Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.04.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3700грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення умов договору станом на 31.01.2018 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 34249,26 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом- 439,75 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 27502,40 грн.; заборгованість за пенею та комісією- 4200грн. штраф ( фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова)- 1607,11 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 34249,26 грн. за кредитним договором б/н від 26.04.2011 року та понесений судовий збір. В судове засідання представник позивача не з»явився, згідно наданої заяви просив справу слухати без участі представника(а.с.3). Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.44-45, 48-49). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлений відповідач про день і час слухання справи не з»явився до суду, не повідомив причини своєї неявки в судове засідання, не надав відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.04.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3700грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-32) Станом на 31.01.2018 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 34249,26 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом- 439,75 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 27502,40 грн.; пеня- 4200грн. штраф ( фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова)- 1607,11 грн. (а.с.5-6). Як вбачається з матеріалів справи, в розрахунку заборгованості зазначена саме пеня, а не комісія, що передбачено умовами договору, а саме п. 2.1.1.12.6.1 Витягу з умов та правил надання банківських послуг- в разі виникнення прострочених зобов»язань на суму від 100грн., включаючи прострочені зобов»язання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, клієнт сплачує Банку пеню. (а.с. 30 зворот). Отже з умов договору вбачається нарахування саме пені. Згідно зі статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Пунктом 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання вимог цього закону КМУ прийняв розпорядження№1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до цього розпорядження до зазначених населених пунктів належить і с.Новосергіївка Красноармійського району (Покровського) Донецької області, де зареєстрований відповідач, згідно паспорту (а.с.33). В подальшому розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 року зупинено. Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053р та розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить і с. Новосергіївка Красноармійського району (Покровського) Донецької області. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 58 Конституції України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли пом'якшує або скасовує у цивільну відповідальність особи. Зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов»язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. При такій дії відбувається перегляд, корекція попередніх рішень щодо таких фактів вже відповідно до нового закону чи іншого нового нормативно-правового акта. Проте, не можуть мати зворотної дії юридичні норми, які встановлюють нові права й обов»язки чи заборони, оскільки порушення таких прав, невиконання таких обов»язків, недотримання таких заборон завжди буде новим видом, новим складом правопорушень. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Розпорядження Кабінету Міністрів є підзаконним нормативно-правовим актом. У даному випадку розпорядження містять вторинні (похідні) норми, що розкривають і конкретизують первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання. Отже, норми підзаконного правового акта - розпорядження КМУ від 05.11.2014 року розповсюджувались на правовідносини, які виникли до вступу цього розпорядження в силу, та регулювались нормами вищезазначених діючих законодавчих актів. Оскільки на теперішній час с. Новосергіївка Красноармійського району (Покровського) Донецької області, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, штрафні санкції були нараховані банком після набрання чинності Закону України від 2 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та в момент чинності вищезазначених нормативно-правових актів, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, розповсюджуються на відповідача звільняють останнього від обов'язку по оплаті на користь позивача всієї суми штрафних санкцій. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України №6-2879 цс/16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вказаний закон зазначає, що забороняється нарахування пені і штрафних санкцій в період проведення антитерористичної операції. Отже, враховуючи вищезазначені норми права, суд вважає, що граничний період, до якого повинні розраховуватися пеня та штрафні санкції - 13.04.2014 року включно. За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема в сумі 27942,15 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом- 439,75 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 27502,40 грн.; за виключенням: пені- 4200грн. та штрафних санкцій-2107,11грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати судовий збір, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, у розмірі 1437,52 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial