Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 15.05.2002 року по 08.11.2006 року перебував в трудових відносинах з АТ «ПІВДГЗК» на посаді електрозварювальника ручного зварювання 5 розряду. 08.07.2006 року при виконанні своїх трудових обов`язків (ремонт дробарки КМДТ 2200 №2, зварювальні роботи) з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тяжкі травми, а саме: Відкрита черепно-ліцева травма. Забій головного мозку. Суборахноідальний крововилив. Перелом основи черепа, осколочний перелом кісток носа, лобної пазухи зліва, медіальних стінок орбіт, передніх стінок гайморових пазух. Розрив правого зорового нерва. Внаслідок вказаного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, він 09.11.2006 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, якою встановлено ступінь втрати професійної працездатності 75% та ІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. 11.12.2007 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 75% та встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. При повторному огляді МСЕК 19.11.2008 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60% та встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. 12.11.2009 року та 25.11.2010 року він знов пройшов огляд МСЕК, якою йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60% та встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. 03.12.2012, 05.12.2013 року, 27.11.2014 року, 21.12.2016 року, 08.11.2017 року позивач повторно проходив огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 70% та встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. 13.11.2019 року при черговому огляді, МСЕК йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 70% та встановлено ІІ групу інвалідності з 01.12.2019 року безстроково, внаслідок трудового каліцтва. Відповідно до висновку про умови та характер праці, позивач непрацездатний в умовах звичайного виробництва. Позивач зазначає, що тривалий процес лікування тілесного ушкодження, отриманого внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Отримані тілесні ушкодження, що супроводжуються безстроковою втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, призвели до психологічного дискомфорту та порушення душевної рівноваги, вираженої у відчуттях розпачу, тривоги, страху, поганому сні. Все це негативно позначається на його душевному та фізичному стані. Тому позивач просить суд стягнути з АТ «ПІВДГЗК» на свою користь 354 225,00 гривень (75 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2020 становить 4723 грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров`я, без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вважає, що така сума буде еквівалентною завданим моральним стражданням і буде відповідати принципу розумності, виваженості і справедливості. Ухвалою від 27 лютого 2020 року суд відкрив провадження у справі і призначив його до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 16 березня 2020 року в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку засідання не проводиться. Після отримання позовної заяви представник відповідача - АТ «ПІВДГЗК» подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що всупереч вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів з урахуванням характеру і обсягу вини відповідача та душевних страждань позивача. Зазначив, що вказані обставини свідчать про необгрунтованість позовних вимог позивача, а зазначена сума моральної шкоди абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. Моральні страждання позивача у розмірі 354 225,00 грн. не обґрунтовані та завищені. Тому виходячи з аналізу фактичних обставин справи та норм діючого в Україні законодавства вважає позовні вимоги не необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки, позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача електрозварювальником ручного зварювання 5 розряду. Звільнений на підставі наказу підприємства від 28.12.2006 року № 2021 «про звільнення працівника УДТК» на підставі довідки МСЕ-ДНА-01 № 527767 від 9.11.06р. та рішення президії (протокол № 28 від 8.12.06р.), за станом здоров,я, перешкоджаючого виконанню даної роботи (а.с. 66-69). Відповідно до Акту №5 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого Головою Правління ВАТ «ПівдГЗК» 11 липня 2006 року, основною причиною нещасного випадку, що стався 08 липня 2006 року з [PERSON] , є порушення трудової і виробничої дисципліни працівниками підприємства (а.с.25-28). Згідно з Актом розслідування нещасного випадку за формою Н-5, нещасний випадок, що стався з з [PERSON] пов`язаний з виробництвом (а.с. 29-31). Відповідно до Довідок МСЕК: від 09.11.2006 року, 11.12.2007 року, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 75% та ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва; від 19.11.2008 року, 12.11.2009 року та 25.11.2010 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60% та встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва; від 03.12.2012, 05.12.2013 року, 27.11.2014 року, 21.12.2016 року, 08.11.2017 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 70% та встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. Висновком МСЕК від 13.11.2019 [PERSON] було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 70% та встановлено ІІ групу інвалідності з 01.12.2019 року безстроково, внаслідок трудового каліцтва (а.с.11-24). Згідно з ч.4 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. При цьому суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Таким чином, суд визнає, що, незважаючи на заперечення, АТ «ПІВДГЗК» є належним відповідачем у справі. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. Згідно ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноваженим ним органом відшкодовує моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд критично ставиться до заперечень Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди, оскільки її наявність спростовується наданими Позивачем доказами. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на АТ «ПІВДГЗК», позивач оцінює у розмірі 354 225,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, і доведено наданими позивачем доказами, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим на 70% втратив професійну працездатність та отримав ІІ групу інвалідності безтроково. Згідно виписок з медичної карти, [PERSON] потребує спостереження лікарів, стаціонарного лікування за показаннями, оздоровлення у профілакторіях, санаторно-курортного лікування, приймання ліків, тощо (а.с. 32-65). При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві, порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки тощо. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість отриманої травми, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», і вважає, що сума 354 225,00 грн. належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди, а тому, сума компенсації від АТ «ПІВДГЗК» спричиненої позивачу моральної шкоди повинна складати 150 000,00 гривень. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому, враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнений, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1500,00 грн.

Outcome: partial