Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.04.2006 [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором. Станом на 31.10.2019 відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору та допустила заборгованість в розмірі 36970,18 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі - 7974,18 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 26759,32 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 1736,68 грн., які просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про розгляд справи, в матеріалах справи є його письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, попередньо надала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи в її відсутності та під час вирішення спору по суті застосувати позовну давність. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Згідно приписів ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами 2 та 3 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Судом встановлено, що 13.04.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] , був укладений кредитний договір № б/н, шляхом підписання заяви від 13.04.2006 р., відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та зобов`язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік з розрахунку 360 днів у році, шляхом погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Своїм підписом в зазначеній заяві відповідач підтвердила, що вона ознайомлена і згідна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами Банку і згодна з тим, що заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.12). Із змісту заяви від 13.04.2006 вбачається, що на виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] від 13.04.2006 року, останній було випущено картку № [NUMBER] , строком дії до останнього дня 04/09 р. Випискою по картковому рахунку [PERSON] , яка згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 р. № 578/5 має статус первинних документів, підтверджено рух коштів по рахунку № [NUMBER] , їх зняття та внесення, що свідчить про те, що відповідач отримала кредитну картку № [NUMBER] , здійснила дії щодо проведення її активації та користувалася нею, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Враховуючи викладене, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт виникнення кредитних правовідносин між сторонами на підставі заяви [PERSON] від 13.04.2006 та користування останньою кредитною карткою № [NUMBER] . Однак, враховуючи, що відповідачка тривалий час не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до розрахунків заборгованості (а.с.5-11), розрахованої станом на 31.10.2019, сума заборгованості за кредитним договором б/н від 13.04.2006 визначена в розмірі 36970,18 грн. та включає заборгованість: за тілом кредиту в розмірі - 7974,18 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 26759,32 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 1736,68 грн. В свою чергу, будь-яких доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту [PERSON] надано до суду не було, проте подано заяву, в якій вона просить застосувати позовну давність у спорі. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Надаючи правову оцінку вказаним доводам, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14. Матеріалами справи встановлено, що за умовами кредитного договору від 13.04.2006 [PERSON] надано кредитну картку № [NUMBER] строком дії 3 роки, до останнього дня місяця, що зазначено на лицьовій стороні картки, тобто до 30.04.2009. При цьому сторони погодили, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Тобто, сторони погодили кінцевий термін повернення кредитних коштів, а саме 30.04.2009. Представник позивача Ванжа Н.В. у своїй заяві, надісланій до суду у відповідь на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області про залишення позовної заяви без руху від 03.03.2020 зазначила, що відповідно до п. 1.17.11 Умов, погоджених сторонами, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо ж на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] в АТ КБ "ПриватБанк" до початку останнього місяця дії картки № [NUMBER] з письмовою заявою про закриття рахунку не зверталася. В свою чергу на підтвердження наявності у [PERSON] перед позивачем існуючих кредитних зобов`язань за умови пролонгації кредитного договору із збереженням тих умов, на яких його було укладено, представник позивача надала суду довідку АТ КБ «ПриватБанк» та банківську виписку по картковому рахунку [PERSON] , з яких вбачається, що позивач після закінчення строку дії основної картки за № [NUMBER] видав [PERSON] дві інші картки з новим строком дії, які було приєднано до раніше відкритої основної карти № [NUMBER] та активовані [PERSON] . Так, відповідачу були надані кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , терміном дії до останнього дня 12.2019 року. З урахуванням наведеного, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, який визначено до останнього дня 12.2019 року. Відповідно перебіг позовної давності для звернення до суду розпочався 01.01.2020. Судом встановлено, що позовна заява подана до Заставнівського районного суду Чернівецької області 26.12.2019 (а.с.1). Таким чином, звернувшись до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним кредитним договором у грудні 2019 року, банк не пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, а тому у суду відсутні підстави для застосування позовної давності. Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Стаття 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Будь-яких доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних, та встановив, що порядок нарахування відсотків в межах дії кредитного договору від 13.04.2006 змінився, внаслідок чого суттєво збільшилася відповідальність боржника. Так, судом встановлено, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 36 % на рік, однак починаючи з 01.01.2013 року банк в односторонньому порядку змінив процентну ставку за користування кредитом, зменшивши її до 30% річних, з 01.09.2014 - до 34,8% річних та з 01.04.2015 - до 43,2 % річних, не повідомивши про це відповідача. В той же час будь-які докази, які свідчили б про прийняття умов зміни порядку нарахування відсоткової ставки [PERSON] в матеріалах справи відсутні, а факт часткового погашення кредиту останньою не може свідчити про повне його визнання та згоду з усіма його складовими та загальним розміром. За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV, чинній на час виникнення спірних правовідносин та укладання кредитного договору 11.05.2007 року, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. За змістом наведеної правової норми в будь-якому випадку зміни відсоткової ставки за кредитним договором, в тому числі й за наявності в договорі відповідних умов, банк зобов`язаний повідомити про це позичальника, а при невиконанні такого обов`язку не вправі нараховувати змінену відсоткову ставку. Однак в порушення вказаної норми, позивачем не було дотримано порядку при зміні в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом з 36 % на місяць до 30%, в подальшому до 34,8% та 43,2%, що на думку суду, є неправомірним. Тому суд вважає, що заборгованість по несплачених процентах повинна вираховуватись виходячи з базової відсоткової ставки за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування слід проводити в тому порядку та на тих умовах, які застосовувалися з початку користування кредитною карткою, та на які погодився боржник. З врахуванням вищенаведеного та відсутності спростувань відповідачем використання заявленого банком розміру тіла кредиту, обґрунтованими вимогами АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості є лише в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7974,18 грн., та в частині нарахованої банком суми відсотків за користування кредитом на поточну заборгованість за наданим кредитом за період з 13.04.2006 по 31.12.2012 в загальному розмірі 119 грн. 81 коп. (згідно розрахунку заборгованості) (а.с.5-8). Виходячи з погодженої сторонами на час укладення кредитного договору процентної ставки в розмірі 36 % річних та кількості днів за період з 03.01.2013 року (дати першої зміни відсоткової ставки за користування кредитом) по 31.10.2019 (дати розрахунку позивачем заборгованості по відсоткам, яку він просить стягнути на його користь), який складає 2457 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 19593 грн. з наступного розрахунку: 7974,18 грн. (поточна заборгованість за кредитом) х 36 % : 360 днів (передбачених тарифами у заяві про надання банківських послуг від 13.04.2006 ) х 2457 днів = 19593 грн. Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка в сукупності становить 19712,81 грн. (19593 + 119,81). Крім того, позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, просив також стягнути з відповідача штраф (фіксовану частину) в розмірі 500 грн. та штраф (процентну складову) в розмірі 1736,68 грн. В той же час у заяві від 13.04.2006, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.04.2006, позивач посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, яким визначено, в тому числі відповідальність сторін у вигляді штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 13.04.2006, а також те, що вказані Умови на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили домовленість, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих Умовах розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві від 13.04.2006 домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням наведеного, загальна сума заборгованості, яка виникла в [PERSON] та підлягає стягненню, становить 27686,99 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7974,18 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 19712,81 грн., а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору № б/н від 13.04.2006, позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривні, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №ІНВ90В2WWM від 10.12.2019, на зазначену суму (а.с.26). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, і ця частка складає 74,90 %, тому з відповідача належить також стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 1438,83 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог ( 1921*74,90/100 =1438,83). На підставі ст. 61 Конституції України, ст. ст.6, 526, 536, 627, 626, 628, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: partial