суду до компетентних органів не звертався, що не спростовано під час судового розгляду [PERSON] та його представниками й підтверджується поясненнями позивача, його представника, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], й не спростовані іншими свідками та письмовими доказами. Так, свідок [PERSON] показала суду, що вона бачила [PERSON] з двома дітьми перед смертю його матері 08.03.2012 року, [PERSON] коли одружився пішов жити до дружини, вона часто приходила до спірної квартири та бачила що [PERSON] там не проживає, крім цього їй про це розповідала мати [PERSON], яка зі своїм чоловіком проживали у одній кімнаті, а її мати у другій кімнаті, «кушали» вони разом, «бабушка» була у ясному розумі, щодо [PERSON] ніколи нічого поганого не казала, ліки для «бабушки» покупала [PERSON], вона, [PERSON] , приходила робити уколи за приписами лікаря; «баб ушка» казала, що [PERSON] одружився та пішов проживати до дружини, що вони купили 3-кімнатну квартиру десь на Олексіівці,; його майна вона, [PERSON], у спірній квартирі не бачила, у кімнаті бабушки була кровать, шифоньєр, швейна машинка, а телевізор був у [PERSON] у великій кімнаті, вони всі там дивилися телевізор, міжкімнатні двері ніколи не були закриті, додала, що холодильника та телевізора у бабушки в кімнаті не бачила ніколи, вона ніколи не чула, щоб [PERSON] «бажав вселитися у цю квартиру, а його не пускали»; [PERSON] завжди прибирала, прала, ходила за продуктами, купала баб ушку, 8 березня перед смертю бабушки у [PERSON] та [PERSON] були добрі стосунки; додала, що баб ушка казала, що [PERSON] продав у деревні дом, а їй й шоколадки не купив, казала їй особисто, що вона [PERSON] допомогала. Додатково свідок повідомила суду, що вона часто приходила до [PERSON] у спірну квартиру, [PERSON] там бачила останній раз у 1996 році, тобто приблизно 17 років тому, часто робила уколи [PERSON] та її матері, 8 березня 2012 року бачила «застольє» у квартирі та проживаючих у цій квартирі: [PERSON], її чоловіка [PERSON], сина [PERSON] [PERSON], сина [PERSON] [PERSON], [PERSON] дружину Юлю, [PERSON] дочку Настю, вони проживали у великій кімнаті/залі, а [PERSON] проживала у маленькій кімнаті; «бабушка» їй особисто казала, що [PERSON] купували с дружиною 3-кімнатну квартиру на Олексіївці, коли одружилися, [PERSON] одружився та пішов жити до дружини, про його квартирний облік вона ніколи не чула, у цій квартирі остапенко В. основний квартиронаймач, їх батько уїжджав та оформив на [PERSON] ордер, а на [PERSON] будинок. Свідок [PERSON] показав суду, що [PERSON] знає з дитинства, [PERSON] після одруження не проживає у цій квартирі, його ніколи і нікто не виганяв з квартири, він, [PERSON]. Бував у цій квартирі, спілкувався з [PERSON], романом, баб ушка проживала в одній кімнаті сама, [PERSON] її кормила, все робила, їх відносини були людяні, нормальні, майборода О. не намагався вселитися, їх мати на [PERSON] квартиру зробила ( йому мати казали) та [PERSON] платила за квартиру, вони робили з [PERSON] ( зять) ремонт, а після смерті матері вони ( [PERSON] та [PERSON]) почали скандалити із-за квартири. Додатково повідомив, що у чернігові [PERSON] продав будинок, його мати казала, що [PERSON] допомагає, мати та [PERSON] казали, що після одруження [PERSON] пішов у квартиру, яка «там є »; у матері [PERSON] в кімнаті була лаше кровать, він не знає щоб [PERSON] матері купував будь-які речі, телевізор та т.п., він, [PERSON], особисто бачив, що їх мати у загальному залі квартири дивилася телевізор, їх відносини були нормальні, майборода навідував мати приблизно 1 раз на місяць, мати ніколи не казала, щоб [PERSON] їй прав, привозив продукти, займався лікуванням, додав, що лікуванням матері займалася [PERSON], вона ж клеїла обої, плитку, [PERSON] ніколи ремонту не робив, бажав поставити роздвижні двері, але вони не підійшли, у матері у кімнаті були: кровать, швейна машинка, маленький холодильник,він не бачив щоб вона ним користувалася, він бачив що вона користувалася холодильником на кухні( бо маленький холодильник у її кімнаті навіть був відімкнутий), її пенсія була нормальна, бо працювала у гарячому цеху, бував у них 1-2 рази на тиждень, міліції давав пояснення, що скандалів у них не чув, дільничий пояснив що «вони ділять квартиру, прописали сина», [PERSON] постійно мешкав у цій квартирі з дружиною [PERSON], [PERSON] постійно проживає/зустрічав його кожен день/, його дружина мешкає з ним, у залі проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свідок доповнив, що йому їх мати казала, що [PERSON] забирає у неї гроші, забрав банківську картку; скаржилася йому на те, що [PERSON] ніколи їй не допомагав; «їх мати» казала, що вона розділила : дом у Умані Саші, квартира [PERSON], казала, що за квартиру платить [PERSON], а [PERSON] не платить. Свідок [PERSON] показала суду, що знає цю родину з дитинства [PERSON] та [PERSON], у 1993 році [PERSON] одружився та пішов до дружини, до матері приїжджав тоді коли вони отримували на почті пенсію, а мати вже через 15 днів займала по сусідах гроші, бо нічим було жити, мати кормила [PERSON], вона була «нагодована та чиста», майборода приїжджав лише по пенсію, а коли пенсію перевели на банківську картку, забрав картку та взагалі не приїжджав, мати скаржилась що [PERSON] не платив за квартиру, казала, що бажає його «виписати», він про це дізнався, приїхав, кинув матері банківську картку, а кинулися покупать ліки, а там « 0».Свідок додатково повідомила, що з їх мамою [PERSON] спілкувалася часто, кожен день, з її слів вона знала. Що [PERSON] пішов проживати до дружини, у цій квартирі його речей не було, ключі від квартири у нього були, вільний доступ, їх мати хворіла. Скаржилася, що [PERSON] не платить за квартиру, з пустими руками, ніколи ні кульків ні речей; коли він одружився , його речей особистих там немає, ремонт робила родина [PERSON], лікувала та доглядала мати [PERSON]; [PERSON] розповідала їм, що [PERSON] продав будинок та матері - «ні копійки», скаржилася, що навіть батькові памятник не поставив. Свідок доповнила, що [PERSON] ніхто не перешкоджав жити, ніхто не виганяв , [PERSON] казала, що [PERSON] платить за квартиру, повідомила що [PERSON] бажає вселитися у квартиру після смерті матері « із жадібності», він ніде не працював, мати скаржилася, що він пенсію забирав. Зазначені свідки довели суду про відсутність з 1996 року наміру [PERSON] користуватися даним житлом, щодо відсутності у спірній квартирі особистих речей та документів та відсутності сплати [PERSON] комунальних платежів й будь-якої зацікавленості в користуванні зазначеною квартирою й відсутності щодо цього будь-яких перешкод від будь-яких осіб, й відповідно підстав для вселення. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], та [PERSON] підтвердили ту обставину, що дійсно [PERSON] з 1996 року не проживав у спірній квартирі, одного разу не зміг відчинити начебто своїм ключем вхідні двері квартири, казав що його сестра з чоловіком та сином проживають у цій квартирі, викликалася міліція ним, коли не зміг відчинити квартиру, [PERSON] казала, що пустить у квартиру за рішенням суду, що [PERSON] витискують з квартири він не скаржився, за чий рахунок похована мати не знає ( [PERSON]), додатково [PERSON] ( дружина [PERSON]) повідомила, що про встановлення порядку користування цією квартирою [PERSON] та [PERSON] питання не ставили, про виселення [PERSON] також не ставили, [PERSON]. не перешкоджав проживанню чоловіка [PERSON] у цій квартирі, дружині романа [PERSON] також не перешкоджав, про витребування майна ( холодильник та телевізор) питання не ставилося, друга дитина їх прописана у спірній квартирі для постановки на квартирний облік, похованням матері займалися [PERSON], [PERSON], брат, вона, друг, сестра, а чеки із магазина на [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] не проживав у спірній квартирі, бо там не було місця, його нікто не виганяв, а після похорон матері хотів зайти до квартири забрати речі, котрі купував матері, але не зміг, їй це відомо зі слів її сина, за спірну квартиру майборода не платив, знає що у майбороди динарна квартира, чи мешкали вони у батьків [PERSON] інги - не знає. Аналогічні покази надали суду свідки [PERSON], Корек»ян [PERSON], [PERSON] щодо не проживання [PERSON] у спірній квартирі з 1996 року, але таке не проживання викликано неможливістю проживати у квартирі, де мало місця, неможливо облаштувати побут, були конфлікти з [PERSON] й [PERSON] не хотів розстроювати мати. Допитаний в якості свідка [PERSON] у відповідності до ст. 184 ЦПК України, підтвердив що він не проживає у спірній квартирі з 1996 року, але не втрачав право проживання у вказаній квартирі, проживав з матірю однією родиною та звязку з нею не втрачав, а після смерті матері, коли [PERSON] змінила замки, у нього не стало доступу до квартири, квартиру на імя його дружини куплено для їх сина та за гроші батьків дружини [PERSON] у 2000 році, до цього жив із дружиною на найманих квартирах, у 1997 році він одружився та проживав у батьків дружини, до одруження він пішов зі спірної квартири до знайомих для підготовки до свадьби, після одруження він не повернувся у спірну квартиру, бо там проживала [PERSON] зі своєю родиною, а в іншій кімнаті мати після інсульту та їй потрібен був спокій, приходив жити один, а дружина залишилася у батьків у 1996 році, але пішов через скандали з [PERSON], яка впливала на нього «через мати», без дружини прожив у спірній квартирі 1,5 2 місяці, вони із матірю перебували на квартирному обліку з 1975 року, за спірну квартиру він платив шляхом надання матері коштів на сплату комунальних послуг, він зареєстрований у спірній квартирі, тільки після смерті матері у нього зявився реальний шанс заселитися у спірну квартиру, бо іншого житла у нього немає, показав, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] до цього часу він проживає з нею однією родиною, вели спільне господарство, членом родини [PERSON] він не є , показав, що його житлові права за місцем реєстрації було порушено сестрою [PERSON] після смерті матері 17.03.2012 року, до смерті матері його права порушено тією особою, до якої позов предявлено ним, чоловіком [PERSON] порушено тоді коли він почав там жити, але до нього претензій немає, немає претензій до дружини [PERSON], за місцем реєстрації у квартирі квитанцій по сплаті комунальних послуг немає, через ті обставини, що гроші давав на це матері, після подачі позову припинив платити, бо не користується комунальними послугами, з питань порушення його житлових прав до смерті матері не звертався нікуди, бо не було сенсу, але питання це узнавав, розяснили, що поділ особистих рахунків неможливий, його дитина до 2010 року не була ту прописана, дитина жила з ним та його родиною, вселитися бажає у всю квартиру. Таким чином позивачем та його представниками визначено наступні, як на їх думку, поважні причини не проживання [PERSON] у спірній квартирі, як то : - неможливість проживати з родиною [PERSON] з 1996 року; - [PERSON] змінила замки у спірній квартирі; чекав [PERSON] покращення житлових умов, перебуваючи на квартирному обліку; - не бажав [PERSON] заважати хворій матері; - [PERSON] не забороняла йому приходити до квартири, як він вважає, для того, щоб він не забороняв їй там жити ( з пояснень позивача). Таким чином суд вважає, що більш як один рік тому, а саме з 1996 року, відповідач за зустрічним та за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору , [PERSON] добровільно залишив жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] ( колишн. 17 Партзїзду) в місті Харкові. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Питання визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення, вирішується виключно в судовому порядку, відповідно до ст. 71 ЖК України. На стороні позивача можуть виступати наймач, члени його сім'ї', в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (cm. 73 - 75 ЖК). Особи, які користуються жилою площею тимчасово, тобто не мають самостійного права на нього (піднаймачі, тимчасові мешканці), не мають права на пред'явлення такого позову. Якщо члени сім'ї заперечують проти вселення особи, відсутньої строком до 6 місяців, така особа може подати зустрічну позовну заяву про визнання за нею права на жиле приміщення і вселення. При цьому, якщо особа була відсутня понад 6 місяців, вона повинна довести наявність однієї з обставин, перелічених в cm. 71 ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України "При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разу спору - судом". На підставі наданих позивачами доказів та відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] відсутній в спірному житловому приміщенні протягом одного року ( з 1996 року) без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, [PERSON] не доведено наявність однієї з обставин, перелічених в cm. 71 ЖК Україниі, сам факт не проживання у спірній квартирі з 1996 року [PERSON] не оспорюється, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, його вимоги не обґрунтовані та не доведені жодним належним та допустимим доказом, судом не встановлено наявність перешкод у користуванні спірним майном позивачем. Щодо визнання дитини [PERSON] - [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] ( колишн. 17 Партзїзду) у місті Харкові у звязку з його тривалим не проживанням без поважних причин та зобовязання Орджонікідзевського РВ у м.Харкові ГУДМС України в Харківській області зняти з реєстрації постійного місця проживання [PERSON],[INFO], суд відмовляє з тих підстав, що дитина й не набувала права користування у цій квартирі й внесена лише до облікової картки без реєстрації постійного місця проживання дитини віком до 15 років. Таким чином, позивач за основним позовом , [PERSON], не довів суду тих обставин, що він є членом сім»ї наймача ( його сім»я складається з нього, його дружини [PERSON] та їх дітей, що не спростовано жодним доказом) та тимчасово був відсутній у спірному житлі, внаслідок чого за ним зберігається жиле приміщення, до якого він просить вселити його з дитиною, тобто не довів наявності однієї із обставин, перелічених у ст. 71 ЖК України, правових підстав для свого вселення до спірного житла, не довів, що його дитина, [PERSON], набував право користування цим житлом, перешкоди у здійснені якого необхідно усунути, й підлягає вселенню до нього, чим не виконав вимог ст. 60 ЦПК України, тому його позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні, й не підлягають задоволенню, й навпаки, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та третя особа, що заявила самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , повністю довели обставини, на які вони посилалися на підтвердження позовних вимог щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житлом. Надання позивачем за основним позовом пояснень, показань, надання пояснень його представниками, надання ними письмових доказів та інш. щодо перебування [PERSON] на квартирному обліку створило у суду переконання щодо стійкого бажання [PERSON] зберегти реєстрацію за вказаною адресою спірної квартири задля збереження статусу громадянина, що потребує поліпшення житлових умов, й такі обставини не є правовими підставами для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial