Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

ПАТ комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 27.06.2006 року, згідно з яким відповідач отримала в позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконувала умови договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість. Уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи /а.с.34-39, 64-66/, позивач просить стягнути з відповідачки 7026,70 грн. Позов мотивує тим, що рішенням Старовижівського районного суду від 03.12.2013 р. з відповідачки вже стягнуто заборгованість в розмірі 26965,23 грн., з яких заборгованість по сплаті кредиту - 8461,47 грн., заборгованість за відсотками - 19303,76 грн., однак зобов'язання не виконано, даний договір продовжує діяти, тому банк відповідно до ст. 625 ЦК нараховує відсотки на несплачене тіло кредиту, розмір яких за період з 29.11.2013 р. по 26.02.2015 р. становить 4908,40 грн., та штрафи: 500 грн. фіксована частина і 1618,30 грн. відсоткова частина. Представник позивача у поданій заяві просить розглянути справу за її відсутності позов задовольнити, а також повернути зайво сплачений судовий збір у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог /а.с.45-46/. У судовому засіданні відповідач позов визнала, пояснила, що сплачує щомісячно заборгованість за попереднім рішенням суду, і надалі також сплачуватиме заборгованість. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, розмір яких визначається сторонами у кредитному договорі з урахуванням вимог ст. 1056-1 ЦК України. Згідно з ст.526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач 27.06.2006 року уклали договір, згідно з яким позивач отримала кредит у розмірі 2000 грн., з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також зобов'язана сплачувати у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% щомісячно з розрахунку 360 днів в рік /а.с.12-18/. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням від 03.12.2013 р. Старовижівського районного суду стягнуто з відповідача заборгованість за даним договором у сумі 26965 грн. 23 коп., факт невиконання боржником умов кредитного договору і наявність рішення суду, яке не виконується позичальником, не позбавляє позивача права звернення з позовними вимогами про стягнення суми боргу з позичальника за зобов'язанням, яке відповідно до ст. ст. 598-608 ЦК України не припинилося. З часу ухвалення рішення та до моменту зарахування на рахунок банку відповідних платежів в погашення основної заборгованості за кредитом на її залишок відповідно до умов договору нараховувались відсотки і штрафи. Згідно з наданим позивачем розрахунком відсотки становлять 4908,40 грн., штрафи: 500 грн. - фіксована частина і 1618,30 грн. - відсоткова частина /а.с. 65/. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. За таких обставин та відповідно до зазначених норм матеріального права і умов укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача 4908,40 грн. є доведеними і підлягають задоволенню. Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки одночасно у виді штрафу і пені з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, встановлених договором або законом, є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Поняття та види неустойки визначено у ст. 549 ЦК України, за змістом якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що штраф і пеня є видами неустойки як міри цивільно-правової відповідальності боржника, що наступає у разі порушення останнім взятих на себе зобов'язань, а не окремими видами штрафних санкцій, які можуть застосовуватися одночасно та незалежно один від другого. Штраф і пеня як різновиди неустойки обчислюються у відсотках від суми невиконаного, неналежно виконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання. Відповідно до п.8.6. Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмір 500 грн. + 5% від суми позики. Згідно із доданим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованість відповідача за штрафами становить - 500 грн. та 1618,30 грн., що разом становить 2118,3 грн. /а.с.65/. Із наведеного розрахунку вбачається, що позивач нарахував неустойку у виді штрафу на суму заборгованості по кредиту, до якої було включено і суму нарахованої пені, тобто застосував до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність, а саме: два різновиди (штраф і пеню) одного й того ж самого виду відповідальності (сплата неустойки) за одне й те ж порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором), що є неприпустимим. В порушення ст. 549 ЦК України вимоги позивача про стягнення одночасно штрафу і пені за порушення відповідачем зобов'язання є безпідставними, оскільки з урахуванням встановленої Конституцією України неприпустимості подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення ці поняття є взаємовиключними і не можуть застосовуватися одночасно. Крім того, умови договору про стягнення з відповідача передбаченої договором неустойки у виді фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. не відповідають визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі як грошової суми, що обчислюється відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, що носить імперативний характер, у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому підстав для її стягнення немає, оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі законом не передбачено і відступлення від таких положень закону відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускається. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованої Банком суми штрафів (500 грн. та 1618,30 грн.) задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України оскільки позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 170,15 грн. Заяву позивача про повернення судового збору слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.7 Закону «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. При подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 344,84 грн., розмір судового збору, який має бути сплачений після зменшення позовних вимог становить 243,60 грн., таким чином позивачу слід повернути 101,24 грн. зайво сплаченого судового збору.

Outcome: partial