Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, посилаючись на те, що 30 липня 2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №32-0165, згідно з яким відповідачці надано кредит в розмірі 50 000,00 грн., строком кредитування на 36 місяців з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 30 липня 2021 року, якщо інший строк не буде встановлено згідно з умовами договору. Згідно п.п.2.4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 17,99% . Відповідно до п.3.3.3. позичальник щобов`язувався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1 388 грн. 89 коп. та сплату процентів нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з серпня 2018 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок для обслуговування, які банк використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до черговості визначеної договором. Відповідачем порушено умови кредитного договору, сума кредиту та відсотки систематично не сплачуються. Згідно розрахунку заборгованість, станом на 29 серпня 2019 року становить 47 106,67 грн., з яких: - 40 277,78 грн. - заборгованість за кредитом; - 2 263,12 грн. заборгованість за відсотками; - 3 852,00 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; - 334,88 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків; - 333,33 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; - 28,68 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; - 11,11 грн.- втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; - 5,77 грн.- втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів. Тому, просить суд, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 47106,67 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання від представника позивача надійшло клопотання про слухання справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір. Представник відповідачки подала зустрічну позовну заяву про захист прав споживача та зобов`язання визнання правочину недійсним. Вказує,що під час укладання Договорів було порушено порядок розрахунку та погодження сторонами ціни договору, зокрема встановлення загальної сукупної вартості кредиту та погодження вартості послуг Банку. Вважає,що дані вимоги Закону «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.07 р. № 168 не були дотримані Відповідачем. При укладанні Договору споживачу-відповідачці по справі, не була повідомлена вся вищеназвана інформація. А тому, Споживач був позбавлений можливості достеменно оцінити розмір своїх майбутніх витрат, які він буде зобов`язаний зробити на виконання Договору. Отже, при укладанні Договору мали місце порушення законодавства в частині , формування та погодження його ціни. Тому, вони є недійсними в цілому на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 та ст.217 ЦК України, ч. 2 та ч. 4 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.07 р. № 168. Просить визнати п.3.1.1.1. кредитного договору,яким стягнуто одноразову комісію за надання кредиту в сумі 2150 грн. Відповідачка та представники відповідачки були належним чином повідомлені про дату,час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення,які повернулись до суду з підписами цих осіб, в судове засідання не з`явились без поважної причини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши письмове клопотання представника позивача, приходить до наступних висновків. 30 липня 2018 р. між ПАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №32-0165, відповідно до якого згідно з яким відповідачці надано кредит в розмірі 50 000,00 грн., строком кредитування на 36 місяців з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 30 липня 2021 року, якщо інший строк не буде встановлено згідно з умовами договору. Згідно п.п.2.4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 17,99% . Відповідно до п.3.3.3. позичальник зобов`язувався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1 388 грн. 89 коп. та сплату процентів нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з серпня 2018 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок для обслуговування, які банк використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до черговості визначеної договором. Відповідно до п. п. 3.9.3. та п. п. 3.9.3.2., строк повернення Кредиту є таким, що настав і Позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за Кредитом у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня після настання прострочення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за Кредитом та/або процентами, та/або комісіями) на строк понад 58 календарних днів. Згідно з ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідачем за Договором утворилася заборгованість, яка станом на 29 серпня 2019 року становить 47 106,67 грн., з яких: - 40 277,78 грн. - заборгованість за кредитом; - 2 263,12 грн. заборгованість за відсотками; - 3 852,00 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; - 334,88 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків; - 333,33 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 28,68 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; - 11,11 грн.- втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; - 5,77 грн.- втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів. Відповідно до ст. 611 ЦК України у випадку невиконання зобов`язання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України боржник зобов`язаний повернути позивачеві гроші в строк та в порядку, встановленими договором. Наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, що вбачається з положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує. Через невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором банк був змушений звернутись до суду та сплатити судові витрати. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів з споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні' положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону У країни «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту-, що виникають як під час укладення, гак і виконання такого-договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача,, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Дані твердження співпадають з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистам споживачів лі ляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року, то за положенням абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою, у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, шляхом зняття готівки з банкоматів та проведення безготівкових розрахунків за допомогою кредитної картки в точках продажу, про що свідчить виписка по особовому рахунку відповідачки (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач не подав достатньо матеріалів, які обґрунтовують його позовні вимоги, та те, що відповідачка подала суду зустрічний позов, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 47106 грн.67 коп. за винятком суми 2150,00 грн. Що стосується зарахування суми 2150 грн. в тіло кредиту,то дана вимога не може бути вирішена судом, оскільки це є розрахунки між позивачем та відповідачкою,і суд не має право вирішувати замість сторін договору зарахування в погашення тіла кредита тих чи інших сум. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення основного позову та часткового задоволення зустрічного позову. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн., що підтверджуються квитанцією, наявною в матеріалах справи. На підставі наведеного та

Outcome: partial