Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 03.07.2018 р. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29.09.2014 р. відповідачка уклала з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 140929-105934 та отримала кредит в розмірі 1400,00 грн. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість 36075 грн. 30 коп. Позивач просить стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн. Представник ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в судове засідання не з'явився надавши суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково, просять зменшити суму нарахованої пені, оскільки вона значно перевищує суму основного боргу, відповідачка є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, постійно хворіє та перебуває в скрутному матеріальному становищі. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] укладено кредитний договір № 140929-105934 від 29.09.2014 року, згідно якого відповідач отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 1400,00 грн. строком до 12.10.2014 року зі сплатою 2 % за кожен день користування кредитом (а.с.5-6). Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно п. 6.2. договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді нейстойки - пені з розрахунку 2 % за кожен день прострочення платежу. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 01.06.2018 року складає 34295,68 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1206,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 311,68 грн., заборгованість за пенею - 32778,00 грн., (а.с.9-32). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. В підтвердження наявності заборгованості позивачем були надані відповідні розрахунки заборгованості відповідача за кредитним договором № 140929-105934 від 29.09.2014 року. Разом з цим, суд вважає необхідним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Верховний суд України у правовому висновку по справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 року та № 6-1120цс15 від 4 листопада 2015 року, зазначив, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом враховано, що відповідач [PERSON] є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, постійно хворіє та перебуває в скрутному матеріальному становищі, має заборгованість з основного боргу в сумі 1206,00 гривень. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд враховує, що розмір заборгованості по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яку вимагає стягнути позивач, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а тому суд, реалізовуючи своє право, передбачене ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до 1206,00 грн. Таким чином, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання за договором, враховуючи те, що судом зменшено розмір неустойки, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Крім того, відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Таким чином, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, який сплачений позивачем в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial