Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

в листопаді 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача ПАТ «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В травні 2018 року позивачі остаточно уточнили свої позовні вимоги та просили суд стягнути на їх користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію втрати заробітної плати, у зв»язку з порушенням термінів її виплати, а саме: на користь позивача [PERSON] суму в розмірі 93211,24 грн., позивача [PERSON] - 44538,43 грн., [PERSON] - 76895,96 грн., позивача [PERSON] - 67337,51 грн., позивача [PERSON] - 71158,43 грн., позивача [PERSON] - 16044,53 грн., Крім того, на відшкодування моральної шкоди просили суд стягнути на користь позивача [PERSON] суму в розмірі 7000 грн., позивача [PERSON] - 5000 грн., позивача [PERSON] - 5000 грн., позивача [PERSON] - 7000 грн., позивача [PERSON] - 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], перебувають у трудових відносинах з ПАТ «Мостобуд», а позивач [PERSON] працювала на підприємстві по серпень 2017 року, однак, відповідач згідно закону повинен щомісяця виплачувати заробітну плату, але цього не робить, а також у зв»язку із порушенням виплати заробітної плати вони мають право на компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату. Крім того, позивачі посилаються на те, що в зв»язку з порушенням з боку підприємства їх прав на своєчасне отримання заробітної плати, їм була завдана моральна шкода, що полягає у душевних переживаннях, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини, в зв»язку з чим позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2017 року, у справі призначено судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.05.2018 року, у справі підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Повідомила суд про неможливість прибуття в судове засідання та просила суд розглянути позовні вимоги без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та позивача [PERSON], та, на підставі положень ст. 280 ЦПК України, за згодою позивачів, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] працюють в ПАТ «Мостобуд» що підтверджується належним чином завіреними копіями трудових книжок, які містяться в матеріалах справи (а.с.10-14). Позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Мостобуд» з 21.04.1986 р. по 18.08.2017 р. (а.с.15, 107). 30.03.2010 року ВАТ «Мостобуд» перейменовано на ПАТ «Мостобуд». Відповідно до Звітів про виплату заробітної плати, відповідач не виплатив позивачу [PERSON] за період з 01.08.2012 р. по 31.08.2016 р. заробітну плату в сумі 50114,03 грн., позивачу [PERSON] за період з 01.09.2012 р. по 31.07.2016 р. заробітну плату в сумі 25222,57 грн., позивачу [PERSON] за період з 01.10.2012 р. по 31.08.2016 р. заробітну плату в сумі 38581,55 грн., позивачу [PERSON] за період з 01.08.2012 р. по 31.08.2016 р. заробітну плату в сумі 35712,29 грн., позивачу [PERSON] за період з 01.10.2012 р. по 31.08.2016 р. заробітну плату в сумі 40365,87 грн., позивачу [PERSON] заробітну плату за період з 01.08.2012 р. по 31.08.2015 р. в сумі 8256,79 грн.(а.с.4-9). Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вирішуючи питання щодо розміру сум, які підлягають стягненню, як заборгованість відповідача перед позивачами по заробітній платі, суд приймає до уваги суми, які зазначені у звітах про виплату заробітної плати, які видані та завірені бухгалтерією ПАТ «Мостобуд». З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов»язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивачів про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та доведеними, в зв»язку з чим підлягають задоволенню. В силу положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівник має право на отримання компенсації. Порядок нарахування і виплати такої компенсації регулюється нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку із порушенням термінів її виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов»язкових платежів). На індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсація виплачується при затримці виплати заробітної плати на календарний місяць і більше. Позивачами подано до суду розрахунки компенсації втрати доходів, у зв»язку з порушенням строків виплати заробітної плати, відповідно до яких станом на квітень 2018 року їх розмір становить: для позивача [PERSON] суму в розмірі 43097,21 грн., для позивача [PERSON] - 20115,86 грн., для позивача [PERSON] - 38314,41 грн., для позивача [PERSON] - 31625,22 грн., для позивача [PERSON] - 30792,56 грн., для позивача [PERSON] - 8787,74 грн. (а.с.66-71). Розрахунки компенсації, проведені позивачами і подані до суду, - відповідають вимогам спеціального Закону, який регулює даний вид правовідносин, не спростовані відповідачем, а тому можуть бути взяті судом до уваги. З огляду на викладене, в зв»язку з доведеністю позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини доходів в зв»язку з затримкою виплати заробітної плати, суд приходить до висновку про їх задоволення в цій частині. Разом з тим, суд вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, виходячи із наступного. На підставі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Затримка виплати заробітної плати і не проведення належного розрахунку є порушення законних прав позивачів на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Однак, суд вважає, що позивачі ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довели розмір своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди, в зв»язку з чим,

Outcome: partial