Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахування уточнень позовних вимог просить визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя, визнавши за нею право власності на ѕ частини вказаної квартири, припинити право власності [PERSON] на ј частину квартири та визнати за нею право власності на ј частину квартири. Крім цього, просить стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування своїх вимог, покликається на те, що сторони за час перебування у шлюбі придбали за свої спільні кошти квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира прибана, шляхом купівлі майнових прав на об`єкт нерухомого майна у ТзОВ «БК Добробут» та в зв`язку з відмовою забудовника щодо передачі квартири у власність за позовом відповідача Залізничний районний суд м.Львова 16.07.2012 року визнав право власності на зазначену вище квартиру за відповідачем та додатковим рішенням уточнив площу останньої, зокрема, що така становить 76,2 кв.м. Стверджує, що відповідач в добровільному порядку відмовляється вирішити питання щодо поділу майна, останій не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей, в нього наявна заборгованість по сплаті аліментів, присуджених судовим наказом Залізничного районного суду м.Львова. Крім цього, останній систематично вчиняв домашнє насильство, в зв`язку з чим позивач зверталась до правоохоронних органів, переїхала проживати до своєї матері. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні права користування спільною квартирою, а тому спільне володіння квартирою є неможливим, тому наявні підстави для припинення права власності відповідача на ј частину в квартирі та визнання права власності на неї за позивачем, з присудженням грошової компенсації вартості частини відповідачу, покликаючись на неподільність квартири та на те, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, а відтак, враховуючи викладене, просить позов задовольнити. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача позов не визнала, зазначивши про те, що доводи позивача є необгрунтованими, відповідач продовжує надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, про існування заборгованості по сплати аліментів в межах виконавчого провадення стало відомо відповідачу лише в травні 2021 року. Стверджує, що витяг з ЄРДР не є підтвердженням факту вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, вказує, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про необхідність відступлення від засад рівності часток подружжя, зважаючи також на факт того, що позивач на час придбання квартири перебувала у декретній відпустці. Вважає, що в даному випадку слід дотримуватися принципу рівності часток та визнати за сторонами по Ѕ частини квартири. Щодо вимог позивача про припинення права власності відповідача на Ѕ частину квартири зазначає, що такі є безпідставними та необгрунтованими, оскільки покликання на неподільність квартири може бути встановлена лише будівельно-технічною експертизою, крім цього, таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки це його єдине місце проживання. /а.с.78-80, 97-100/ У відповіді на відзив представник позивача надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково зазначивши про те, що наявні підстави, передбачені ст.365 ЦК України для припинення права власності відповідача на Ѕ частину квартири з присудженням йому грошової компенсації. /а.с.111-114/ Ухвалою суду від 22.03.2021 року відкрито провадження в справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. /а.с.42-43/ Ухвалою суду від 29.09.2021 року в справі вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту (заборону відчуження) на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. /а.с.150-151/ В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд зазначає, що між сторонами виник спір з приводу поділу майна. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02.11.2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . /а.с.9-11/ За час перебування у шлюбі, в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . /а.с.7-8/ Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.07.2012 року, за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . /а.с.14-17/ Додатковим рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 13.08.2012 року уточнено площа вказаної вище квартири, зазначено, що така становить 76,2 кв.м. /а.с.18-20/ Право власності [PERSON] на вказану квартиру стверджується також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. /а.с.13/ Відповідно до довідки про оцінку вартості квартири від 02.03.2021 року, така становить 1\~722\~882 грн. /а.с.37/ Також судом встановлено, що 04.11.2020 року Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 15 жовтня 2020 року. /а.с.47/ Згідно з розрахунку заборгованості по аліментах, складеного в рамках ВП №64601967, станом на 06.05.2021 року така становить 51\~195,55 грн. /а.с.68-69/ Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту\~статті 70\~СК України\~убачається,\~що у\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором.\~При вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в справі № 456/828/17 від 05.12.2018 року. З наданих позивачем суду доказів убачається, що відповідач ухилявся від виконання обов`язку щодо сплати аліментів, покладеного на нього судовим наказом, виданим 04.11.2020 року Залізничним районним судом м.Львова, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 06.05.2021 року така становила 51 195,55 грн. Доводи відповідача щодо обставин виникнення заборгованості за аліментами, в зв`язку з відсутністю у нього з 14.02.2021 року роботи, свідчать про ухилення ним від виконання прямих батьківських обов`язків з утримання дітей, оскільки такі не можуть слугувати підставою для ухилення від виконання обов`язку утримання дітей. При цьому, суд критично ставиться до фотокопії трудової книжки, наданих відповідачем /а.с.103-104/, оригінал, якої суду для огляду не надавався, та вважає їх неналежними та недостовірними. Порядок ведення трудових книжок в Україні регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників N 58 від 29.07.93, затвердженою Наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення. З наданої фотокопії, трудова книжка заповнена з порушенням викладеного зазначеного Порядку, так вона заповнена "17.03.21" тобто вже після звільнення - 14.02.21. Крім того не містить підписів власника трудової книжки та особи відповідальної за видачу трудової книжки. Суд не приймає до уваги твердження позивача щодо нанесення їй тілесних ушкоджень відповідачем, на підтвердження яких вона надала витяг з ЄРДР, оскільки такий витяг не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду в справі № 761/28347/15-к від 09 вересня 2020 року. Відповідно до статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про припинення права власності відповідача на ј частку зазначеної вище квартири із присудженням грошової компенсації, пов`язаної із таким припиненням та визнання за позивачем права власності на таку частку, остання покликається на положення ст.365 ЦК України, зокрема, що в даному випадку квартира є неподільною, виділити належні сторонам частки в натурі неможливо, та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. При цьому, зі змісту частини 1 статті 81 ЦПК України убачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ситуація викладена в позовній заяві не має логічних підстав та доказів для застосування жодної з норм, що містяться в статті 365 ЦК України. Суд зазначає, що ј частка не може вважатися незначною, покликання позивача на те, що остання не може бути виділена в натурі є необгрунтованими, як і покликання на те, що квартира є неподільною, та те, що припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Відтак, позов в зазначеній частині позовних вимог не підлягає задоволенню, оскільки останні не підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім того, позивачем була ігнорована вимога, передбачена ч. 2 ст. 365 ЦК України, в частині внесення вартості частки на депозит суду. Враховуючи викладене вище, зважаючи на вказані обставини, а саме те, що відповідач з листопада 2020 року фактично усунувся від виконання своїх обов`язків з утримання дітей сторін, те, що вказане свідчить про виконання такого обовязку одноособово матір`ю дітей, позивачем по справі, що ставить її у значно невигідне становище поряд із відповідачем у даному питанні, а також враховуючи те, що невиконання відповідачем свого обов`язку із утримання дітей спричинило недостатність їх матеріального забезпечення. Заборгованність по сплаті аліментів, їм не була погашена навіть під час судового розгляду. Звільнення його з роботи та знаходження на обліку як безробітний (при отриманні державної допомоги чи без такої), не слугує виправданням усунення від утримання дітей. Суд, з урахуванням принципів розумності, справедливості та добросовісності, враховуючи не критично тривалий час заборгованності відповідаача в утриманні дітей, приходить до висновку, що зазначену в позові квартиру слід визнати спільним майном подружжя та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини квартири. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial