Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивував тим, що на забезпечення виконання обов»язків третьої особи [PERSON]. за кредитним договором № 49.28/01/08-Снза від 15.01.2008 року між позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») укладено іпотечний договір № 49.12/01/І25/08 від 15.01.2008, за яким він передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за тією ж адресою. Посилаючись на обставини,які встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року у цивільній справі № 752/6512/14-ц позивач стверджує, що його зобов'язання за іпотечним договором є припиненими, оскільки припинено основне зобов'язання позичальника за кредитним договором. Просить визнати припиненими зобов'язання за іпотечним договором № 49.12/01/І25/08 від 15.01.2008 року, скасувати відповідні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку нерухомого майна та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зобов'язати відповідача повернути передані у зв'язку із укладенням іпотечного договору правовстановлюючі та технічні документи на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. 15 січня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] як позичальником було укладено кредитний договір № 49.28/01/08-Снза. Відповідно до п.1.1 розділу І «Предмет договору» цього кредитного договору, банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 1 919 000,00грн. строком по 14 липня 2015 р. включно. 22 грудня 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 49.28/01/08-Снза від 15.01.2008 року, якою п.1.1 кредитного договору викладено у наступній редакції: «Банк надає Позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 1 919 000,00грн. строком по 22 грудня 2009 року»(а.с.87-89,90). На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] як позичальника за цим кредитним договором, між ВАТ «Кредитпромбанк» та майновим поручителем [PERSON] (позивач) укладено іпотечний договір № 49.12/01/І25/08 від 15.01.2008 року. Пунктом 1.1 цього іпотечного договору було зокрема підтверджено, що істотними умовами кредитного договору № 49.28/01/08-Снза від 15.01.2008 року є, зокрема - термін повернення кредитних коштів до 12.06.2015 року включно. Іпотечний договір посвідчено 15.01.2008 приватним нотаріусом КМНО Первушиною Н.Ю. за реєстровим № 156.Предметом іпотеки за цим договором є належне позивачу нерухоме майно: садовий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0596га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за цією ж адресою (а.с.13-14). У зв'язку із укладенням іпотечного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. 15.01.2008 року, за реєстровими №№ 2,3 накладено заборону відчуження предмету іпотеки, до припинення дії іпотечного договору. 22 грудня 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та майновим поручителем [PERSON] укладено додатковий договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору № 49.12/01/І25/08 від 15.01.2008 року. Цим додатковим договором було, зокрема, викладено п.1.1 іпотечного договору у редакції, якою підтверджено термін повернення кредитних коштів до 22.12.2009 року включно (а.с.15). 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» як продавцем та ПАТ «Дельта Банк» як покупцем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, продавець продав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» як новий кредитор замінив ПАТ «Кредитпромбанк» у відповідних кредитних договорах. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року та витягу з додатку № 1 до нього, ПАТ «Дельта Банк» набув права й по кредитному договору № 49.28/01/08-Снза від 15.01.2008 року(а.с.16-18,19). Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження(а.с. 84-86). Звертаючись до суду із вимогами про визнання іпотеки припиненою, позивач посилається на невизнання відповідачем ПАТ «Дельта Банк» факту припинення іпотеки внаслідок припинення основного зобов'язання. Зазначена обставина підтверджується змістом листа ПАТ «Дельта Банк» № 31.4-08/3739/15 від 10.04.2015 (а.с.31). Іпотека відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 5 ст. 3, ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, у справі № 752/6512/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], треті особи - ПАТ «Кредитпромбанк», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості з [PERSON] по кредитному договору № 49.28/01/08-Снза від 15.01.2008 року, з підстав спливу 22 грудня 2012 року позовної давності за основною та додатковими вимогами. В мотивувальній частині цього рішення встановлено факт припинення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 49.28/01/08-Снза від 15.01.2008 (а.с.73-78,79-83). Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ст. 8 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Як зазначив Верховний Суд України у своїх постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-68цс15 та від 30 вересня 2015 року у справі № 3-374гс15, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Виходячи з наведеного, боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. За таких обставин сплив позовної давності за вимогами кредитора, який відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року у справі № 752/6512/14-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що позовна давність за основними вимогами до [PERSON] як боржника за кредитним договором № 49.28/01/08-Снза від 15.01.2008 року сплила з 22 грудня 2012 року та встановлено факт припинення зобов'язань [PERSON] за цим кредитним договором, а відтак одночасно припинилась іпотека. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, яка відповідно відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи наведене підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання припиненою іпотеку належного позивачу нерухомого майна. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача повернути позивачу правовстановлюючі та технічні документи на належне останньому нерухоме майно, суд виходить з такого. Відповідно до п. 2.6 іпотечним договором № 49.12/01/І25/08 від 15.01.2008 року на період дії цього договору позивач як Іпотекодавець передає по акту прийому-передачі Іпотекодержателю оригінали документів, що підтверджують його право власності на майно, що є предметом іпотеки. Після повного виконання Боржником умов Кредитного договору, Іпотекодержатель зобов'язаний протягом двох робочих днів повернути по акту прийому-передачі Іпотекодавцеві зазначені документи. Відповідно до Акту прийому-передачі від 15.01.2008 року, підписаного позивачем та ВАТ «Кредитпромбанк», останньому були передані оригінали правовстановлюючих та технічних документів на належне позивачу нерухоме майно, що було предметом іпотеки. В силу положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,що встановлено договором або законом. З урахуванням того, що відповідач заперечує факт припинення іпотеки, вимоги про визнання іпотеки припиненою судом задоволено, тому вимога про повернення документів підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування відповідних записів про іпотеку та обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, то суд вважає таке. Згідно із ч.3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Пунктом 2 ч. 2 ст. 19 наведеного Закону визначено, що державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 30 цього Закону встановлено відповідальність у сфері державної реєстрації прав та передбачено, що дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса можуть бути оскаржені до суду. Виходячи з наведеного рішення суду про визнання припиненою іпотеки є підставою для проведення державним реєстратором, державним кадастровим реєстратором, нотаріусом відповідних реєстраційних дій по зняття обтяжень та обмежень майна позивача. Проте на час розгляду справи судом відсутні факти порушення, невизнання або оспорювання таких прав чи інтересів позивача не відбулось, виконання рішення суду про припинення іпотеки не відбувалось, а відтак позовні вимоги про скасування записів заявлено передчасно і вони задоволенню не підлягають. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 15,16 ЦК України). Позивач не позбавлений можливості звернутись після набрання законної сили рішенням суду у даній справі з відповідними заявами до нотаріуса чи відповідної реєстраційної служби, та має всі правові підстави для вчинення відповідних реєстраційних дій. Отже, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за участю третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», [PERSON] про визнання припиненими зобов'язання за іпотечним договором та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково. Визнати припиненими зобов'язання за іпотечним договором № 49.12/01/І25/08 від 15.01.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (код ЄДРПОУ 21666051) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. за реєстровим номером № 156, нерухомого майна - садового будинку [ADDRESS], загальною площею 202,10 кв.м., житловою площею 64,90 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0596га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) повернути [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) наступні документи:свідоцтво про право власності, яке видано 06.11.2007 Головним управлінням житлозабезпечення ([NUMBER]) та зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12.11.2007 в реєстровій книзі № 42-80 за реєстровим № 9303;технічний паспорт, виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 11.09. 2007 на садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS];Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий 07.07.2000 на підставі рішення Київської міської ради від 29.10.1998 № 24/125, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 66-2-01876).У задоволенні інших позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60грн., який відповідно до ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial