Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 50 % від щомісячного заробітку (доходу) відповідача [PERSON] щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. 23.01.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Як зазначає позивач, подружнє життя з відповідачем не склалось і тривалий час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Донька проживає разом з нею. Відповідач у вихованні та утриманні дитини практично участі не бере, у добровільному порядку аліменти не сплачує, не приймає іншої участі в матеріальному забезпеченні дитини, тому позивач вимушена звернутись з позовом до суду та посилаючись на ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України просила заявлені вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення вказувала суду на те, що після розірвання шлюбу відповідач направляв їй на утримання дитини по 500 грн. на місяць, однак цих коштів не вистачає а утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що має також на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] перебували з 10 травня 2008 року в зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року, шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 3). Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку відмовляється утримувати неповнолітню доньку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, однак, має на утриманні іншу дитину, а саме неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], тому суд вважає доцільним стягнути аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги. Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial