Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.08. 2017 р. звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 16.05.2018 року просила встановити, що за життя [PERSON], яка померла [INFO] року, належала квартира загальною площею 42, 9 кв. м., житловою площею 27, 3 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року померла її матір [PERSON] За життя її матір, яка була членом кооперативу «ВОСТОК-23», внесла в повному обсязі пайові внески за квартиру [ADDRESS], однак не зареєструвала в установленому законом порядку право власності на квартиру. Вона, позивач, після смерті матері, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав і порушених інтересів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] (довіреність від 08.08.2017 року, дійсна до 08.08.2020 р.) /а.с.19/ в судовому засіданні присутнім не був, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу «ВОСТОК-23» в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений за юридичною адресою, судова повістка повернулася до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання /а.с.71,72/, про причини неявки суд не повідомив. Уточнена позовна заява надіслана на адресу відповідача 13.07.2018 року /а.с.74/. Правом подання відзиву на позов відповідач не скористався. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року. Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадянина; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки, позов містить вимоги про визнання права власності на спадкове майно, які пов'язані з встановленням факту , що має юридичне значення , суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу,з якого вбачається, що [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]» /а.с.11,12/. Матір позивача - [PERSON]. померла [INFO] року , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 05.01.2017 р., виданим Дзержинським районним у м.Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 13 /а.с.10/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] загальна площа 42,9 кв.м, житлова площа 27,3 кв.м /а.с.13-16/. Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України). За життя [PERSON] заповіт не складала, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №464993263 від 21.01.2017 року /а.с.45/. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] /а.с.11,35/. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної райради №1081 від 18.07.2017 р. на час смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON], інші зареєстровані особи відсутні /а.с.42/. Отже, позивач на час смерті матері була зареєстрована з нею за однією адресою , тому фактично прийняла спадщину після її смерті. Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину /а.с.35/. Інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталися. За заявою позивача заведена спадкова справа після смерті [PERSON] №1-2017, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) №46493278 від 21.01.2017 року /а.с. 46/. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено постановою нотаріуса у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно /а.с.8/. Так, згідно з довідкою ЖБК «ВОСТОК-«23» матір позивача була членом житлово-будівельного кооперативу «ВОСТОК-23». Пайові внески за квартиру [ADDRESS] в розмірі 5487,00 руб. виплачені [PERSON] в повному обсязі у 1989 році /а.с.9/. Відповідно до розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» [ADDRESS] З довідки КП ДОР «КБТІ» №155548 від 03.07.2017 р. вбачається, що відповідно до архівної справи, станом на 31.12.2012 року за померлою [PERSON] відомості про зареєстровані права власності на спірну квартиру - відсутні, в наявності лише матеріали технічної інвентаризації /а.с.48/. Згідно із ст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово- будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Отже, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], після виплати усіх необхідних внесків [PERSON] у 1989 році, стала її приватною власністю. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до ст..15 ч.1 Закону України «Про власність» ( який діяв на час сплати пайових внесків, втратив чинність 20.06.2007 р.) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Верховний Суд України в пункті 8 постанови Пленуму № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. роз'яснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації прав. На час сплати [PERSON] пайових внесків законодавство не містило вимог щодо реєстрації права власності на кооперативну квартиру. Оскільки, спадкодавець [PERSON], за життя, сплатила пайові внески за спірну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], то суд вважає, що вона набула право власності на цю квартиру, а відтак таке право має увійти до спадщини, що залишилась після її смерті. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Щодо визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, які не були оформлені в установленому законом порядку матір'ю позивача за життя, проте спадкодавець у свою чергу сплатила пайові внески за спірну квартиру, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування та здійснити реєстрацію права власності на спадкове майно будь-яким іншим способом, тому суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON], як єдиним спадкоємцем за законом першої черги, право власності на спірну квартиру. В частині визнання факту належності [PERSON] спірної квартири, суд відмовляє, оскільки задоволення даної вимоги не породжує жодних юридичних наслідків для позивача, та є невірним споособом захисту, який жодним чином не відновлює права позивача.

Outcome: partial