Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач 05.08.2020 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зміну умов договору позики та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 01.04.2011 року між сторонами по справі був укладений договір позики, за умовами якого він передав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 7 960,00 грн. в строк до 01.04.2012 року. Вказана сума боргу була повернута позивачу лише частково. Рішенням суду від 10.06.2015 року у справі 234/3544/15-ц його позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики 7 960,00 грн., проценти за користування позикою за період з 02.04.2011р. по 20.03.2015р. в розмірі 2 682,05 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 716,40 грн., судовий збір - 243,60 грн. Окрім того, заочним рішенням від 10.04.2017р. у справі 234/17006/16-ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] додаткові суми індексу інфляції за весь час прострочення з 01.11.2013р. по 31.10.2016р. - 8 558,00 грн., 3% річних від простроченої суми з 02.04.2015р. по 02.11.2016 року в розмірі 651,88 грн., проценти на рівні облікової ставки НБУ, за весь час користування позикою з 21.03.2015р. по 31.10.2016р. - 4 983,53 грн., збитки - 9 042,00 грн., судовий збір - 551,20 грн. До теперішнього часу сума боргу в повному обсязі не погашена відповідачем. Позивач просить змінити умови договору позики від 01.04.2011 року, за рішенням суду, на його вимогу - відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, та встановити санкції за порушення грошового зобов`язання у виді пені в розмірі 0,1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення, до дня повернення позики; стягнути додаткові суми індексу інфляції від суми позики за весь час прострочення з 01.11.2016р. по 29.02.2020р. - 9 049,63 грн.; суму боргу за відсотками станом на 01.03.2020р. - 2 738,16 грн.; витрати, пов`язані з послугами ксерокопії в розмірі 212,50 грн. та понесені судові витрати. В судове засіданні позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася за невідомою суду причиною, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення слухання справи не надала. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів із винесенням заочного рішення по справі. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 01.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого він передав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 7 960,00 грн. в строк до 01.04.2012 року. Вказана сума боргу була повернута відповідачем лише частково. Рішенням суду від 10.06.2015 року у справі 234/3544/15-ц його позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики 7 960,00 грн., проценти за користування позикою за період з 02.04.2011р. по 20.03.2015р. в розмірі 2 682,05 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 716,40 грн., судовий збір - 243,60 грн. Заочним рішенням від 10.04.2017р. у справі 234/17006/16-ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] додаткові суми індексу інфляції за весь час прострочення з 01.11.2013р. по 31.10.2016р. - 8 558,00 грн., 3% річних від простроченої суми з 02.04.2015р. по 02.11.2016 року в розмірі 651,88 грн., проценти на рівні облікової ставки НБУ, за весь час користування позикою з 21.03.2015р. по 31.10.2016р. - 4 983,53 грн., збитки - 9 042,00 грн., судовий збір - 551,20 грн. За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. Як вже зазначалося вище, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Відповідно до статті 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці. Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Між сторонами по справі 01.04.2011 року укладений договір позики на суму 7 960,00 грн., що перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановлений п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України - 17 грн. (17*50=850 грн.). Таким чином, укладений між сторонами по справі договір не є безпроцентним. З огляду на наведене, суд погоджується з розрахунком, який проведений позивачем по справі, щодо стягнення додаткових сум індексу інфляції, від суми позики, за весь час прострочення з 01.11.2016 року по 29.02.2020р. - 9 049,63 грн., загальної суми боргу за відсотками станом на 01.03.2020 року - 2 738,16 грн. Відповідачем вказаний розрахунок не оскаржений. В частині позовних вимог про стягнення компенсацій витрат позивача, що пов`язані з явкою до суду, суд виходить з наступного. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.138 ч.2,3 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При обчисленні вказаної суми, суд погоджується з розрахунком, який проведений позивачем, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню граничний розмір компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 736,06 грн. В частині позовних вимог про стягнення витрати, пов`язаних з наданням доказів - 212,50 грн., суд виходить з наступного. Згідно ст.140 ч.1,4 ЦПК України, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивачем в підтвердження вказаних витрат наданий товарний чек на суму 112,50 грн. та квитанція КБ «ПриватБанк» на суму 100 грн. за формування довідки по рахунку позивача. Таким чином, оскільки позивачем поведено факт понесення ним додаткових витрат щодо надання суду доказів вказана сума - 212,50 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В частині позовних вимог щодо зміни умов договору позики від 01.04.2011 року, за рішенням суду, на вимогу [PERSON] - відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України - «встановити санкції за порушення грошового зобов`язання у виді пені в розмірі 0,1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення, до дня повернення позики», суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В ч. 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Згідно п.2.2 Договору займу від 01.04.2011 року - сторона, яка має бажання перервати, розірвати або переглянути даний Договір, зобов`язана повідомити про це іншу сторону в письмово за 1 місяць. Волевиявлення сторін під час укладання договору займу було вільним, свідомим, повністю відповідало внутрішній волі та було направлене на реальне настання юридичних наслідків, тобто відповідало вимогам статті 203 ЦК України. Позивач просить змінити умови вказаного договору позики відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України - встановити санкції за порушення грошового зобов`язання у виді пені в розмірі 0,1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення до дня повернення позики. Разом із тим, згідно ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Судом в судовому засіданні не встановлено наявність підстав, передбачених ст.651 ЦК України, для зміни умов договору займу за рішенням суду, також позивачем не надано підтвердження факту направлення відповідачу повідомлення про зміну умов договору займу. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем був сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. - за позовними вимогами про стягнення грошових коштів та 840,80 грн. - за позовними вимогами немайнового характеру (зміна умов кредитного договору). З урахуванням вимог пропорційності стягнення судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 840,80 грн. (за позовними вимогами майнового характеру), оскільки в цій частині позов задоволений; судові витрати в сумі 840,80 грн. - за позовними вимогами немайнового характеру не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з необгрунтованістю позову в цій частині.

Outcome: partial