Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" та просить усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом звільнення з-під арешту всього нерухомого майна, що належить [PERSON], у тому числі 39/100 часток нерухомого майна - групи нежитлових приміщень [ADDRESS], що був накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно №02-42985 від 04.06.2010, винесеної слідчим СУ ГУ МВС України в Донецькій області Мацко О.В., зобов'язати ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис: «Тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 9906327, Зареєстровано 07.06.2010 16:05:12 за №9906327 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 83001, Донецька обл., м.Донецьк, вул. Артема, 74, (062)338-05-67, Підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, №02-42985, 04.06.2010, Слідчий СУ ГУМВС України в Донецькій області Мацко О.В., об'єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, [PERSON], Заявник: СУ ГУМВС України в Донецькій області». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі договору дарування від 27.07.2016 позивач набула у спільну часткову власність 39/100 часток нерухомого майна, а саме групи нежитлових приміщень [ADDRESS]. Через деякий час замовивши довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, дізналась про те, що на все належне їй майно, в тому числі набуте 27.07.2016 накладено арешт. Запис про обтяження внесено реєстратором Донецької філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підставою обтяження майна стала постанова про накладення арешту на нерухоме майно №02-42985 від 04.06.2010, винесена слідчим СУ ГУМВС України в Донецькій області Мацко О.В. Позивач вважає, що даний арешт є безпідставним, позбавляє її можливості безперешкодно розпоряджатись належним майном. Позивач вказує про те, що в рамках кримінальної справи №02-42985 вона не мала статусу ні підозрюваного ні обвинуваченого, та їй не відомі які підстави стали для накладення арешту. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача ГУ НП у Донецькій області Лапшенков Я.В. вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказуючи на те, що постанова якою було накладено арешт є чинною, проте матеріали кримінальної справи залишились на території тимчасово не підконтрольній владі України, а саме в архіві Ворошиловського РВ Донецького МУ. Тому представник вважав, що позивач повинен звернутись до слідчого судді місцевого суду за місцем мешкання для скасування накладеного на її майно арешту в порядку ст.174 КПК України. Представник ДП «Національній інформаційні системи» Сваволя В.В. вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в частині до підприємства,вказуючи на те, що даний відповідач не порушував прав позивача, та не має ні правових ні технічних можливостей для вилучення інформації. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 23.03.2010 прокурором Ворошиловського району м. Донецька порушено кримінальну справу №02-42985, за фактом доведення до банкрутства ТОВ «Донецкбланкиздат», за ознаками злочину передбаченого ст. 219 КК України. 15 квітня 2010 року постановою начальника СУ ГУМВС України в Донецькій області з метою більш повного і всебічного розслідування даної кримінальної справи створена слідча група, до складу якої було включені слідчі СУ ГУМВС України в Донецькій області. Старшим слідчої групи було призначено старшого слідчого СВ Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області майора міліції Карцеву Олену Юріївну. Згідно електронних баз ГУНП в Донецькій області досудове слідство по кримінальній справі було зупинено на підставі п.3 ст. 206 КПК України. Надати більш повну інформацію по кримінальній справі відповідач ГУ НП в Донецькій області не зміг, у зв'язку з тим, що кримінальна справа залишилася на території тимчасово не підконтрольній владі України, а саме в архіві Ворошиловського РВ Донецького МУ. При цьому з 09 листопада 2012 року набрав чинності КПК України, згідно якого досудове розслідування здійснюється після внесення відомостей до ЄРДР. Згідно п.9 Перехідних положень Запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Також встановлено, що на підставі договору дарування від 27.07.2016 позивач набула у спільну часткову власність 39/100 часток нерухомого майна, а саме групи нежитлових приміщень [ADDRESS]. Через деякий час замовивши довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, дізналась про те, що на все належне їй майно, в тому числі набуте 27.07.2016 накладено арешт. Запис про обтяження внесено реєстратором Донецької філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підставою обтяження майна стала постанова про накладення арешту на нерухоме майно №02-42985 від 04.06.2010, винесена слідчим СУ ГУМВС України в Донецькій області Мацко О.В. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є траво особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. З, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відомості про те, що відомості щодо кримінальної справи №02-42985 були внесені до ЄРДР - відсутні . Крім того, позивач не є ані обвинуваченим ані підозрюваним. Відповідно до частини першої статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України у редакції 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Аналізуючи вищенаведені обставини в даний час дія арешту на належну позивачеві на праві власності частку майна, та внесення відомостей про її обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, порушує права позивача, як власника, оскільки вона не притягувалася до участі у кримінальній справі в якості підозрюваного, йому не пред'являлось обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та йому не заявлялись вимоги за цивільним позовом. У своїй постанові від 15 травня 2013 року Верховний Суд України дійшов правової позиції № 6-26 цс 13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Позивач є власником майна, а питання правильності накладення арешту не є предметом спору. Проте накладений арешт порушує право власності позивача. Отже в частині звільнення з під арешту майна належного позивачу вимоги є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті вимог суд вважає необхідним відмовити з огляду на подані заперечення відповідача. Зокрема, Державне підприємство «Національні інформаційні системи» є самостійним новоствореним підприємством, що створене розпорядчим актом - наказом Міністерства юстиції України «Щодо створення державного підприємства «Національні інформаційні системи»» від 07.05.2015 №657/5 (копія додана ) та не є правонаступником прав та обов'язків будь-якого іншого підприємства, в тому числі і державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 14.07.1999 № 1272 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 424 від 15.06.2015), а також наказу Міністерства юстиції України «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 25.06.2015 № 1059/5 (набрав чинності 03.07.2015), ДП «НАІС» визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів та здійснює, зокрема, ряд заходів із створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення Єдиних та Державних реєстрів, їх технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, які містяться у Єдиних та Державних реєстрах. Враховуючи зазначене, ДП «НАІС» жодним чином не порушував права Позивача. Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5 скасовано, зокрема, наказ Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5 «Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна», яким було регламентовано порядок функціонування Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в тому числі й порядок внесення інформації до вказаного реєстру. З 1 січня 2013 року запроваджено нову систему державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ (далі - Закон № 1952-ІУ) і на сьогоднішній день функціонує Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), який містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. При цьому, варто зауважити, що згідно пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553) (далі - Порядок), Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є архівною складовою частиною Державного реєстру прав. На сьогоднішній день, згідно статті 6 Закону № 1952-ІУ, систему органів та суб'єкти, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав становлять Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону № 1952-ІУ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень регламентуються Порядком. Разом з цим, відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІУ, внесення записів до Державного реєстру прав про речові права та їх обтяження належать до компетенції державних реєстраторів суб'єктів державної реєстрації прав, нотаріусів та державних виконавців - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Слід зазначити, що ДП «НАІС» визначено технічним адміністратором Державного реєстру прав, яке реалізує повноваження, передбачені пунктом 7 частини першої статті 2 Закону № 1952-ІУ, а саме: здійснення заходів із створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), його технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних цього реєстру, здійснення технічних та технологічних заходів з надання, блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав, організація та проведення навчання для роботи з цим реєстром. Таким чином, внесення до Державного реєстру прав відомостей про припинення обтяження об'єктів нерухомого майна не відноситься до компетенції ДП «НАІС», а належить до компетенції державного реєстратора. На підставі викладеного та

Outcome: partial