Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Васалатія К.А. від 27 березня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі № 756/3836/19 за позовом [PERSON] . Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року № 103 цивільну справу № 756/3836/19 за позовом [PERSON] передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що 29 серпня 2017 року [PERSON] взяв у неї в борг грошові кошти у сумі 20000,00 доларів США. Борг відповідач зобов`язався повернути у термін до 29 серпня 2018 року та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 5 % від суми позики щомісячно. 31 серпня 2017 року [PERSON] запозичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США. Борг відповідач зобов`язався повернути у термін до 31 жовтня 2018 року та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 5 % від суми позики щомісячно. Як стверджувала позивач, кошти, отримані в борг, [PERSON] досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов`язань, взятих на себе за договорами позики від 29 серпня 2017 року та 31 жовтня 2017 року. Оскільки відповідач прострочив виконання взятого на себе за договорами позики зобов`язання щодо повернення позики, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договорами позики від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року у сумі 47387,12 доларів США, у тому числі суми позики у розмірі 25000,00 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 22000,00 доларів США, три проценти річних від прострочених сум у розмірі 387,12 доларів США. У ході розгляду справи суд за клопотанням представника позивача залучив колишню дружину [PERSON] - [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідача. У зв`язку з цим [PERSON] просила суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за договорами позики від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року у сумі 47387,12 доларів США, у тому числі суми позики у розмірі 25000,00 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 22000,00 доларів США, три проценти річних від прострочених сум у розмірі 387,12 доларів США. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив про безгрошовість договорів позики, стягнення за якими вимагає [PERSON] , та про те, що розписки від 29 серпня 2017 року та 31 жовтня 2017 року не містять істотних умов договору позики. Відповідач зазначив, що він видав розписки від 27 червня 2017 року, від 28 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року, однак їх оригінали містяться у нього, а тому зобов`язання за цими договорами позики вважаються виконаними. З цих підстав відповідач [PERSON] просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подала. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Заслухавши вступні слова позивача та її представника, відповідача [PERSON] і його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження факту укладення договру позики та отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей ним може бути представлено розписку про отримання в борг грошових коштів. 29 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) надала у позику [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 20000,00 доларів США на строк 1 рік з 29 серпня 2017 року до 29 серпня 2018 року. На підтвердження укладнення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 29 серпня 2017 року та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 20000,00 доларів США (а. с. 8). За договором позики від 31 жовтня 2017 року [PERSON] запозичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США на строк 1 рік з 31 жовтня 2017 року до 31 жовтня 2018 року. На підтвердження укладнення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 31 жовтня 2017 року та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 5000,00 доларів США (а. с. 9). За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За договорами позики від 29 серпня 2017 року та 31 жовтня 2017 року позичальник зобов`язався сплачувати позикодавцеві проценти за користування позикою у розмірі 5 % від суми позики щомісячно. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з умовами договору позики від 29 серпня 2017 року позичальник зобов`язався повернути позику у термін до 29 серпня 2018 року. Відповідно до положень договору позики від 31 жовтня 2017 року позичальник взяв на себе обов`язок повернути позику у термін до 31 жовтня 2017 року. Проте [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе за договорами зобов`язання, своєчасно не повернувши грошові кошти, отримані в борг. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначила, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Зважаючи на те, що за договорами від 29 серпня 2017 року та 31 жовтня 2017 року позичальник [PERSON] отримав в борг кошти в доларах США, він зобов`язаний повернути позикодавцеві [PERSON] таку ж суму коштів у доларах США та сплатити проценти за користування позикою у цій же валюті. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). У договорі позики від 29 серпня 2017 року сторони визначили строк, на який вона надається - 1 рік з 29 серпня 2017 року до 29 серпня 2018 року, а у договорі від 31 жовтня 2017 року - 1 рік з 31 жовтня 2017 року до 31 жовтня 2018 року. Таким чином, [PERSON] має право на отримання процентів за користування позикою за договором від 29 серпня 2017 року у період з 29 серпня 2017 року до 29 серпня 2018 року, а за договором від 31 жовтня 2017 року - у період з 31 жовтня 2017 року до 31 жовтня 2018 року. Ураховуючи наведене, стягненню з відповідача [PERSON] підлягає борг за договором позики від 29 серпня 2017 року у сумі 20000,00 доларів США та проценти за користування позикою у сумі 12000,00 доларів США (20000,00 доларів США х 5 % х 12 місяців = 12000,00 доларів США); борг за договором позики від 31 жовтня 2017 року у сумі 5000,00 доларів США та проценти за користування позикою у сумі 3000,00 доларів США (5000,00 доларів США х 5 % х 12 місяців = 3000,00 доларів США). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц). Отже, [PERSON] має право на отримання трьох процентів річних за договорами позики від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року після закінчення строку, на який надавалася позика та по день пред`явлення позову, тобто до 19 березня 2019 року. З огляду на викладене три проценти річних за прострочення виконання [PERSON] зобов`язання за договором позики від 29 серпня 2017 року становить 332,05 доларів США (20000,00 доларів США х 3 % х кількість днів з 29 серпня 2018 року до 19 березня 2019 року / 365 днів = 332,05 доларів США), три проценти річних за прострочення виконання [PERSON] зобов`язання за договором позики від 31 жовтня 2017 року становить 52,12 доларів США (5000,00 доларів США х 3 % х кількість днів з 31 жовтня 2018 року до 19 березня 2019 року / 365 днів = 52,12 доларів США). Щодо доводів [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договорами позики від 29 серпня 2017 року та 31 жовтня 2017 року з [PERSON] та [PERSON] слід зазначити таке. Судом з`ясовано, що на час укладення згаданих договорів позики [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі. Згідно зі ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя лише в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 490/6024/16-ц зазначив, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Внаслідок укладення кредитного договору чи договору позики у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що договори позики від 29 серпня 2017 року і від 31 жовтня 2017 року були укладені [PERSON] в інтересах сім`ї, а кошти отримані в борг за цими договорами фактично були використані на задоволення потреб сім`ї [PERSON] . Отже, підстави для стягнення заборгованості за договорами позики від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року у солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] відсутні. З приводу доводів відповідача [PERSON] про неукладеність договорів позики від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання має містити умови отримання позичальником в борг коштів з зобов`язанням щодо їх повернення та дати отримання коштів. У розписках від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року зазначено дати їх складення, особи позикодавця та позичальника, суму позики, розмір позики, строк, на який вони надаються, розмір процентів за користування позикою та обов`язок позичальника повернути кошти, отримані в позику. На цих розписках містяться підписи позичальника та позикодавця. Отже, розписки від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року містять усі істотні умови договору позики та підтверджують факт отримання позичальником [PERSON] коштів у борг. У постанові від 12 листопада 2020 року № 154/3443/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав на те, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У позивача [PERSON] знаходяться оригінали розписок від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року, у яких не зазначено про повернення отриманих позичальником [PERSON] сум, що підтверджує те, що боргові зобов`язання не виконані. Ураховуючи наведене, наявність у [PERSON] інших розписок, ніж ті, які надала позивач [PERSON] , не свідчать про те, що ним виконано зобов`язання саме за договорами позики від 29 серпня 2017 року та від 31 жовтня 2017 року, за якими заявлено позов про стягнення заборгованості. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] борг за договором позики від 29 серпня 2017 року у сумі 20000,00 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 12000,00 доларів США, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 332,05 доларів США; борг за договором позики від 31 жовтня 2017 року у сумі 5000,00 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 3000,00 доларів США, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 52,12 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Таким чином, з відповідача з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] компенсації підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 8185,56 грн (40384,17 доларів США / 47387,12 доларів США х 9605,00 грн = 8185,56 грн).

Outcome: partial