Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У грудні\~2020\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просила визнати\~виконавчий напис\~№19293\~виданий 21\~серпня 2020\~року приватним\~нотаріусом Житомирського\~міського нотаріального\~округу Горай\~Олегом Станіславовичем\~про стягнення\~з [PERSON] \~грошових коштів\~у сумі\~24034,52\~грн.,\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та закрити\~виконавче провадження.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказала\~на те,\~що в\~провадженні приватного\~виконавця виконавчого\~округу міста\~Києва Малкової\~Марії Вікторівни\~знаходиться виконавче\~провадження ВП\~№ 63236940\~відкрите 16\~жовтня 2020\~року на\~підставі виконавчого\~напису №\~19293\~виданого 21\~серпня 2020\~року приватним\~нотаріусом Житомирського\~міського нотаріального\~округу Горай\~Олегом Станіславовичем,\~про стягнення\~з [PERSON] \~коштів на\~користь Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Вердикт\~Капітал» в\~сумі 24034,52\~грн.\~Із виконавчого\~напису,\~та доданих\~до нього\~документів вбачається,\~що 17.06.2014\~між АТ\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ 500947511,\~за умовами\~якого Банк\~надав позичальнику\~споживчий кредит\~у розмірі\~6748,69\~гривень строком\~по 18.06.2017,\~включно із\~процентною ставкою\~15.99%\~річних.\~Згідно інформації,\~наведеної у\~виконавчому написі,\~виданому приватним\~нотаріусом ЖМНО\~Гораєм О.С.\~№ 19293\~від 21.08.2020\~року,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків АТ\~«Альфа-Банк»,\~на підставі\~Договору Відступлення\~Прав Вимоги\~за кредитними\~договорами 1\~від 21\~червня 2016\~року стає\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Кредитні Ініціативи»,\~ідентифікаційний код\~юридичної особи\~35326253.,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого,\~на підставі\~Договору Відступлення\~Прав Вимоги\~за кредитними\~договорами 2019-\~ІКІ/ВЕСТА\~від 26\~грудня 2018\~року є\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА»,\~ідентифікаційний код\~юридичної особи\~41264766,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого,\~на підставі\~Договору Відступлення\~Прав Вимоги\~за кредитними\~договорами 16-01/19/1\~від 16\~січня 2019\~року є\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал».\~Таким чином,\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» нібито\~набуло право\~грошової вимоги\~до [PERSON] .\~Проте,\~в обґрунтування\~вказаної обставини\~не було\~надано копії\~відповідних договорів\~про відступлення\~прав вимоги. За цих\~обставин приватний\~нотаріус Житомирського\~міського нотаріального\~округу Горай\~О.С.\~був позбавлений\~можливості встановити\~обставину,\~що відповідач\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» набуло\~право вимоги\~заборгованості за\~договором споживчого\~кредиту №\~500947511\~від 17.06.2014,\~укладеним між\~AT\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] .\~Вважає,\~що надані\~стягувачем нотаріусу\~документи,\~на підставі\~яких вчинено\~спірний виконавчий\~напис,\~не були\~достатніми для\~підтвердження безспірності\~заборгованості [PERSON] \~перед ТОВ\~«Вердикт капітал»\~на день\~вчинення напису. Крім цього, згідно із\~умов кредитного\~договору №\~500947511\~від 17.06.2014,\~та Графіку\~платежів -\~Додаток 1\~до даного\~кредитного договору,\~кінцевим строком\~погашення заборгованості\~є 18.06.2017. Таким чином,\~позовна давність\~за кредитним\~договором №\~500947511\~від 17.06.2014\~сплила 18.06.2020\~року,\~як до\~основної вимоги,\~так і\~до додаткових\~вимог про\~стягнення відсотків\~і комісії,\~при цьому\~виконавчий напис\~вчинено 21.08.2020\~року,\~тобто після\~спливу трирічного\~строку,\~що є\~порушенням ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат». Крім того, документи, повідомлення про відступлення прав вимоги за договором, не було адресовано позивачу за місцем його реєстрації: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше нею та її представником [PERSON] було надано заяви, в яких вони підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити, а розгляд справи провести без їх участі. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше директор Іжаковський О.В. надав клопотання, в якому просив розгляд справи провести без участі представника відповідача. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500947511, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти у розмірі 6748,69 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,99% річних (а.с. 47-48). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит. Проте, у порушення умов договору № 500947511 від 17 червня 2014 року позивачка свої зобов`язання належним чином не виконала та не здійснила повернення використаних нею кредитних коштів з відсотками позивача. Внаслідок вищенаведеного, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. був вчинений виконавчий напис № 19293 від 21.08.2020 року щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500947511 від 17.06.2014 року у розмірі 24034,52 грн. (а.с. 44). Оцінюючи правомірність вчинення оспорюваного виконавчого напису, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності. Документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу. Статтею 7 вищевказаного Закону встановлено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В той\~же час,\~статтею 50\~Закону України\~«Про нотаріат»\~передбачено,\~що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. На підставі аналізу наведених положень закону, суд дійшов до висновку, що виконавчий напис - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - шляхом надіслання Стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~суд не\~повинен обмежуватися\~лише перевіркою\~додержання нотаріусом\~формальних процедур\~і факту\~подання стягувачем\~документів на\~підтвердження безспірної\~заборгованості боржника\~згідно з\~Переліком.\~Для правильного\~застосування положень\~статей 87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~у такому\~спорі суд\~повинен перевірити\~доводи сторін\~у повному\~обсязі й\~установити та\~зазначити в\~рішенні,\~чи справді\~на момент\~вчинення нотаріусом\~виконавчого напису\~боржник мав\~безспірну заборгованість\~перед стягувачем,\~тобто чи\~існувала заборгованість\~узагалі,\~чи була\~заборгованість саме\~такого розміру,\~як зазначено\~у виконавчому\~написі,\~та чи\~не було\~не вирішених\~по суті\~спорів щодо\~заборгованості або\~її розміру\~на час\~вчинення нотаріусом\~виконавчого напису.\~Така правова\~позиція Великої\~Палати Верховного\~Суду відповідає\~висновкам,\~викладеним у\~раніше ухвалених\~нею постановах\~від 27\~березня 2019\~року у\~справі №\~137/1666/16-ц\~(провадження\~№ 14-84цс19)\~та від\~02\~липня 2019\~року у\~справі №\~916/3006/17\~(провадження\~№ 14-278\~гс18)\~з подібних\~правовідносин,\~відступати від\~яких немає\~підстав,\~про що\~зазначено в\~постанові Верховного\~Суду від\~15\~січня 2020\~року у\~справі №\~305/2082/14-ц\~(провадження\~№ 14-557\~цс 19) з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87857851. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як одну з підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачка вказує на те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису не надано договори, які б підвереджували перехід прав та обов`язків від ПАТ «Альфа-Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Як вказано судом вище, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, чинним законодавством не передбачено вимогу стосовно необхідності надання договорів про відступлення прав вимоги для вчинення виконавчого напису. Крім цього, суду не надано доказів стосовно того, що дані договори не було надано нотаріусу під час вчинення виконавчого напису для перевірки повноважень Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» як кінцевого правонаступника ПАТ «Альфа-Банк». Стосовно строків позовної давності суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З кредитного договору № 500947511 від 17.06.2014 року вбачається, що дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 18.06.2017 року. Крім цього, відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, датою останнього платежу є дата - 18.06.2017 року. Разом з тим, виконавчий напис № 19293 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором з позивачки було вчинено лише 21.08.2020 року, тобто з пропущенням строку. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. Відповідачем у даній справі не було надано відзиву на позовну заяву або ж жодних письмових пояснень чи заперечень стосовно позовних вимог. Отже, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). Крім того, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах. Стосовно закриття виконавчого провадження суд зазначає наступне. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Згідно з п. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Частиною 1 ст. 5 вищевказаного Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивачки частково та визнати виконавчий напис № 19293 виданий 21 серпня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 24034,52 грн., таким, що не підлягає виконанню. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial