Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації про визначення способу участі у вихованні дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10 вересня 2016 року перебував з відповідачем у шлюбі. Даний шлюб було розірвано рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу колишня дружина з дитиною проживає в за адресою: [ADDRESS] . На протязі всього часу з моменту розірвання шлюбу відповідач перешкоджає позивачеві бачитися з сином, приймати участь у належному його матеріальному забезпеченні та вихованні, що виражається у тому, що дитині не дають спілкуватися з батьком, не дозволяють забирати позивачеві до себе. Позивач вважає, що своїми діями відповідач порушує його законне право на особисте спілкування з дитиною і участь в її забезпеченні. Позивач відноситься до дитини добре, також зазначає, що у нього є всі умови, щоб дитина у визначені рішенням суду дні була з ним. Для усунення вказаних суперечностей позивач змушений звернутися до суду та прохає усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також визначити спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позивач в судове засідання з`явився, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх. Відповідач в судове засідання з`явилася, заперечувала проти задоволення позову. Погодилася на побачення дитини з позивачем за місцем її проживання та за її присутності. Представник третьої особи в судовому засіданні прохала суд винести рішення згідно законодавства України. Дослідивши докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 10 вересня 2016 року, який було розірвано рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року. (а. с. 8-9). Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 4). Згідно характеристики, виданої Комунальним підприємством «Комунальник», [PERSON] працює на посаді оператора котельні ЦРЛ комунального підприємства «Комунальник». За час роботи проявив себе відповідальним працівником (а. с. 5). Згідно відповіді Служби у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року на звернення [PERSON] , [PERSON] не заперечує проти побачення батька [PERSON] з дитиною, але у тверезому стані (а. с. 6). Згідно відзиву на позовну заяву [PERSON] , відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки він приходить на побачення з дитиною в стані алкогольного сп`яніння. Також, 06 січня 2021 року було винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] , а саме з забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на 10 діб. Позивач систематично вчиняє сварки, бійки, образи в її сторону. Додала до відзиву довідки Магдалинівського ВП Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області. (а. с. 16-17, 18-26). На підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року, [PERSON] в задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні - відмовлено. (а. с. 27-28). Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок суду під час оцінки обставин справи та вирішення питання про участь обох батьків у вихованні дитини полягає у необхідності керуватися положеннями частини першої ст. 151 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Таким чином, [PERSON] , як батько дитини, має право на переважне особисте здійснення виховання своєї дитини. При цьому батько дитини має право не тільки на участь у вихованні, а й на спільне з матір`ю визначення та обрання форм та методів виховання дитини, як це передбачене ч. 3 ст. 151 СК України, відповідно до якої батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Згідно із ч. 8ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Крім зазначених норм матеріального права, при вирішенні даної справи, судом застосовуються і наступні положення процесуального закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Зазначене свідчить про необхідність батькам йти на взаємні поступки та компроміси задля найкращого забезпечення інтересів дитини. Таким чином, діюче сімейне законодавство України встановлює право батька на спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Позивач бажає спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні, тому його порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачем у спілкуванні та участі у вихованні сина та визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з сином. При визначенні способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, доброзичливе відношення позивача до дитини, те, що позивач займався вихованням сина, відносини між сторонами, тому він можуть спілкуватися з дитиною. Таким чином, аналізуючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи вік дитини, особливості її сімейного розвитку та виховання, встановлені обставини по справі, суд, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: partial