Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У жовтні 2013 року позивачі звернулися до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу в розмірі 2870,00 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 87,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., а також витрати за послуги адвоката в сумі 1200,00 грн. та судовий збір в сумі 715,70 грн.. В обґрунтування позову посилалися на те, що 18.09.2013 року відповідач купив у них квартиру за адресою: [ADDRESS]. При оформленні угоди, у них була відсутня довідка про відсутність заборгованості за послуги з теплопостачання. Відповідач сказав, що заплатить за квартиру суму за мінусом суми заборгованості за теплопостачання, а після надання довідки, поверне їм цю суму. Сума заборгованості складала 2870,00 грн. Відповідач на цю суму написав розписку. Однак після погашення боргу і надання йому довідки про відсутність заборгованості, відповідач відмовився погасити кошти. Вважають, що він не виконав взяті на себе зобов'язання по погашенню боргу. Відмова є незаконною. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен на вимогу кредитора виплатити борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три процента річних від простроченої суми. Три процента річних від суми боргу становить 87,00 грн. Крім цього, він вимушений був звертатися за правовою допомогою до адвоката, допомога якого склала 1200 грн. Крім цього, відповідач своєю відмовою завдав моральну шкоду. Позивач не спав, підкараулював відповідача біля будинку, щоб зустрітися, в результаті чого витрачав свій час, простудився, вимушений був лікуватися. Нанесену моральну шкоду оцінює в 3000,00 грн. Також відповідач повинен компенсувати сплачену суму судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 9 грудня 2013 року цивільну справу передано за підсудністю до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області - за місцем реєстрації відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов повністю, просив задовольнити. На запитання суду додатково пояснив, що після укладення договору купівлі-продажу приблизно через тиждень він зустрівся з відповідачем у проданій квартирі, оскільки вони ще там деякий час проживали до її звільнення, віддав йому квитанцію про погашення боргу. Однак [PERSON] відмовився виплатити 2870 грн., які фактично не доплатив за договором купівлі-продажу квартири. З письмовою претензією до відповідача на цю суму позивачі не зверталися. Яким чином нараховані 3% річних від суми боргу, пояснити суду не може, бо її розраховував адвокат і зазначив в позові. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] у позивача стався нервовий стрес, він звертався до невропатолога, у якого перебуває на обліку з дитинства, проте на лікуванні не перебував, а тільки проходив обстеження 14 та 15 жовтня 2013 року, тому вважає, що йому була завдана моральна шкода. За правову допомогу адвоката ними було витрачено 1200 грн. за його участь як представника в судових засіданнях в суді м.Маріуполя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи є її заява від 04.11.2013 року про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи за місцем реєстрації: [ADDRESS], проте конверт повернувся до суду з довідкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, тому суд відповідно до положень ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 18 вересня 2013 року згідно з договором купівлі-продажу придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] належну їм на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS]. Того ж дня, тобто 18 вересня 2013 року, відповідач [PERSON] видав розписку, в якій зобов'язався повернути суму 2870 грн. в разі погашення боргу за опалення придбаної ним квартири [ADDRESS] та додатково зазначив, що надає право на проживання продавцям [PERSON] та [PERSON] у вищевказаній квартирі до 02.10.2013 року, що підтверджується оригіналом розписки, наданої в матеріали справи позивачем. Відповідно до копії довідки №240 ККП «Маріупольтепломережа», виданої [PERSON], про те, що за адресою [ADDRESS] о/р [NUMBER] заборгованість за послуги з теплопостачання станом на 1 жовтня 2013 року відсутня. Підтвердженням цього також є копія листа комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» №844/и від 19.09.2013 року на ім'я начальника ВДВС в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя про повернення судового наказу у відношенні боржника [PERSON] без виконання у зв'язку з оплатою боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Як вбачається з розписки, сторони домовилися, що в разі погашення боргу за теплопостачання, відповідач зобов'язався повернути суму коштів в розмірі 2870 грн. Враховуючи, що позивачі виконали свої зобов'язання, погасивши заборгованість з теплопостачання в сумі 2870 грн. по квартирі [ADDRESS], а відповідач відмовився від виконання своїх зобов'язань щодо її повернення, то ця сума підлягає з нього стягненню на користь позивачів. Втім суд не вбачає підстав для задоволення інших, заявлених позивачами позовних вимог. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Однак позивач не зміг в судовому засіданні пояснити, яким чином було нараховано 3% річних та який період, не представив суду доказів, коли ж само було погашено борг та пред'явлено відповідачу квитанцію про його оплату, тому суд не вбачає підстав для їх стягнення за відсутності відповідного обґрунтування та належних доказів. Відповідно ч.1, п. 2 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частиною 3 цієї статті встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Проте суд вважає, що підстав для задоволення вимог позивачів в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. немає, враховуючи, що сторони в розписці не перебачили її стягнення в разі невиконання зобов'язання, крім цього її стягнення не передбачено і законодавством, яке регулює боргові зобов'язання. Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивачами у справі є дві фізичні особи, проте із самого змісту позовної заяви вбачається, що моральні переживання відчував лише один з них, скоріше за все, [PERSON], проте у підтвердження завданої моральної шкоди суду не надано жодного належного і допустимого доказу. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, яка передбачена ст. 84 ЦПК України , то суд вважає, що підстави для їх стягнення з відповідача відсутні. Статтею 84 ЦПК передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п.2 ч.2 ст. 79 ЦПК до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Позивачі долучили до матеріалів справи копію договору про надання адвокатської допомоги від 03.10.2013 року, укладеного між [PERSON], та адвокатом [PERSON], в якому визначили її гонорар у сумі 1200,00 грн. та копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 26.09.2013 року про сплату цієї суми. Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Як видно із Закону, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є - часовий обсяг роботи особи, яка надавала правову допомогу, тому склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. З журналів судових засідань убачається, що адвокат не приймав участі ані в Орджонікідзевському районному суді м.Маріуполя, ані в Бердянському міськрайонного суді Запорізької області. Розрахунок часу, затрачений на складання позовної заяви, в матеріалах справи відсутній, а тому у суду відсутні дані щодо підтвердження кількості годин, витрачених адвокатом на надання правової допомоги у вигляді написання позовної заяви, тому підстав для відшкодування цих витрат немає. Судовий збір, відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в мінімальному розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial