Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна. В своїй заяві позивач вказала, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1999 року по 2012 рік. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. За період спільного проживання вони придбали будинок по [ADDRESS] На даний час вони разом не проживають, утворили нові сім'ї, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не визнає, що вона має право на частину придбаного в шлюбі будинку. Прохала поділити майно та визнати за нею 2/3 частини житлового будинку, так як на її утриманні є дитина, а аліментів, які сплачує відповідач, не достатньо для розвитку дитини. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги і просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали, прохали в позові відмовити, пояснивши суду, що спірний будинок придбаний за власні кошти відповідача. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 червня 1999 року. В липні 2012 року сімейні відносини між сторонами припинено, відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 30.07.2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю. За час шлюбу подружжя придбали за договором купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори за № 3306 від 09.10.2007 року у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] загальною площею 84,40 м2, житловою площею 44,40 м2. Вказаний житловий будинок зареєстрований за [PERSON], про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Краснокутського БТІ від 25.10.2007 року. Як свідчать довідки Пархомівської сільської ради, сторони проживали та були зареєстровані в спірному будинку, а саме [PERSON] був зареєстрований у вказаному будинку з 15.10.2007 року по 27.01.2009 рік, з 25.09.2012 року по цей час, а [PERSON] з 08.02.2011 року по 14.02.2013 року. У вказаному будинку проводили поточні ремонти. Позивач проживає з лютого 2013 року [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] та дитиною [PERSON], який відповідно до довідки Пархомівської сільської ради зареєстрований разом зі своїм батьком по [ADDRESS] Згідно виконавчого листа № 627/242/13-ц від 30.05.2013 року, виданого Краснокутським районним судом Харківської області, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача до досягнення сином повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2013 року. Відповідач аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачує та загальна сума сплачених аліментів складає 15 765,32 грн.. Відповідно до ст. 69 ч. 1 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно роз'яснень, що містяться в п. п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Позивачка стверджує, що спірний будинок був придбаний на спільні кошти з відповідачем за 8 тисяч доларів США, частину грошей - 5 тисяч доларів США передав їй батько [PERSON], а інша сума коштів - 3 тисячі доларів США була отримана за продаж будинку, який належав відповідачу. Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом від 18.11.2005 року стверджує, що батько позивачки [PERSON] мав на праві приватної власності житловий будинок по [ADDRESS], який продав за 25 000 грн. та вказані гроші передав своїй дочці для покупки будинку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживала в незареєстрованому шлюбі з батьком позивачки [PERSON], який в 2005 році продав будинок, а гроші передав своїй дочці [PERSON] для придбання спільного будинку з [PERSON]. Вона особисто була присутня при передачі грошей. Крім того, [PERSON] станом на 2007 рік працювала у Пархомівському дошкільному навчальному закладі медсестрою та завгоспом та мала свій дохід, а [PERSON] головою Пархомівської сільської ради. Кожен із сторін отримував заробітну плату. Відповідач наполягає, що спірний будинок був придбаний за його особисті кошти, які він позичив, перебуваючи у шлюбі та отримав за продаж власного будинку. На підтвердження таких доводів відповідач надав розписку від 01.10.2008 року про те, що він позичив гроші у [PERSON] в сумі 20 000 грн. для покупки будинку. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив, що дійсно у нього в 2008 році позичив [PERSON] гроші в сумі 20 000 грн. для покупки будинку по [ADDRESS] Пізніше в 2008 році відповідач отримав кредит та повернув борг. Крім того, відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом 15.02.1997 року, належав житловий будинок по [ADDRESS], який він в 2006 році продав за 17 670 грн. та гроші витратив на придбання спірного будинку. Відповідач пояснив, що [PERSON], батько позивачки, гроші в його присутності не передав для придбання будинку, як ними розпорядилася позивачка йому не відомо. Відповідач надав суду довідки про те, що він в квітні 2008 року оформив кредит у Краснокутському ТВБВ №10020/0365 Філії -ХОУ АТ «Ощадбанк» в сумі 20 000 грн., а в квітні 2012 року оформив кредит на суму 15 000 грн.. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив, що до нього звернувся в травні 2008 року його син [PERSON] та попрохав допомогти сплачувати кредит, який відповідач оформив в квітні 2008 року в сумі 20 000 грн.. Вказаний кредит був погашений за гроші свідка та його дружини в сумі 27 000 грн.. Позивач заперечує факт позики у [PERSON] грошей для покупки будинку та їй не відомо для яких цілей отримував кредит відповідач. Крім того, позивач пояснила суду, що вони вели спільне господарство, проводили капітальний ремонт в будинку, її батько допомагав будувати господарські будівлі та прибудови до будинку. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме ці кошти, а не спільні сумісні, були витрачені на придбання спірного будинку. Суд, зазначає, що кредити оформлені відповідачем після придбання будинку та показання свідка [PERSON], свідка [PERSON] не спростовують позицію позивача та не підтверджують позицію відповідача. Крім того, свідок [PERSON] стверджував в суді, що гроші для придбання будинку сторони в нього позичили саме в 2008 році, а будинок був придбаний в 2007 році. Надані відповідачем документи не є підставою для відмови в позові позивачу. Окрім того, відповідач наполягає, що він придбав квартиру по [ADDRESS] для позивача та сина, зробив там ремонт, але право власності зареєстровано на родичку позивача [PERSON]. Про те, що [PERSON] проводився ремонт у вказаній квартирі підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON]. Однак, суд вважає, що придбання квартири відповідачем для позивача не є підставою для відмови в позові [PERSON], оскільки вказане житло зареєстровано за іншою особою [PERSON] та позивачу не належить. Суд, приходить до висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, придбаний за спільні кошти та їх частки є рівними. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також: працездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вимоги позивачки про відступ від засади рівності часток подружжя при поділі майна та визнання за нею права власності на 2/3 частини житлового будинку ґрунтуються на тих обставинах, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку неповнолітньої дитини. Згідно з п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд відповідно до ч.2, ч.3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також: інтереси неповнолітніх дітей, не працездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім'ї, але й випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Суд вважає, що аліменти, які одержує позивач від відповідача, достатні для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини, будинок придбаний під час спільного проживання за час шлюбу за сумісні гроші, підстав для збільшення частки в майні суд не вбачає, оскільки виключних обставин за яких суд може відступити від рівності часток подружжя, не має. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких підстав суд приходить до висновку, що позов позивача підлягає частковому задоволенню та виділення їй ? частини спірного домоволодіння.

Outcome: partial