Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Даний позов мотивований тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22.06.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 10.11.2019 року має заборгованість - 90848,07 грн., з яких: 8346,18 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 8346,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 787,61 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 76911,99 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4302,29 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 90848,07 грн з відповідача та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак на адресу суду скерувала клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22.06.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак як вбачається зі змісту самої заяви, то відповідачу було надано кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 3900,00 грн. з базовою ставкою в розмірі 1,9% на місяць та сплатою 1% комісії. У вказаній вище заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору позивач додав: 1) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.06.2007 року станом на 10.11.2019 року, копію паспорту відповідача. При цьому, позивач стверджує, що вони є невід`ємними частинами спірного договору. За ч.1 ст.1055ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч.1 ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно наданого банком розрахунку станом на 10.11.2019 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 90848,07 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8346,18 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту 8346,18 грн., заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 -787,61 грн., нарахована пеня 76911,99 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) -4302,29 грн. Судом встановлено, що позивач свої обов`язки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач в односторонньому порядку порушив взяті на себе договірні зобов`язання, у встановлений договором строк не повернув кредит, в результаті цього утворилась заборгованість. Отже, аналізуючи вищевказане, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача лише заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки прострочене тіло кредиту - це ті кошти, які були надані позивачем у розпорядження відповідача та ним використані без їх повернення. Що стосується стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в розмірі 787,61 грн. згідно ст. 625 ЦК України, то такі не підлягають стягненню, оскільки в заяві від 22.06.2007 року було обумовлено стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 1,9 % та які сплачував відповідач згідно розрахунку заборгованості, який поданий позивачем. Щодо стягнення нарахованої пені в розмірі 76911,99 грн., то така на думку суду не підлягає стягненню, оскільки судом враховується, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК). У даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення нарахованої пені, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500,00 - штраф (фіксована частина) та розмірі 4302,29 - штраф (процентна складова), то така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи, то позивачем було нараховано відповідачу заборгованість за пенею в розмірі 76911,99 грн. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, на думку суду, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає 8346,18 грн. заборгованості за прострочеим тілом кредиту, в іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 176,73 грн. судового збору.

Outcome: partial