Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є її сином. На даний час він зареєстрований за вказаною адресою, але фактично з 2007 року у вказаній квартирі не проживає та не з'являється. Позивач не має можливості утримувати квартиру та має на меті провести обмін або продаж майна, але самостійно вирішити питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку з квартири позивач не може. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , а також зняти його з реєстраційного обліку із вказаної адреси. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з копією рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 червня 2009 року, ухваленого за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна, квартира [ADDRESS] , розділена між [PERSON] та [PERSON] по ? кожному. Як вбачається з копією договору дарування від 01 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу [PERSON] , [PERSON] подарував , а [PERSON] прийняла в дар безоплатно у власність ? частку квартири за адресою: [ADDRESS]. ? частка квартири належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23.02.2017 року Першою селидівською державною нотаріальною конторою. Згідно з довідкою Товариства власників придбаних квартир «Южное» від 04 грудня 2017 року, за адресою: [ADDRESS], окрім позивача, також зареєстрований [PERSON], 1987 року народження. [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 19 грудня 1987 року відділом ЗАГС м. Селидове Донецької області. Відповідно до акту про не проживання від 30 листопада 2017 року, складеного за результатами перевірки житлових умов власника квартири за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] зареєстрований за вищезазначеною адресою, але не проживає з 2007 року. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі з 2007 року, і це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Разом з тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення прав користування житловим приміщенням,що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою в примусовому порядку є передчасною та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial