Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивачка звернулася зі вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування вимог якого посилається на те, що розпорядженням від 15 грудня 2010 року №45 Борсуківської сільської ради її було прийнято на роботу до Борсуківської сільської ради на посаду директора сільського будинку культури с.Борсуки. На підставі п.2 розпорядження Борсуківської сільської ради від 14 березня 2011 р. №11-р «Про переведення на іншу посаду», встановлено директору сільського будинку культури с.Борсуки [PERSON]з 14.03.2011 року повний робочий день. РозпорядженнямБорсуківської сільської ради від 14 березня 2011 року №13-р «Про покладення службових обов'язків на директора сільського будинку культури» у зв'язку із звільненням завідуючої Садовинецьким сільським клубом виконання службових обов'язків завідуючої сільським клубом, покладено на директора сільського будинку культури с.Борсуки [PERSON] Згідно з рішенням Борсуківської сільської радивід 19.12.2015 р. №7 затверджено штатний розпис ради на 2016 рік, яким передбачена посада директора сільського будинку культури. Рішенням Борсуківської сільської рад від 24 травня 2016 року №3/2016 внесені зміни в рішення ради від 19.12.2015 р. №7 «Про затвердження штатного розпису сільської ради на 2016 рік», яким ліквідовано в назві структурного підрозділу та посад посаду директора сільського будинку культури, а введено в назві структурного підрозділу та посад посаду - директор будинку культури с.Борсуки/завідуюча сільським клубом с.Садове. 27 травня 2016 р. позивачку ознайомлено з розпорядженням №11-р Борсуківської сільської ради «Про зміну істотних умов праці», а саме про ліквідацію займаною позивачкою посади директора сільського будинку культурис.Борсуки і введення нової посади - директор сільського будинку культури с.Борсуки/завідуюча сільським клубом с.Садове і запропоновано перейти на нову посаду, повноваження якої позивач виконує ще з 14 березня 2011 р. Розпорядженням Борсуківської сільської ради №18-р позивачку звільнено з посади директора сільського будинку культури с.Борсуки/завідуючої сільським клубом с.Садове з 27 липня 2016 р. згідно з п.6 ст.36 КЗпП, про що був внесений запис у трудову книжку. Вважає своє звільнення незаконним, здійснене з порушенням діючого законодавства, оскільки вона була прийнята на посаду директора сільського будинку культури с.Борсуки, а звільнена з посади директора сільського будинку культури с.Борсуки/завідуючої сільським клубом с.Садове, тобто з посади на яку вона, нібито, відмовилась перейти і, що є підставою її звільнення. Також вважає, що жодних істотних змін умов праці, порівняно з тими які вона виконувала ще з 2011 року, не було. Натомість відбулася лише зміна назви посади. Крім того, вважає, що зміна найменування посади, жодним чином, не може вважатися переведенням, про яке йдеться у розпорядженні №11-р. від 27 травня 2016 року. Крім того, після прийняття розпорядження Борсуківською сільською радою №11-р «Про зміну істотних умов праці» вона не надавала відповідачу жодних заяв про відмову від продовження роботи, натомість продовжувала працювати як і раніше, поки її не повідомили про звільнення. Внаслідок зазначених дій позивачці була завдана моральна шкода, оскільки вона була позбавлена можливості працювати та отримувати прибуток, перенесла душевні страждання, переживання, відчуття сорому та втратила нормальні життєві звязки. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просила визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Борсуківської сільської ради №18-р від 27 липня 2016 року «Про звільнення з посади директора сільського будинку культури с.Борсуки/завідуючої сільським клубом с.Садове [PERSON]»; поновити її на посаді директора сільського будинку культури с.Борсуки з 27 липня 2016 року; стягнути із відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28 липня 2016 року по 08 вересня 2016 року в розмірі 4138,50 грн; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на \~викладені в ньому обставини. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що [PERSON] перебувала на посаді директора будинку культури с.Борсуки та відповідно до розпорядження сільського голови виконувала обовязки тимчасово відсутнього працівника - завідуючої сільським клубом с.Садове. Однак позивач не виконувала своїх додаткових обовязків у с.Садове, внаслідок чого притягувалась до дисциплінарної відповідальності. В результаті численних усних звернень до сільського голови жителів с.Садове щодо функціонування місцевого сільського клубу 12 травня 2016 року останнійзвернувся із листом №94-ІІ щодо надання дозволу на внесення до штатного розпису введення посади завідуючої Садовинецьким будинком культури з 0,5 посадового окладу та надання субвенцій для виплати заробітної плати до начальника управління фінансів у Новоушицькому районі. Листом управління фінансів №40/12 від 12.05.2016 року у наданні дозволу та фінансування відмовлено по причині відсутності коштів у бюджеті. Також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1775 від 12.111998 року «Про нормативи забезпечення населення клубними закладами» на території кожної сільської ради має функціонувати, як мінімум один (базовий) клубний заклад в залежності від сумарної кількості жителів. У населених пунктах з кількістю жителів до 200 чоловік запроваджується культурне обслуговування жителів базовим найближчим клубом. Враховуючи, що на території с.Садове проживає близько 150 жителів та відповідно неможливо відкрити посаду завідуючої Садовинецьким сільським клубом, виникла необхідність у зміні організації виробництва та праці. Рішенням позачергової сесії № 3 від 24 травня 2016 року посаду директора сільського будинку культури ліквідовано, а введено нову посаду директора сільського будинку культури с.Борсуки/завідувача сільським клубом с.Садове.В результаті цього збільшилось коло посадових обовязків, змінились режим та графік роботи. 27 травня 2016 року на адресу позивачки направлено повідомлення про зміну істотних умов праці та запропоновано надати заяву для переведення на новостворену посаду. 26 травня 2016 року [PERSON] надала заяву, відповідно до якої вона відмовилась від обслуговування Садовинецького клубу за станом здоровя. 27 липня 2016 року в присутності працівників Борсуківської сільської ради [PERSON] відмовилась від роботи в клубі с.Садове, що підтверджується відповідним актом. Заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов до такого висновку. \~\~ Розпорядженням Борсуківської сільської радивід 15 грудня 2010 року №45 [PERSON] було прийнято на посаду директора сільського будинку культури с.Борсуки. РозпорядженнямБорсуківської сільської радивід 14 березня 2011 р. №11-р «Про переведення на іншу посаду», директору сільського будинку культури с.БорсукиРоманець О.М. встановлено з 14.03.2011 року повний робочий день. Згідно з розпорядженнямБорсуківської сільської ради від 14 березня 2011 року №13-р «Про покладення службових обов'язків на директора сільського будинку культури» у зв'язку із звільненням завідуючої Садовинецьким сільським клубом виконання службових обов'язків завідуючої сільським клубом покладено на директора сільського будинку культури с.Борсуки [PERSON] Рішенням Борсуківської сільської ради від 19.12.2015 р. №7 затверджено штатний розпис ради на 2016 рік, яким передбачена посада директора сільського будинку культури. Рішенням Борсуківської сільської ради від 24 травня 2016 року №3/2016 внесені зміни в рішення від 19.12.2015 р. №7 «Про затвердження штатного розпису сільської ради на 2016 рік», яким ліквідовано в назві структурного підрозділу та посад посаду директора сільського будинку культурис.Борсуки, а введено в назві структурного підрозділу та посад посаду - директор будинку культури с.Борсуки/завідуюча сільським клубом с.Садове. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Зрозпорядження Борсуківської сільської ради від 27 травня 2016 р. №11-р «Про зміну істотних умов праці» вбачається, що «в звязку із зміною істотних умов праці, а саме ліквідації посади директора сільського будинку культури і введення нової посади директора сільського будинку культури с.Борсуки/завідуючої сільським клубом с.Садове запропоновано [PERSON] 27 травня 2016 року перейти на нову посаду, до кола посадових обовязків на посаді директора будуть входити наступні обовязки: визначає, планує, здійснює і координує всі види діяльності клубних закладів, організовує роботу і ефективну взаємодію відділів структурних підрозділів клубних закладів, відповідно до діючого законодавства, забезпечує виконання напрямків культурно-освітньої та дозвільної діяльності серед населення сіл, заробітна плата залишається без змін, режим роботи додається». З цим розпорядженням [PERSON] ознайомлена27 травня 2016 року та їй було роз'яснено, що «наслідком відмови від переведення на іншу роботу буде прийнято рішення відповідно до норм КЗпП». Розпорядженням Борсуківської сільської ради №18-р [PERSON], звільнено з посади директора сільського будинку культури с.Борсуки/завідуючої сільським клубом с.Садове з 27 липня 2016 р. згідно з п.6 ст.36 КЗпП, про що внесений запис у трудову книжку. Відповідно до ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу. Положеннями ст.36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору з працівником. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї норми визначено, що такою підставою може бути відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. За змістом наведеної норми закону та відповідно до розяснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 до істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою відноситься зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад, раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т.ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. У пункті 31 цієї ж Постанови зазначено, що згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці допускається, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці і працівник був повідомлений про ці зміни не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що істотні умови трудового договору було змінено не у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Суд зазначає, що не може вважатися зміною істотних умов праці зміна найменування посади, якщо при цьому не змінюється зміст трудового договору. При цьому, при зміні істотних умов праці змінюються лише умови праці, а не робота, тобто посада. Крім того в рішенні «Про внесення змін в рішення другої сесії сільської ради VII скликання від 19.12.2015 р. №7 с. Борсуки «Про затвердження штатного розпису сільської ради на 2016 рік» (п.2), яке є підставою зміни істотних умов праці позивачки, зазначено про передбачення в службових обовязках позивачки повноважень завідуючої сільським клубом с.Садове, при цьому відповідачем не враховано, що дані службові обовязки були покладені на позивачку розпорядженням №13-р від 14 березня 2011 року та передбачені в посадовій інструкції директора сільського будинку культури (завідуючого клубом) від 01 березня 2013 року. Крім того судом із пояснень представника відповідача [PERSON] та з розпорядження Борсуківської сільської ради від 10 березня 2016 року №3 вбачається, що позивачка притягувалась до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання обовязків завідуючої Садовинецьким сільським клубом, тобто не відбулись зміни змісту трудової функції [PERSON] за даною посадою, а фактично відбулась зміна найменування посади. Тому суд прийшов до висновку про відсутність змін в організації виробництва і праці, які б стали підставою для істотних змін умов праці позивачки. У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами по справі, що на момент звільнення позивачки відповідачем не отримано відповідної інформації, необхідної для прийняття рішення щодо погодження або непогодження на зміну істотних умов праці. Крім того, в розпорядженні «Про зміну істотних умов праці» зазначено про те, що позивачка має повідомити про переведення на роботу або незгоду на переведення шляхом подачі відповідної заяви. Крім того, у разі виникнення трудових спорів підприємство повинно мати не тільки докази щодо повідомлення працівника про відповідні зміни за два місяця, а також докази, що працівник відмовився від запропонованої посади. Такими незаперечними доказами можуть бути лише письмова заява працівника, що він відмовляється від запропонованої посади або, навпаки, згоден займати запропоновану йому посаду. Суду не надано зазначених заяв позивачки, а наданий акт про відмову від підпису, складений 27 липня 2016 року, згідно з яким [PERSON] зроблено пропозицію перейти на новостворену посаду директора сільського будинку культури с.Борсуки/завідуючої сільським клубом с.Садове, на яку вона відмовилась, не може бути підставою для застосування роботодавцем п.6 ст.36 КЗпП України. Суд також не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивачка відмовилась виконувати обовязки завідуючої сільським клубом с.Садове, про що свідчать подані нею заяви від 27 квітня 2016 року та 26 травня 2016 року, оскільки зазначені заяви подані позивачкою ще до прийняття рішення відповідачем про зміну істотних умов праці (27 травня 2016 року). Також є безпідставними доводи відповідача про невідповідність [PERSON] займаній посаді за своїми діловими, моральними якостями, освітнім і професійним рівнем та щодо неналежного виконання нею службових обовязків, оскільки підставою звільнення позивача є п.6 ст.36 КЗпП. Доводи позивачки щодо незаконності звільнення її з посади директора сільського будинку культури с.Борсуки/завідуючої сільським клубом с.Садове, тобто з посади, яку вона фактично не займала, заслуговують на увагу, оскільки прийнята позивачка на посаду директора сільського будинку культури с.Борсуки та звільнена, як зазначає відповідач, у звязку із відмовою від переходу на нову посаду. Окрім того, згідноз рішення Борсуківської сільської ради від 24 травня 2016 року №3/2016, яким внесені зміни до штатного розпису сільської ради на 2016 рік» ліквідованоіз штатного розпису посаду директора сільського будинку культури с.Борсуки, тобто вбачається, що у відповідача була скорочена посада, яку обіймала позивачка. Зважаючи на наведене, та істотну різницю у гарантіях при звільненні працівників за скороченням штатів п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та п.6 ст.36 КЗпП України, суд вважає, що позивачка звільнена з посади незаконно, оскільки відповідач не мав підстав для застосування п.6 ст.36 КЗпП України в даному випадку. У тому ж разі, коли такі зміни в організації виробництва і праці супроводжуються скороченням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями може мати місце звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Отже, відмінностями зазначених підстав звільнення є наявність заходів щодо скорочення штату та чисельності працівників у зв'язку зі зміною організації виробництва і праці. Пунктом 19 зазначеної Постанови встановлено, що суд повинен з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Одночасно, відповідно до ч.2 ст.40 КпП України, звільнення з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відмова працівника від переведення на іншу вакантну посаду при скороченні штату або чисельності працівників є підставою для його звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України при дотриманні інших вимог процедури такого звільнення. Постановою Верховної ради України від 04.02.1994 року «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної\~Організації Праці №158 про припинення трудових\~відносин з ініціативи підприємця»ратифіковано цю Конвенцію. \~\~\~\~\~ Відповідно до п.4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Відповідно до ч.1\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, визнає незаконним звільнення, скасовує розпорядження голови Борсуківської сільської ради №18-р від 27 липня 2016 року «Про звільнення з посади директора сільського будинку культури с. Борсуки/завідуючої сільським клубом с. Садова [PERSON]» та поновлює позивачку на раніше зайнятій посаді. За змістом п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації. Поновлення працівника на рівнозначній посаді не допускається. Згідно з ч.2\~ст.235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток визначається відповідно до порядку розрахунку заробітної плати, який затверджено\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100\~(з наступними змінами). Відповідно до зазначеної постанови, а також п.32\~зазначеної вище у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата за період з дня наступного за звільнення до винесення рішенням судом. При розрахунку середнього заробітку за вимушений прогул, суд бере до уваги вимоги ст.11 ЦПК України та розглядає справу в межах заявлених вимог. Згідно здовідкоюБорсуківської сільської ради №568 від 26 серпня 2016 року, заробітна плата позивачки за останні 2 календарні місці роботи, які передують звільненню ( червень та липень 2016 року) становила 5380 грн. (2690 грн.+2690 грн). Середньоденна заробітна плата [PERSON]становить: 5380 / 39 (кількість робочих днів у червні та липні 2016 року) = 137,95 грн./день. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 28.07.2016 року по 08 вересня 2016 року включно становить: 137,95 грн. Х30 днів (кількість робочих днів у липні -2, у серпні -22, у вересні -6) =4138,50 грн. \~\~\~\~ Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237 -1\~КЗпП України. \~\~\~\~ Стаття\~237 - 1\~КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237 - 1\~КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~\~\~\~\~У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст.3,\~4,\~11,\~31 ЦПК України). \~\~\~\~ Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. \~\~\~\~ Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1\~КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. \~\~\~\~ Враховуючи вищевказані обставини, той факт, що суд визнав звільнення позивачки незаконним та поновив її на попередній посаді, суд вважає, що порушення законних прав працівника заподіяло [PERSON] моральних страждань, пов'язаних з вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями для забезпечення свого побуту і достатнього матеріального становища родини. При цьому суд враховує, що доводи позивачки свідчать про те, що порушення її законних прав, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих звязків вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. оцінені нею суб'єктивно і є завищеними, у зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити їх на суму 1000 грн.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: partial