Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яким просить стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 26 497 грн. 42 коп. та судовий збір в розмірі 264 грн. 98 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що 7 липня 2012 року о 18 годині 45 хвилин [PERSON] в с. Безлюдівка Харківського району Харківської області на території пляжу по вул. Нагорній, 1, керуючи автомобілем TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] скоїв зіткнення з автомобілем позивача ВАЗ-2171, державний номер [NUMBER]. Позивач вказує на те, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, про що свідчить постанова Харківського районного суду Харківської області від 17.12.2012 року, згідно з якою [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КпАП України, проте на підставі ст. 38 КпАП України провадження по справі закрито, позивач просить суд стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди: 10 790 грн. 42 коп. за спричинену матеріальну шкоду, 707 грн. 00 коп. за проведення авто товарознавчого дослідження, моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. 00 коп., та судовий збір у розмірі 264 грн. 98 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, та розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справу у його відсутність не надав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] 07 липня 2012 року о 18 годині 45 хвилин в с. Безлюдівка Харківської області Харківського району на території пляжу по вул. Нагорній , 1, керуючи автомобілем TOYOTA RAV 4, держаний реєстраційний номер [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2171, державний реєстраційний номер [NUMBER], після чого залишив місце пригоди, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Факт володіння [PERSON], на момент вчинення ДТП, автомобілем марки TOYOTA RAV 4, реєстраційний номер [NUMBER], встановлено постановою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2012 року та відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с. 8). Цією ж постановою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КпАП України, проте на підставі ст. 38 КпАП України провадження по справі закрито (а.с. 8). Зазначена постанова суду у передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення порядку оскаржена або опротестована не була та набрала законної сили. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з положень ст. 61 ЦПК України, яка передбачає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 07 липня 2012 року завдано з вини відповідача. Відповідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином суд вважає, що відповідач має відшкодувати позивачу шкоду, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 7454 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. [PERSON], складеному 21.08.2012 року, матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «ВАЗ-217130», реєстраційний номер [NUMBER], складає 10 790 грн. 42 коп. (а.с. 11-14). Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 7454 спеціаліста-автотоварознавця суд вважає законним та обґрунтованим, оскільки він ґрунтується на технічному огляді автомобіля, проведенні необхідних розрахунків та на підставі спеціальної літератури та нормативних актів. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Постановою пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року, про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, проте позивачем не надано зазначених доказів, що мають значення для вирішення даної позовної вимоги.

Outcome: partial