Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчинененого 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований у реєстрі за №2486, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» згідно кредитного договору № Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року на суму 161413,23 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2486, про стягнення з нього на користь відповідача несплаченої в строк заборгованості за кредитним договором №Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року, що складається з 74678,88 грн - строкового основного боргу; 9813,61 грн - простроченого основного боргу; 9450,20 грн - прострочених процентів; 242,42 грн - строкових процентів; 2592,38 грн - строкової плати за обслуговування кредиту; 27183.80 грн - простроченої плати за обслуговування кредиту; 35551,94 грн. - пені. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1900 грн, а всього 161 413,23 грн. Постановою державного виконавця Інгулецького ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 04 червня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Про наявність виконавчого напису позивачу стало відомо з телефонної розмови з державним виконавцем, після чого він ознайомився в виконавчим провадженням та отримав окремі документи у справі. Сам виконавчий напис він не отримував. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства та без подання стягувачем документів, які б підтверджували безспірність вимог. Зазначає, що така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою банку, що замовляється та підлягає сплаті позичальником, а відповідає економічним потребам лише самого банку. Тому вимоги щодо стягнення з нього строкової плати за обслуговування кредиту, простроченої плати за обслуговування кредиту та пені вважає незаконними і такими, що не можуть бути стягнуті. Крім того, позивач зазначає, що він, як боржник, не отримував письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, направлення якої передбачено законодавством для вчинення виконавчого напису; заборгованість, яка зазначена у виконачому написі не є безспірною, оскільки боржник її не визнає в частині нарахування комісії банку. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та скасувати його. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року відкрито провадження у данній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі ухвали від 01 квітня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів від третьої особи - приватного нотаріуса Гуревічова О.М., а саме належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких здійснювався оскаржуваний виконавчий напис. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2020 року визнано обов`язковою явку позивача в судове засіданя для дачі особистих пояснень. Позивач в судове засіданні не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Від представника позивача - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В судовому засіданні 29 квітня 2020 року представник позивача [PERSON] підтримав викладені у позові обставини. Пояснив, що позивач не заперечує проти наявності заборгованості по укладеному з відповідачем кредитному договору, лише не погоджується з її сумою. Вважає, що приватним нотаріусом 22 квітня 2019 року був вчинений виконавчий напис без дотримання відповідної процедури, а тому він не підлягає виконанню. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. При цьому, відповідач про причини неявки свого представника суд не повідомив, будь - яких заяв про розгляд справи за відсутності їх представника в суд не направив. Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначають, що відповідно до укладеного із позивачем кредитного договору № Z62.00408.003826549 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 85 608,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності). Позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Договором передбачена сплата позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів. Оскільки [PERSON] , зобов`язань за договором не виконував, станом на 11 березня 2019 року в нього утворилась заборгованість у розмірі 159 513,23 гривні, з яких: 74 678,88 грн - строковий основний борг; 9 813,61грн - прострочений основний борг; 9 450,20 грн - прострочені проценти; 242,42 грн - строкові проценти; 2 592,38 грн - строкова плата за обслуговування кредиту; 27 183,80 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 35551,94 грн - пеня. АТ «Ідея Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою від 19 квітня 2019 року про вчинення виконавчого напису та стягнення з [PERSON] вказаної суми боргу за Кредитним договором. До заяви були додані всі необхідні документи для вчинення нотаріусом виконавчого напису, згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Також зазначають у відзиві, що 13 березня 2019 року АТ «Ідея Банк» надіслало на адресу Позивача вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 11 березня 2019 року, згідно якої останній був повідомлений про наявність заборгованості за Кредитним договором, її розмір та складові частини. У листі також попереджено боржника про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір банку у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги. Повідомлення вважається надісланим якщо є відмітка про відправку, а не тільки про отримання його боржником. Вважають, що оспорюваний виконавчий напис відповідає вимогам законодавства, є законним та підлягає виконанню. Крім того у відзиві вказують, що кредитний договір укладено 04 квітня 2018 року, під час дії Закону України «Про споживче кредитування» № 1734- VIII від 15 листопада 2016 року, що набрав чинності 10 червня 2017 року, та який був прийнятий на зміну раніше чинній ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Пункт 4 ч. 1 ст. 1 Закону №1734- VIII від 15 листопада 2016 року містить визначення загальних витрат за споживчим кредитом, якими є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідач вказує, що законність наявної у Кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості (комісії) підтверджено висновками Верховного Суду, які викладені у його постанові від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19. Оскільки на момент укладення Кредитного договору з позивачем законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування, яким є Кредитний договір №Т62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року, умови, що передбачають сплату споживачами комісії за обслуговування кредиту, тому плата (комісія) за обслуговування кредиту нараховується за кредитним договором законно та підлягає сплаті Позивачем. Крім того, підписавши Кредитний договір позивач погодився з усіма його умовами та підтвердив, що вся наведена у ньому інформація є йому зрозумілою та він погоджується з нею. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у пункті 49 постанови від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/17, позивач має довести, що розмір заборгованості по Кредитному договору перед Відповідачем станом на 11 березня 2019 року був іншим, ніж той, який вказано в оскаржуваному виконавчому написі. Просять у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Позивачем подано заперечення на відзив, з якого видно, що позивач продовжує наполягати на тому, що у відповідача відсутні правові підстави для нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту. Позиція відповідача, викладена у відзиві є безпідставною. Позивач вважає, що у розпорядження нотаріуса банком не було надано всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Представник третьої особи Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду не з?явився, про дату та час розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином, направили лист, відповідно до якого просять розглянути справу без участі їх представника. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений судом своєчасно і належним чином. Про причини неявки не повідомив, своїх пояснень щодо позову та відзиву до суду не направив, ухвалу суду від 01 квітня 2020 року про витребування доказів приватним нотаріусом виконано не було, матеріали до суду не надано. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного. 04 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z62.00408.003826549 відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 85608,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості). В пункті 6 кредитного договору вказаний графік щомісячних платежів, відповідно до якого сума платежів за розрахуноквий період складається із суми погашення кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування (а.с.9-10). 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2486 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору №Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року, який було укладено між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і [PERSON] . У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 05 жовтня 2018 року по 11 березня 2019 року у розмірі: 74678,88 грн - строковий основний борг; 9813,61грн - прострочений основний борг; 9450,20 грн - прострочені проценти; 242,42 грн - строкові проценти; 2592,38 грн - строкова плата за обслуговування кредиту; 27183,80 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 35551,94 грн - пеня; 1900,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 161413,23 грн (а.с.12). Державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області при примусовому виконанні вказаного виконавчого напису №2486 (виконавче провадження №59259576) 04 червня 2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.15). 01 липня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] , відповідно до якого накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно (а.с.14). На підставі постанови про арешт майна боржника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено інформація про державну реєстрацію обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 32188522 (а.с.13). Із доданих відповідачем до відзиву копій документів видно, що Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою від 19 квітня 2019 року №12.4.2/61412 про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] 159513,23 грн заборгованості за кредитним договором та витрат пов`язаних з вчинення виконавчого напису. У вказаній заяві не зазначено перелік документів, які додаються до заяви (а.с.53-54). На адресу приватного нотаріуса Гуревічова О.М. адресована довідка АТ «Ідея Банк» №12.4.2/61229 від 19.04.2019 про ненадходження платежів, з якої слідує, що 11 березня 2019 року за адресою боржника [PERSON] рекомендованою кореспонденцією було направлено вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань. Оплат, спрямованих на повне виконання зобов`язань за кредитним договором на рахунки банку не надходило (а.с.55). Як видно із копій документів, які знаходяться в матеріалах справи (а. с. 56, 57, 58, 60) 13 березня 2019 року на адресу [PERSON] . Акціонерним товариством «Ідея Банк» направлено вимогу від 11 березня 2019 року про усунення порушень кредитних зобов`язань за договором №Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року, в якій зазначено про наявність заборгованості станом на 11 квітня 2019 року в розмірі 159513,23 грн та вимога сплатити вказану суму протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги. Також у вимозі зазначено, що у випадку непогашення заборгованості банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір. До вказаної вимоги додано довідка-розрахунок заборгованості на суму 159513,23 грн. Із виписки по рахунку [PERSON] , наданої відповідачем, видно, що 04 квітня 2018 року здійснено видачу позичальнику коштів за кредитним договором в розмірі 85608,00 грн, з яких: 74441,74 грн - кредитні кошти, 11166,26 грн - страховий платіж. 04 травня 2018 року відбулось погашення кредитної заборгованості за договором на суму 5120,00 грн; 07 червня 2018 року - погашено 5140,00 грн; 28 серпня 2018 року стягнуто коштів на погашення простроченої кредитної заборгованості на суму 0,96 грн. При цьому, у виписці зазначено, що вона здійснена за період з 01 січня 2000 року по 18 квітня 2019 року, однак фактично банківські операції вказані за період з 04 квітня 2018 року по 28 серпня 2018 року (а.с.64). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z62.00408.003826549, станом на 11 березня 2019 року наявна заборгованість у розмірі 159513,23 грн, з яких: 74678,88 грн - строковий основний борг; 9813,61грн - прострочений основний борг; 242,42 грн - строкові проценти; 9450,20 грн - прострочені проценти; 2592,38 грн - строкова плата за обслуговування кредиту; 27183,80 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 35551,94 грн - пеня (а.с.65-66). Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Частиною першою статті 39 вказаного Закону передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що з документів, які були надані Акціонерним товариством «Ідея Банк» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, наявність договірних відносин між сторонами не доведена належними та допустимими доказами. Так, в заяві про вчинення виконавчого напису від 19 квітня 2019 року не зазначено перелік документів, які подаються разом із заявою, а тому суд не має можливості перевірити чи надавався нотаріусу оригінал кредитного договору та інші документи, на підставі яких приватний нотаріус дійшов висновку про безспірність заборгованості [PERSON] по кредитному договору та її розмір. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, однак жоден із перелічених документів приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, що видно із доданих відповідачем документів до відзиву на позовну заяву. З вказаних вище підстав суд не приймає як належні докази наявності заборгованості надані відповідачем суду копії довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором (а.с.57) та розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.65-66), оригінали яких, як вказує відповідач у відзиві, знаходяться у приватного нотаріуса Гуревічова О.М., тобто надані останньому для вчинення виконавчого напису. Надана відповідачем виписка по рахунку боржника [PERSON] за період з 01 січня 2000 року по 18 квітня 2019 року (оригінал якої також був наданий приватному нотаріусу) фактично не містить даних про операції за період з 29 серпня 2018 року по 11 березня 2019 року. А тому така виписка з рахунку не може вважатися обов`язковим документом, дослідивши який нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Крім того, період стягнення заборгованості, який вказаний у виконавчому написі, значиться з 05 жовтня 2018 року по 11 березня 2019 року та ніяким іншим документом не підтверджено. Щодо посилання позивача на те, що у відповідача відсутні правові підстави для нарахування комісії, правочин в цій частині є недійсним та вимоги про стягнення строкової плати за обслуговування кредиту, простроченої плати за обслуговування кредиту та пені є незаконними суд зазначає наступне. Пунктом 1.10 укладеного між сторонами кредитного договору №Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року передбачена сплата позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах згідно графіку щомісячних платежів. Кредитний договір недійним не визнавався та його недійсність не є предметом даного спору. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, яка в редакції чинній на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису, передбачала лише стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Однак, укладений між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Z62.00408.003826549 від 04 квітня 2018 року не був нотаріально посвідчений. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на вказане, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав можливості з поданих стягувачем документів перевірити факт наявності заборгованості, дату її виникнення, період стягнення боргу. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази обізнаності боржника про розмір заборгованості. Копія списку поштових відправлень та копія квитанції про оплату за пересилання кореспонденції, які знаходяться на аркушах справи 60-63 не можуть бути взяті до уваги як належні докази, оскільки список є нечитабельний, вказані копії документів не засвідчені належним чином. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та було встановлено, що заборгованість є безспірною. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вимоги ухвали суду від 01 квітня 2020 року про витребування доказів не виконав, що позбавило суд можливості перевірити, на підставі яких саме документів було вчинено нотаріусом виконавчий напис №2486 від 22 квітня 2019 року. Отже твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним через відсутність спростування цього твердження відповідачем. Щодо другої позовної вимоги про скасування виконавчого напису суд зазначає таке. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла станом на дату подачі позовної заяви, передбачала, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Однак в даному позові вимоги заявлені до Акціонерного товариства «Ідея Банк» з приводу реалізації його прав, як кредитора, на стягнення заборгованості з боржника. Приватний нотаріус Гуревічов О.М. є третьою особою у справі. Такий спосіб захисту прав споживача банківських послуг як скасування нотаріальної дії чи нотаріального акту чинним законодавство не передбачений. Крім того, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, фактично скасовує його чинність з моменту вчинення, а відтак потреба повторно констатувати його не чинність відсутня. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, є обгрунтовантими, у зв?язку з чим підлягають задоволенню. В задоволенні іншої позовної вимоги слід відмовити за безпідставністю. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв?язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даної позовної заяви, останній підлягає стягненню з відповідача в доход держави у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial