Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 10.07.2019 до служби у справах дітей райдержадміністрації надійшло повідомлення Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо [PERSON] про невиконання нею належним чином батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] [PERSON] не має засобів для існування, оскільки не працює, систематично зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя, не має власного життя та постійного місця проживання, не забезпечує всім необхідним для здорового розвитку. У період з 09.07.2019 року по 01.08.2019 року дитина [PERSON] перебувала у дитячому та інфекційному відділеннях КНП «Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської районної ради», де проходила обстеження та стаціонарне лікування. За місцем проживання мати дитини характеризується негативно. У липні 2017 року сім`я [PERSON] та [PERSON] була поставлена на облік сімей, як такі що перебувають у складних життєвих обставинах з підстав ухилення від виконання батьківських обов`язків. З 01.08.2019 року [PERSON] проживає в с. Соболівка Теплицького району у рідної тітки [PERSON] , яка займається її вихованням. Мати дівчинки не цікавиться подальшою долею своєї дитини, не здійснює жодних дій спрямованих на виконання своїх батьківських обов`язків, що в свою чергу вказує на її байдужість та свідоме нехтування як своїми батьківськими обов`язками так і правами. В зв`язку з чим просять суд, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , передати дитину Органу опіки та піклування виконавчого комітету Краснопільської сільської ради для подальшого її влаштування та стягнути аліменти. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 21.10.2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 21.11.2019 року по справі в якості третьої особи було залучено Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області. Ухвалою суду від 11.12.2019 року підготовче засідання у справі закрито, та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявою від 01.11.2019 року просили розглянути справу за відсутності їх представника, на позовних вимогах наполягають, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повернулася конверт з відміткою «за строком зберігання». Додатково виклик відповідача в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала. В судове засідання треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краснопільської сільської ради, [PERSON] , Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області не з`явилися, про розгляд справи в суді повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача, який заявою не заперечував проти винесення заочного рішення у випадку не надходження до суду відзиву у визначений строк, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50). У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 52). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.03.2012 року, про що Виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області було видано свідоцтво про шлюб, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 21) [INFO] в с. Даньківка, Іллінецького району, Вінницької області, народилася [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ільницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 18 січня 2017 року, актовий запис № 12 (а.с. 25). З вказаного свідоцтва вбачається, що в графі батьки вказано: Батько - [PERSON] , Мати - [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до характеристики виданої директором Краснопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, вбачається, що [PERSON] , 2012 року народження навчалася у Краснопільській школі з 18 січня по 14 травня 2019 року. Учениця відчуває труднощі у навчанні. Наталія не забезпечена сезонним одягом та належним шкільним приладдям. Мати не приділяла належної уваги вихованню дочки. З`являлася до школи у стані алкогольного сп`яніння. Не відвідувала батьківські збори та не цікавилася успішністю доньки (а.с. 6). З повідомлення Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області вбачається, що [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, щодо догляду, навчання, виховання своєї малолітньої доньки [PERSON] Оскільки [PERSON] не має постійного місця проживання, дитину тимчасово проживає в дитячому відділенні Гайсинської ЦРЛ, де перебуває під наглядом, забезпечена харчуванням та одягом по сезону (а.с. 13). Згідно виписки №623/139 від 01.08.2019 року із медичної картки стаціонарного хворого, [PERSON] 10.04.2012 року була виписана з КНП «Гайсинська ЦРЛ Гайсинської районної ради» (а.с. 12) та передана на підставі акту про факт передачі дитини від 01.08.2019 року, тітці [PERSON] , [INFO] . Стан здоров`я дитини - здорова (а.с. 11). [PERSON] на ім`я начальника служби у справах дітей Гайсинської РДА написала пояснення, з яких вбачається, що вона є тіткою [PERSON] , [INFO] , має намір виховувати її в своїй родині. 01.08.2019 року забрала дівчинку з інфекційного відділення Гайсинської ЦРЛ до вирішення питання про її влаштування. Несе відповідальність за її життя та здоров`я (а.с. 10). Про що [PERSON] була ознайомлена та підписала пам`ятку щодо виконання батьківських обов`язків батьками або особами, які їх замінюють (а.с. 9). [PERSON] , 1989 року народження проживаюча без реєстрації в [ADDRESS] з [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони. Сім`я не працювала, авторитетом серед односельчан не користувалася, постійно зловживали спиртними напоями, вели аморальний спосіб життя. З часу народження доньки [PERSON] , відповідачка вела бродячий спосіб життя, постійно залишала дитину без догляду, вихованням не займалася, що підтверджується характеристикою (а.с. 14). Відповідно довідки характеристики №422 від 11.07.2019 року виданої Краснопільською сільською радою Гайсинського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] проживала без реєстрації в с. Краснопілка Гайсинського району Вінницької області з 18 січня по 14 травня 2019 року з різними співмешканцями. Постійного місця проживання не мала. Ухилялася від виконання батьківських обов`язків. Вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями (а.с. 7). Згідно довідки виданою Іллінецькою районною державною адміністрацією вбачається, що сім`я [PERSON] та [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] , в якій виховується малолітня [PERSON] перебувала на обліку сімей, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах з липня 2017 року. З серпня 2017 року сім`ю було взято під соціальний супровід, в ході якого з батьками проводилися бесіди про наслідки невиконання батьківських обов`язків щодо забезпечення прав та інтересів дитини, щодо вживання алкоголю, ведення здорового способу життя, вирішення сімейних конфліктів, про проблеми виховання дітей. Батьки не працювали, зловживали спиртними напоями, мати з вересня 2017 року у сім`ї не проживала. Під час відвідувань сім`ї було виявлено, що в будинку брудно, речі розкидані, відсутні нормальні умови для повноцінного розвитку дитини. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 16). З інформації КНП «Гайсинська ЦРЛ ГР» вбачається, що 19.06.2019 року, 08.07.2019 року, 09.07.2019 року [PERSON] була доставлена до відділення екстреної медичної допомоги з алкогольним сп`янінням середнього ступеня важкості (а.с. 15). У відповідності з ч. 4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На розгляді комісії з питань захисту прав дитини Гайсинської районної державної адміністрації винесено питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] 10.07.2019 року до служби у справах дітей райдержадміністрації надійшло повідомлення Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо [PERSON] про невиконання належним чином батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] . На підставі викладеного орган опіки та піклування Гайсинської районної державної адміністрації вважають за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] [INFO] , що підтверджується висновком Гайсинської районної державної адміністрації (а.с. 5). Отже, суд достовірно встановив, що відповідачка не піклуються про фізичний і духовний розвиток доньки та її виховання, не спілкуються з дитиною в тому обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до дитини, не створюють умов для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідачка свідомо і умисно ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо дитини. Отже, суд приходить до висновку, що поведінку матері дитини у кращу сторону змінити не можливо, оскільки вона сама цього не бажає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, зібрані в ході розгляду справи, дають підставу для висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки в ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, не створює сприятливих умов для навчання та підготовки до самостійного життя, не забезпечує дитину відповідними умовами для проживання. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки перш за все буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, якщо відповідачка підтвердить, що змінилося її ставлення до обов`язків з виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу N 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.89 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , належить визначити в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно 29.08.2019 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст. 191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, у відповідності до ст. 180 СК України. При цьому, стягнення аліментів слід здійснювати на користь закладу, де буде перебувати дитина. Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial