Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Торецьквугілля», в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану умовами праці на виробництві, що спричинили професійне захворювання у розмірі 20000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем ДП «Торецьквугілля» він перебував у трудових відносинах з 05.11.2012 року, де працював в якості підземного гірника, забійника на відбійному молотку, гірника очисного забою. 31.05.2018 року був звільнений з підприємства відповідача на підставі ст.38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію. За час роботи на шахті він отримав професійне захворювання - хронічний бронхіт ІІ стадії, в фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН І-ІІ ступеню, змішаної етіології. Хронічна попереково - крижова радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженим статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої (ІІ) ступеню. Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком ЦЛЕК ДУ «Інституту медицини праці національної академії медичних наук» №19/447 від 17.05.2018 року. Обласним центром медико - соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ йому було встановлено 65% втрати працездатності за сукупністю (35% радикулопатія, 10% приглухуватість, 20% бронхіт). Відповідно до довідки Обласної медико - соціальної профпатологічної комісії та згідно витягу з акту огляду МСЕК він визнаний інвалідом ІІІ групи по профзахворюванню. Актом розслідування хронічного професійного захворювання №б/н від 15.06.2018 року встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є наявність шкідливих умов праці. Після отримання інвалідності по профзахворюванню він відчуває моральні страждання які полягають у порушенні його ритму і укладу життя. Відчуває себе неповноцінною людиною через підвищену нервозність, з'явилось почуття страху за життя та здоров'я, яке з кожним днем погіршується. Просить стягнути з відповідача на свою користь 20000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідачем за №2-14/2520 від 05.10.2018 року надано відзив, в якому зазначено, що ДП «Торецьквугілля» позовні вимоги визнає частково у розмірі 19500,00 грн., оскільки враховуючи Аналіз ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку із ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, склалася усталена практика відшкодовувати моральну шкоду із розрахунку 300 грн. за 1% втрати працездатності. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Судом встановлено, що [PERSON]. з 05.11.2012 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював в якості підземного гірника, забійника на відбійному молотку, гірника очисного забою на ВП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з повним робочим днем на підземній роботі. 31.05.2018 року був звільнений за ст.38 КЗпП України у зв'язку виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.5-8). За час роботи на шахті позивач одержав професійне захворювання - хронічний бронхіт ІІ ступеню в фазі затихаючого загострення. Прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН І-ІІ ступеню - змішаної етіології (пил+інфекція). Хронічна попереково - крижова радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої (ІІ) ступеню, захворювання професійні, що підтверджується медичним висновком ЦЛЕК ДУ «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук» №1264 від 22.05.2018 р. (а.с.11). У відповідності до акту №б/н від 14.06.2018 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, професійне захворювання [PERSON] виникло у зв'язку з недосконалістю технологічного процесу, недостатньою ефективністю засобів індивідуального та колективного захисту, [PERSON] виконував роботи в умовах впливу на організм високих концентрацій пилу фіброгенної дії, виробничого шуму, рівні яких перевищували гранично допустимі. Причина професійного захворювання: робота [PERSON] протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів: пилу фіброгенної дії, концентрація якого склала 100,8 при ГДК 10,0 мг/м3, потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба до 456,2 Вт при ГДР 90 Вт, перебування у вимушеній робочій позі до 60% часу робочої зміни при ГДР - до 10%, вимушені нахили тулуба більш 240 разів за зміну при ГДР - 100 разів, рівень виробничого шуму - до 90 дБа при ГДР - 80 дБа (а.с.14-16). Згідно довідки серії АВ №0869812 від 05.09.2018 року Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м. Слов'янськ позивачу встановлено 65% втрати працездатності (35% - радикулопатія, 10% - приглухуватість, 20% - бронхіт) та ІІІ групу інвалідності (а.с.9-10). Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що саме через небезпечні умови праці позивач отримав професійне захворювання. Сукупність проаналізованих та досліджених судом доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров'я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. суд визнає завищеною. Виходячи із засад розумності, справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає одноразовому стягненню з відповідача, дорівнює 19500,00 грн. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial