Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просила розірвати шлюб між сторонами, що був зареєстрований 22 вересня 2007 року виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 143. В судове засідання сторони не з'явились. Проте, спрямували до суду заяви за змістом яких просили проводити слухання справи у їх відсутність. Позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач, в свою чергу, позов визнав. За таких осбтавин судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. З позовної заяви вбачається, що фактично шлюб між сторонами розпався та будь - які шлюбні стосунки між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу сторони у справі мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Враховуючи фактичні обставини справи, норми матеріального права якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи зі слідуючого. Як встановлено в ході розгляду даної справи, фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені і продовження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Разом з тим, частковість задоволення позову, в частині стягнення з відповідача витрат, що їх поніс позивач на правову допомогу в розмірі 150 гривень, суд обґрунтовує наступним чином. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Окрім цього, так як позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи пропорційно до задоволених вимог на підставі приписів ст. 88 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору за розгляд даної цивільної справи в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (позовна вимога про розірвання шлюбу), а саме 243,60 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial