Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики. В позовній заяві посилається на те, що між ним та відповідачем 25.09.2019 року укладено договір позики коштів в сумі 35 000 грн., який вважається укладеним з моменту передання грошей. Згідно договору, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі встановленому договором, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю. Сума позики за договором позики становить 35 000 гривень. Позикодавець свої зобов`язання перед позичальником виконав у повному обсязі. Факт отримання коштів відповідачем згідно договору у сумі 35 000 грн. підтверджується розпискою написаною ним власноручно. У договорі позики сторони обумовили повернення грошових коштів в повній сумі до 31 грудня 2019 року в такому порядку: 31.10.2019 року - 10 000 грн., 30.11.2019 року - 10 000 грн., 31.12.2019 року - 15 000 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав. 24 лютого 2020 року Позивач надіслав Відповідачу претензію про повернення коштів. Зазначає, що Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо договором не встановлений інший розмір процентів, а саме 35 000 (сума боргу) /100*3%/366 (кількість днів у році) =2,86 (відсотки річних за один день) * 213 (кількість днів за період з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року) = 611,06 грн. Вказує, що з відповідача підлягає стягненню сума відсотків в сумі 1571,61 грн. із розрахунку: за листопад 2019 року: 10000 /100 х 15,5 (облікова ставка НБУ) / 365 (кількість днів у році) х 30 (кількість днів за вказаних період) = 127,39 грн.; за грудень 2019 року: 20000 (сума боргу) / 100 х 13,5 (облікова ставка НБУ) / 365 (кількість днів у році) х 31 (кількість днів за вказаних період) = 229,31 грн.; за січень 2020 року 35000 (сума боргу) / 100 х 11,0 (облікова ставка НБУ) / 366 (кількість днів у році) х 31 (кількість днів за вказаних період) = 326,09 грн.; за лютий 2020 року 35000 (сума боргу) / 100 х 11,0 (облікова ставка НБУ) / 366 (кількість днів у році) х 29 (кількість днів за вказаних період) = 305,05 грн.; за березень 2020 року 35000 (сума боргу) / 100 х 10,0 (облікова ставка НБУ) / 366 (кількість днів у році) х 31 (кількість днів за вказаних період) = 296,44 грн.; за квітень 2020 року 35000 (сума боргу) / 100 х 10,0 (облікова ставка НБУ) / 366 (кількість днів у році) х 30 (кількість днів за вказаних період) = 286,88 грн. Також, вказує, що позивач має право на отримання інфляційних втрат за період 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року, оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України. Розрахунок інфляційних втрат від простроченої заборгованості становить 490,00 грн. з розрахунку: листопад 2019 індекс інфляції становить 100,1%, за грудень 2019 року індекс інфляції становить 99,8%, за січень 2020 року індекс інфляції становить 100,2%, за лютий 2020 року індекс інфляції становить 99,7 %, за березень 2020 року індекс інфляції становить 100,8 %, за квітень 2020 року індекс інфляції становить 100,8 %. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період: 100,1 % х 99,8 % х 100,2% х 99,7 % х 100,8% х 100,8 = 101,40%. Суму інфляції розраховано за формулою: (Сума боргу х процент інфляції) - сума боргу (3500,00Х 101,40%) - 35000,00 грн. = 490,00 грн. На підставі норм чинного законодавства, просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 37 672,67 грн., яка складається з: 35 000,00 грн. заборгованості за договором позики; 1571,61 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою за період з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року; 611,06 грн. 3% річних за період з 01.11.2019 року по 30.04.2020 рок; 490, 00 грн. інфляційні витрати, а також, стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі, відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву і призначено судове засідання по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання представник позивача [PERSON] спрямувала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Додатково повідомила що протягом 5-ти робочих днів буде подано заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач [PERSON] не подав відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, згідно наявної в матеріалах справи розписки від 25 вересня 2019, відповідач [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , взяв у [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] - у борг 35 000 грн. і зобов`язувався повернути до 31.12.2019 року. Зобов`язувався кожний місяць робити проплати, а саме 31.10.2019 року - 10 000 грн., 30.11.2019 року - 10 000 грн., 30.12.2019 року - 15 000 грн. (а.с.6). Факт отримання коштів відповідачем згідно в сумі 35 000 грн. підтверджується розпискою написаною 25.09.2019 року, власноручно [PERSON] . Згідно претензії №01 від 24 лютого 2020 року, вбачається що Позивачем на адресу Відповідача спрямовано листа з вимогою про повернення грошових коштів в повному обсязі в термін до 05.03.2020 року, однак вимоги претензії Відповідачем не виконані (а.с.5). Таким чином, наявність боргового документа, а саме розписки, у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань по поверненню боргу. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Наведене вбачається і з правового висновку ВС в справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, надавши позичальнику позику, проте відповідач у встановлені строки, а саме до 31 грудня 2019 року, борг не повернув. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики розписки від 25 вересня 2019 року в розмірі 35 000грн. Що стосується позовних вимог з приводу стягнення з Відповідача заборгованості за відсотками за користування позикою за період з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року в сумі 1571,61 грн. то суд приходить до наступних висновків. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Однак, договором позики-розпискою від 25.09.2019 року не передбачена сплата відсотків за користування грошовими коштами. Таким чином, в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування позикою за період з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року в сумі 1571, 61 грн. - слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою суми інфляційних втрат не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором. Судом встановлено, що відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. Суд вважає, що нарахування індексу інфляції та 3% річних слід здійснювати за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року, так як саме з цієї дати відповідачем допущено порушення умови договору позики - розписки від 25.09.2019 року, згідно якої зобов`язався повернути суму боргу до 31.12.2019 року. Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, оскільки розрахунок позивача є невірними, за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року на суму боргу в розмірі 35 000,00 грн., суд дійшов висновку, що сума інфляційних втрат становить 525 грн., 3% річних - 347,13 грн. . З 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року - 121 день. 3% річних = 35000,00 / 100 * 3 /366 * 121 = 347,13 грн. Показник індексу інфляції в 2020 році: січень - 100,2%, лютий - 99,7%, березень - 100,8%, квітень - 100,8%. Загальний відсоток (100,2% * 99,7% * 100,8% * 100,8% = 101,5%. (35000,00 * 101,5%) - 35000 = 525,00 грн. Крім цього, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial