Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити спільне майно тому вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та надала суду пояснення, що відповідають їх змісту. Відповідач та представник у судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони з 04 липня 1980 року до 08.09.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням хмельницького міськрайонного суду від 27 серпня 2015 року, що набрало законної сили 08 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Під час проживання у шлюбі сторонами побудовано житловий будинок [ADDRESS], що належить [PERSON] та придбано автомобілі «Mitsubishi Pajero», кузов [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], «Daewoo Leganza», кузов [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], «ГАЗ 33021», кузов [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] які згідно даних Регіонального сервісного центруМВС України в Хмельницькій області належать відповідачу. З даних витягу державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 30 жовтня 2015 року вбачається, що [PERSON] є одним із засновників ТОВ «Тандем Поділля», що зареєстроване по вул. Гагаріна, 17 кв.97 м. Камянець - Подільський його частка складає 270 тис. грн. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюним договором. Зважаючи на викладене, беручи до уваги визнання сторономи факту належності спірного майна до спільної сумісної власності суд вважає, що житловий будинок [ADDRESS], що належить [PERSON] та автомобілі «Mitsubishi Pajero», кузов [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], «Daewoo Leganza», кузов [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], «ГАЗ 33021», кузов [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] належать до спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу рівними частками. Виходячи зі змісту чч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Тому суд вважає, що право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї. Зазначена правова позиція знайшла своє підтвердження у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року по справі №6-61цс13 та у п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Крім цього, позивачем та його представником не надано належних і допустимих доказів що внесений вклад відповідача [PERSON] у розмірі 270 тис. грн. до статутного капіталу ТОВ «Тандем Поділля» відноситься до спільної сумісної власності подружжя та внесений в інтересах сім'ї, оскільки самі по собі факти внесення коштів одним з подружжя не може бути підставою для визнання права власності на половину внесених коштів. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині щодо визнання сатутного капіталу ТОВ «Тандем Поділля» об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку в статутному капіталі та майні товариства не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог. Судовий збір у розмірі 3607, 20 грн. сплачені позивачем і підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: partial