Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в березні 2015 року звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником прав якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 23-353/07-А, згідно якого 11 вересня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19 539 доларів США з терміном погашення кредитних ресурсів до 10 вересня 2014 року за процентними ставками, зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами. 20 серпня 2012 року було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору за умовами якої в період з 11 вересня 2007 року по 19 серпня 2012 року [PERSON] зобов'язався щомісяця з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 233,00 доларів США, протягом п'ятого фактичного року кредитування, починаючи з 20 серпня 2012 року та закінчуючи 10 вересня 2012 року, розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 325,85 доларів США, протягом шостого фактичного року кредитування починаючи з 11 вересня 2012 року та закінчуючи 10 вересня 2013 року розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 324,92 доларів США, протягом сьомого фактичного року кредитування починаючи з 11 вересня 2013 року та закінчуючи 10 вересня 2014 року розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 324,50 доларів США, протягом восьмого фактичного року кредитування починаючи з 11 вересня 2014 року та закінчуючи 10 вересня 2015 року розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 324,43 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого він зобов'язується перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. У випадку невиконання позичальником зобов'язань, відповідачі перед позивачем, відповідають як солідарні боржники. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, відповідач [PERSON] скористався кредитними ресурсами наданими Банком, натомість зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, систематично порушує виконання умов Кредитного договору, а тому станом на 06 лютого 2015 року виникла заборгованість в розмірі 254 059,78 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість у розмірі 254 059,78 грн. за кредитним договором № 23-353/07-А від 11 вересня 2007 року та судовий збір у розмірі 2 540,60 грн. В свою чергу 16 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в якому вказує, що кредит виданий 11 вересня 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 19539,00 доларів США, відповідно до кредитного договору № 23-353/07-А, носить споживчий характер та іноземна валюта була видана на споживчі цілі, тобто для здійснення правочину з резидентами України. Укладений в іноземній валюті кредитний договір суперечить Закону України, підтвердженням цьому є угода купівлі-продажу транспортного засобу № 344 від 06 вересня 2007 року, яким встановлена ціна договору 115800,00 грн., тобто розрахунки за придбаний автомобіль здійснювались виключно в національній валюті, який банком якраз і взято в забезпечення за вище приведеною вартістю 115800,00 грн. Волевиявленням позичальника, як споживача, при укладенні кредитного договору було отримання кредиту у гривні і не відображало у свідомості позичальника валютних правовідносин. Тому у правовідносинах між кредитодавцем та позичальником відбувся дефект волі з боку позичальника, а значить кредитний договір з визначенням іноземної валюти як предмету кредиту вчинений з приховуванням дійсних гривневих правовідносин. Таким чином, укладений сторонами кредитний договір в частині визначення валюти кредитування як долару США є удаваним, адже вчинений у відповідній частині для приховання укладення кредитного договору з надання кредиту, а саме в національній валюті України - гривні. Зазначає, що кредитним договором не тільки не передбачено покладання валютних ризиків на позичальника, а й в порушення правил про надання інформації № 168, [PERSON] навіть не попереджений про настання цих ризиків. За вісім років [PERSON] сплатив банку 186437,41 грн., тому вважає, що свої зобов'язання перед банком виконанні. На підставі викладеного [PERSON] просить визнати правочин удаваним та визнати зобов'язання [PERSON] перед банком виконаними. Представник позивача Семенчук В.Ю. у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], яка одночасно є представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечили в повному обсязі та просять задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі з викладених в позові підстав. Вислухавши пояснення відповідача та представника відповідачів за первісним позовом, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк«Фінанси та Кредит» (правонаступником прав якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений договір № 23-353/07-А , згідно якого 11 вересня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19 539,00 доларів США, з оплатою по процентній ставці встановленій п. 4.1. кредитного договору. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в термін з «1» по «10» число кожного місяця (згідно із Графіком зниження розміру заборгованості здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі, щомісячних ануїтентних платежів. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредитні ресурси, отримані за цим кредитним договором до 10 вересня 2014 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Відповідно до п.п. 4.1.-4.1.7. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, за такими наведеними нижче процентними ставками: -протягом першого фактичного року кредитування (з першого по дванадцятий місяць включно користування кредитними ресурсами. Починаючи з дати укладення цього договору та закінчуючи 10 вересня 2008 року) - за процентною ставкою 11,3 проценти річних; -протягом другого фактичного року кредитування(з 13 місяця по 24 місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 11 вересня 2008 року та закінчуючи 10 вересня 2009 року) - за процентною ставкою 11,1 процента річних; -протягом третього фактичного року кредитування (з 25 місяця по 36 місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 11 вересня 2009 року по 10 вересня 2010 року) - за процентною ставкою 10,8 процентів річних; -протягом четвертого фактичного року кредитування (з 37 по 48 місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 11 вересня 2010 року по 10 вересня 2011 року) - за процентною ставкою 10,6 процентів річних; -протягом п'ятого фактичного року кредитування (з 49 місяця по 60 місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 11 вересня 2011 року за закінчуючи 10 вересня 2012 року) - за процентною ставкою 10,4 процентів річних; -протягом шостого фактичного року кредитування (з 61 місяця по 72 місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 11 вересня 2012 року та закінчуючи 10 вересня 2013 року) - за процентною ставкою 10,2 проценти річних; -протягом сьомого фактичного року кредитування (з 73 місяця по 84 місяць включно користування кредитними ресурсами, починаючи з 11 вересня 2013 року та закінчуючи кінцевою датою повернення кредитних ресурсів) - за процентною ставкою 10,00 процентів річних. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. В забезпечення виконання умов кредитного договору № 23-353-А від 11 вересня 2007 року, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 23-353/07-А-П, відповідно до якого він зобов'язується перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. У випадку невиконання позичальником зобов'язань, відповідачі перед позивачем, відповідають, як солідарні боржники. Відповідно до п.2.5 Договору поруки виконання зобов'язань поручителем є безумовним. 20 серпня 2012 року було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору за умовами якої в період з 11 вересня 2007 року по 19 серпня 2012 року [PERSON] зобов'язався щомісяця з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 233,00 доларів США, протягом п'ятого фактичного року кредитування, починаючи з 20 серпня 2012 року та закінчуючи 10 вересня 2012 року, розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 325,85 доларів США, протягом шостого фактичного року кредитування починаючи з 11 вересня 2012 року та закінчуючи 10 вересня 2013 року розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 324,92 доларів США, протягом сьомого фактичного року кредитування починаючи з 11 вересня 2013 року та закінчуючи 10 вересня 2014 року розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 324,50 доларів США, протягом восьмого фактичного року кредитування починаючи з 11 вересня 2014 року та закінчуючи 10 вересня 2015 року розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 324,43 доларів США. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач повністю виконав свої зобов'язання, щодо надання відповідачу кредиту. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановленими договором поруки. Відповідно до розрахунку заборгованості борг відповідачів перед банком за кредитним договором станом на 06 лютого 2015 року складає 254059,78 грн., а саме: -3126,76 доларів США, що за курсом НБУ складає 72323,83 грн. - суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту; -3255,02 доларів США, що за курсом НБУ складає 75290,57 грн. - суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; -98,38 доларів США, що за курсом НБУ складає 2275,59 грн. - сума строкової заборгованості по відсотках; -190,82 доларів США, що за курсом НБУ складає 4413,78 грн. - сума простроченої заборгованості по відсотках; -99756,01 грн. - заборгованість пені за несвоєчасне погашення основного боргу кредиту, відсотків. Суд приймає до уваги, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, тому при таких обставинах банк має право відповідно до ст. 526 ЦК України вимагати від іншої сторони по договору повернення належних йому грошей, обумовлених процентів за користування кредитними коштами та пені за прострочення виконання зобов'язань. Суд приймає за достовірний розрахунок боргу відповідачів, наданий позивачем, оскільки він не спростований відповідачами. Однак, згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що п.6.1 Кредитно простроченої суми заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Відповідно до п.3.3. Договору поруки встановлено, що у випадку недотримання Поручителем строків оплати грошових коштів Кредитору, Поручитель зобов'язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 1% від суми вимоги за кожний день прострочення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). З розрахунків, наданих Банком вбачається, що пеня нарахована боржнику в межах річного строку. Відповідачі вказаний розрахунок не оспорюють. Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки (пені) за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Враховуючи те, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми пені до розміру заборгованості по тілу кредиту та відсотках, оскільки відповідач в своїх поясненнях наголошував , що він здійснює підприємницьку діяльність, однак не в змозі в подальшому у визначеному договорі розмірах платежу сплачувати за кредитним договором, частково виконав боргові зобов'язання, що підтверджується матеріалами справи. Зважаючи на те, що позивач свої обов'язки за кредитним договором виконав повністю, а свої договірні зобов'язання відповідачі належним чином не виконують, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість, то дана заборгованість підлягає примусовому солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. Згідно частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог . Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 871,51 грн. з кожного сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору. Що стосується зустрічного позову [PERSON] судом зазначається наступне. Пунктом 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідно ч.1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Обгрунтовуючи заявлені вимоги про недійсність зазначеного договору, позивач [PERSON] посилався на те, що він є удаваним правочином. Так, за удаваним правочином (ст.235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов"язки сторін виникають, але ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто, удаваний правочин вчиняється з метою приховати інший правочин та воля обох сторін має бути направлена на укладення саме такого договору. Разом з тим, доводи позивача спростовуються наступними обставинами. Так, про намір позивача одержати саме кредит в доларах США свідчить його заява на ім"я банку щодо отримання кредиту для придбання автомобіля в сумі 19539 доларів США (а.с.25), заява на видачу готівки (а.с.24) . Зазначені докази не спростовані відповідачами. Крім того, за період з дня укладення оспорюваного договору позивач виконував його, сплачуючи внески в рахунок погашення кредиту, а отже, визнавав його дійсність. Зі змісту позовної заяви, пояснень представника позивача в суді, вбачається, що позивач, як на підставу для визнання кредитного договору удаваним правочином, вказав на те, що істотна умова договору, а саме, валюта, у якій надавався кредит, у договорі визначена, як долар, хоча насправді надавався кредит в гривні. І оскільки позивач кредитні кошти надані у доларах у безготівковій формі, кредитні кошти банк перерахував саме у гривнях, за таких умов, позивач вважає, що укладав кредитний договір саме у гривнях, а тому на його думку, кредитний договір, укладений в доларах США, є удаваним правочином. У свою чергу, суд звертає увагу, що зазначене не може бути підставою для визнання оспорюваного кредитного договору удаваним правочином, оскільки такі твердження [PERSON] спростовуються кредитним договором, укладеним 11 вересня 2007 року між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», графіком погашення кредиту , заявою про надання коштів в доларах США на придбання автомобіля. Підписи [PERSON] у кредитному договорі, за умовами якого кредит надавався у доларах, графік погашення, яким передбачалось повернення кредиту у доларах, а не у гривнях, свідчить про те, що позивач погодився на такі умови договору, в тому числі і на отримання кредиту та його погашення в доларах США; що позивачу відомо про надання банком та отримання ним кредиту у доларах, а не у гривнях. Вищенаведене свідчить про природу оспорюваного договору, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який по своїй сутності є кредитним договором, що позивачем не заперечувалось. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином. Правочином є дія особи, спрямована на набуття. Зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми або багатосторонніми (договори) (ч.1 ст.203 ЦК України). У свою чергу, зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України). За оспорюваним договором одна сторона - банк передала, інша -прийняла в борг кошти, на умовах, викладених в договорі, тобто сторонами вчинено дію, що призводить до виникнення взаємних прав та обов'язків, що є неможливим за удаваним правочином. Наведені [PERSON] в позовній заяві та надані докази свідчать, що дії сторін були спрямовані на виникнення між ними кредитних правовідносин, які виникають на підставі кредитного договору, і для виникнення цих правовідносин не має значення валюта кредитування. Будь-яких доказів укладення оспорюваного кредитного договору з метою приховання іншого правочину, який сторони нібито хотіли укласти, і який саме правочин, останній не надав. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Будь-яких доказів на те, що [PERSON] не був вільним у виборі кредитодавця, і у визначенні умов договору, останній суду не надав. Кредитний договір сторонами укладався без жодного примусу. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна зі сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, в обґрунтування позовних вимог позивачем суду не надано, а судом не здобуто доказу, тієї обставини, що укладанням кредитного договору від 11 вересня 2007 року, сторони приховували укладання іншого виду договору. Відмова позивачу у задоволенні позову про визнання договору удаваним правочином є підставою для відмови у задоволенні похідної вимоги про визнання зобов'язань [PERSON] перед банком виконаними. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial