Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON], звернувшись до суду із зазначеним позовом, посилався на те, що він з 21 січня 2005 року по 15 травня 2008 року працював у публічному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча»). За час роботи у товаристві при виплаті йому заробітної плати не проводилась її індексація. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати у розмірі 494 грн. 17 коп., суму компенсації за несвоєчасну сплату сум заробітної плати у розмірі 499 грн. 02 коп., всього 993 грн. 19 коп., а також середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 133 410 грн. 42 коп. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 грудня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 січня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім.. Ілліча» на користь [PERSON] індексацію та компенсацію заробітної плати у розмірі 993 грн. 19 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 3 688 грн. 30 коп., а усього 4 681 грн. 49 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 3 688 грн. 60 коп. скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки по день винесення судового рішення у розмірі 125 552 грн. В іншій частині рішення суду не оскаржується. В обґрунтування доводів апеляційної скарги [PERSON] зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що між сторонами виник спір щодо суми розміру заборгованості індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків їх виплати, оскільки він уточнив свої позовні вимоги і вважає, що спору щодо суми заборгованості по заробітній платі не було, але суд неправомірно зменшив суму середнього заробітку, що підлягав би йому за затримку фактичного розрахунку з дня звільнення. Заслухавши доповідача, позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача, яка заперечувала проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог за таких підстав. Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 21.01.2005 року по 15.05.2008 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 5). За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. 15 травня 2008 року [PERSON] було звільнено, цей день був для нього останнім робочим (не вихідним) днем, а тому відповідач мав провести розрахунок в день звільнення, але не виконав вимоги закону. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача індексації заробітної плати, яка не була йому своєчасно проведена та виплачена, компенсації за затримку виплати цих сум недоплаченої частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь [PERSON] індексації та компенсації заробітної плати у розмірі 993,19 грн. В цій частині рішення суду не оскаржується. Вирішуючи спір щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що з наступного дня з дати звільнення 16.05.2008 року по 03.12.2014 року кількість робочих днів складає 1 645 днів. Згідно з довідкою ПАТ «ММК ім. Ілліча» №2/77548 від 17.11.2014 року, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 76 грн. Таким чином, суд першої інстанції відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, розрахував розмір середнього заробітку за період з 16.05.2008 року по 03.12.2014 року, який склав 1645 (робочих днів) х76 (середньоденна заробітна плата) = 125 020 грн. Разом з тим, суд, враховуючи розмір спірної суми, на яку мав право позивач, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, визначив розмір відшкодування за час затримки розрахунку у розмірі 3 688,30 грн. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений без урахування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року № 6-39 цс 11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При вирішенні спору суд першої інстанції не взяв до уваги те, що [PERSON]І своєю заявою від 17.11.2014 року змінив свої позивні вимоги і просив стягнути індексацію заробітної плати у розмірі 494,17 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату сум заробітної плати у розмірі 499,02 грн. (а.с. 48). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2014 року ці уточнені позовні вимоги були задоволені. Проте, судом першої інстанції це враховано не було, у звязку з чим було невірно визначено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягала стягненню. Згідно з записом у трудовій книжці 15 травня 2008 року [PERSON] було звільнено, цей день був для нього останнім робочим (не вихідним) днем, а тому відповідач мав провести розрахунок в день звільнення, але не виконав вимоги закону в цій частині. Судом першої інстанції було помилково визначено період, за який було стягнуто середній заробіток за час затримку розрахунку, як з 15.05.2008 року по 03.12.2014 року, а не по день ухвалення рішення 02.12.2014 року та визначено кількість робочих днів, як 1 645. Правила обчислення середнього заробітку передбачені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Зокрема, згідно абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Згідно з довідкою №2/77548 від 17.11.2014 року розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 76 грн. (а.с. 50) Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньоденний заробіток позивача складає 76 грн., кількість робочих змін станом на 08 жовтня 2015 року 675 (за 2008 рік 58, за 2009 рік 91, за 2010 рік 91, за 2011 рік 92, за 2012 рік 91, за 2013 рік 91, за 2014 рік 91, за 2015 рік - 70). Таким чином, загальний розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на його користь, складає 51 300 грн. (76 - середньоденна заробітна плата х 675 - відпрацьовані робочі /дні/ зміни). У звязку із частковим задоволенням позову та визначенням розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави /отримувач коштів Артемівське УК/м. Артемівськ/22030001, код отримувача /код за ЄДРПОУ/ 37868870, Банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Код банку отримувача (МФО) 834016, Рахунок отримувача 31212206780015, Код класифікації доходів бюджету 22030001 "Судовий збір /Державна судова адміністрація України 050)" (ознака 80)/ судовий збір у розмірі 522,93 грн. В решті рішення суду залишається без змін.

Outcome: partial