Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

З 03.03.2015 року в провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходилося кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України. В ході судового розгляду кримінальної справи ТОВ «АТП «Автотранс» заявило цивільний позов до [PERSON], про стягнення шкоди у розмірі 57000 грн. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2016 року вирішені питання щодо заявлених цивільних позовів. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 року скасовано Вирок Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2016 року в частині цивільного позову, та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 01.07.2016 року відповідно до автоматизованій системі документообігу суду справу передано у провадження судді Золотарьовій Л.І. В ході судового розгляду в порядку цивільного судочинства ТОВ «АТП «Автотранс» були позовні вимоги уточнені, просило стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у звязку з пошкодження автобуса у розмірі 50\~000 грн. та упущену вигоду у розмірі 57\~000 грн. В своїх доводах посилається на те, що на даний час вирок Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2016 року відносно обвинуваченого [PERSON] за ч. 1. ст. 286 КК України, набрав законної сили. А цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП «АВТОТРАНС» виділено в окреме провадження та повинно розглядатися в порядку цивільного судочинства. 14.01.2015р. відповідач, керуючи технічно справним автобусом «І-Van», здійснюючи маршрут № 241, здійснив зіткнення з іншим автобусом, що призвело до пошкодження автобусів, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР, які знаходяться в причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної події. [PERSON] вироком суду визнано винним у вчиненні вказаного злочину. Внаслідок ДТП, автобусу «I-Van», який належить ТОВ «АТП «АВТОТРАНС» спричинені технічні пошкодження на загальну суму 50 000 грн., на теперішній час, ТОВ «АТП «Автотранс» відремонтував вказаний автобус та сума коштів витрачених на ремонт складає саме 50000 грн. Також, внаслідок простою автобусу, в період з 15.01.2015р. по 31.03.2015р. (час ремонту), який в цей період не здійснював перевезення пасажирів за маршрутом, товариство зазнало збитків, у вигляді упущеної вигоди, яка складає 57000 грн. З 01.07.2014р. [PERSON] на підставі трудового договору прийнятий на роботу до ТОВ «АТП Автотранс» на посаду водія. За трудовим договором [PERSON] зобовязується перевозити пасажирів. За наказом директора ТОВ «АТП «Автотранс» від 04.12.2014р. за [PERSON] закріплений транспортний засіб «I-Van», згідно дорожнього листа автобус, водієм якого був [PERSON] 14.01.2015р. здійснював відповідний маршрут. Автобус «I-Van» перебуває в оренді ТОВ «АТП «Автотранс» на підставі нотаріально посвідченому договору, укладеному 07.02.2014р. між [PERSON] та ТОВ «АТП «Автотранс». Як вбачається з трудового договору, який укладено 01.07.2014 року [PERSON] зобовязаний виконувати Правила дорожнього руху, відповідно до розділу 4 Договору робітник несе відповідальність за виконання умов Трудового договору, Правил перевезення пасажирів та Правил дорожнього руху та несе матеріальну відповідальність за закріплений за ним автобус (глава 9 КЗпП України). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позову, представник зазначив, що відповідач не перебував у трудових відносинах з ТОВ «АТП «Автотранс», договір про повну матеріальну відповідальність він не укладав, тому не повинен сплачувати шкоду в повному розмірі; експерт визначив вартість спричиненої шкоди автобусу необґрунтовано; позивач повинен звернутися до страхової компанії за відшкодуванням шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2016 року, який набрав законної сили 16.06.2016 року, [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за те, що 14.01.2015р. близько 14: 53 години [PERSON], керуючи технічно справним автобусом «І-Van» н.з. АХ0097АА, здійснюючи маршрут № 241, рухався по Харківській Набережній у м. Харкові зі сторони вул. Шевченко у бік Московського проспекту. В районі будинку № 4 по Харківській Набережній при виникненні перешкоди для руху у вигляді автобусу «I-Van» н.з. АХ4955СІ, який знаходився у нерухомому положенні, не знизив швидкість руху та не зупинив керований ним автобус «І-Van» н.з. АХ0097АА, що призвело до зіткнення. Таким чином, [PERSON] порушив вимоги п.12.3 ПДР України, згідно висновку авто технічної експертизи № 88/15 від 10.02.2014. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобусу «І-Van» н.з. АХ0097АА, [PERSON], згідно висновку експерта № 74-А/15 від 09.02.2015р. отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому малогомілкової кості правої голені. Порушення Правил дорожнього руху України [PERSON], згідно висновку експерта № 88/15 від 10.02.2015, знаходяться в причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної події. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, події ДТП, винуватість [PERSON] у вчиненні вказаного правопорушення, не підлягають доказуванню у цій справі. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наказом №57/14к від 01.07.2014р. [PERSON] з вказаної дати на підставі трудового договору прийнятий на роботу до ТОВ «АТП Автотранс» на посаду водія. За трудовим договором від 01.07.2014 року [PERSON] зобовязується перевозити пасажирів, та згідно з п. 4.2, п. 4.3 договору він несе відповідальність за дотримання правил перевезення та Правил дорожнього руху, а також несе відповідальність за закріпленим за ним автобус та обладнання (глава 9 КЗпПУ). Згідно з п. 5.10 трудового договору, роботодавець має право стягнути з робітника вартість шкоди, спричиненого з вини робітника (глава 9 КЗпПУ). Працевлаштування відповідача в ТОВ «АТП «Автотранс» також підтверджують податкові розрахунки, які роботодавець ТОВ «АТП «Автотранс» подавав до Основянської ОДПІ м. Харкова ГУ МХО за період з 3 кварталу 2014 року по 1 квартал 2015 року включно. За наказом директора ТОВ «АТП «Автотранс» від 04.12.2014р. за [PERSON] закріплений транспортний засіб «I-Van» д.н.з. АХ 0097АА. Згідно з дорожнім листом №126217 автобус «I-Van» д.н.з. АХ 0097АА, водієм якого був [PERSON], 14.01.2015р. здійснював маршрут вул.Шевченко- вул. Університетська, отже ДТП відбулось під час виконання відповідачем своїх трудових обов'язків. Автобус «I-Van» д.н.з. [NUMBER] перебуває в оренді ТОВ «АТП «Автотранс» на підставі нотаріально посвідченого договору, укладеному 07.02.2014р. між [PERSON] (від імені якого діяли особи за довіреністю) та ТОВ «АТП «Автотранс». Таким чином, в момент ДТП 14.01.2015р. [PERSON] перебував з ТОВ «АТП «Автотранс» у трудових відносинах та виконував свої трудові обовязки (на теперішній час у ТОВ «АТП «Автотранс» не працює). Посилання представника відповідача на те, що [PERSON]Г не перебував у трудових відносинах з позивачем, не заслуговують увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи. Внаслідок вчинення [PERSON] злочину, пошкоджене майно автобус «I-Van» д.н.з. АХ 0097АА, яким володіє ТОВ «АТП «Автотранс» на правовій підставі - право користування на підставі оренди транспортного засобу. За висновками судової автотоварознавчої експертизи №8956 від 10.12.2015 року вартість відновлюваного ремонту автобусу «I-Van» д.н.з. [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП від 14.01.2015р., складає 47266 грн. 56 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України (глава 9 КЗпП) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з ч. 2 ст. 130 КЗпП при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Такий випадок повної матеріальної відповідальності працівника за завдану шкоду передбачений п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, згідно з яким відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Враховуючи, що відповідач завдав шкоду при вчиненні кримінального правопорушення, за що був засуджений вироком суду за ч. 1\~ст. 286 КК України, то відповідач несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, у звязку з цим не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що договір про повну матеріальну відповідальність згідно з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП не укладався з відповідачем. Підставою для відшкодування відповідачем повного розміру завданої шкоди є п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, а не - п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП, тому відсутність договору про повну матеріальну відповідальність немає правового значення в даному випадку. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки ці вимоги повинні бути предявлені до страхової компанії, - не заслуговують на увагу, оскільки за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків, працівник несе відповідальність перед підприємством, з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обовязків (відшкодування шкоди їх майну, здоровю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу цивільного законодавства, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства (абзац 3 пункту 3 постанови Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками № 14 від 29.12.92). Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування позивачу ТОВ «АТП «Автотранс», за фактом вказаного ДТП, винуватцем якого є працівник ([PERSON]Г.) цього ж ТОВ «АТП «Автотранс». Як вбачається з Акту виконаних робіт від 31.03.2015 року, проведеного ТОВ «АВТО-ОВІ», вартість відновлювального ремонту технічного стану автобуса автобус «I-Van» д.н.з. АХ 0097АА, складає 49966,56 грн., що включає оренду боксу 2700 грн. Отже, сума вказана у висновку судової автотоварознавчої експертизи №8956 від 10.12.2015 року щодо вартості відновлюваного ремонту автобусу у розмірі 47266 грн. 56 коп. узгоджується з документами наданими товариством по ремонту автобусу. Сума в розмірі 2700 грн., яка складається з оренди боксу стягненню не підлягає, оскільки доказів укладання договору на оренду боксу при ремонті автобусу суду не надано. Будь-яких доказів на спростування вказаної вартості відновлювального ремонту відповідач не надав, у звязка з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 47266 грн. 56 коп. Щодо збитків у вигляді упущеної вигоди, яка складає 57000 грн., які обґрунтовані позивачем як не отриманий дохід внаслідок простою автобусу «I-Van» д.