Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та на нього відкритий особовий рахунок. ПАТ «Херсонська ТЕЦ» надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов'язані зі споживанням послуг з централізованого опалення. У зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 січня 2003 року по 01 травня 2016 року в сумі 12724,54 гривень, яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 1378,00 гривень. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, зазначив, що з позивачем він будь-якого договору не укладав, та у 2009 році направляв позивачу лист з вимогою відключити його від послуг теплопостачання, оскільки він відключився від мережи теплопостачання. Крім того, відповідач не згоден з розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, оскільки не надано документів, які його підтверджують. Разом з цим, відповідач вказує, що нарахована позивачем сума заборгованості за 13 років є за межами строку позовної давності. Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, згідно довідки № 911 від 11.05.2016 року відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач ПАТ «Херсонська ТЕЦ» за адресою: [ADDRESS] згідно договору №3494 (особовий рахунок [NUMBER]) (а.с.8-9). Згідно довідки №1912 від 23.12.2016 року, наданої позивачем по рахунку за централізоване опалення за період з 01.02.015 року по 01.12.2016 року, заборгованість відповідача за зазначений період складає 12724,54 гривень (а.с.85). Відповідач добровільно виплачувати заборгованість відмовляється. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона №668/4765/15-ц від 21.05.2015 року скасовано судовий наказ від 27.04.2015 року, виданий за заявою ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з [PERSON] за період з січня 2003 року по лютий 2015 року в сумі 9792,52 гривень та судових витрат в сумі 121,80 гривень (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що позивач надає, а відповідач отримує послуги з теплопостачання, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження відключення квартири відповідача від системи централізованого опалення в установленому законом порядку відповідачем не надано, в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачує спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. Разом з цим, судом встановлено, що сума заборгованості за період з 01 січня 2003 року по 01 травня 2016 року у сумі 12724,54 гривень знаходиться поза межами позовної давності, яка не переривалась, тому суд вважає, необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості, що за останні три роки станом за період з 27.04.2015 року по 01.05.2016 року складає 6794,27 гривень. З урахуванням цього заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Доводи відповідача щодо недоведеності представником позивача розрахунку заборгованості суд до уваги не приймає, оскільки розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, підтверджується постановами про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг №1171 від 31.03.2015 року, №146 від 17.10.2014 року, №1746 від 14.12.2010 року, розпорядженням про тарифи на теплову енергію для населення та інших споживачів м.Херсона №20 від 17.12.2010 року (а.с.16, 66-68). Також підтверджується актами приймання вузла обліку кількості теплової енергії, що споживається н опалення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 27.11.2014 року (а.с.48), звітами про витрати теплоенергії за показаннями теплолічильника ОСББ "49ХГД-41" (а.с.49-56, 86-96), а також розрахунками (а.с.84, 85). Відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки позивач виконав зобов'язання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушив взяті на себе договором зобов'язання та не повернув кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування позикою та неустойки (штрафу) - за порушення зобов'язання, встановленого договором, підлягає судовому захисту. З урахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в сумі 6794,27 гривень, що складає 46,60% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 12724,54 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 642,15 гривень, що відповідає 46,60% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 1378,00 гривень.

Outcome: partial