Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «УкрСиббанк», в якому просила: визнати іпотеку на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно з Договором іпотеки № 27728 від 27.10.2006, такою, що припиненна у зв`язку з повним виконанням рішення (основного зобов`язання); зняти заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна із Державного реєстру іпотек; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000грн. на її користь. В обґрунтування позову зазначено, що 27.10.2006р. між позивачем [PERSON] та АК ІБ «УкрСиббанк», нині АТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №11066273000 від 27.10.2006р. Відповідно до п. 1.1 - 1.3 Договору, Банк в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти в сумі 26 000 доларів США строком з 27.10.2006р. до 26.10.2016р., та сплати процентів у розмірі 11/8%. Окрім того, між сторонами також було укладено іпотечний договір до Договору №27728 від 27.10.2006, згідно з яким Банком було надано [PERSON] вказану вище суму під забезпечення виконання зобов`язання по Договору №11066273000 від 27.10.2006р. Забезпеченням виступає: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2016 (справа №711/2731/16-ц), позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11066273000 від 27 жовтня 2006 року, яка виникла станом на 9 березня 2016 року в сумі 4730,9 доларів США та 14010,63грн. Стягнуто з відповідачів по 1045,24грн. з кожного. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15.09.2019р. (справа № 22-ц/793/49/2019) рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2016 було змінено в частині сум стягнення заборгованості за Договором № 11066273000 від 27 жовтня 2006 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» розмір заборгованості за Договором № 11066273000 від 27 жовтня 2006 року, станом на 06 грудня 2015 року в сумі 4559,72 доларів США та 6546,39грн. Також стягнуто з кожного на користь АТ «УкрСиббанк» по 955грн.24коп. судових витрат. 16.03.2017 відповідач отримав у Придніпровському районному суді м. Черкаси виконавчий лист, який був виданий на підставі рішення суду від 15.09.2016р. (і не змінений після винесення постанови Апеляційного суду Черкаської області від 15.09.2019р.) та звернув його до виконання до Придніпровського ВДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ). Постановою державного виконавця було відкрито виконавчі провадження, а саме: ВП №53806962 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк№ боргу у сумі 4730,90 доларів США та 14010,63грн.; ВП 53806058 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСибБанк» боргу у сумі 1 045,24грн. (судові витрати). Постановою державного виконавця №78199 від 27.11.2020 (ВП 53806962) та постановою державного виконавця №79130 від 02.12.2020 (ВП №53806058) виконавче провадження закінчене з фактичним повним виконанням рішення. Позивач зазначає, що після отримання вказаних постанов про закінчення виконавчих проваджень, вона 18.01.2021 звернулась до АТ «УкрСиббанк» із заявою (що зареєстрована за №55-5-06/32-13), з проханням оформити заяву для звернення до нотаріуса для припинення обтяження та іпотеки щодо квартири [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, для завершення процедури припинення обтяження та іпотеки. Проте, 20.02.2021 засобами поштового зв`язку нею було отримано відмову у листі-відповіді (вих. №25-1-01/12051 від 15.02.2021). Позивач вважає вказані дії відповідача незаконними, оскільки основне зобов`язання за Договором нею виконано в повному обсязі, а відтак відповідач чинить їй перешкоди в реалізації її прав, як власника на розпорядження своїм майном (предметом іпотеки). Тому, посилаючись на положення ст.ст. 593 ЦК України, вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому також зазначила, що такими діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у переживаннях, душевних стражданнях та приниженні честі та гідності, які вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача щодо неї, та яку вона оцінила у розмірі 5000грн. Ухвалою суду від 09 березня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 12.04.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та заперечує проти їх задоволення, з огляду на наступні обставини. Так, представник відповідача зазначає, що відповідно до п.9.5 Кредитного договору, строк дії договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій та пені у разі її нарахування. Згідно п.3.2 Договору Іпотеки передбачено, що право іпотеки припиняється у випадку повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором. Однак, станом на 09.04.021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № № 11066273000 від 27 жовтня 2006 року складає 3 813,29 доларів США, тому заборгованість за кредитним договором не погашена у повному обсязі, а відтак відсутні підстави для припинення іпотеки. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то зазначили, що правовідносини сторін, в даному випадку, випливають з договірних кредитних відносин. В той час, як правила стаття 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Відповідно до положень ст. 4, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я продукцією у випадках, передбачених законом. Отже, вважають, що кредитним договором не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань, також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач в судове засідання не з`явилась, проте надала суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.10.2006р. між позивачем [PERSON] та АК ІБ «УкрСиббанк», нині АТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №11066273000 від 27.10.2006р. Відповідно до п. 1.1 - 1.3 Договору, Банк в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти в сумі 26 000 доларів США строком з 27.10.2006р. до 26.10.2016р., та сплати процентів у розмірі 11/8% (а.с. 16-27). Також, між сторонами також було укладено Договір іпотеки №27728 від 27.10.2006, згідно з яким в забезпечення виконання зобов`язання по Договору №11066273000 від 27.10.2006р. [PERSON] передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28-33). Вказаний договір було посвідчено 27.10.2006р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №18489. Крім того, приватним нотаріусом Романій Н.В., 27.10.2006р. на підставі ЗУ «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням нею вказаного вище Договору іпотеки, було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, належного [PERSON] , до припинення чи розірвання договору іпотеки та зареєстровано в реєстрі за №18490 (а.с.33). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2016 (справа №711/2731/16-ц), позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11066273000 від 27 жовтня 2006 року, яка виникла станом на 9 березня 2016 року в сумі 4730,9 доларів США та 14010,63грн. Стягнуто з відповідачів по 1045,24грн. з кожного (а.с. 34-48). Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15.09.2019р. (справа № 22-ц/793/49/2019) рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2016 було змінено в частині сум стягнення заборгованості за Договором № 11066273000 від 27 жовтня 2006 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» розмір заборгованості за Договором № 11066273000 від 27 жовтня 2006 року, станом на 06 грудня 2015 року в сумі 4559,72 доларів США та 6546,39грн. Також стягнуто з кожного на користь АТ «УкрСиббанк» по 955грн.24коп. судових витрат (а.с. 49-66). Також судом встановлено, що постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2020 винесеною старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Атамась Ю.О. у межах виконавчого провадження № 53806962 з примусового виконання виконавчого листа №711/2731/16-ц виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 16 березня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 4730,90 доларів США та 14010,63грн., вказане виконавче провадження закінчене на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення (а.с. 68-69). Постановою про закінчення виконавчого провадження від 02.12.2020 винесеною старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Атамась Ю.О. у межах виконавчого провадження № 53806058 з примусового виконання виконавчого листа №711/2731/16-ц виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 16 березня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 1045,24грн., вказане виконавче провадження закінчене на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення (а.с.71-72). 18.01.2021 [PERSON] звернулась до АТ «УкрСиббанк» із заявою (що зареєстрована за №55-5-06/32-13), з проханням оформити заяву для звернення до нотаріуса для припинення обтяження та іпотеки щодо квартири [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, для завершення процедури припинення обтяження та іпотеки (а.с. 77). Як вбачається з листа -відповіді АТ «УкрСиббанк» (вих. №25-1-01/12051 від 15.02.2021), [PERSON] було роз`яснено, що банк має право звернутися до суду з вимогою про застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання [PERSON] , відповідно до положень ст. 625 ЦК України, з огляду на те, що зобов`язання за рішенням суду у [PERSON] виникло в 2016 році, а виконала вона його у кінці 2020 року. Тому вказують, що витання про зняття обмежень може бути вирішено після погашення заборгованості, у т.ч. заборгованості, яка передбачена положеннями ст. 625 ЦК України. З цих підстав, до моменту погашення, вважають, що підстави для зняття обмежень - відсутні (а.с. 75-76). З інформаційної довідки № 246035434 від 25.02.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на нерухоме майно, що належить [PERSON] на праві приватної власності, а саме: квартиру, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване обтяження на підставі Договору іпотеки №27728 від 27.10.2006р. (а.с. 73-74). Отже, станом на 25.02.2021 не проведена державна реєстрація припинення цієї іпотеки та не знято заборони відчуження з предмета іпотеки. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). Частиною 1статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом до ч. 1ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст.ст.526,599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання у зв`язку з його повним виконанням. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з п. 4 ч. 1ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п. 5 гл. 15 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженог онаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 6.1 глави 15 розділу II Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна. Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи. При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання п. 6.1. гл. 15 р. II вказаного Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. У відзиві на позов, представником відповідача не надано жодних доказів підтвердженої заборгованості позивача. Відтак, суд приймає доводи сторони позивача щодо відсутності основного зобов`язання по договору позики від 27.10.2006, що підтверджено постановами державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень № 53806962 та № 53806058 у зв`язку із фактичним повним виконанням. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст.317 та ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 500/4127/16-ц (провадження №61-22142св18), правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року (справа №711/4556/16) зроблено висновок, що за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц). За таких обставин, у силу частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, суд приходить до висновку, що договір іпотеки також є припиненим. Таким чином, зобов`язання позивача за іпотечним договором, які є похідними від основного зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором, є припиненими, а наявна заборона відчуження належної [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] та відомості, внесені до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна щодо цієї квартири, обмежують право власності позивача, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Щодо позовної вимоги позивач про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Таким чином під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач заподіяну їй моральну шкоду обґрунтовує тим, що дії незаконними та протиправними діями відповідача їй було завдана моральна шкода, яка виразилась у переживаннях, моральних стражданнях, неповноцінному сні, приниженні її честі та гідності як людини. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). З огляду на вищевикладене, з урахуванням обставин справи та доказів наданих суду, суд приходить до висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею моральних страждань, а також приниження честі та гідності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги [PERSON] , яка звільнена від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», підлягають до часткового задоволення, тому судовий збір в розмірі 908грн. слід стягнути з відповідача на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial