Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; залишити після розірвання шлюбу прізвище "Курлович"; неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишити проживати з матір'ю. В обґрунтування позову вказує, що 23 жовтня 2004 року вона одружилася з відповідачем по справі, від даного шлюбу сторони мають неповнолітнії дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач також вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 23 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №175, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу «Курлович». 29 червня 2005 року народився [PERSON], а 13 жовтня 2013 року - [PERSON], батьками яких є сторони по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Однак внаслідок непорозумінь сімя сторін повністю розпалась, так як сторони однією сімєю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, дитини. Збереження сім'ї за таких умов неможливо, шлюб слід розірвати. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Однак, суд вважає за доцільне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині залишення неповнолітніх дитей [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу з матірю, оскільки позивач у позовній заяві вказала, що дитина наразі проживає з нею, спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей між ними не виникало. Також позовна вимога про місце проживання дитини не обґрунтована та не надано жодних доказів на підтвердження такої позовної вимоги. У відповідності до приписів статті 113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Курлович». У відповідності до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі ст.ст. 110 - 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial