Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулася із позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, зобов'язати реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області припинити іпотеку в Державному реєстрі іпотек, накладену на підставі іпотечного договору № 00247rd від 06.06.2008 року, та зняти заборону відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та доданих документів. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до суду не з'явився. Про час та дату судового засідання належним чином повідомлений, заява про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходила, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі. Треті особи чи їх представники до суду не з'явилися. Про час та дату судового засідання належним чином повідомлений, заява про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходила. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк» було укладено кредитний договір № 00232/RD. Правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк» є ПАТ «Марфін Банк». Назву Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» 11 листопада 2010 року змінено на Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та Статуту публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», викладеному у новій редакції. За кредитним договором № 00232/RD від 06.06.2008 року позивачкою отримано 280 000,00 доларів США, під 11,9% річних, з кінцевим терміном повернення 05 червня 2017 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06 червня 2008 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» було укладено договір іпотеки № 00247/rd, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира під номером [ADDRESS], загальною площею 157,1 кв.м, житлова площа 78,5 кв.м, що складається із 6 кімнат і лоджії, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Цього ж дня, 06 червня 2008 року, між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» було укладено договір поруки, щодо забезпечення виконання зобов'язань позивачки за кредитним договором. Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 638 ЦК України суттєвими умовами договору є умови про предмет договору і умови, визначені законом як суттєві і які є необхідними для даного виду договору. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять у тому числі умови, які є обов'язковими згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України. Встановлено, що між позивачем та банком виникли правовідносини, які випливають з іпотечного боргу, кредитні кошти мали надаватися на споживчі цілі, а тому на ці правовідносини поширюється дія крім вимог ст. 1054 ЦК України, норми Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами» (Закон № 979-IV), Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» визначено, що іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Договір про іпотечний борг - цивільно-правова угода, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, які виникають у кредитодавця та боржника з приводу іпотечного боргу В рішенні Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 містяться висновки, згідно яких вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини, які виникають не тільки під час укладання кредитного договору, а під час його виконання. Згідно ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті до укладання договору про іпотечний борг. Ця інформація має бути оприлюднена кредитодавцем у письмовій формі і містити : принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків. Встановлено, що всупереч вищевказаним вимогам в Договорі іпотеки № 00247rd від 06.06.2008 року не визначено вказані положення. Крім того, згідно вимог ч. 2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, крім іншого, про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовану сукупну вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, юридичне оформлення тощо); податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може отримати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Встановлено, що більшість перерахованих обов'язкових умов для укладення договору в Договорі іпотеки № 00247rd від 06.06.2008 року відсутні. На правовідносини між відповідачами та банком поширюються положення постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, якою затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Згідно п. 1.1 вказаних Правил, останні розроблені відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації. В Правилах вказані обов'язкові умови із числа інших обов'язкових умов, на які міститься посилання в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону № 979-IV, обов'язковість яких випливає з суті та умов договору і які є істотними і можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту, зокрема надання споживачу інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши умови кредитування, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг; варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Встановлено, що більшість вказаних вимог банк не виконав. Суд встановив, що банк всупереч п.п. 3.8. вказаних Правил, попередив споживача-позивача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несуть вони, але не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. На необхідність виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та інших вимог законодавства при укладанні кредитних договорів вказано банкам в листі Управління юридичного забезпечення банківського нагляду НБУ від 04 грудня 2008 року №47-112/3204-17164 «Про дотримання банками вимог чинного законодавства». У вищезазначеному листі НБУ зазначено, що Правила були прийняті на підставі вимог Закону України «Про захист прав споживачів» тому, це свідчить про те, що всі кредитні договори повинні відповідати вимогам вказаного Закону. Враховуючи, що після того, як НБУ видав вищезазначений лист, банк не здійснив заходів для приведення кредитних договорів у відповідність до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» і Закону № 979-IV, не уклав додаткову угоду про зміну умов договорів, не отримав у відповідачів підтвердження доведення їм переліченої інформації, не виконав рекомендацій викладених у листі Управління юридичного забезпечення банківського нагляду НБУ від 04 грудня 2008 року № 47-112/3204-17164 «Про дотримання банками вимог чинного законодавства». Виходячи із зазначеного суд частково погоджується з доводами позивача, а саме стосовно недійсності Договору іпотеки у зв'язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами», при цьому суд виходить з такого. Згідно положень ст. 638 ч. 1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Інформація, яка повинна бути надана до моменту укладення однією зі сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов'язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом (в даному випадку Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом № 979-IV). Наведені норми чинного законодавства містять приписи, згідно з якими надання та оприлюднення інформації про умови кредитування є істотною умовою кредитного договору, укладеного між позичальником та банком. Встановлено, що позивач та банк не досягли згоди з всіх істотних умов договору іпотеки передбаченими наведеними нормами законодавства України, а тому Договір іпотеки є недійсним. Такий висновок, ґрунтується на таких вимогах законодавства України. Згідно ст. 1054 ЦК України кредитний договір це договір про передачу кредитором позичальнику суми грошових коштів на умовах визначених договором. Тобто кредитний договір є різновидом цивільного договору на який поширюються положення Глави 52 Розділу ІІ ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України змістом договору є умови, визначені не тільки на розсуд сторін і погоджені ними, але і умови, які є обов'язковими для даного виду договору відповідно до актів цивільного законодавства, зокрема Законів України «Про захист прав споживачів» та "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Тобто, у договорі іпотеки повинні бути зазначенні обов'язкові умови визначені вказаними законами. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Щодо недійсності кредитного договору, то позивачем не доведено існування обставин необхідних для визнання судом спірного договору недійсним і тому, ця вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: partial