Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач у травні 2017 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 06.10.2016 р. приблизно о 17:45 з вини відповідача, який керував автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»,здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем «Мерседес» д.н.з. [NUMBER]. Позивач звернувся до страхової компанії винуватця ДТП про виплату страхового відшкодування, 24.04.2017 р. позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 22 880,50 грн. Згідно висновку експертного дослідження від 27.10.2016 р., вартість відновлювального ремонту станом на дату огляду складає 63 714,98 грн. Позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, в розмірі 40 834,48 грн., також витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1 585,44 грн., комісії банку 155,85 грн., судові витрати. Позивач зазначає, що внаслідок пошкодження майна, йому завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, порушенні звичайного ритму життя, додаткових витратах на врегулювання ситуації, неможливості використовувати пошкоджене майно за призначенням. Моральну шкоду оцінює в сумі 5 000,00 грн. Ухвалою суду від 30.05.2018 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 06.03.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. 14.11.2018 р. до суду надійшли пояснення на позов, в яких представник третьої особи вказав, що страхове відшкодування здійснювалось на особистий рахунок позивача [PERSON], виплата якого була здіснена в повному обсязі (ас. 102-104). Ухвалою суду від 28.11.2018 р. підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник позивача до суду не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відстуності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини (ас. 123). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, який про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, проте конверти із судовими повістками без вручення адресату повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (ас. 62, 99). Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою кабінету міністрів від 05 березня 2009 року №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня надходження. Строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, якому адресоване поштове відправлення, вжити заходів для його отримання та ознайомлення з ним протягом цього строку. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України у справі №6-3082цс16. Отже, неотримання відповідачем судових викликів за його місцем проживання, слід розцінювати як належне повідомлення останнім про проведення судових засідань. Крім того, суд враховує, що справа за позовом [PERSON] перебуває у провадженні суду з травня 2017 р., при цьому, суд приймає до увааги, що відповідач [PERSON] з жовтня 2017 р. був обізнаний про розгляд даної справи Святошинським районним судом м. Києва. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим з чим суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи, його неявка до суду суд визнає без поважних причини, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних даних в матеріалах справи. Представник третьої особи до суду не з'явився, який про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином (ас. 101), у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов з таких підстав. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] від 03.07.2013 р. (а.с. 16). Встановлено, що 06.10.2016 р. приблизно о 17:45 [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] на Кільцевій дорозі в м. Києві, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоду з іншим учасником руху, здійснив зіткнення із автомобілем «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.12.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення та накладено адміністративне стягнення (а.с. 38). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 27.10.2016 р. №15234/16-54, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, станом на дату огляду, а саме, 13.10.2016 р. без зарахування коефіцієнту фізичного зносу, складає: 63 714,98 грн. Вартість матеріального збитку складає 34 909,03 грн. (а.с. 23-34). Встановлено, що в період з 06.04.2017 р. по 21.04.2017 р. ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі акту №435-16к від 05.04.2017 р., здійснило виплату позивачу страхове відшкодування в загальному розмірі 22 880,50 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 35-36). Судом встанволено, що позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові, що становить 63 714,98 грн. та сплаченим страховим відшкодуванням в сумі 22 880,50 грн., тобто просить стягнути 40 834,48 грн. Відповідно до квитанції №1 від 25.10.2016 р. позивач здійснив оплату за експертизу в сумі 1 585,44 грн. та комісію в сумі 15,85 грн. (а.с. 9). Загальний розмір збитків, з урахуванням виплачених страховою компанією коштів, завданих позивачу складає: 1 585,44 грн. + 15,85 грн.+40 834,48 грн. =42 435,77 грн. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на викладене, суд вважає, що позивач має право вимагати від винуватця ДТП відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. До також ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанови від 02 грудня 2015 року за результатом розгляду справи № 6-691 цс 15. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. В підтвердження завдання моральної шкоди позивач посилається на заподіяння душевних страждань, пов'язаних з пошкодженням майна, порушенні звичайного ритму життя, додаткових витратах на врегулювання ситуації, неможливості використовувати пошкоджене майно за призначенням, у зв'язу з чим суд вважає достатнім та співмірним відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 81 ЦПК України частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial