Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивачка 26.06.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.09.2017 року. Також просила стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги у сумі 1500 грн.. Ухвалою суду від 05.07.2018 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 03.08.2018 року. 03.08.2018 року розгляд справи був відкладений на 21.09.2018 року у звязку з відсутність відомостей у суду щодо належного сповіщення сторони відповідача. 21.09.2018 року розгляду справи був відкладений на 10.10.2018 року у звязку з неявкою сторін. У судове засідання 10.10.2018 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. від позивача надійшла до суду заява, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, про що свідчить відповідна розписка відповідача. Проте, поважність причин неявки суду не повідомив та заяв про неможливість прийняття участі в справі не надав. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. До суду 17.10.2018 року надійшов відзив від відповідача, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Посилався на те, що чинним законодавством передбачено розмір аліментів на одну дитину - 1/4 від заробітку (доходу) платника податків, також він вдруге одружився на [PERSON], яка на даний час є вагітною, на що відповідно витрачаються немалі кошти. Також, його батьки є інвалідами та особами, що потребують догляду та піклування, у звязку з чим відповідач зазначає значних матеріальних затрат. Також заперечував щодо стягнення з нього аліментів за минулий період, посилався на те, що він частково сплачував кошти на картковий рахунок позивача 19.08.2018 року в сумі 1\~602,29 грн., крім того 22.07.2018 року в сумі 2025,00 грн.. а також купував дитині речі, продукти харчування та передавав кошти готівкою щотижня. Крім того між ним та позивачкою була домовленість про туристичну подорож дитини з батьком до Єгипту з 10.01.2017 року по 24.01.2017 року, на що витрачено 16000 грн.. Вказані витрати в частині витрат на дитину за домовленість х позивачем мали бути включені до витрат відповідача на утримання дитини до липня 2018 року включно. Отже, вважає, що фактично на даний час не сплатив лише за вересень 2018 року. Вважає, що позов не містить доказів на підтвердження того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Посилався на те, що позивачкою на підтвердження здійснення витрат на правову допомогу саме у розмірі 1500 грн. жодних належних доказів не надано. За вказаних обставин просив частково задовольнити позов, а саме встановити аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку, виплату яких присудити з 01.09.2018 року. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 18 жовтня 2018 року. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №311563 від 03.07.2012 року) Донька проживає разом з матірю та згідно позову перебуває на її утриманні. З позову вбачається, що відповідач не надає постійну матеріальну допомогу своїй неповнолітній доньці, незважаючи на те, що донька потребує матеріальної допомоги, піклування та догляду, і на спростування вказаного суду не надано належних та допустимих доказів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею\~ст.51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст.180 СК України\~передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до\~ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об'єм їх прав та не звільняє від обов'язків відносно дитини. У відповідності до\~ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 т.182\~СК (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. проте, сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.ч.1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач повторно одружився 31.07.2018 року з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ЖД №334682 від 31.07.2018 року. Згідно довідки КУ «Міська поліклініка №29» від 08.10.2018 року дружина відповідача перебуває на 14-му тижні вагітності. Проте, відповідачем не надано жодних доказів з приводу того, що у його другої дружини відсутній власний заробіток та остання перебуває лише на утриманні свого чоловіка. Також, судом не приймається до уваги посилання відповідача з приводу того, що на його утриманні перебувають батьки інваліди, оскільки суд вбачає, що останні є особами похилого віку та отримують також власне пенсійне забезпечення. Крім того, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він є єдиною особою, яка матеріально забезпечує та утримує своїх батьків. З наданої відповідачем довідки про доходи від 03.10.2018 року вбачається, що [PERSON] займає посаду старшого інспектора-чергового в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та отримує заробітну плату приблизно у розмірі 10\~000 грн.. З боку ж позивачки не надано жодних відомостей щодо її майнового стану. Враховуючи викладені обставини, виходячи з того, що чинним законодавством покладено обовязок утримувати дитину нарівні на обох батьків, суд знаходить підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає за можливе присудити стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у розмірі однієї четвертої частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача. Частиною 1\~статті 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У своєму позові позивачка просить стягувати аліменти щомісячно починаючи з 01.09.2017 року, проте не додає ніяких доказів на підтвердження того факту, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача до часу предявлення даного позову та про те, що відповідач ухилявся від їх сплати. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 01.09.2017 року, за їх недоведеністю. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~звільняються від судового збору позивачі -\~позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6\~ст.141 ЦПК України,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд присуджує стягнення з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 704,80 грн.. Також суд з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та виходячи з матеріалів справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1500, 00 грн., які підтверджені належними доказами.

Outcome: partial