н.з. АХ 0097А, суд зазначає наступне. Згідно з ч.4 ст. 130 КЗпП України відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Отже, зі змісту частини 4 статті 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника передбачає обовязок відшкодування шкоди, завданої лише наявному майну підприємства, установи, організації. Упущена вигода, неодержаний підприємством, установою, організацією прибуток, доходи, які мали місце внаслідок порушення працівником, що не є посадовою особою, прийнятих на себе трудових обовязків, відшкодуванню не підлягають. Оскільки [PERSON] не є і не був посадовою особою ТОВ «АТП «Автотранс», то підстави для стягнення з нього на корить товариства суму не отриманого доходу відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому, не заслуговують на увагу посилання представника позивача на норми ЦК України щодо стягнення збитків у виді упущеної вигоди, оскільки матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються. Підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації, встановлені Главою ІХ КЗпП. Подаючи цивільний позов у кримінальному провадженні, представник цивільного позивача також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн. Згідно з договором укладеного 01.05.2015р. та додатковою угодою від 16.09.2016 р. адвокат [PERSON] здійснювала представництво ТОВ «АТП «Автотранс» у якості представника цивільного позивача в ході розгляду кримінальної справи в суді першої та апеляційної інстанцій, також в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства після скасування вироку в частинці цивільних позовів. За умовами договору розмір оплати [PERSON] за виконану роботу складає 12000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 05.05.2015 року, актом виконаних робіт від 17.06.2016. Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «АТП «Автотранс» витрат на правову допомогу в розмірі, що підлягає розрахунку таким чином. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то судові витрати, до складу яких входять і витрати на правову допомогу, підлягають задоволенню пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково в розмірі 47266,56 грн. (з заявлених 107\~000 грн), то сума витрат на правову допомогу становить 5300,92 грн. (47266,56 х 12000 / 107000 = 5300,92) В силу вимог ст. 120 КПК України витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Згідно з ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, граничний розмір компенсації яких встановлюється законом (ч.2 ст. 84 ЦПК України). Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року (в редакції чинної до 01.01.2017 року), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року (в редакції чинної з 01.01.2017 року), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з акту виконаних робіт, за складання позовної заяв, інших процесуальних документів, надання консультації з питань процесуального законодавства розгляду справи в суді - вартість послуг складає 2000 грн. Зокрема, адвокатом [PERSON] складено цивільний позов до обвинуваченого [PERSON], предявлений до суду 21.04.2015, уточнений позов 05.06.2017, клопотання про долучення доказів, клопотання про призначення експертизи, клопотання про надання матеріалів експерту, апеляційну скаргу на вирок, уточнений позов 07.10.2016 (т. 1 а.с. 201-202,203-211, т. 2 а.с.32-34, 40-42, 66-67, 78-79, 129-134; цив.справа а.с. 54-56). Адвокат [PERSON] приймала участь у судових засіданнях: суд 1-ї інстанції: 05.06.2015 року 14 хв., 12.06.2015 25 хв., 26.06.2015 2 хв., 04.09.2015 10 хв., 28.12.2015 4 хв., 01.02.2016 12 хв., 25.02.2016 57 хв.; АСХО: 16.06.2016 38 хв.; суд 1-ї інстанції: 16.09.2016 11 хв., 07.10.2016 3 хв., 27.02.2017 1 год. 27 хв., 12.07.2017 53 хв., 30.11.2017 18 хв. Також адвокат [PERSON] знайомилася з матеріалами справи 12.06.2015 року 30 хв. (т. 2 а.с. 39) Враховуючи обсяг складання адвокатом процесуальних документів та заяв, загальна кількість годин роботи яких становить не менше 5 годин, то витрати на правову допомогу за ці послуги обґрунтовано складають 2000 грн. та не перевищують граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Згідно з Законами України Про Державний бюджет на відповідний рік, установлено: у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень; у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року для працездатних осіб - 1600 гривень. Отже, граничний розмір за участь у судових засіданнях витрати на правову допомогу становлять: за 05.06.2015 року, 12.06.2015, 26.06.2015, (12.06.2015 ознайомлення зі справою) 576,52 грн.; за 04.09.2015, 28.12.2015, 01.02.2016, 25.02.2016 - 762,49 грн.; за 16.06.2016, 16.09.2016, 07.10.2016, - 502,67 грн.; за 27.02.2017, 12.07.2017, 30.11.2017 1685,33 грн. Таким чином, всього граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 5527,01 грн. (3527,01+2000). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 5300 грн. 92 коп., що не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial