Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 17.10.2009 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду м.Києва 03.07.2015 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, діти постійно проживають разом з нею окремо від відповідача. Між нею та відповідачем не досягнуто домовленостей щодо способу виконання відповідачем свого обов`язку щомісячно утримувати спільних дітей до досягнення ними повноліття. Після розірвання шлюбу вона самостійно здійснює належне батьківське піклування, виховання та утримання спільних малолітніх дітей, забезпечує належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дітей шляхом їх утримання, піклування та виховання. Позивач вказує на те, що син [PERSON] згідно медичного висновку № 1569 є інвалідом дитинства через психоневрологічне захворювання, тому вона отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1300,00 грн., хоча він потребує додаткових витрат на лікування і оздоровлення. Матеріальної допомоги від держави на утримання сина [PERSON] вона не отримує та утримує дитину самостійно з власного доходу, хоча дитина потребує додаткових витрат на лікування та корекцію мовлення у логопеда, викликаних затримкою розвитку мовлення. Вона працює на підприємстві, де надає перукарські послуги та отримує за трудовим договором щомісяця нестабільну заробітну плату у розмірі приблизно 3500,00 грн., інших джерел доходу не має. Відповідач з липня 2015 року участі у вихованні дітей не бере, матеріальною допомогою для їх утримання не забезпечує, додаткової допомоги на лікування сина-інваліда не надає, приховуючи свої реальні та дійсні доходи, доходи у вигляді інших майнових активів, а також приховує своє місце постійного проживання. Він отримує нерегулярний заробіток від здійснення підприємницької діяльності, що не дає можливості визначити розмір частки його доходу, а тому слід визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вона неодноразово намагалась вирішити питання щодо утримання дітей та надання допомоги у додаткових витратах на лікування дітей, однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів. Посилаючись на викладені обставини, а також виходячи з розміру щомісячних витрат на утримання та лікування дітей, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі 12 000,00 грн. щомісячно; стягнути з відповідача на її користь щомісячну додаткову допомогу, що викликана особливими обставинами, на утримання двох дітей в розмірі 3000,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час на утримання дітей та додаткові витрати за минулий час за три роки з розрахунком 6000,00 грн. на місяць. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.09.2019 року до суду надійшла позовна заява в новій редакції, в якій, посилаючись на вищевикладені обставини позивач уточнила позовні вимоги та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 6000,00 грн. щомісячно; стягнути з відповідача на її користь аліменти на додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та розвитком сина Данила в розмірі 1500,00 грн. щомісячно; стягнути з відповідача на її користь аліменти на додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та розвитком сина Артьома в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі по 1/3 частині його заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно. Проти задоволення інших вимог заперечували, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.62, 63, 64, 65 т.1). В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку на кожну дитину щомісячно. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. При цьому суд враховує і те, що відповідач працює у ДНЗ 211 Управління освіти Солом`янського району м.Києва та отримує сталий заробіток. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1109,00 грн. на кожну дитину щомісячно, виходячи з 50 % законодавчо встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на час постановлення рішення. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дітей, а тому задовольняє позовні вимоги частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір заробітку відповідача, оскільки жодних доказів наявності інших джерел доходу відповідача, які б могли дати підстави для стягнення аліментів у більшому розмірі суду не надано. Посилання ж позивача та її представника на те, що відповідач має у власності автомобіль, також підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі не дають, оскільки належних та допустимих доказів цього суду не надано. Долучена представником позивача відповідь на запит (а.с.142 т.1) не є належним доказом, оскільки не є відповіддю реєстраційних установ органів внутрішніх справ. Також, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд не приймає до уваги посилання позивача та її представника на те, що відповідач має неофіційно значні доходи, оскільки такі відсутні будь-які належні та допустимі докази в їх обґрунтування. Відтак, суд вирішує питання щодо розміру аліментів, виходячи з довідки про заробітну плату відповідача. Суд також не приймає до уваги і надані позивачем квитанції, які за її твердженням свідчать про розмір щомісячних витрат на дітей, оскільки зазначені квитанції не містять жодної ідентифікуючої інформації, яка б дозволила однозначно встановити, що кошти за цими квитанціями витрачені саме позивачем саме на потреби дітей, а квитанції про придбання ліків не підтверджено відповідними призначеннями лікарів. Суд також враховує і факт перерахування відповідачем аліментів позивачу в добровільному порядку, про що свідчать виписки з банківських рахунків та відповідний розрахунок позивача (а.с.25-89, 135-138). Інші доводи та твердження сторін на висновки суду не впливають та підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі не дають. Крім того, позивач не позбавлена можливості в подальшому в разі зміни матеріального чи сімейного стану сторін звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в передбаченому законом порядку. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат, то суд вважає, що вони також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Так, судом встановлено, що дитина сторін [PERSON] , [INFO] , є інвалідом, що підтверджується медичним висновком № 1569 від 13.12.2016 року (а.с.70 т.1). Згідно наданої медичної документації Бубон [PERSON] потребує лікування, психологічного і логопедичного супроводу (а.с.71-85 т.1, а.с.90-91, 94 т.2). Зазначені докази дають підстави для стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати, пов`язані з хворобою дитини, які суд вважає можливим стягнути в розмірі 1000,00 грн. В той же час, з наданих позивачем медичних документів та характеристик на сина [PERSON] , дитина станом на 20.03.2017 року мала затримку мовного розвитку та потребувала подальшої логопедичної допомоги (а.с.86-91). Доказів того, що на даний час дитина потребує такої корекції чи іншого лікування або процедур позивачем суду не надано, відтак, в цій частині позовних вимог належить відмовити. При таких обставинах, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 14.06.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial