Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

позивач Комунальне підприємство «Бахмут-Вода» звернулось до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів за період з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2020 року заборгованість за спожиті послуги з водопостачання (водовідведення) в розмірі 6 194 гр. 85 коп. та судовий збір в розмірі 2 102 грн. В обґрунтування позову вказує, що КП «Бахмут-Вода» має зобов`язання по забезпеченню населення питною водою та прийманню стічних вод. Позивач регулярно надавав відповідачам послуги з постачання питної води та приймання стічних вод, проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів. Однак, відповідачі, не заявивши відмови від споживання послуг з питного водопостачання (водовідведення) у встановленому порядку, тривалий час не виконують свої зобов`язання по сплаті отриманих послуг у повному обсязі. Порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг, та, не сплачуючи борг за спожиті послуги з постачання питної води (прийманню стічних вод) добровільно, відповідачі спричинили майнову шкоду КП «Бахмут-Вода» в сумі 6 194 гр. 85 коп. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.11.2020 року по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача КП «Бахмут - Вода» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснивши, що забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, здійс\-нюють підприємства питного водопостачання (частина 1 статті 16 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання"). Позивач здійснює господарську діяльність з надання послуг з централізованого водопостачання/водовідведення на підставі ліцензії (Постанова НКРЕКП віл 03.10.2017 р. № 1190 безстрокова). У відповідність до п. 3.1 Статуту комунального підприємства «Бахмут-Вода» (нова редакція), затвердженого рішенням Артемівської міської ради 22.08.2018 № 6/120-2301, метою діяльності Підприємства, як самостійного цілісного господарчого суб`єкта, є рішення соціальних проблем територіальної громади міста Бахмут в частині забезпечення потреби в послугах централізованого водопостачання га водовідведення, формування єдиної облікової політики у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, а також стабільного функціонування єдиного технологічного комплексу водопостачання населення та суб`єктів господарювання міста Бахмут, виробництво та централізоване постачання питної води, здійснення водовідведен\-ня населенню, підприємствам та споживачам води міст та інших населених пунктів; у порядку, встановленому законодавством України. Враховуючи, що існування людини неможливо без споживання питної води, а задово\-лення питних та господарських потреб у м. Бахмут можливо тільки з мереж КП «Бахмут-Вода», домогосподарствам, які не приєднані до мереж централізованого водопостачання, згід\-но до рішень виконкому Бахмутської (Артемівської) міської ради нарахування за послуги з водо\-постачання виконується згідно встановленої норми 0.050 куб/добу - Будинки з користуванням питною водою з вуличних водозабірних колонок (мінімальна санітарно-гігієнічна норма). Будинок [ADDRESS] , як об`єкт водопостачання, знаходиться в ме\-жах комунальних мереж централізованого водопостачання м. Бахмут, які експлуатуються та обслуговуються підприємством питного водопостачання та відносяться до цілісного майнового комплексу «Бахмут-Вода», що є підставою для відкриття особового рахунку споживача по\-слуг централізованого водопостачання. З моменту початку здійснення господарської діяльності позивача (з 01.01.2008 р.), згідно відомостей, які містяться у автоматизованої базі обліку нарахувань та оплати КП «Бахмут- Вода» - «Населення» за адресою буд. [ADDRESS] відкрито особовий раху\-нок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який є власником будинку згі\-дно договору купівлі-продажу від 23.03.1991р. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує здійснювати права власно\-сті, а відтак - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Позивач здійснював нарахування за отримані послуги з централізованого водопостачання за встановленими у відповідність до вимог чинного законодавства нормами та тарифами згідно до п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 лип\-ня 2005 року (надалі - Правила надання послуг) на склад сім`ї три особи, за мінімальною санітарно-гігієнічною нормою. Згі\-дно ст. 29 ч. 1 Правил надання послуг для можливості скористатися правом на знижку по сплаті за послуги централізованого водопостачання за період тимчасової відсутності членів його роди\-ни, відповідачі були зобов`язані надати довідку про тимчасову відсутність споживача, та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтвер\-джує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Будь-яких заяв від відповідача з питання здійснення перерахунків до підприємства не надходило. Вказав, що необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг перед\-бачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право споживача таких по\-слуг. Споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від корис\-тування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору. Відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови відповідача від сплати за фактично наданих житлово-комунальних послуг. Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних від\-носин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Пояснив, що відповідачами тривалий час порушується порядок та строки оплати послуг, що привело до утворення заборгованості за період з 01.01.2008 року по 30.09.2020 року в сумі 6194 гр. 85 коп. Будь-яких доказів на підтвердження відсутності заборгованості за послуги з централізова\-ного водопостачання буд. [ADDRESS] відповідачами не надано. Вказав, що відповідачем [PERSON] було зазна\-чено, що за адресою буд. [ADDRESS] згнили труби від бездіяльності позивача, однак пояснив, що відповідно до ст.22 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; не перешкоджати здійсненню контролю за технічним станом інженерного обладнання в приміщеннях; утримувати в належному технічному і санітарному стані водопровідні мережі та об\-ладнання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, вказав, що він, його дружина [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та проживали у вказаному будинку лише у 1990 роках, на сьогоднішній день він та його дружина проживають на підприємстві, а їх син проживає неподалік від них. За адресою: [ADDRESS] він та його сім`я не проживають, послугами позивача не користуються. Договір з комунальним підприємством «Бахмут-Вода» він не укладав, так як у них по [ADDRESS] не було води, а воду для власних потреб він придбавав. Пояснив, що в травні 2018 році його син здійснив оплату КП «Бахмут-Вода», однак вказані кошти представником позивача були отриманні обманним шляхом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак проживає там нещодавно. Послугами КП «Бахмут-вода» він не користується, воду набирає де прийдеться, то у друзів, то придбаває. Колонка, шо розташована на вулиці, не працює. Пояснив, що в травні 2018 році він здійснив оплату КП «Бахмут-Вода», однак ці кошти представником позивача були отриманні обманним шляхом, заборгованості по сплаті вони не мають. Також відповідачами наданий відзив на позовну заяву, згідно якого вони просять відмовити в задоволенні позову. Вказують, що позивач просить суд стягнути з відповідачів суму боргу за спожиті послуги з водопостачання, але не наводить ніяких доказів, що такі послуги за адресою: [ADDRESS] , дійсно надавались та були спожиті відповідачами, про що є скарга відповідача [PERSON] на ім`я директора КП «Бахмут-Вода». Відповідачі також не згодні з позовними вимогами позивача та просять у задоволенні позову відмовити, оскільки відсутній договір про надання послуг, укладений між позивачем та відповідачами, у відповідачів відсутній водопровід. У позивача відсутні докази того, що відповідачі проживали за вищевказаною адресою. Зазначили, що позивачем не наведено доказів про надавання послуг та що відповідачі порушили умови договору про надання послуг з водопостачання. Також просять застосувати позовну давність при розгляді позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, підтримала поданий відзив. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно відповідей першого заступника міського голови Бахмутської міської ради № 5893, № 5891, №5892 від 04.11.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 26.04.1995 року, за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 12.07.1995 року за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 29.05.2007 року, за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-22). Відповідач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.03.1991 року, який посвідчений державним нотаріусом Т.В.Бова, та зареєстрований в реєстрі № 1-881, за яким у КП «Бахмут-Вода», що надає послуги з водопостачання (водовідведення) відкритий особовий рахунок на ім`я [PERSON] № 9554. Актом від 24.11.2016 року, що складений контролерами КП «Бахмут-Вода» [PERSON] та [PERSON] в присутності абонента [PERSON] (син) особовий рахунок № [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що при перевірці умов водоспоживання за адресою: [ADDRESS] , встановлена норма споживання води: 0,050 л/с (вулична колонка), водовід відсутній (а.с.11). У відповідності до розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання (водовідведення) за період з 1.01.2008 року по 30.09.2020 року по вказаному особовому рахунку існує заборгованість в розмірі 6 194 гр. 85 коп. (а.с.12). Розрахунок здійснено на основі тарифів та норм водоспоживання та водовідведення по КП «Бахмут-Вода» для споживачів населення. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що КП «Бахмут-Вода» надавало відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, проте доказів оплати вартості наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення відповідачі не надали. За таких обставин при вирішенні справи суд виходить з обсягу прав і обов`язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги із споживачами цих послуг. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з водопостачання. Суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідачі відмовлялися від споживання послуг з водопостачання у встановленому порядку, чи зверталися до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час водопостачання в будинку [ADDRESS] або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг. Відповідачі заперечують проти позовних вимог позивача та посилаються на скаргу, яку була направлена на ім`я директора КП «Бахмут-Вода» про те, що за адресою: [ADDRESS] відсутнє водопостачання, оскільки згнили труби, а колонка, яка знаходиться біля цього будинку, була відключена співробітниками КП «Бахмут-Вода», оскільки скарга не містить даних про те, що така скарга була направлена на адресу КП «Бахмут-Вода» поштою або отримана КП «Бахмут-Вода» іншим чином (а.с.104). Разом з тим, відповідно до ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; не перешкоджати здійсненню контролю за технічним станом інженерного обладнання в приміщеннях; утримувати в належному технічному і санітарному стані водопровідні мережі та об\-ладнання. Актом від 24.11.2016 року, складеним контролерами КП «Бахмут-Вода» [PERSON] та [PERSON] в присутності абонента [PERSON] (син) підтверджений той факт, що за адресою: [ADDRESS] , встановлена норма споживання води: 0,050 л/с (вулична колонка) (а.с.11). Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізо\-ваного опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постано\-вою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (надалі - Правила надання послуг), розрахунковим пе\-ріодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншій строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. Пунктом 21 Правил передбачено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляються згідно з установленими нормативами (нормами) спожи\-вання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради від 12.12.2012 року № 440 «Про затвердження норм водопостачання та водовідведення на господарсько-питні потреби у м. Артемівську (нині Бахмут) на 2013-2015 роки (а.с.120-121) затверджені норми мінімальна санітарна норма 1 мешканця на добу 50 літрів. Рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради від 16.12.2015 року № 287 «Про продовження дії норм водопостачання та водовідведення на господарсько-питні потреби у м. Артемівську (нині Бахмут) на 2016 рік» продовжена дія норм водовідведення та водопостачання на господарсько-питні потреби в м. Бахмут, що встановлені рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради від 12.12.2012 року № 440 (а.с.122). Рішеннями виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 14.12.2016 року № 278, від 15.03.2017 року № 57 продовжувалися дії норм водопостачання та водовідведення на господарсько-питні потреби у м. Бахмут (а.с.123, 124). Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 14.06.2017 року № 142 «Про затвердження нормативів (норм) питного водопостачання та водовідведення для населення у м. Бахмуті Донецької області на 2017-2019 роки (а.с.125-126), затверджені норми водопостачання та водовідведення для споживачів, які мешкають у будинках державного та приватного сектору, з користуванням питною водою з вуличних водозабірних колонок (мінімальна санітарно-гігієнічна норма) на 1 особу на добу 50 літрів. Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 12.08.2020 року № 195 «Про затвердження нормативів питного водопостачання норм водоспоживання та водовідведення на послуги, які надаються комунальним підприємством «Бахмут-Вода» для населення Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади на 2020-2023 роки затверджені нормативи питного водопостачання, норми водоспоживання та водовідведення на послуги, які надаються комунальним підприємством «Бахмут-Вода», для населення Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади, для споживачів, які мешкають у будинках державного та приватного секторів з користуванням питною водою з вуличних водозабірних колонок (мінімальна санітарно-гігієнічна норма) 50 л/добу на 1 особу (а.с.128). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав на непроживання відповідачів за адресою реєстрації, а саме: [ADDRESS] , однак в матеріалах цивільної справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я відповідачів за адресою [ADDRESS] , з відміткою про отримання «особисто [PERSON] » (а.с.86). В судовому засіданні відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження того, він разом зі своєю дружиною та сином (відповідачами по справі) проживають за іншими адресами. Відповідач [PERSON] , не погодившись з позовними вимогами КП «Бахмут-Вода», вказує, що договір між позивачем та відповідачами на водопостачання не був укладений, тому позивач позбавлений можливості пред`являти до відповідачів позовні вимоги про стягнення боргу за період з 01.01.2008 року по 30.09.2020 року за спожиті послуги водопостачання. Між тим, суд зазначає, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1); позовна давність переривається уразі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2); після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3). З розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] вбачається, що 01.01.2008 року по 30.09.2020 року існує заборгованість у розмірі 6194 гр. 85 коп., в травні 2018 року відповідачами за користування питною водою було сплачено 513 грн. 73 коп. Відповідачі внесли оплату за послуги в травні 2018 року, що свідчить про те, що відповідачі, частково сплативши заборгованість за послуги, перервали позовну давність. З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 28.10.2020 року. Під час розгляду справи відповідачі заявили про застосування позовної давності. Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16. У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта. За таких обставин, оскільки відповідач заявив про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, а позивачем жодних поважних причин пропуску цього строку зазначено не було, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню: в межах строку позовної давності за період з травня 2015 року. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за водопостачання у межах строку позовної давності у розмірі 1 981 гр. 40 коп. У задоволенні частини позовних вимог за період з 01.01.2008 року по 30.04.2015 року слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги комунального підприємства «Бахмут-Вода» підлягають частковому задоволенню, а тому стягує з відповідачів на його користь заборгованість за водопостачання в розмірі 1 981 грн. 40 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог з кожного по 224 грн. 10 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial