Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивачка 13.07.2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за яким просила стягнути на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, а також 2000 грн. на утримання неї, позивача, до досягнення дитиною 3-х років. В обґрунтування позову посилалась на те, що 03.10.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, у якому [INFO] народилась дитина [PERSON] . Вказувала, що на теперішній час вони із відповідачем проживають окремо, дитина при цьому проживає разом із нею. Вказувала, що відповідач ухиляється від утримання доньки та матеріально їм не допомагає. При цьому посилалась на те, що також має право на утримання з боку чоловіка до досягнення донькою 3х років. Ухвалою суду від 20.07.2020 року провадження у справі було відкрито у спрощеному порядку, судове засідання було призначено на 08.09.2020 року. 12.08.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтовувався тим, що фактично шлюб тривав 5 місяців, адже після народження доньки позивач не впускала відповідача до їхнього місця проживання і не дозволяла бачитись з дитиною. При цьому вказував, що він добровільно матеріально допомагав позивачці та в липні 2020 року здійснив поштовий переказ коштів у розмірі 2000 грн.. Між тим позивачка про це не згадує та не намагається отримати ці кошти. Також відповідач вказує що він безробітний і не має можливості надавати фінансову допомогу позивачу, перебуває на обліку як безробітний в Одеському обласному центрі зайнятості Чорноморської міської філії з 05.05.2020 року та єдиний його дохід це соціальна допомога по безробіттю у розмірі 3401 грн., яка кожного місяця зменшується. Погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 2200 грн. щомісячно, з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням добровільно сплачених аліментів. При цьому його матеріальне становище не позволяє матеріально утримувати дружину. Також вважає, що позивачка не має право на утримання від нього згідно п.5 ст. 75 СК України, оскільки після декількох місяців шлюбу позивачка змінила ставлення до нього, почала перешкоджати їх спільному проживанню, змусила в кінці лютого 2020 року з`їхати з квартири, не дозволяє зайти в квартиру, де проживає з дитиною; перешкоджає спілкуванню з донькою; без поваги ставиться до нього, за незрозумілих йому причин (а.с.20-30). До суду 31.08.2020 року надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтовувалась тим, що відсутність у відповідача офіційного працевлаштування не перешкоджає сплаті визначеної у позові суми аліментів. Також зазначила, що на момент звернення до суду з відповідним позовом у неї не було необхідності в послугах з надання правової правничої допомоги. Однак, із отримання відзиву, викладених у ньому безпідставних звинувачень, вона вимушена була звернутись за правовому допомогою та між нею, [PERSON] , та Адвокатським бюро «Фомічов І Партнери» було укладено договір про надання правової допомоги №21/20 від 25.08.2020 року. Отже, вважає за необхідним повідомити розмір судових витрат, які становлять 3500 грн. (а.с.35-39). До суду 04.09.2020 року надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив (а.с.53-57). Додатково повідомив, що в серпні 2020 року добровільно направив поштовий переказ коштів на суму 2200 грн. (29.08.2020 року). Також, вважає, що вартість правової допомоги, визначена позивачкою, є істотно завищеною. У судове засідання 08.09.2020 року з`явились позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] .. У судовому засіданні суд протокольно задовольнив клопотання відповідача та вирішив викликати як свідків [PERSON] та [PERSON] .. При цьому позивачка підтримала свої позовні вимоги, пояснивши що відповідач сам не з`являється до дитини або приїжджає без попередження, а дитина ще мала та її потрібно завчасно готувати щоб вийти на вулицю для побачення з батьком; відповідач частково визнав позовні вимоги та зазначив, що згоден на сплату аліментів на утримання доньки у розмірі 2200 грн.. Вимоги в частині виплати аліментів на утримання дружини не визнає. По справі було оголошено перерву до 16.09.2020 року. У судовому засіданні 16.09.2020 року були присутні позивачка [PERSON] , відповідач разом із представником [PERSON] .. Також надали свої пояснення як свідки [PERSON] та [PERSON] . Після допиту та за слухання пояснень свідків, у зв`язку з наявність інших призначених судових справ, по справі було оголошено перерву до 09.10.2020 року. У судове засідання 09.10.2020 року були присутні позивача та відповідач. Позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, за обставин викладених у позові. Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме згоден на виплату аліментів на утримання дитини у розмірі 2200 грн., при цьому не визнав вимоги у частині аліментів на утримання дружини, оскільки він не має працевлаштування та таку матеріальну допомогу не має можливості надавати. Також заперечував проти розміру заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх завищеними. Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що у сторін [PERSON] та [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому [INFO] , народилась донька [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.10.2019 року та свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 09.01.2020 року. Як вбачається з пояснень сторін, із лютого 2020 року сторони разом не проживають. Згідно позовних вимог та довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 07.07.2020 року, донька сторін зареєстрована та проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснив, що знайом із відповідачем приблизно 15 років, а з позивачкою [PERSON] з моменту спільних відношень з відповідачем (приблизно 2,5 роки). Свідку відомо те, що сторони у шлюбі та в них є спільна донька, між тим на теперішній час відносини між ними напружені та проживають окремо. Пояснив, що з лютого по червень 2020 року він був за кордоном, проте коли повернувся він бачив, як [PERSON] намагається повернутись до родини та неодноразово проживав до квартири, де живе його дружина. Проте, [PERSON] його не впускає до квартири та дає бачитись із донькою лише на вулиці. Свідок разом із відповідачем так рази чотири (12.08.2020 року, 17.08.2020 року та десь в середині липня) їздили до доньки відповідача. При цьому [PERSON] не повідомляє відповідачу причину таких відносин та такого ставлення до нього. Свідок вказував, що відповідач з цього приводу дуже хвилюється. Також свідок зазначив, що разом із відповідачем неодноразово їздив на співбесіди із приводу працевлаштування відповідача, проте до теперішнього часу [PERSON] в пошуках місця роботи. Свідок [PERSON] пояснив, що знайом та в дружніх стосунках з відповідачем приблизно 15 років, [PERSON] свідок знає як дружину відповідача. При цьому свідок неодноразово був присутній під час дзвінках відповідача до дружини, на які вона не відповідає. Зазначив, що на початку літа він підвозив Сашу до будинку, де мешкає позивачка, проте вона не відповідала на дзвінок, та вони поїхали. Свідку не відомо, чому у сторін розладились відносини. Зі слів відповідача свідку відомо, що останній не має доступу до доньки та дружина перешкоджає їх спілкуванню. Із приводу роботи відповідача, свідку відомо, що [PERSON] втратив роботу у зв`язку з скороченням та перебуває на обліку в центрі зайнятості. Також зі слів відповідача свідку відомо, що [PERSON] регулярно передає продукти харчування, речі та фінанси для доньки. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею\~ст.51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст.180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до\~ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~ У відповідності до\~ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст.\~181\~СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.\~184\~СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про держаний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум на для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. Між тим, зважаючи на те, що до теперішнього часу відповідач не є працевлаштованим та не має постійного доходу (окрім соціальних виплат по безробіттю), зважаючи на його згоду виплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 2200 грн., суд вбачає, що позов [PERSON] в частині стягнення аліментів утримання доньки підлягає частковому задоволенню. Суд вважає за можливе присудити до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 2200 грн. із урахуванням індексації щомісячно, починаючи із дати пред`явлення позов (13.07.2020 року) та до досягнення донькою повноліття (тобто до [INFO] ). Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У частині вимог щодо стягнення коштів на утримання дружини суд виходить із наступного. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 27.05.2020 року по справі № 712/4702/19. Разом із тим, встановлено, що відповідач не в змозі надавати передбачену статтею 84 СК України допомогу, оскільки є не працевлаштованою особою та доходів (окрім соціальних виплат по безробіттю) не отримує. А тому з огляду на викладене суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Визначений статтею 13\~ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного\~Суду України\~від 30\~січня 2003\~року №\~3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Із приводу вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до вимог статті 26\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Вимоги щодо форми та змісту договору про надання правової допомоги законодавцем визначено в статті 27\~\~Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У той же час, діючим законодавством не передбачено, що договір про надання правничої допомоги має бути укладений під конкретну адвокатську послугу чи конкретну судову справу, тобто містити номер судової справи, у якій така правова допомога надається. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17 березня 2020 року по справі №520/8309/18. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що чинним законодавством не встановлено чітких критеріїв для документів, що подаються для підтвердження витрат на правничу допомогу. Поряд з цим, слід зазначити, що акт наданих послуг за договором про надання адвокатських послуг є підтвердженням надання конкретної послуги в рамках укладеного договору. Частиною 2 ст.\~30\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" передбачає, що укладаючи договір про надання адвокатських послуг між адвокатом та клієнтом, сторони вправі вільно та самостійно визначати порядок обчислення гонорару як у фіксованому розмірі за конкретну послугу, так і у формі погодинної оплати. Так, за приписами даної норми передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За ч. ч. 1, 2 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Крім того, відповідно до ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також з`ясовує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що підтверджують наданні правової допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу\~\~до суду надано\~\~Договір про надання\~\~правової допомоги №21\\20 від 25.08.2020 року, додаткову угоду №1 від 25.08.2020 року, \~квитанцію №45 від 26.08.2020 року на суму 3500,00 грн.,\~\~детальний опис робіт (а.с.43, 47-51). Згідно детального опису наданих адвокатом робіт, останні складаються з наступного: - зустріч та консультація клієнта, узгодження правової позиції по справі 500 грн.; - підготовка та подання відповіді на відзив та направлення поштою сторонам та до суду 2500 грн.; - підготовка заперечень на клопотання про виклик свідків 500 грн.. Всього на суму 3500 грн.. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши вказані\~докази,\~суд приходить\~до висновку\~щодо наявності\~підстав для\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу у\~розмірі 3050\~грн., а саме,\~враховуючи заяву\~відповідача щодо\~не співмірності\~таких витрат,\~ вважає\~за можливе\~зменшити суму\~витрат на\~підготовку заперечень\~на клопотання\~про виклик\~свідків із\~500\~грн.\~на 50\~грн.\~оскільки зазначена\~заява містить\~незначний обсяг. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.\~ Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 840,80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial