Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів та стягнення додаткових витрат на дітей, мотивуючи його тим, що 22.06.2018 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 30.01.2018 до досягнення дитиною трьох років. На підставі виконавчого листа по вказаному рішенню було відкрито виконавче провадження № 56912425, в ході якого у відповідача виникла заборгованість по аліментам станом на 31.09.2019 в розмірі 24938,45 грн. Оскільки відповідач несвоєчасно сплачував аліменти та порушував тим самими виконання зобов`язання, позивач просив стягнути пеню за несплату аліментів в розмірі 24938,45 грн. з врахуванням ст. 196 СК України. У заяві про збільшення позовних вимог від 14.02.2020 позивач зазначає, що на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції також перебуває ще одне виконавче провадження № 55853200, яке було відкрите на підставі судового наказу, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, за яким з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 31.01.2018 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, проте відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 03.02.2020 в розмірі 10326,89 грн., тому позивач також просила стягнути пеню за несплату аліментів в розмірі 4441,35 грн. за виконавчим провадженням № 55853200. Крім того, позивач стверджує, що відповідач не приймає участі в додаткових витратах на дітей, тому просила суд, з урахуванням збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей, які складаються з: - відвідування донькою уроків з плавання в басейні - 1500 грн.; - придбання смартфону для доньки - 2482,50 грн.; - придбання велосипеду для доньки - 3600 грн.; - придбання велосипеду для сина - 862,50 грн.; - лікування доньки зубів у стоматолога - 2675 грн. Ухвалою від 20.11.2019 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 26.02.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 13.04.2020 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечувала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 3, 4). 19.02.2018 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ № 199/6371/18 2-н/199/62/18 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 31.01.2018 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, який було пред`явлено до виконання. На підставі зазначеного судового наказу, Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 55853200. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Амур-Нижньодніпровського ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за ВП 55853200, станом на 01.02.2020 відповідач має заборгованість в розмірі 10326,89 грн. (а.с. 44). Відповідно до розрахунку позивача сума пені по несплаті відповідачем аліментів становить 4441,35 грн. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дітей тим з батьків, хто проживає окремо від них. Згідно з ч. 1ст. 196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 своєї постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p= (A1?1 %?Q1) (A2?1 %?Q2) ………. (An?1 %?Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при вирішенні спору про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів слід з`ясувати розмір не сплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за результатами розгляду справи № 572/1762/15-ц З урахуванням викладеного, суд вважає, що несплата та несвоєчасна сплата аліментів відповідачем, які він був зобов`язаний платити згідно судового наказу на користь позивача на утримання дітей, мала місце з вини відповідача. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо загальної суми пені по аліментах за виконавчим провадженням № 55853200, яка складає 4441,35 грн., а отже позовні вимоги щодо стягнення пені за несплату аліментів на утримання дітей за виконавчим провадженням № 55853200 в розмірі 4441,35 грн. підлягають задоволенню. Також, судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2018 ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 30.01.2018 до досягнення дитиною трьох років. На підставі зазначено рішення суду, 26.07.2018 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 199/638/18 2/199/1156/18, який було пред`явлено до виконання та відкрито виконавче провадження № 56912425. Виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 199/638/18 2/199/1156/18, було видано Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 26 липня 2018 року, тобто після видачі Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська судового наказу № 199/6371/18 2-н/199/62/18, за яким стягуються з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що призвело до подвійного стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання однієї і тієї ж дитини [PERSON] , [INFO] . Тому, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за несплату аліментів за виконавчим провадженням № 56912425, за недоведеності вини відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину суд виходить з наступного. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР№ 789-ХIIвід 27.02.1991року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789від 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків. з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою. каліцтвом тощо) Згідно з п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. Оцінивши надані позивачем докази, у суду відсутні підстави відносити витрати на придбання смартфону для доньки, придбання велосипедів для доньки та сина, до складу додаткових витрат, оскільки відсутні особливі обставини, з якими законодавець пов`язує участь батьків у додаткових витратах. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення половини додаткових витрат на дитину в розмірі 4175,00 грн., які складаються з: відвідування донькою [PERSON] уроків з плавання в басейні - 1500 грн.; лікування доньки [PERSON] зубів у стоматолога - 2675 грн., що підтверджується копіями фіксальних чеків (а.с. 9,42), оскільки такі витрати пов`язані з навчанням та лікуванням дитини. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, якщо позивач звільнений від сплати судового збору він підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial