Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок вчинення злочину, посилаючись на те, що він є власником автомобіля марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер [NUMBER], який було пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 25 липня 2015 року за участю автомобіля марки «ВАЗ-2102», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та його автомобіля під керуванням [PERSON] За наслідками цієї дорожньо-транспортної пригоди ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року кримінальне провадження закрито у звязку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Стверджує, що автомобіль, власником якого він є, пошкоджено та шкода у встановленому порядку не відшкодована ні винуватцем [PERSON], ні приватним акціонерним товариством «Європейський Страховий Союз», де застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ-2102», реєстраційний номер [NUMBER]. Просить суд: стягнути з приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на його користь страхове відшкодування в розмірі 38\~927, 26 грн., який визначений висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15; стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, а яку включає 800 грн. за послуги зі складання висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15, 5\~000 грн. за послуги адвоката та 6\~702, 23 грн. величини втрати товарної вартості автомобіля, а також 20\~000 грн. моральної шкоди. В подальшому, позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Остаточно просить суд: стягнути з приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на його користь страхове відшкодування в розмірі 38\~927, 26 грн., який визначений висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15 та 800 грн. за послуги зі складання вказаного висновку; стягнути з [PERSON] на його користь 6\~702, 23 грн. величини втрати товарної вартості автомобіля; стягнути з відповідачів на його користь по 2\~500 грн. з кожного за послуги з надання правової допомоги адвокатом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві, додатково вказавши на те, що не заперечує проти врахування судом франшизи, визначеної в полісі обовязкового страхування, при стягнення страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали, надавши пояснення про те, що дійсно 25 липня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зареєстровано кримінальне провадження та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням з потерпілим. Суми, вказані у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15 не оспорюють. Не заперечують проти задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача 6\~702, 23 грн. величини втрати товарної вартості автомобіля та 2\~500 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання позову на суму 38\~927, 26 грн. Відповідно до ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача, від якого надійшла відповідна заява, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року у кримінальному провадженні (справа №219/8103/15-к) за обвинуваченням [PERSON] у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, кримінальне провадження закрито. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 Кримінального кодексу України у звязку з примиренням з потерпілим. Ухвала не оскаржена, набрала законної сили (а.с.73-74). Ухвалою суду встановлено, що [PERSON] 25 липня 2015 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем [NUMBER], маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, категорії «В», перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, всупереч вимогам п.2.9 (а)\~Правил дорожнього руху\~України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, діючи необережно, із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно\~небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, рухався по вулиці Артема в місті Часів Яр Донецької області, з боку селища Шевченко, у напрямку вулиці Комсомольська, зі швидкістю приблизно 60 км/год, з пасажиром [PERSON], не виконавши вимоги: п.13.1\~Правил дорожнього руху\~України, згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не дотримуючись безпечної дистанції між автомобілем марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду нього, у попутному йому напрямку, зі швидкістю приблизно 60 км/годину, внаслідок чого, коли водій автомобіля марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] в районі перехрестя вулиць [PERSON] та\~Комсомольська загальмував, то водій він ([PERSON]О.), своєчасно не застосував гальмування, не виконавши вимоги п.12.3\~Правил дорожнього руху\~України, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого пасажир автомобіля [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості. Автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САО №090431 (а.с.102). Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15, складеним експертом фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.76-103), вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди на момент огляду може складати 38\~927,26 грн. Вартість матеріального збитку (з технічної точки зору) завданого власнику автомобіля марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] на момент проведення дослідження може складати 45\~629,49 грн. Вартість проведення вказаного дослідження склала 800 грн., які були сплачені [PERSON] (а.с.75). За полісом №АІ/4955296 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.8) [PERSON], [INFO], застрахувала цивільно-правову відповідальність у приватному акціонерному товаристві «Європейський Страховий Союз» щодо автомобіля марки «ВАЗ-2102», реєстраційний номер [NUMBER]; строк дії договору з 11 квітня 2015 року по 10 квітня 2016 року; ліміт відповідальності (на одного потерпілого) за шкоду, заподіяну майну, складає 50\~000 грн., розмір франшизи становить 1\~000 грн. Відповідно до п.п.1.4, 1.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. При цьому, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Таким чином, [PERSON], за положеннями цього Закону є особою, відповідальність якої застрахована у приватному акціонерному товаристві «Європейський Страховий Союз» при правомірному володінні автомобілем марки «ВАЗ-2102», реєстраційний номер [NUMBER], - забезпеченого транспортного засобу. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п.22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Поняття «франшиза» міститься у\~ст. 9 Закону України «Про страхування»\~і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено у\~ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Представник відповідача - приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», визнав суму, вказану у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15, як вартість відновлювального ремонту, в розмірі 38\~927, 26 грн. Представник позивача в судовому засіданні не заперечив проти врахування франшизи, оскільки розуміє правові наслідки встановлення такої в договорі. Вимоги про стягнення франшизи з відповідача [PERSON] позивач та представник позивача не заявили. Тому суд вважає, що, у звязку з визнанням сторонами сум, визначених висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15, з приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на користь позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з вирахуванням франшизи в розмірі 1\~000 грн., тобто страхове відшкодування в розмірі 37\~927, 26 грн. Також п.п.34.1-34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). В судовому засіданні представник позивача, відповідач та його представник зазначили, що 7 серпня 2015 року потерпілий повідомив страховика про настання страхового випадку, проте розслідування страховиком проведено не було. В подальшому, потерпілий, обравши експерта, повідомив страховика телефонограмою про проведення експертного дослідження. Будь-яких заперечень щодо проведення такого чи щодо результатів його проведення від страховика не надходило. Відтак, з приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи в розмірі 800 грн. Окрім того, за абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, з наступними змінами (далі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 4 червня 2014 року по справі № 6-49цс14. На підтвердження втрати товарної вартості автомобіля позивач та його представник посилаються на висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15, відповідно до\~мотивувальної частини\~якого величина втрати товарної вартості складає 6\~702,23 грн. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засідання визнали позовні вимоги, в тому числі щодо відшкодування втрати товарної вартості автомобіля, не оспорюють та не піддають сумніву висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 14 вересня 2015 року №48-09-15. Оскільки, зокрема, характер пошкоджень автомобіля передбачає необхідність фарбування при заміні деталей і вузлів, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню величина втрати товарної вартості транспортного засобу. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Представник позивача, обґрунтовуючи витрати на правову допомогу, здійснені позивачем, в розмірі 5\~000 грн., надає суду договір про надання правової допомоги (а.с.21), додаткову угоду до нього (а.с.117) та виписку з книги адвоката (а.с.20). Відповідно до п.1.2. вказаного договору клієнт делегує адвокатові, зокрема, права представляти інтереси клієнта та приймати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь в дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові. У п. 47 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав розяснення про те, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 3013 року № 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( статті\~12,\~42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно з п. 48 цієї Постанови підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що правову допомогу, оплачену клієнтом, він надавав не лише у звязку з розглядом цієї цивільної справи, а і при зверненні до страхової компанії, до експерта, тобто вчиняючи усі необхідні дії для забезпечення здійснення страхового відшкодування. Суду не надано документальних підтверджень, розрахунків витрат, актів виконаних робіт, квитанцій чи інших фінансових документів, які б доводили понесені позивачем витрати, безпосередньо повязані із наданням правової допомоги у цій справі. Однак, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відтак, витрати, понесені позивачем на правову допомогу адвоката [PERSON] є недоведеними. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до\~ст.47 Цивільного процесуального кодексу України\~учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно зі\~ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи позивач та адвокат [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги з метою, серед іншого, представництва інтересів позивача у суді по цивільній справі, відповідно до умов якого позивач уповноважив адвоката на вчинення прав та обовязків, передбачених для осіб, які беруть участь у справі. Своєю заявою від 16 листопада 2015 року (а.с.108) позивач ствердив доручення адвокатові [PERSON] на представництво його інтересів у суді. Тому адвокат, як представник, надавав пояснення у судовому засіданні, заявляв клопотання тощо, а позивач не заявляв клопотання про допуск адвоката до участі в справі саме як особи, яка надає правову допомогу, на підставі ч.2 ст.56 Цивільного процесуального кодексу України. Представник особи, яка бере участь у справі, має процесуальний статус саме представника, що передбачено статтями\~26,\~42 Цивільного процесуального кодексу України \~і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу.\~При цьому Цивільний процесуальний кодекс України не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. Про обовязковість документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку, а також необхідність допуску до участі у справі особи, яка надає правову допомогу, в порядку, передбаченому ч.2 ст.56 Цивільного процесуального кодексу України, для подальшого стягнення витрат на правову допомогу, зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справи в своїй правовій позиції, викладеній в ухвалі від 28 жовтня 2015 року по справі №6-18375св15. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на користь позивача 37\~927, 26 грн. страхового відшкодування та 800 грн. витрати на проведення експертизи, з відповідача [PERSON] 6\~702,23 грн. величини втрати товарної вартості автомобіля, а також судового збору на користь держави, на підставі ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial