Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа - Дванадцята харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому, просив суд, визнати за [PERSON], [INFO], уродженцем м. Харків, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 16 лютого 1991 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Іщенко К.А., в реєстрі за №3-896, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] в м. Харків. Визнати за [PERSON], [INFO], уродженцем м. Харків, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] в м. Харків. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 15 грудня 1994 року батько Позивача - [PERSON], поселився у ? частині житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним будинком з 15 грудня 1994 року здійснював батько Позивача - [PERSON]. Тобто [PERSON] фактично відкрито та безперервно володів цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Враховуючи, що батько Позивача - [PERSON], з 1994 року добросовісно володів 1/2 частиною садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], відкрито, безперервно здійснюючи обслуговування будинку, доглядаючи за ним, добросовісно і відкрито користувався нерухомим майном протягом більше ніж 20 років, Позивач вважає, що відповідно до чинного законодавства України, [PERSON] мав право на визнання за ним 1/2 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку набувальної давності. [INFO] батько Позивача, [PERSON], помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку [ADDRESS]; та 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Спадкоємцем майна [PERSON] став його син [PERSON] та дружина [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON], так як в передбачений законом строк звернувся із відповідною заявою до нотаріуса. Дружина спадкодавця - [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON], отже, є такою, що не прийняла спадщину. Коли Позивач звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на спадкове майно. У зв'язку з цим, Позивач не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно, що належить йому за законом. Тому [PERSON] змушений в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити (а.с. 31). Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 30). Представник третьої особи - Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, розгляд питання залишив на розсуд суду (а.с. 28). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 грудня 1994 року батько Позивача - [PERSON], поселився у ? частині житловому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним будинком з 15 грудня 1994 року здійснював батько Позивача - [PERSON]. Тобто [PERSON] фактично відкрито та безперервно володів цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Окрім того, протягом всього цього часу він здійснював обслуговування будинку, що підтверджується квитанцією на вивіз сміття №37 від 26.04.2012 року (а.с. 18), договором про надання послуг з газопостачання від 30.03.2007 року (а.с. 15), страховим свідоцтвом серії БY №0898952 від 29.06.1999 року (а.с. 16), квитанціями по оплаті комунальних послуг (а.с. 17-19). Факт користування та догляду за ? часткою садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] з 15 грудня 1994 року, підтверджується актом складеним сусідами від 14.09.2004 року (а.с. 20). Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Попередній власник повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; Спеціальне правило щодо безперервності володіння встановлене на випадок правонаступництва. Особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем є володілець. Тобто смерть не перериває перебіг строку. Його перебіг продовжується на користь спадкоємця, який прийняв спадщину. Враховуючи, що батько Позивача - [PERSON], з 1994 року добросовісно володів 1/2 частиною садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], відкрито, безперервно здійснюючи обслуговування будинку, доглядаючи за ним, добросовісно і відкрито користувався нерухомим майном протягом більше ніж 20 років, відповідно до чинного законодавства України, [PERSON] мав право на визнання за ним 1/2 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку набувальної давності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] батько Позивача, [PERSON], помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №11182 (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку [ADDRESS]; та 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Документи на житловий будинок [ADDRESS], були втрачені за невідомих обставин. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, згідно статті 1258 Цивільного кодексу України право на спадкування одержують спадкоємці за законом почергово. Згідно ч. 1, 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем майна [PERSON] став його син [PERSON] та дружина [PERSON]. Наявність родинного зв'язку між [PERSON] та [PERSON] підтверджується: - Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 28 вересня 1971 року (а.с. 12), відповідно до якого в відомостях про батька [PERSON] зазначений [PERSON]. Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1, ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON], так як в передбачений законом строк звернувся із відповідною заявою до нотаріуса. Дружина спадкодавця - [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON], отже, є такою, що не прийняла спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Коли Позивач звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на спадкове майно. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], за Позивачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Проте позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], не можуть бути задоволені судом, так як Позивач не надав суду документи, які б підтвердили право власності спадкодавця на зазначене майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: partial