Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 14 вересня 2006 року, актовий запис № 151, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати з нею, прізвище " [PERSON] " їй не змінювати, судові витрати в розмірі 840,80 грн залишити за нею. Свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2006 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з [PERSON] не склалося, тому що в них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, через що в їх сім`ї відбувалися сварки, що призвело до того, що вони стали чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю не має. Подружні відносини між ними припинилися. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитеми її інтересам та інтересам дитини. Строк на примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище чоловіка. Позивачка до судового засідання подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 23, 27), причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 20.02.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. 18 березня 2020 року позивачка подала письмову заяву про проведення підготовчого судового засідання у її відсутності, позов підтримала. Від відповідача 18.03.2020 поступила заява про надання строку на примирення. Ухвалою суду від 18.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, під час якого, в тому числі, з`ясувати питання щодо доцільності надання строку на примирення. Дана ухвала направлена сторонам для відома. 4 травня 2020 року від позивачки на адресу суду поступила заява про розгляд справи в її відсутності. Остання просила позов задовольнити в повному обсязі, не надавати термін на примирення та не заперечила проти заочного розгляду справи. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судові засідання. Ухвалою суду від 05.05.2020 постановлено проводити заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 14 вересня 2006 року, який зареєстрований відділом РАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області, запис № 151, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.09.2006 відділом РАЦС Долинського РУЮ Івано-Франківської області (а.с.3). Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.09.2006, за час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , запис № 125 (а.с. 30), який відповідно до довідки №252 від 18.02.2020 про реєстрацію місця проживання особи, проживає разом з обома батьками. Згідно з медичним висновком №75 пА від 16.08.2018 про дитину інваліда віком до 18 років, який дійсний до 22.06.2023 , [PERSON] , [INFO] , має захворювання - ДЦП (а.с. 10), його матері [PERSON] виплачується соціальна допомога по догляду за дитиною з інвалідністю (а.с. 29). Спір з приводу визначення місця проживання дитини відсутній. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: дослідивши письмові заяви сторін, докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що спільне життя з відповідачем не складається, між ними відсутні взаємоповага та розуміння, на підставі чого в сім`ї відбуваються сварки, які призвели до того, що вони стали чужими людьми. Відповідач з даного приводу жодних заперечень чи спростувань не подавав, а, звернувшись із заявою про надання строку на примирення, не обгрунтував її, не з`явився в судове засідання для дачі пояснень з даного приводу, як і не подавав заяви про її розгляд у його відсутності, не вживав жодних заходів з метою примирення, збереження сім`ї, про що зазначила позивачка у своїй письмовій заяві. Така його позиція свідчить про формальність подання заяви, а не про дійсні наміри зберегти сім`ю, тому, враховуючи заперечення з даного приводу позивачки, яка не бажає зберегти сім`ю за таких умов, наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення між ними неможливим, тому суд вважає, що строк на примирення бажаних результатів не дасть, а відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Крім того, суд враховує наявність у сторін неповнолітнього сина, який є особою з інвалідністю та потребує особливої уваги й турботи, а проживання у сім`ї, де існують постійні сварки та конфлікти, негативно впливатиме на його розвиток, тому розірвання шлюбу не суперечитиме інтересам сторін та їхньої дитини, відповідно позов в цій частині слід задовольнити. Щодо неповнолітньої сина [PERSON] , [INFO] , якого позивачка просить залишити проживати з нею, то йому вже виповнилося 14 років, тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 160 СК України, згідно з якою якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, він сам вправі приймати рішення з ким із батьків проживати. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Позивачка просить після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] їй не змінювати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, шлюб між сторонами розірвати, не визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років, залишивши за останньою таке право, прізвище позивачки [PERSON] після розірвання шлюбу залишити без змін. Судові витрати, до яких відноситься сплачений судовий збір, позивачка просить з відповідача не стягувати та залишити їх за нею. На підставі викладеного, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 160 СК України та,

Outcome: partial