Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 24 071,11 грн., яка утворилась за договором від 22.04.2011 р. б/н. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідач за вказаним вище договором отримала кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 28.11.2017 року, за останньою утворилась заборгованість у сумі 24 071,11 грн., яка складається з 3 122,24 грн. - заборгованості по кредиту, 6 916,99 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 12 409,45 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 122,43 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, надала на адресу суду заперечення на позовну заяву від 03.03.2018 року, в яких просила суд застосувати ст.ст. 257, 259 ЦК України в частині недотримання строків позовної давності та здійснити заходи щодо перерахування поданої позивачем суми боргу у тіло кредиту, зазначене у «Анкеті-приєднанні», яке становить 2 500 грн., а також відзив на позовну заяву від 26.03.2018 року, відповідно до змісту якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 22.04.2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір б/н, за умовами якої Банк відкриває Позичальнику картрахунок та встановлює кредитний ліміт у розмірі 300 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Як свідчить зміст вказаної вище заяви, підписаної відповідачем, Позичальник ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом [PERSON] підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідач взятих на себе договірних зобов'язань належним чином не виконав, отримані кредитні кошти, відсотки за користування кредитом в строк, визначений у договорі в повному обсязі не оплатив. Отже, за [PERSON] виникла заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 3 122,24 грн. та 6 916,99 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що нараховані за період з 24.10.2011 року по 28.11.2017 року. Факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачем. Відповідач у письмовому запереченні на позовну заяву просить суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як встановлено судом та вбачається із доданих до матеріалів справи розрахунку заборгованості за спірним договором та банківської виписки на ім'я [PERSON], останньою 19.12.2016 р. були внесення грошові кошти на погашення заборгованості за договором від 22.04.2011 р. б/н в сумі 200 грн. За таких обставин, оскільки позивач звернувся до суду із заявленими вимогами - 02.01.2018 р., тобто в межах строку позовної давності після вчинення [PERSON] дії що свідчить про визнання нею свого боргу, суд дійшов висновку, що строк позовної давності в спірних правовідносинах зі сплати основного боргу по кредиту та відсотків за користування кредитом не сплив. У зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 3 122,24 грн. заборгованості за основною сумою кредиту та 6 916,99 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом за наведений вище період є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Судом відхиляються, як безпідставні доводи відповідача про те, що кредитний договір між сторонами не укладався та анкета позичальника не може підтверджувати існування боргу. Так, згідно наявною в матеріалах цієї справи Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, [PERSON] (Позичальник) ознайомилась та згодна з умовами та правилами. Своїм підписом підтвердила факт надання повної інформації об умовах кредитування в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а також про його місцезнаходження), а саме: мети з якою кредит може бути використаний; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в т.ч. між зобов'язаннями Позичальника, типу відсоткової ставки, на яку кредит може бути виданий, орієнтовної сукупності вартості кредиту; строк, на який кредит був отриманий; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоти та об'єму; можливість дострокового повернення кредиту та його умов (…). Також, суд не вбачає в даному випадку порушення вказаним вище договором Закону України «Про захист прав споживачів», розмір відсотків за користування кредитом нарахований Банком у відповідності до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема, у випадку прострочення виконання. Пунктом 1.1.5.21. 5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі непогашення кредиту у термін, встановлений Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого у заяві на приєднання до цього договору для відсотків від дня виникнення простроченої заборгованості. З огляду на викладене, позивачем заявлено до стягнення суму пені в розмірі 12 409,45 грн. за період з 01.02.2017 р. по 28.11.2017 р. Разом з тим, перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що за вказаний вище період сума пені нарахована в розмірі 10 909,45 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення суми пені в розмірі 10 909,45 грн. за наведений вище період. У задоволенні іншої частини позову судом відмовляється через необґрунтованість. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Розглянувши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні оскільки вимоги про стягнення пені заявлені в межах строку, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежу по кожному з грошових зобов'язань більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 122,43 грн. штрафу (процентна складова). Розглянувши вимоги в цій частині, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. «Умовами та правилами надання банківських послуг», а саме - п.п.1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. В той же час, п.п.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 вказаних «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором неможливо, так як не будуть дотримані положення, закріплені у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 року у справі № 347/1910/15-ц, який, відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен враховуватись судами при застосуванні таких норм права. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 122,43 грн. штрафу (процентна складова). У зв'язку з чим, у задоволенні вимог в цій частині судом відмовляється через необґрунтованість. Також, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 122,43 грн. штрафу (процентна складова) підстави для застосування позовної давності в цій частині заявлених вимог відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 392,45 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: partial