Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати неправомірним рішення житлової комісії відповідача від 27.07.2018 щодо зняття позивача з квартирного обліку при відповідачі зі складом родини 1 особа; зобов`язати відповідача в особі його житлової комісії поновити позивача зі складом родини 1 особа на квартирному обліку при відповідачі; зобов`язати командира відповідача затвердити протокол рішення житлової комісії відповідача про поновлення позивача на квартирному обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач служив у Збройних Силах України за контрактом, має вислугу 25 років військової служби та з 12.01.2000 по 27.07.2018 перебував на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні для отримання постійного житла як особа, що потребує поліпшення житлових умов. Наказом командування 18.07.2018 позивача звільнено в запас у зв`язку з закінченням строку контракту, а 27.07.2018 знято з квартирного обліку в зв`язку зі звільненням з військової служби після закінчення строку контракту. Позивач вказує, що у відповідача не було законних підстав для зняття його з квартирного обліку, а таким рішенням відповідач порушує гарантовані законодавством права позивача. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування свої вимог посилався на те, що рішення його житлової комісії відповідає діючому законодавству України, згідно з яким підстава, за якою звільнено позивача передбачає наступне зняття з квартирного обліку, а також вказав, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав. Окрім цього, відповідач подав заяву, в якій просив залучити до участі в справі як співвідповідача Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова, в якій посилався на те, що КЕВ м.\~Харкова веде облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов; а також подав заяву, в якій просив залишити позовну заяву без розгляду в зв`язку з пропущенням строку звернення до суду. Представник позивача, який діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі його та позивача, позовні вимоги підтримав, проти залучення Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова як співвідповідача та залишення позову без розгляду заперечував. Представник відповідача, який діє на підставі належним чином завіреної довіреності, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без своєї участі, викладені у відзиві вимоги і заперечення підтримав у повному обсязі. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. З огляду на вказані положення процесуального законодавства відповідач не наділений правом заявляти клопотання про залучення до участі в справі співвідповідача. Окрім цього, відповідно до крітеріїв участі в справі кількох відповідачів (ч. 2 ст. 50 ЦПК України) КЕВ м.\~Харкова не може бути співвідповідачем у цій справі, оскільки не приймає рішення про взяття на облік військовослужбовців та не приймає участі в процесі прийняття такого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодних обмежень у строках звернення до суду за захистом своїх прав у цій категорії справ цивільне процесуальне законодавство України не містить. На підставі викладеного суд залишає заяви відповідача про залучення до участі в справі співвідповідача та залишення позовної заяви без розгляду без задоволення. З наданих доказів убачається, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України з 01.08.1993 по 01.08.2018, що підтверджується копією військового квитка (а.с. 18); є ветераном військової служби з 07.09.2018; 18.07.2018 звільнений з офіцерського складу 203 навчальної авіаційної бригади Харківського національного університету повітряних сил у запас у зв`язку з закінченням строку контракту, що підтверджується копією витягу з наказу (а.с. 13); перебував на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні з 12.01.2000 по 27.07.2018, що підтверджується копією довідки Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова від 15.03.2021 (а.с. 17). Згідно з копією витягу з протоколу №\~7 засідання житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] від 27.07.2018 позивача знято з квартирного обліку при військовій частині А\~4104 зі складом родини 1 особа в зв`язку зі звільненням з військової служби після закінчення строку контракту. Згідно з абз. 1 ч.1 ст. 12 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст 12 Закону військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України №\~1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок). Відповідно до пункту 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Частиною 9 статті 12 Закону передбачено, що військовослужбовці,\~що перебувають\~на обліку\~громадян,\~які потребують\~поліпшення житлових\~умов,\~при звільненні\~з військової\~служби в\~запас за\~станом здоров`я\~або якщо\~вони на\~час звільнення\~мають вислугу\~військової служби\~не менше\~20\~років,\~або у\~відставку,\~а також\~у зв`язку\~зі скороченням\~штатів чи\~проведенням інших\~організаційних заходів,\~у разі\~неможливості їх\~використання на\~військовій службі,\~залишаються на\~цьому обліку\~у військовій\~частині до\~одержання житла\~з державного\~житлового фонду\~або за\~їх бажанням\~грошової компенсації\~за належне\~їм для\~отримання жиле\~приміщення,\~а в\~разі її\~розформування -\~у територіальних\~центрах комплектування\~та соціальної\~підтримки і\~відповідних квартирно-експлуатаційних\~органах та\~користуються правом\~позачергового одержання\~житла.\~Військовослужбовцям,\~які мають\~вислугу на\~військовій службі\~20\~років і\~більше,\~та членам\~їх сімей\~надаються жилі\~приміщення для\~постійного проживання\~або за\~їх бажанням\~грошова компенсація\~за належне\~їм для\~отримання жиле\~приміщення.\~Військовослужбовці,\~які набули\~право на\~пенсію відповідно\~до\~Закону України\~"Про\~пенсійне забезпечення\~осіб,\~звільнених з\~військової служби,\~та деяких\~інших осіб",\~залишаються на\~такому обліку\~та користуються\~правом позачергового\~одержання житла. Аналогічні приписи закріплені в пункті 29 Порядку. Пунктом 30 Порядку установлено, що військовослужбовці знімаються з обліку в разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі й у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку, під які позивач не підпадає. Відповідно до змісту п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. На підставі викладеного суд встановив, що позивач має право на отримання житлового приміщення для постійного проживання, в тому числі після звільнення його з військової служби, враховуючи 25-річну вислугу. Вказане право згідно з діючим законодавством реалізується шляхом перебування позивача на квартирному обліку, законних підстав для виключення з якого у відповідача в особі житлово-побутової комісії не було. Таким чином, суд встановив, що рішення житлової комісії відповідача про зняття позивача з обліку є неправомірним, а тому позовні вимоги в частині визнання рішення неправомірним і зобов`язання поновити позивача на квартирному обліку підлягають задоволенню. Вказана позиція повністю узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.04.2020 у справі №\~683/2197/18 (провадження 61-14634ск19) в аналогічній справі. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного\~законодавства регулюють\~відносини,\~які виникли\~з дня\~набрання ними\~чинності. Акт\~цивільного законодавства\~не має\~зворотної дії\~у часі,\~крім випадків,\~коли він\~пом`якшує або\~скасовує цивільну\~відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. В той же час, вимога позивача в частині зобов`язання командира відповідача затвердити протокол рішення житлової комісії відповідача про поновлення позивача на квартирному обліку не може бути задоволена з огляду на те, що затвердження протоколів рішень комісій військової частини відноситься до дискреційних повноважень командира військової частини. Суд, відповідно до вимог діючого законодавства, не може в рамках розгляду цивільної справи давати доручення командиру військової частини щодо здійснення ним своїх повноважень. Згідно з ч.\~ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial