Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], звернулися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та законом до відповідача [PERSON] сільської ради. Посилаються на те, що 08 січня 2016 року померла їх матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Лукавці по вул.Українській, 2, Вижницького району Чернівецької області та земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,2799 га для ведення особистого селянського господарства. За життя [PERSON] склала заповіт, який не був змінений чи скасований на момент її смерті, посвідчений секретарем Лукавецької сільської ради 24 березня 2003 року та зареєстрований у реєстрі за №40 згідно якого заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку [PERSON], земельну ділянку площею 0,25 га сину [PERSON] Із змісту заповіту не вбачається адреса житлового будинку, який матір заповіла [PERSON] і цільове призначення земельної ділянки, яку матір заповіла [PERSON], та не охоплено заповітом 0,0299 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яку матір по суті заповіла. Зазначали, що вони як спадкоємці по заповіту, у встановлений законом строк спадщину прийняли, Інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Між ними немає спору щодо предмету, розміру та часток спадкового майна, так як у померлої матері був тільки один житловий будинок, який розташований в с.Лукавці по вул.Українській, 2, Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27.12.2002 року, померлій матері передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5299 га в межах згідно з планом, яка розташована в с.Лукавці, [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, 1 обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,2500 га та 2 - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2799 га. ( яка в свою чергу складається з двох ділянок: 0,1777 га та 0,1022 га). За життя, роблячи розпорядження на випадок смерті, матір їм пояснила, що житловий будинок та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку заповідає [PERSON], а [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Оскільки в заповіті зазначено, що [PERSON] підлягає спадкуванню тільки 0,25 га, хоча вони з сестрою розуміють, що фактично мати заповіла 0,2799 га, то частина земельної ділянки 0,0299 га для ведення особистого селянського господарства, яка не охоплена заповітом необхідно успадкувати за законом. Оскільки, після смерті матері, крім них інших спадкоємців немає, то відповідно відмова [PERSON] від своєї частки у спадщині за законом, свідчить про те, що [PERSON], одноособово може успадкувати вищевказану земельну ділянку, як спадкоємець за законом після смерті матері. Просить визнати за [PERSON], право власності на спадкове майно за заповітом, що належало померлій 08 січня 2016 року [PERSON], а саме: на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в с.Лукавці по вул.Українська, 2, Вижницького району Чернівецької області та земельну ділянку площею 0,25 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27 грудня 2002 року на підставі рішення IV сесії XXIV скликання від 25.12.2002 року [PERSON] сільської ради, Вижницького району, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107. Визнати за [PERSON], право власності на спадкове майно за заповітом, що належало померлій 08 січня 2016 року [PERSON], а саме: на земельну ділянку площею 0,25 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27 грудня 2002 року на підставі рішення IV сесії XXIV скликання від 25.12.2002 року [PERSON] сільської ради, Вижницького району, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107. Визнати за [PERSON], право власності на спадкове майно за законом, що належало померлій 08 січня 2016 року [PERSON], а саме: на земельну ділянку площею 0,0299 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27 грудня 2002 року на підставі рішення IV сесії XXIV скликання від 25.12.2002 року [PERSON] сільської ради, Вижницького району, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи позивачі [PERSON], [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. В судове засідання представник позивачів [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду. До початку розгляду справи від представника позивачів [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08.01.2016 року померла матір позивачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-МИ №154392 виданого 08.01.2016 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №02, копіями свідоцтва про народження Серія IV-УР №521838, виданого 27.07.1961 в с.В-Лукавець, Вижницький бюро ЗАГС, актовий запис №17 та копією свідоцтва Серія ЯЕ №559741, виданого 09.1954 в [PERSON] сільській раді, Вижницького райбюро ЗАГС, актовий запис №47, Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Лукавці по вул.Українській, 2, Вижницького району Чернівецької області, та земельної ділянки площею 0,5299 га в межах згідно з планом, яка розташована в с.Лукавці, [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, 1 для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,2500 га та 2 - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2799 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серія ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27 грудня 2002 року на підставі рішення IV сесії XXIV скликання від 25.12.2002 року [PERSON] сільської ради, Вижницького району, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок в с.Лукавці по вул.Українська, 2, Вижницького району Чернівецької області, 1947 року побудови, вартістю 40393,00 грн. З відповіді відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області №34-28-0.3-2298/2-16 від 14.07.2016 року вбачається, що видати витяг про нормативно грошову оцінку земельної ділянки площею 0,5299 га належній [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27 грудня 2002 року, на даний час неможливо, оскільки необхідно ідентифікувати земельну ділянку, ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер, при відсутності кадастрового номеру необхідно надати викопіювання з картографічного матеріалу з вказаним місцем розташування земельної ділянки. Відповідно до Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с.Лукавці, Вижницького району нормативна грошова оцінка станом на 01.01.2016 року становить: 1 га сільськогосподарських угідь (рілля), по базовому сільськогосподарському підприємству 32940,31 грн.; 1 м2 земель житлової забудови 31,20 грн. (середньозважена грошова оцінка). 24.03.2003 року, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Лукавецької сільської ради 24 березня 2003 року [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №40, згідно якого належний їй житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га заповіла [PERSON], земельну ділянку площею 0,25 га заповіла [PERSON], що підтверджується копією заповіту. Судом також встановлено, що крім позивачів [PERSON], [PERSON], інших спадкоємців та осіб, які мають право на обовязкову частку немає, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради №1841 від 03.06.2016 року та матеріалами спадкової справи №140/2016 року. Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки, але в звязку з неможливістю ідентифікувати склад заповіданого спадкового майна та не були надані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №875/02-31 від 14.07.2016 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1947 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 01.01.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається з державного акту серія ІІІ-ЧВ №006110 від 27.12.2002 року, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений, державним актом засвідчено право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,5299 га, яка складається з двох земельних ділянок: 1 обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,2500 га та 2 - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2799 га. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Відповідно до вимог Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею у тому числі на умовах оренди», яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам 04.05.99 №43, яка втратила чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 3 липня 2013 року №404, присвоєння кадастрового номера земельній ділянці при видачі Державного акта про право приватної власності на землю, на той час нічим не було передбачено. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, за [PERSON] необхідно визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме: на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в с.Лукавці по вул.Українська, 2, Вижницького району Чернівецької області та земельну ділянку площею 0,25 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27 грудня 2002 року на підставі рішення IV сесії XXIV скликання від 25.12.2002 року [PERSON] сільської ради, Вижницького району, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107. Що стосується заявлених позовних вимог позивачем [PERSON] судом встановлено, що згідно заповіту [PERSON], посвідченого секретарем Лукавецької сільської ради 24 березня 2003 року [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №40, [PERSON] померла заповіла земельну ділянку площею 0,25 га. Оскільки, померлій [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0,5299 га, яка складається з двох земельних ділянок: 1 для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,2500 га та 2 - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2799 га., позивачка [PERSON] згідно заповіту успадкувала земельну ділянку площею 0,2500 га. для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, то за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом необхідно визнати право власності на земельну ділянку площею 0,25 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27 грудня 2002 року на підставі рішення IV сесії XXIV скликання від 25.12.2002 року [PERSON] сільської ради, Вижницького району, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107. Що стосується визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0299 га в порядку спадкування за законом, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, успадкування прав на майно, здійснюється в тому числі за законом. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 встановлено, що за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо (п. 25 Постанови). Судом встановлено, що заповітом померлої [PERSON] від 24.03.2003 року не охоплено частину земельної ділянки площею 0,0299 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, позивачка [PERSON] у встановлений законом час не відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON], з відповідною заявою до нотаріуса не зверталась, таким чином враховуючи наведені положення законодавства і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України на даний час остання не може відмовитися від прийняття спадщини на користь [PERSON], оскільки закінчився строк для прийняття спадщини, в межах якого вона мали юридичну можливість вчинити відповідну дію. Необхідно врахувати положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В установлені строки [PERSON] не відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON], не подала відповідну заяву нотаріусу, а тому вона набула права на спадщину і на даний час має право лише розпорядитись отриманим в порядку спадкування майном, шляхом його відчуження іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, а не відмовитися від прийняття спадщини на його користь, оскільки спадщина вже прийнята, тобто настав юридичний факт прийняття спадщини. Тобто, не вчинення в даному випадку спадкодавцем відповідних дій щодо відмови від спадщини у встановлені строки має наслідком те, що подальше регулювання спадкових правовідносин відбувається по за її волею, оскільки вона в силу закону вважається такою, що набула право на спадщину, прийняла спадщину. Позовні вимоги про визнання права власності на відповідну частку земельної ділянки за законом, позивачкою [PERSON] не заявлялись. Таким чином, за позивачем необхідно визнати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом площею 0,01495 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧВ №006110, виданого 27 грудня 2002 року. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: partial