Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що [INFO] померла його мати [PERSON]. 09.10.2003 року нею був складений заповіт, яким вона заповіла йому належне їй майно у вигляді житлового будинку, а земельну ділянку та майновий пай у СТОВ «Дружба» заповіла [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено секретарем Боровицької сільської ради. 30.12.2014 року за п`ять днів до смерті [PERSON] склала інший заповіт, яким все своє майно у рівних частинах заповіла йому та третім особам. Однак він вважає, що цей заповіт повинен бути визнаний недійсним та скасований, оскільки на час його складання мати була у тяжкому стані, так як хворіла, заповіт складено та посвідчено у відсутності двох свідків неуповноваженою на це особою, так як немає рішення органу місцевого самоврядування про надання їй права посвідчувати заповіти. А тому він просить визнати недійсним та скасувати вище вказаний заповіт, складений 30.12.2014 року його матір`ю [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що матір змусили скласти другий заповіт, про що вона повідомила йому, сказавши, що невістка заставила її підписати заповіт. До неї прийшли вже з готовим заповітом, а перед цим постійно тиснули на неї, щоб змінила заповіт. Представник позивача [PERSON] також підтримала позовні вимоги, додавши суду, що позивач не погоджується з другим заповітом, оскільки не було рішення на уповноваження бувшого сільського голову посвідчувати даний заповіт. Діти обділені не будуть, так як майно, яке позивач успадкує після матері, вони успадкують після його смерті. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду листа про розгляд справи у відсутності представника сільської ради та, вказавши про визнання позову. Представник неповнолітньої третьої особи [PERSON] - [PERSON] пояснила суду, що вона доглядала свекруху і та була, чиста, нагодована та забезпечена ліками. Вона зробила те, що свекруха просила. ЇЇ воля була такою, щоб і сину, і онукам був куток, де жити. [PERSON], яка посвідчувала заповіт, декілька разів перепитала [PERSON], чи це її воля і вона підтвердила, що так, про що написано в заповіті рукою свекрухи. Вона хоче, щоб другий заповіт залишився, бо це дійсно була воля матері позивача. Третя особа [PERSON] пояснила суду, що вона була присутня під час складання другого заповіту і ніхто бабусю не примушував його складати. Свідок [PERSON] пояснила суду, що на той час, коли складався заповіт, вона працювала сільським головою і мала право посвідчувати заповіти, згідно до ст., ст.39, 40 Закону України «Про нотаріат». Вислухавши позивача та його представника, законного представника неповнолітньої третьої особи, третю особу, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи (свідоцтво про смерть № [NUMBER]), [INFO] померла [PERSON]. За життя вона спочатку склала заповіт, посвідчений 09.10.2003 року секретарем Боровицької сільської ради, згідно до якого належний їй на праві власності жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: с.Боровиця Чигиринського району заповіла позивачу, а земельну ділянку та майновий пай у СТОВ «Дружба» заповіла третій особі [PERSON] (а.с.11). Разом з тим нею 30.12.2014 року було складено новий заповіт, посвідчений сільським головою Боровицької сільської ради, відповідно до якого все своє майно вона заповіла в рівних частинах позивачу та третім особам (а.с.12). Як передбачено, ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Також ст.37 Закону України "Про нотаріат" визначено, що населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, як, зокрема, посвідчення заповітів (крім секретних). У відповідності до п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Однак, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується інформацією Боровицької сільської ради № 392 від 13.12.2015 року рішення, яким колишній сільський голова [PERSON] уповноважена посвідчувати заповіти, відсутнє (а.с.19). Даний факт не спростувала і [PERSON], будучи допитаною судом в якості свідка, пояснивши, що вона діяла відповідно до ст., ст.39,40 Закону України «Про нотаріат» та посилаючись на лист Боровицької сільської ради № 392 від 13.12.2015 року, де зазначено, що вона уповноважена була посвідчувати заповіти до січня 2015 року через відсутність секретаря сільської ради, згідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (а.с.13), але саме цим Порядком (п.1.2), як вже зазначалося вище, і передбачено вчинення нотаріальних дій посадовими особами, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій, тобто сільський голова вправі була посвідчувати заповіт при наявності рішення Боровицької сільської ради про уповноваження її вчиняти таку нотаріальну дію. Відсутність вище вказаного рішення підтверджується і даними Боровицької сільської ради від 02.02.2016 року № 7/02-28 (а.с.79) та архівного відділу Чигиринської райдержадміністрації від 05.02.2016 року №13/18 (а.с.80). Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Також правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 року є те, що посвідчення заповіту не уповноваженою особою, тобто посадовою, службовою особою, яка відповідно до норм статей 1251-1252 ЦК не уповноважена посвідчувати заповіти, має мати наслідком нікчемність заповіту (ч.1 ст.1257 ЦК України). Виходячи з цього, суд вважає, що заповіт від 30.12.2014 року, складений [PERSON], померлою [INFO], та посвідчений сільським головою Боровицької сільської ради [PERSON], є нікчемним, при цьому суд вважає можливим зазначити, що під час його посвідчення було порушено ще й вимоги п.2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, де зазначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, чого не було дотримано. Разом з тим всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів позивач та його представник не довели обставини, які б підтверджували той факт, що заповідач на час складання заповіту перебувала в тяжкому стані, не надавши суду документального підтвердження цього, до того ж свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заповідач під час складання заповіту розуміла значення своїх дій і він відповідав її волі. Також безпідставними є обгрунтування позивачем своїх вимог тим, що заповіт повинен бути складений та посвідчений при двох свідках, оскільки випадки, коли заповіт обов`язково слід посвідчувати в присутності не менше двох свідків, встановлений нормами ст.1253 ЦК України, які в даному випадку відсутні, оскільки судом не встановлено, що заповідач не могла прочитати заповіт через свої фізичні вади, до того ж в заповіті записано, що він прочитаний нею особисто. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, а тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. А п.16 вище вказаної постанови визначено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Згідно до ч.2 ст.215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсний через невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того чи визнав його таким суд. Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що під час посвідчення вище вказаного заповіту було допущено порушення вимог лише ч.1 ст.1257 ЦК України, у зв`язку з чим зазначений заповіт слід визнати нікчемним. Оскільки позивач не прохав стягнути з відповідача судовий збір, то суд вважає можливим залишити його на рахунку позивача. На підставі викладеного та,

Outcome: partial