Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона володіє поточним рахунком № [NUMBER] ( рахунок у валюті євро) в ПАТ «КБ «Актив-Банк». 20 квітня 2014 року позивачкою на адресу банку платіжне доручення в іноземній валюті щодо перерахування коштів з її рахунку на інший. В перерахуванні позивачці було відмовлено. Протягом червня 2014 року позивачка декілька разів зверталась до Центрального офісу відповідача за зняттям коштів, які знаходяться на її рахунку, але їй було відмовлено у видачі коштів. Листом від 12.06.2014 року №2659/10 відповідач повідомив позивачку про складності із забезпеченням готівкою відділень і банкоматів, але не зазначив коли їй повернуть кошти. Станом на 27.05.2014 року на поточному рахунку позивачки знаходилася сума 6736,36 євро, що еквівалентно сумі 107934,65 грн.. У судове засідання представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з2явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач у судове засідання повторно не з»явився, судові документи і повістки - повідомлення, надіслані за адресою його місця знаходження, повернуті за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні ст. 74 ЦПК України він вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи представник позивачки не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка володіє поточним рахунком № [NUMBER] (рахунок у валюті євро) в ПАТ «КБ «Актив-Банк». Відповідно до умов Договору банк зобов»язується приймати і зараховувати на рахунок , відкритий володільцеві рахунку , грошові кошти, що йому надходять , виконувати його розпорядження про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Залишок коштів, які знаходяться на поточному рахунку позивачки станом на 27.05.2014 року становив 6736,36 євро, що підтверджується банківською випискою позивачки від 27.05.2014 року (а.с.11). Листом №2659/10 від 12.06.14р. банк повідомив позивачку про неможливість виплати їй грошових коштів, оскільки виникли складності із забезпеченням готівкою відділень і банкоматів (а.с.13). При цьому судом встановлено, що станом на 27.05.2014 на поточному рахунку [NUMBER] знаходилися грошові кошти у розмірі 6736,36 Євро (шість тисяч сімсот тридцять шість євро євроцентів 36). Отже судом встановлено, що відповідачем не здійснено повернення належних позивачу грошових коштів. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України). Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Не підлягає задоволенню позов в частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи позов про стягнення з ПАТ «КБ «Актив-Банк» 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди [PERSON] посилається на те, що в результаті протиправної поведінки відповідачів та невиконанні її законних вимог, їй було завдано душевні страждання , моральних втрат, погіршився стан здоров»я позивачки, з»явився постійний головний біль, роздратованість та втома. Позивачка вважає, що такі моральні переживання і душевні страждання можуть бути компенсовані їй тільки за рахунок придбання додаткових нематеріальних благ, наявність яких зможе відновити колишню душевну рівновагу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 12 квітня 1996 року N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню частково, у частині стягнення грошових коштів з поточного рахунку в сумі 6736,36 Євро (шість тисяч сімсот тридцять шість євро євроцентів 36) у частині стягнення моральної шкоди у сумі 20000 грн. відмовляє. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1279,35 грн. 00 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Outcome: partial