Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 жовтня 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем, який розірвано 07 листопада 2017 року згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області. Вони з відповідачем мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Позивачка зазначає, що ніякої домовленості щодо утримання дітей між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Гайдамацьке», але добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/2 частині від заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття, оскільки мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги згідно позовної заяви підтримала, прохала їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в розмірі 1/3 частини на утримання двох малолітніх дітей. Суд, заслухавши позивачку та відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Згідно довідки виконавчого комітету Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 157 від 04 квітня 2018 року, малолітні діти [PERSON] та [PERSON], проживають разом з позивачкою, та знаходяться на її утриманні (а.с. 7). Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей позивачці регулярно не надає, хоча зобов'язаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дітей, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує як стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який працює та отримує заробітну плату за місцем роботи, так і дітей, їх вік та потреби, і тому вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів (заробітку) щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дітей, так і відносно відповідача, сторонами не надано. Доводи позивачки, що вона потребує аліментів в більшому розмірі, судом не приймаються, оскільки на підтвердження цих обставин позивачкою не надано жодних доказів. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 183 СК України,

Outcome: partial