Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20.08.2014 року приблизно о 07.40 годин відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та [PERSON] В результаті ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відповідач [PERSON] покинув місце ДТП, не надавши позивачу ніякої допомоги. Вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.06.2015 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В результаті ДТП позивач з 20.08.2014 року по 01.09.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні у міській лікарні № 2 міста Маріуполя, після чого, до 24.10.2014 року проходив амбулаторне лікування. Діями відповідача [PERSON] позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду. На даний час відповідач [PERSON] завдану матеріальну та моральну шкоду не відшкодував. Крім цього, відповідач [PERSON] приховував від позивача інформацію, в якій саме страховій компанії застрахована його цивільно-правова відповідальність, та лише після неодноразових звернень до МТСБУ, наприкінці 2015 року позивачу стало відомо, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у [PERSON] «УОСК». Після звернення до страхової компанії із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, згідно відповіді № 334 від 27.01.2016 року, позивачу було відмовлено у відшкодуванні збитків, завданих пошкодженням майна, у звязку із пропуском строку на звернення із відповідною заявою. Крім цього, згідно відповіді № 352 від 28.01.2016 року з [PERSON] «УОСК» позивачу також було частково відмовлено у відшкодуванні витрат на лікування. Так, розмір завданої позивачу матеріальної шкоди складає 10\~990,76 грн., яка складається з витрат на лікування у розмірі 4944,76 грн., витрат на відновлення велосипеду у розмірі 3610 грн., та шкоди завдану здоровю у розмірі 2436 грн. Крім цього, позивачу було завдано моральну шкоду. В результаті протиправних дій [PERSON], позивач переніс фізичні та моральні потрясіння, які виразились у спричиненні відповідачем йому фізичної болі, та відмові у наданні допомоги. Позивач тривалий час не міг вести звичайний образ життя, так як півтора місяця перебував у гіпсі. Крім цього, після ДТП позивач тривалий час не міг працевлаштуватись у звязку із травмою, не міг забезпечувати сімю, займатися спортом. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 15000 грн. У звязку із викладеним, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] «УОСК» на його користь відшкодування витрат на лікування у розмірі 4944,76 грн., та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь відшкодування матеріальної шкоди завданої здоровю у розмірі 2436 грн. шкоду заподіяну майну у розмірі 3610 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] «УОСК» [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду письмові заперечення, у яких зазначила, що позивачем не доведено позовні вимоги щодо шкоди, повязаної з лікуванням, саме у розмірі 4944,76 грн. Так, до суду надано квитанції на придбання медичних препаратів лише на суму 4153,14 грн. Крім цього, стосовно товарних чеків № 5 від 20.08.2014 року та № 9 від 22.08.2014 року, виданих ФОП [PERSON], не має підтвердження права останнього на реалізацію лікарських препаратів. Також, щодо лікарських препаратів, а саме: аксетин, камфорова олія, бета дин Р-Р, стерилиум, викрил рапид, пролен, биосепт, не має підтвердження призначення зазначених препаратів лікарем, згідно виписки № 10507. Разом з цим зазначає, що розмір шкоди, повязаної з лікуванням позивача підтверджено на суму 1372,98 грн. У звязку із викладеним, просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] «УОСК» про стягнення страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.08.2014 року приблизно о 07.40 годин, [PERSON] керував технічно справним автомобілем [NUMBER], та здійснював на ньому рух по проїжджій частині вул. Бахчіванджи зі сторони пр. Нахімова в напрямку пр. Будівельників в Жовтневому районі м. Маріуполя. Проїжджаючи ділянку дороги поблизу заїзду, що веде до будинку № 10, [PERSON] зупинив керований ним автомобіль на середині проїжджої частини вул. Бахчіванджи. Далі, діючи необережно, в порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, не переконавшись у безпеці своїх дій, не надавши перевагу [PERSON], який на дорожньому велосипеді «Cannondale SL-3» рухався у зустрічному напрямку, відновив рух та почав виконувати маневр лівого повороту, виїхав зліва направо на смугу руху [PERSON] та зупинився. Після чого, [PERSON] з метою уникнення зіткнення з автомобілем, прийняв міри екстреного гальмування та впав на проїжджу частину. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події [PERSON] був травмований та останньому спричинені наступні тілесні ушкодження: травматичний розрив ключично-акроміального зчленування справа з вивихом ключиці ззаду, забій мяких тканин справа і правої половини таза, садни, що підтверджується вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.06.2015 року, який набрав законної сили 20.07.2015 року. Позивач проходив стаціонарне лікування з 20.08.2014 року по 01.09.2014 року, що підтверджується випискою № 10507 з медичної карти стаціонарного хворого Комунального закладу «Маріупольська міська лікарня № 2». Після чого, проходив амбулаторне лікування по 24.10.2014 року, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 2499 Комунального закладу «Міська лікарня № 8 міста Маріуполя». У звязку із лікуванням позивач витратив власні кошти на придбання ліків, згідно наданих суду товарних чеків на загальну суму 4152,14 грн. Разом з цим, суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] «УОСК», що не підлягає відшкодуванню витрати за товарними чеками № 5 від 20.08.2014 року та № 9 від 22.08.2014 року, виданими ФОП [PERSON], оскільки не має підтвердження права останнього на реалізацію лікарських препаратів. Так, суду надано копію ліцензії № 553414 на роздрібну торгівлю лікарськими препарати, видану ФОП [PERSON] та копію Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] № 250274. Також суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] «УОСК», що не підлягає відшкодуванню витрати за лікарські препарати аксетин, камфорова олія, бета дин Р-Р, стерилиум, викрил рапид, пролен, биосепт, оскільки не має підтвердження призначення зазначених препаратів лікарем, згідно виписки № 10507. Суду надано копію відповіді № 351/01-20 від 24.06.2016 року, наданої Комунальним закладом «Маріупольська міська лікарня № 2», згідно якої зазначені лікарські препарати використовувались під час стаціонарного лікування позивача. Крім цього, згідно товарного чеку № 347 від 27.02.2015 року, наданого СПД [PERSON], вартість витрат на відновлення велосипеду складає 3610 грн. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Суд зазначає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоровя у розмірі 2436 грн., відповідно до ст. 1195 ЦК України є безпідставними, оскільки зазначена стаття регламентує відшкодування шкоди завданої каліцтвом, або іншим ушкодженням здоровя, яке носить тривалий характер, та призвело до повної або часткової втрати професійної або загальної працездатності. Так, ступінь втрати професійної працездатності, потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків (п. 18 постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"). Ступінь втрати працездатності визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до завдання шкоди здоров'ю. Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/6723501 від 23.08.2013 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Отже суд приходить до висновку, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON], позивачу було завдано матеріальну шкоду, яка полягає у пошкодженні велосипеду на суму 3610 грн., матеріальну шкоду, повязану з лікуванням отриманих тілесних ушкоджень на суму 4152,14 грн. Разом з цим, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що розмір витрат на лікування складає 4944,76 грн., оскільки суду не надано доказів на підтвердження витрат у зазначеному розмірі. Крім цього, суд вважає не обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя у розмірі 2436 грн., оскільки позивачем не надано до суду доказів, про визначення та встановлення ступеня втрати працездатності, відповідно до вимог діючого законодавства. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ст.ст. 1167, 1168 ЦК України передбачено,що моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 3 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі - Постанова № 4 від 31.03.1995 р.) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За абзацом 2 пункту 5\~\~Постанови № 4 від 31.03.1995 р. - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому,\~\~ п. 9\~\~Постанови\~\~№ 4 від 31.03.1995 р\~\~зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. При цьому суд, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди\~враховує, що протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу завдано фізичне та моральне потрясіння, що виразилось у спричиненні фізичної болі та не наданні допомоги після її спричинення. Також суд враховує, що позивач проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, та не міг тривалий час повноцінно вести свій привичний образ життя у звязку із частковим обмеженням у русі, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків. Дотримуючись вимог розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, суд вважає достатньою та такою, що компенсує моральну шкоду, спричинену позивачу, суму у розмірі 6000 гривень. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини,

Outcome: partial