Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

До Малиновського районного суду звернувся [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про поділ майна, нажитого в період шлюбу, уточнивши які, вказував на те, що між ним та відповідачем 31.10.1998р. було укладено шлюб. Разом вони мешкали у квартирі [ADDRESS] до березня 2019р. 23.07.2019р. шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: 205/1000 часток комунальної квартири [ADDRESS] ,що складається з п`яти кімнат загальною площею 91,7кв.м., житловою площею 63,4кв.м, яка оформлена на ім`я позивача, автомобіль Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та квартира [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 26,3кв.м., загальною площею 44,3кв.м. Як зазначав позивач, квартира [ADDRESS] придбана за його особисті кошти, отримані від продажу спадкового майна, а саме - житлового будинку [ADDRESS] , зазначена квартира була оформлена на відповідача. Посилаючись на вищевикладене, просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя 205/1000 часток квартири [ADDRESS] , що складається з п`яти кімнат загальною площею 91,7кв.м., житловою площею 63,4кв.м.; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; розділити майно - 205/1000 часток комунальної квартири [ADDRESS] , що складається з п`яти кімнат загальною площею 91,7кв.м., житловою площею 63,4кв.м. між сторонами в рівних частках; розділити майно - автомобіль Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] у рівних частках. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя 205/1000 часток комунальної квартири [ADDRESS] , що складається з п`яти кімнат загальною площею 91,7кв.м., житловою площею 63,4кв.м.; визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; розділу майна - 205/1000 часток комунальної квартири [ADDRESS] , що складається з п`яти кімнат загальною площею 91,7кв.м., житловою площею 63,4кв.м. між сторонами в рівних частках; розділу майна - автомобіль Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] у рівних частках, в задоволенні іншої частини позовних вимог просили відмовити за недоведеністю. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши заявлених свідків, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторонами не заперечується, що з 31.10.1998р. сторони знаходилися у шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23.07.2019р. Від шлюбу є дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.9) Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, так як один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує, оскільки відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже саме на позивача у даному випадку покладається обов`язок доведення існування підстав, передбачених ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018р. (справа №235/9895/15-ц), від 05.04.2018р. (справа №404/1515/16-ц), постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018р. (справа №372/504/17) Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно п.п. 22-25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. . Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) . Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. 03.12.2014р. між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 26,3кв.м., загальною площею 44,3кв.м., який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за №2399. Продаж вчинено за 444 763грн. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2014р. право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] (т.1 а.с.9-10) Станом на 03.12.2014р. за курсом НБУ вартість одного долара США дорівнювала 15,19грн. Таким чином, якщо суму, зазначену у договорі купівлі-продажу квартири від 03.12.2014р., що розташована за адресою: [ADDRESS] , перевести у долари США, то це буде становити 29 280дол.США. 12.03.2014р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 205/1000 часток квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з п`яти кімнат загальною площею 91,7кв.м., житловою площею 63,4кв.м., що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І., зареєстрованого в реєстрі за №316.Продаж вчинено за 66 300грн. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.03.2014р. право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] (т.1 а.с.11-13) Також 26.01.2019р. на ім`я позивача було придбано автомобіль марки Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією технічного паспорта на цей автомобіль. (т.1 а.с.15) Як стверджував позивач, квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 26,3кв.м., загальною площею 44,3кв.м., він придбав за свої особисті кошти в розмірі 54 000дол.США, отримані від продажу житлового будинку [ADDRESS] , який він отримав у спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , при цьому зазначаючи, що при укладенні договору купівлі-продажу зазначеного будинку від 12.11.2014р. він отримав від покупця 52 000дол.США, а інші 2000дол.США покупець зобов`язалася сплатити йому до 01 квітня 2015р., що підтверджується копією розписки, однак у зв`язку з неповерненням боргу у зазначений строк, позивач був змушений звернутися до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до покупця про стягнення грошових коштів у вказаній сумі і заочним рішенням цього суду від 16.06.2015р. його позовні вимоги були задоволені. Згідно п.п.1-3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.1998р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори Дехтяр Л.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №1-369, згідно якому спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з всіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовані житловий кам`яний будинок житловою площею 33,30кв.м., позначений на плані за літ.-А, вбиральня за літ.-В, сарай кам`яний за літ.-Д, котельна за літ.-Е, огородження за №1-7, спорудження за №8. (т.1 а.с.35) Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 26.09.2008р. зазначено власника - [PERSON] , підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину /1-369/ 20.03.1998р. / Четверта Миколаївська державна нотаріальна контора, форма власності - приватна, частка 1-1. Також вказано опис об`єкта: Ж - житловий будинок, цегла, розмір житлової (нежитлової) площі (кВ.м.) - 47,0, загальна площа (кВ.м.) - 100,6, вартість (грн..) - 87 180, відсоток зносу - 9; 1,2,5,6,7 - огорожі, вартість (грн..) - 3 190, 8 - споруди, вартість 2 500грн. На звороті зазначеного витягу є примітки: для відчуження. Літ. В,Е,Д,А - знос. Літ.Ж житловий будинок - оформлено рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.02.2008р. №3-877 та ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 26.08.2008р. №2-3-877. (т.1 а.с.36) Позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської сільської ради про визнання прав власності на самочинні будівлі, в якому вказував, що він самовільно зніс будинок (літ.А) за адресою: [ADDRESS] і зі згоди сусідів за цією адресою збудував житловий будинок літ.Ж 10,64 х 3,73, загальна площа 75,6кв.м., житлова - 47,0кв.м., сіни, літ. «ж» 2,50 х 3,73, загальна площа 5,7кв.м., підвал «Жпд» (7,40 х 3,60) загальна площа 19,3кв.м. Головне управління архітектури та містобудування, санітарна епідеміологічна станція Миколаївської області, пожежна інспекція, а також сусіди не заперечують, щоб він узаконив самовільні споруди за вищевказаною адресою. ЗАТ «Миколаївський діпроград» у своєму висновку підтвердив, що конструкції житлового будинку знаходяться у задовільному стані та забезпечують безпеку експлуатації житлового будинку. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на наступні самовільні будівлі за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок літ.Ж 10,64 х 3,73, загальна площа 75,6кв.м., житлова - 47,0кв.м., сіни, літ. «ж» 2,50 х 3,73, загальна площа 5,7кв.м., підвал «Жпд» (7,40 х 3,60) загальна площа 19,3кв.м. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.02.2007р. (справа №3-877/07) визнано за [PERSON] право власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна: житловий будинок літ.Ж 10,64 х 3,73, загальна площа 75,6кв.м., житлова - 47,0кв.м., замість самовільно знесеного житлового будинку літ.»А», сіни, літ. «ж» 2,50 х 3,73, загальна площа 5,7кв.м., підвал «Жпд» (7,40 х3,60) загальна площа 19,3кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що позивачем своєю працею та за свої особисті кошти без відповідного дозволу й належно затвердженого проекту на земельній ділянці самовільно збудовані об`єкти нерухомого майна: житловий будинок(літ.Ж 10,64 х 3,73, загальна площа 75,6кв.м., житлова - 47,0кв.м., замість самовільно знесеного житлового будинку літ.»А», сіни, літ. «ж» 2,50 х 3,73, загальна площа 5,7кв.м., підвал «Жпд» (7,40 х 3,60) загальна площа 19,3кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.02.2007р. (справа №2-3-877/2007) виправлено описку в тексті рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.02.2007р. по справі за позовом [PERSON] до адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської сільської ради про визнання прав власності на самочинні будівлі, вказавши розміри житлового будинку літ.»Ж» (10,64 х 9,75) та підвалу літ.»Жпд» (9,62 х 3,60) Судом оглянуто оригінал цивільної справи №3-877/07, копія якої приєднана до матеріалів справи. (т.2 а.с.1-41) Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05.06.2020р. за апеляційною скаргою представника [PERSON] - [PERSON] на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.02.2007р. (справа №3-877/07) у справі за позовом [PERSON] до адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської сільської ради про визнання прав власності на самочинні будівлі апеляційне провадження закрито. В мотивувальній частині цієї ухвали зазначено, що при розгляді справи судом не досліджувалося походження та джерело коштів, за рахунок яких проводилося будівництво, а досліджувалися докази та встановлювалися фактичні обставини саме наявності підстав для визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва, а віднесення (не віднесення) коштів, витрачених на будівництво самочинних споруд, спільного майна не входило до предмету доказування. (т.2 а.с.199-201) Зазначене свідчить про те, що спадкового майна, яке могло б бути відчужене, фактично на момент продажу не існувало, в період шлюбу сторін на місці спадкового будинку було побудовано новостворене майно, яке не було введено в експлуатацію. Відповідно до постанов Верховного Суду від 15.06.2020р. (справа №359/8985/17, від 11.06.2020р. (справа № 686/21732/17), від 02.06.2020р. (справа №321/1354/16) такий об`єкт, зведений за час шлюбу, вважається та може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.1.1. договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.11.2014р., укладеному між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №784, [PERSON] передає у власність покупця, а [PERSON] приймає цілий житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] і оплачує його вартість за ціною та у порядку, що передбачені договором. У пунктах 1.2.,1.3. договору зазначено, що житловий будинок, зазначений за літ.А-1, що відчужується за даним договором, має житлову площу 47,0кв.м., загальну площу 100,6кв.м. Разом з житловим будинком передаються також належні до нього господарські та побутові будівлі та споруди: огорожі №10,2,5,6,7; споруди №8. Житловий будинок, що відчужується, належить продавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.1998р., виданого державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори Дехтяр Л.Ф.20.03.1998р. за реєстровим №1-369, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 22.06.1998р. за №1061, право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.10.2014р. за №7484013 згідно Витягу з індексним №29299668, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Зосімовою І.О. 11.11.2014р.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 487271148101. Пунктами 2.1., 2.3. договору передбачено, що продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчиняється за 149 990грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню кожного з учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. До укладення договору покупець та продавець здійснили повний розрахунок за цим договором. Підписання продавцем цього договору свідчить про проведення з ним розрахунку у повному обсязі та про відсутність з його боку будь-яких претензій фінансового характеру відносно покупця. (т.2 а.с.77-78) Зазначений договір не був оскаржений та він не визнаний недійсним. Позивач в судовому засіданні підтвердив факт продажу будинку [ADDRESS] за старим правовстановлюючим документом. На питання суду чому в цьому договорі не зазначено дійсну суму, за яку було продану цей житловий будинок, представник позивача відповіла, що це було зроблено щоб сплачувати менший податок. Станом на 12.11.2014р. за курсом НБУ вартість одного долара США дорівнювала 15,75грн. Таким чином, якщо суму, зазначену у договорі купівлі-продажу житлового будинку від 12.11.2014р., що розташований в [ADDRESS] перевести у долари США то це буде становити 9 523дол.США. В матеріалах справи наявна незавірена копія розписки, складеної 12.11.2014р. [PERSON] , в якій він особисто написав, що він отримав від [PERSON] кошти в розмірі 52 000дол.США за продаж будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Залишок в розмірі 2 000дол.США оформлено у вигляді розписки. Претензій немає. (т.1 а.с.140) Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.06.2015р. у справі №490/3504/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг у сумі 2 000дол.США, що складає еквівалент за курсом НБУ 43 566грн. В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що судом встановлено, що 12.11.2014р між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу, а відповідач прийняла цілий житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS] і оплачує його вартість за ціною та у порядку, що передбачені договором. 12.11.2014р. між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до якого відповідач зобов`язалася доплатити позивачу 2000 дол.США до 01.04.2015р. (т.1 а.с.133) Суд звертає увагу, що в мотивувальній частині заочного рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.06.2015р. у справі №490/3504/15-ц жодного разу не зазначено, за яку суму позивач продав цей будинок та яку частину коштів він отримав від [PERSON] до укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.11.2014р. Відповідачем надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.08.2019р. та копію договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., зареєстрованого в реєстрі за №1587, згідно якому вона продала, а [PERSON] купив двокімнатну квартиру, загальною площею 44,3кв.м., жилою площею 27,6кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належала продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради 14.12.2006р., зареєстрованого за №3-24736, виданого згідно з розпорядженням від 14.12.2006р. за №201260, право власності на яку зареєстроване в електронному реєстрі КП «ОМБТІ та РОН» 13.04.2007р. за реєстраційним №18506175, номер запису 254 в книзі 643пр-26. Продаж вчинено за 530 250грн., яку продавець одержала від покупця повністю до підписання договору. (т.1 а.с.55-57, 159) Станом на 27.07.2007р. за курсом НБУ вартість одного долара США дорівнювала 5,05грн. Таким чином, якщо суму, зазначену у договорі купівлі-продажу квартири від 27.07.2007р., що розташована в [ADDRESS] перевести у долари США то це буде становити 105 000дол.США. Як стверджував позивач та його представник, частину коштів від продажу квартири [ADDRESS] відповідачем було передано її брату, а частина коштів була покладена на депозитний рахунок в іноземній валюті та була використана для придбання 205/100 часток квартири [ADDRESS] . Автомобіль марки Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , 26.01.2019р. сторони придбали за кошті, привезені відповідачем внаслідок її заробітків з Росії, однак, як зазначає позивач, оскільки він його весь час обслуговував, це повинно бути враховано, а отже автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. В матеріалах справи наявні виписки по депозитам, відкритих на ім`я [PERSON] , з яких вбачається надходження коштів та зняття коштів в Євро, починаючи з 2009р. по 2014р., а також копія її трудової книжки та відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків [PERSON] за період з 1-го кварталу 1998р. по 1-й квартал 2019р., в якому зазначено яку заробітну плату отримувала [PERSON] , зокрема у період з 4-го кварталу 2008р. по 4-й квартал 2017р. вона складала від 2342,65грн. по 26717,55грн. (т.1. а.с.65-69, 71,72, т.2 а.с.123-171) Також в матеріалах справи наявні відомості про суми виплачених доходів [PERSON] за період з 01.01.1998р. по 30.06.2019р., з яких вбачається, що у період з 4-го кварталу 1999р. по 3-й квартал 2001р., 2-й квартал 2010р., 4-й квартал 2011р. у нього були доходи за основним місцем роботи, починаючи 1-го кварталу 2012р. та по 2-й квартал 2019р. інформація про доходи відсутня. (т.1 а.с.103-106) Згідно ч.1 ст.70, ч.ч.1,2,4-5 ст.71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України . Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач пояснив, що після інституту, він та відповідач проживали у будинку його батьків за адресою: [ADDRESS] , працювали у школі вчителями фізкультури та жили за рахунок його батьків та за його рахунок, заробітна плата відповідача, яка на той час була мінімальною, у спільний бюджет не входила. Він та його батько працювали на будівництві, його мати була підприємцем. Коли у нього був вільний час він робив ремонт у будинку [ADDRESS] , який йому дістався у спадок, дві стіни якого та сарай він зруйнував, його батьки купили камінь та вони добудували в 2003 році цей будинок. У 2006р. у цей будинок переїхала сестра з її хлопцем, за якого вона потім вийшла заміж та почали там проживати, робили ремонт, купляли ламінат. Частина коштів від продажу квартири [ADDRESS] та яка належала відповідачу, пішли на погашення боргів за комунальні послуги по цій квартирі, відповідачем було заявлено, що половину коштів від продажу цієї квартири вона віддасть своєму брату, іншу частину коштів вони перевели у гривні та поклали у банк, однак після того як курс долара США піднявся, вони зняли ці кошти, поміняли їх на долари США та Євро і поклали на депозит, розпоряджалася цими коштами відповідач. До продажу квартири відповідача він знайшов гарну роботу, він зі своїм знайомим вирішили викупити пекарню, задля чого позичили кошти, однак такий бізнес доходу не приніс. В той час відповідач працювала реабілітологом. Після пекарні він працював, отримував заробітну плату, яку всю віддавав відповідачу. Будинок [ADDRESS] був відбудований ним та за допомогою його батьків. При укладенні угоди купівлі-продажу цього будинку, яка була проведена 12.11.2014р., була присутня відповідач та її кум [PERSON] , покупець, який дав позивачу 2000дол.США в якості завдатку, сказав, що у нього є тільки 50 000дол.США. а 2 000дол.США вони віддадуть пізніше, гроші в розмірі 50 000дол.США перераховувалися і ним і відповідачем, однак решта коштів в сумі 2000 дол.США йому покупець не віддав і він був змушений звернутися до суду з позовом про їх стягнення. Виплата коштів в розмірі 2000дол.США, яка була стягнута за рішенням суду, була проведена десь через рік на його карточку. Передумовою продажу цього будинку було те, що відповідач вмовила його продати вказаний будинок і він вирішив у зв`язку із зайнятістю на роботі оформити квартиру на її ім`я. У вартість квартири [ADDRESS] , яка була придбана за 37 500 дол.США (в уточненій позовній заяві зазначена ціна - 37 000дол.США), не увійшли кошти, отримані відповідачем від продажу квартири [ADDRESS] . Залишок коштів, отриманих від продажу квартири, яка належала відповідачу, було витрачено в придбання 205/1000 часток квартири [ADDRESS] , для купівлі якої позивач також доклав свої кошти. В 2016-2018р.р. у відповідача була мінімальна заробітна плата, а з 2017р. відповідач спробувала поїхати за заробітки до Росії, однак не змогла суміщати основну роботу та ці заробітки. За дві неділі заробітку в Росії вона привозила десь біля 2000 дол.США та ще підробляла приватним способом, ці кошти не витрачалися, вони збиралися, ці кошти пішли на придбання автомобіля та його розмитнення, а проживали вони за рахунок його заробітків. З середини 2018р. їхні відносини зіпсувалися,так як вона стала більше заробляти. Квартира [ADDRESS] була придбана для проживання їхньої сім`ї, її пошуками займалося агентство нерухомості, квартира була в непридатному для проживання стані, вони поторгувалися і вирішили її придбати, заплативши за неї частину коштів, отриманих від продажу належного позивачу будинку, а інша частина коштів була витрачена на її ремонт. Позивач також зауважив, що професії будівельника він не має, роботи по ремонту виконував сам, працював неофіційно, його доходи складали 20-30тисяч гривен у місяць, доказів, про отримання зазначених доходів та доказів, крім двох накладних на придбання будматеріалів, виписаних на прізвище його батька, на суму 1623,60коп. та 2466грн., які знаходяться в матеріалах справи, у нього немає. (т.2 а.с.216,217) Суд зазначає, що копії зазначених в якості доказів накладних на придбання будівельних матеріалів, які були виписані на прізвище батька позивача, не містять даних щодо об`єкту, де вони повинні були використовуватися та не відомо саме для чого вони були замовлені. Відповідно до п.7 договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 03.12.2014р. придбання [PERSON] квартири за вказаним договором здійснюється за згодою її чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого, засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03.12.2014р. за реєстровим №2398. Таким чином позивач був присутній при укладенні 03.12.2014р. на ім`я відповідача договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що спростовує його твердження щодо знаходження у м.Миколаєві по роботі. Допитана в судовому засіданні свідок позивача [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду повідомила, що на сімейній раді було вирішено віддати позивачу будинок [ADDRESS] , для того щоб він будувався. При цьому свідок повідомила, що вона торгувала, а її чоловік працював на будівництві та отримував 400 дол. заробітної плати. Позивач та її чоловік знесли дві стіни цього будинку, вони разом будували його, частину будматеріалів брали в рахунок заробітної плати чоловіка, однак доказів цьому у неї немає. В 2002р. позивач та відповідач переїхали проживати до них, разом харчувалися, вони працювали вчителями. За комунальні послуги сплачувала свідок та її чоловік. Після інституту у матері відповідача виявили онкологію, гроші на її лікування давали її, також допомагали у проведенні поховання матері відповідача. Після смерті матері відповідача, помер її батько, який проживав разом зі своїм сином - братом відповідача у квартирі [ADDRESS] . Для того щоб приватизувати цю квартиру, потрібно було сплатити борги за комунальні послуги, і свідок разом з чоловіком частинами давали кошти для їх погашення, загалом було передано близько 2000дол.США, які їм повернуті не були, відповідач їм зробила воду у їхньому будинку. Після продажу цієї квартири відповідач їй говорила, що частину коштів від її продажу вона віддала своєму брату, за скільки була продана ця квартира їй невідомо, знає, що частина цих коштів була покладена в банк на депозит. В будинку [ADDRESS] стала проживати її донька зі своїм хлопцем, а до цього за опалення будинку платили вони. Відповідач у ремонт будинку коштів не вкладала, його робили її донька. В подальшому позивач та відповідач прийшли до них і сказали, що будинок вже продали, однак не повідомили про суму, отриману від його продажу, сказавши, що за скільки вони його продали і за стільки вони і купили квартиру [ADDRESS] . Вона пропонувала сину залишити кошти від продажу будинку, їй на зберігання, вона придбає квартиру на своє ім`я а потім йому подарує однак він не захотів цього робити. Свідку відомо, що частина комунальної квартири, адреси якої вона не знає, була придбана за рахунок коштів, отриманих відповідачем від продажу квартири [ADDRESS] . Свідок зазначала, що письмових доказів про передачу нею 2000дол.США в якості оплати комунальних послуг квартири, яка належала відповідачу, у неї немає. Також свідок зазначала, що кошти на ремонт будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , були її та її чоловіка. Пізніше позивач їй сказав, що вказаний будинок було продано за 50000дол.США, свідок сподівалася, що частину коштів від його продажу позивач дасть їй, однак цього не сталося. За яку суму сторони придбали квартиру [ADDRESS] вона не знає. Свідок позивача [PERSON] пояснила, що вона є сестрою позивача. Її бабуся [PERSON] , коли захворіла, сказала, що подарує будинок [ADDRESS] [PERSON] . Позивач у той час працював на будівництві, відповідач також працювала, однак свідок не пам`ятає де чи у школі чи в дитячому центрі, її заробітна плата була невелика. Батьки свідка за свої кошти поступово на протязі 6 років реконструювали цей будинок. В 2008р. у вказаний будинок прийшла проживати свідок разом зі своїм хлопцем, там була одна лише коробка та дах. Її батьки допомогли зробити у ньому мінімальний ремонт. Оскільки позивач та відповідач вирішили переїхати в Одесу, будинок [ADDRESS] було виставлено на продаж, для того щоб за кошти, які будуть отримані від його продажу придбати житло для сім`ї позивача в Одесі. Початкова ціна будинку складала 90 000дол.США, однак в подальшому вона понижувалася, однак батьки свідка та свідок зі своїм чоловіком постійно робили у ньому ремонт. В кінці літа - на початку осені 2014р. знайшлася покупець, яку звали [PERSON] , якій була названа ціна будинку в 60 000дол.США, але покупець просила знизити суму і в кінцевому рахунку будинок було продано за 54 000дол.США, однак всю суму позивачу не віддали і свідку відомо, що він звертався до суду за стягненням недоотриманих коштів. Свідок зазначала, що її у нотаріуса при купівлі-продажу будинку в листопаді 2014р. не було, там був присутній позивач, відповідач та їхній кум. Як зазначала свідок, за кошти, отримані від продажу цього будинку була придбана квартира по [ADDRESS] , яка коштувала приблизно 40 000дол.США. Її батьки сподівались отримати якусь частину коштів від продажу будинку, однак нічого їм не передавалося. Свідку відомо, що квартира відповідача, адреси якої вона не пам`ятає, була квартирою її батьків та брата, по ній були борги за комунальні послуги, на покриття яких відповідач брала кошти у її матері, після продажу цієї квартири 1/3 частина коштів відповідачем була передана її брату, а інша частина покладена на депозит у банку. Підтверджуючих документів про проведення ремонту у будинку [ADDRESS] у неї немає, ремонт робився своїми силами, незважаючи на те, що позивач не мав спеціальності будівельника. Крім того, в судовому засіданні був допитаний свідок позивача [PERSON] , який пояснив, що він являється чоловіком [PERSON] - сестри позивача. З 2008р. по 2014р. він з нею проживав у будинку [ADDRESS] . Спочатку цей будинок був непридатним для проживання, у зв`язку з чим вони з позивачем, який з моменту їхнього знайомства займався разом зі своїм батьком оздоблювальними роботами, з 2008р. по 2014р. робили там за їхні кошти ремонт, однак чеків на будматеріали, які були витрачені на ремонт, у нього немає. Також пояснив, що ними перед продажем будинку було зроблено ремонт у двох кімнатах, кошти на шпалери та на реконструкцію будинку давали батьки позивача. В подальшому було вирішено продати вказаний будинок, поставивши спочатку ціну 90000дол.США, а потім знизивши її до 60 000дол.США. Зі слів позивача, батьків позивача та відповідача, свідку відомо, що при угоді купівлі-продажу цього будинку, були присутні позивач, його дружина - відповідач у справі та їхній кум. За частину коштів, отриманих від продажу будинку сім`я позивача придбала квартиру в м.Одесі а за іншу частину, яка залишилася від його продажу, позивач зробив в цій квартирі ремонт. Таким чином, як вбачається з пояснень свідків відповідача реконструкція житлового будинку [ADDRESS] була проведена за рахунок батьків позивача. Відповідач надала свою згоду бути допитаною в судовому засіданні в якості свідка та пояснила, що з 1999р. по 2014р вона з позивачем проживали в будинку батьків позивача по [ADDRESS] , за виключенням пару місяців, коли вони винаймали квартиру. Вона, закінчивши в 1999р педагогічний університет, почала працювати у школі вчителем фізкультури, де працювала до 2002р., а після цього працювала двірником, а з жовтня 2002р. працювала на посаді методиста ЛФК в реабілітаційному центрі «Майбутнє», після чого в 2003р. була прийнята на посаду асистента вчителя - реабілітолога реабілітаційного центру дітей-інвалідів «Надія», в подальшому була переведена на посаду вчителя - реабілітолога цього центру, їй було встановлено другу кваліфікаційну категорію спеціаліста, а потім першу кваліфікаційну категорію спеціаліста, де працювала до 2014р. З серпня місяця 2014р. по жовтень 2017р. свідок працювала на посаді методиста ЛФК реабілітаційного центрі «Майбутнє», яку було змінено на «спеціаліст з фізичної реабілітації». Свідок вказувала, що вона не завжди отримувала мінімальну заробітну плату, зокрема коли вона працювала в реабілітаційному центрі її заробітна плата була підвищена, крім того мала додаткові підробітки, коштів на життя було достатньо і на їжу і на одяг, зароблені гроші не ділилися. Стосовно будинку [ADDRESS] свідок пояснила, що його було знесено та побудовано на його місці новий у період її шлюбу з позивачем. Позивач сказав їй, що сума, яка зазначена у договорі купівлі-продажу цього будинку від 12.11.2014р. є правильною та ще 2000 дол.США повинні доплатити. Оскільки її при укладенні 12.11.2014р. договору купівлі-продажу будинку не було, вона не знала за яку суму було відчужено цей будинок. Що стосується боргів за квартиру [ADDRESS] , де проживала її матір, свідок вказувала, що виниклі борги сплачували із спільних коштів, частину коштів надали батьки позивача та мамина подруга. Цю квартиру вона продала за 530 250грн., частину з яких (вона не пам`ятає) вона віддала батькам позивача, частину коштів було покладено на депозит у банку, потім їх зняли і вони пішли на купівлю квартири по [ADDRESS] , частина коштів була вдома, своєму брату вона коштів не давала. Частина квартири по [ADDRESS] та квартира по [ADDRESS] були придбані для проживання їхньої сім'ї. В будинку [ADDRESS] вона з позивачем не проживали, оскільки там не було умов для проживання, вони його будували разом. Можливо коли в цьому будинку проживала сестра позивача зі своїм чоловіком вони також займалися реконструкцією будинку. В матеріалах справи наявна велика кількість квитанцій про сплату відповідачем комунальних платежів за адресою: [ADDRESS] за період з 2015 по 2019р.р.(т.1 а.с.73-88) Згідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд критично ставиться до показань свідків відповідача в частині суми коштів, за які було продано будинку [ADDRESS] , оскільки жоден свідок не був присутній при передачі та отриманні позивачем цих коштів, також вони не були присутні при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , їм відомо про суму, за яку було відчужено будинок та придбано вказану квартиру зі слів позивача. Щодо складеної позивачем розписки від 12.11.2014р. про отримання ним 52 000 дол.США та про залишок в розмірі 2000 дол.США, оформленого у вигляді розписки, за продаж будинку за адресою: [ADDRESS] суд зазначає, що вказаний доказ не може бути допустимим, оскільки спростовується умовами договору купівлі-продажу, який було підписано, та який не оскаржено та не визнано недійсним, в якому зазначена і сума продажу будинку і порядок отримання за його відчуження коштів. Крім того, матеріали справи, крім пояснень позивача, не містять доказів, того, що за придбання квартири [ADDRESS] позивачем сплачено 37 500дол.США. Статтями 70, 71 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Згідно до ст.ст. 364, 368-370 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. . У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. . Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Оскільки відповідачем та її представником не оспорюється той факт, що 205/1000 часток комунальної квартири [ADDRESS] , що складається з п`яти кімнат загальною площею 91,7кв.м., житловою площею 63,4кв.м, та автомобіль Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбані у шлюбі та за сумісні кошти сторін, відомостей, що між сторонами була домовленість з приводу того, що кожному з них належить визначена частка матеріали справи не містять, а отже суд прийшов до висновку про те, що їх частки є рівними. Крім того, жодна зі сторін не виявила згоду на отримання грошової компенсації вартості спірного автомобіля та попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, вказаний автомобіль є неподільною річчю, оскільки не може бути реально поділений між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки сторін в цьому автомобілі без його реального поділу і залишає його у спільній частковій власності сторін. Таким чином, суд з урахуванням вищевикладеного прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання 205/1000 часток квартири [ADDRESS] та автомобіль Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , об`єктами спільної сумісної власності сторін та розподіл 205/1000 часток квартири [ADDRESS] та автомобіля Peugeot 307, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , між сторонами в рівних частках є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог щодо визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю позивача суд відмовляє за недоведеністю. У відповідності до ст.ст.133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3160,80грн. (210720+105360 х 1%=3160,80).

Outcome: partial