Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач ТзОВ « Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до відповідачів [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. 3 моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Відповідно до витягу з реєстру заборгованостей боржників №1-Б ПАТ «Сведбанк» відступає TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] за кредитним договором № 2505/0307/96-004 від 15.03.2007 року на умовах передбачених договором факторингу №15 від 28.11.2012 року. Разом із тим, 28.11.2012 року між TOB «ФК «Вектор Плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від №2505/0307/96-004 від 15.03.2007 року, позичальником згідно якого є [PERSON]. Позивач зазначає, що 15.03.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №2505/0307/96-004 з подальшим внесенням змін і доповнень. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору та п.1 додаткового договору №1 про внесення змін до кредитного договору банк зобов'язується надати відповідачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000,00 дол. США. у строк користування кредитними коштами з 15.03.2007 року до 05.03.2012 року включно, проте відповідно до п. 9.9. кредитного договору, договір вступає в силу з моменту його укладення та діє до повного погашення кредиту, сплати процентів, можливих неустойок, відшкодування банку збитків, завданих порушенням умов договору та повного виконання позичальником усіх інших умов цього договору. Відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Як зазначає позивач, банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON], кредит у сумі 50 000,00 дол. США. У порушення умов кредитного договору, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконував, відповідно до витягу з додатку 1Б до договору факторингу від 28.11.2013 при передачі прав вимоги за кредитним договором № 2505/0307/96-004 від 15.03.2007 загальна сума боргу, що відступається (в валюті кредиту) станом на 28.11.2012 рік становила 66 698,38 дол. США. Таким чином, загальна заборгованість [PERSON] перед TOB "Кредитні ініціативи" за кредитом згідно кредитного договору №2505/0307/96-004 від 15.03.2007 р., що розрахована з дати купівлі прав вимог станом на 23.09.2013 року становить: за кредитом - 32 570,00 дол. США, що за курсом НБУ на 23.09.2013 року складає - 260 332,01 грн., за відсотками - 17 787,48 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 142 175,31 грн. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому була нарахована неустойку. На 23.09.2013 року розмір неустойки становить - пеня - 26 088,36 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 208 524,29 грн. Крім того, як зазначає позивач, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 15.03.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], уклали договір поруки №2505/0307/96-004-Р-1. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] як поручитель поручається за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки, [PERSON] та [PERSON] відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за кредитним договором. В позовній заяві зазначено, що на виконання умов кредитного договору відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. На основі викладено позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь TOB «Кредитні ініціативи» (ЄДРПОУ: 35326253, п/р 26507010332001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, Юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 14) заборгованість в сумі 611 031,61 грн., а також стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь TOB «Кредитні ініціативи» (ЄДРПОУ: 35326253, п/р 26507010332001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, Юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 14) судовий збір в сумі 3 441,00 грн. Крім того, [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання правочину недійсним до відповідача ТзОВ «Кредитні ініціативи», обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15 березня 2007 р. між ним - [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» в особі відділення №2 Чернівецької філії АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 2505/0307/96-004 із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів фізичних осіб. Відповідно до цього договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти з 15.03.2007 року і терміном погашення по 05.03.10 р. включно у сумі 50 000 доларів США на придбання основних засобів. Відповідно до п. 1.4. позичальник зв'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14,5% річних. 21 березня 2007 р. було підписано договір поруки № 2505/0307/96-004-Р-1 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] Кошти [PERSON] отримані не були. 17 лютого 2009 року на домашню адресу [PERSON] від АКБ «ТАС-Комерцбанк», який змінив свою назву на ПАТ «Сведбанк», було надіслано лист вих. № 290, з якого [PERSON] довідався, що у нього існує заборгованість перед банком в розмірі 4423,19 долари США. Неодноразові звернення позивача для з'ясування підстав виникнення заборгованості в відділення ПАТ «Сведбанк» за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 38, не принесли ніякого результату. Останнім листом від 01 листопада 2011 року вих. № 658 його повідомлено про зростання його боргу до 433123,18 грн. Незважаючи на неодноразові звернення позивача за первісним позовом до керівництва ПАТ «Сведбанк», конкретної відповіді по вищезазначених питаннях йому надано так і не було. В зв'язку з цим представником позивача за зустрічним позовом - [PERSON], який діє в його інтересах на підставі довіреності ВРП № 611181, було заявлено клопотання про надання можливості ознайомлення з матеріалами його кредитної справи, позивача але йому було надано лише ксерокопії поганої якості вказаного кредитного договору та додаткових договорів 1 та 2 про внесення змін до кредитного договору від 29.05.2007р. та 10.09.2007р. Як вказує позивач за зустрічним позовом, останні два документи він ніколи не бачив і не підписував. А саме, позивач за зустрічним позовом зазначає, що не підписував додатковий договір №1 про внесення змін до кредитного договору № 2505/0307/96-004 від 15.03.2007р., за змістом якого змінено строк користування кредитом по « 05» березня 2012р. включно. З даного питання просили суд призначити по справі судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами , засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином представник [PERSON] вказує, що термін позовної давності сплив 05.03.2013 р., що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову. Згідно п.1.1. договору банк зобов'язується надати грошові кошти у вигляді кредиту, розміром 50 000 доларів США, у безготівковій формі, шляхом перерахування кредиту з позичкового розрахунку на поточний. В матеріалах позову відсутні будь-які підтвердження проведення даної операції. Таким чином, позивач за зустрічним позовом, заперечує отримання кредитних коштів за даним договором; стверджує, що банком не було надано йому кошти у сумі 50 тис. доларів США, що робить його недійсним. Крім цього, позивач жодного разу не сплачував жодної суми після укладання вказаного договору. Згідно із статі 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На підставі викладено позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним додатковий договір № 1 до договору № 2505/0307/96-004 від 15.03.2007р. та визнати договір № 2505/0307/96-004 від 15.03.2007р. розірваним. Представник позивача за первісним позовом ТзОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному об»ємі та дав пояснення аналогічні викладеним в позові. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному об»ємі та дали пояснення аналогічні викладеним в позові. В задоволенні первісного позову просили відмовити. Крім цього, відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні звернулись до суду з письмовою заявою про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог за первісним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Листом від 18.09.2009р. ПАТ «Сведбанк» попереджає про можливість звернення на предмет застави, у зв'язку з допущеною заборгованістю по кредиту у сумі 11 620 дол. США. Прострочка складає 285 днів. Таким чином, саме із дати даного листа банк міг скористатися своїм правом та подати в суд позов. Як вказано в заяві, позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду. А наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову. На підтвердження позиції відповідач за первісним позовом, посилається на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», в якому зазначається, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач за первісним позовом вважає, що до позовної заяви TOB «Кредитні ініціативи» необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Доказом, що підтверджує пропуск позивачем строків на звернення до суду із позовною заявою є листи ПАТ «Сведбанк», наявні в матеріалах справи, та експертиза, яка не підтвердила підпис відповідача під додатковою угодою № 1. На основі викладеного просять суд відмовити в задоволенні первісного позову з підстав пропущення строку позовної давності. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом також не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, надавши суду письмові заперечення , обґрунтовуючи їх тим, що позивач в своєму позові посилається на те, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір від 15 березня 2007 року, згідно якого останньому надано кредит в сумі 50000 доларів США строком до 05 березня 2010 року. В доданих до позову документах міститься копія додаткового договору №1 від 29.05.2007 р. про внесення змін до кредитного договору, укладеного між АКБ «ТАС Комерцбанк» та [PERSON], згідно якого, за погодженням між позичальником та банком, без відома та згоди відповідачки [PERSON] були внесені зміни до основного кредитного договору стосовно строку користування кредитом та встановлено кінцеву дату виконання зобов'язання - 05 березня 2012 року. Також в доданих до позовної заяви документах міститься вимога ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] та на ім'я відповідачки [PERSON] про виконання умов кредитного договору згідно взятих на себе зобов'язань, і датована вказана вимога 02 жовтня 2013 року. Таким чином, позовною заявою TOB «Кредитні ініціативи» та доданими до неї документами підтверджується те, що позивач пред'явив вимогу до поручителя, тобто відповідача [PERSON] через півтора року після настання строку виконання основного зобов'язання, тобто після 05 березня 2012 року. Частиною четвертою статті 559 ЦК передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому, визначена в пункті 10 Договору поруки від 21.03.2007 р., укладеного між банком та [PERSON], умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед банком або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Іншого строку припинення поруки договором поруки, укладеним 21.03.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] визначено не було. В зв'язку з вище викладеним, відповідачка та її представник за первісним позовом вважають, що порука [PERSON] перед позивачем за невиконані зобов'язання позичальника [PERSON] припинилась після спливу шести місяців, починаючи зі встановленої кінцевої дати виконання основного зобов'язання, за кредитним договором від 15.03.2007 р., укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позичальником [PERSON] А тому просить суд відмовити в задоволенні позову TOB «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості та понесених судових витрат. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Відповідно до витягу з реєстру заборгованостей боржників №1-Б ПАТ «Сведбанк» відступає TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] за кредитним договором № 2505/0307/96-004 від 15.03.2007 року на умовах передбачених договором факторингу №15 від 28.11.2012 року, що підтверджується реєстром заборгованостей боржників №1-Б та актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей боржників за договором про надання факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року ( а.с. 21-34, 6-11, 35-37). Разом із тим, 28.11.2012 року між TOB «ФК «Вектор Плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від №2505/0307/96-004 від 15.03.2007 року, позичальником згідно якого є [PERSON]. ( а.с. 39-48). Також судом встановлено, що 15.03.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON]В, уклали кредитний договір № 2505/0307/96-004. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору банк зобов'язується надати відповідачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000,00 дол. США. у строк користування кредитними коштами до 05 березня 2010 року. Відповідно до п. 1.1 банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту, що надається у розмірі, на строк та на умовах, передбачених у договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати свої зобов'язання у повному обсязі та у строки, передбачені цим договором. Згідно п.3.1 цього Договору Позичальник зобов»язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом у сумах та строки, що визначені в Додатку №1 до цього Договору, що є невід»ємною частиною цього Договору. В той же час відповідно до Додатку №1 до вказаного кредитного договору передбачено термін погашення кожного місяця з 1-го по 5-те число починаючи з 01.04.2007 р. по 05.03.2010 року. (а.с.55) Відповідно до п.3.4 кредитного договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися Позичальником щомісячно в період з 01 по 05 число кожного місяця, за попередній місяць. Проценти , нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються Позичальником одночасно з погашенням кредиту. П.7.1 зазначеного кредитного договору передбачено право Банку вимагати від Позичальника виконання зобов»язань за цим Договором , якщо Позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.4 цього Договору, та/або при невиконанні додаткових зобов»язань Позичальника, передбачених п.п.6.11-6.1.9 п.6.1 цього Договору. Відповідно до п.7.2 зазначеного кредитного Договору - у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п.1.3. та/або п.3.1. цього Договору , Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним. Вимога про дострокове повернення кредиту , сплату процентів за користування ним , направляється Позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 10 календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника. ( а.с. 49-53). При цьому, сам позивач посилається у позові на те, що відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за кредитним договором. Таким чином, судом встановлено, що сторони встановили як строк дії договору і кінцевий строк повернення кредиту, так і строки виконання зобов»язань зі щомісячним погашенням платежів (з 01 по 05 число кожного календарного місяця). При цьому, наслідки прострочення Позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов»язання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, ч.2 - 4 ст.612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Перевіряючи доводи та клопотання заявника в частині застосування судом норм закону щодо позовної давності, суд виходить з наступного. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов»язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже , поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов»язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. (ст.253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даній справі судом установлено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. При цьому, судом встановлено, що відповідно до листа ПАТ «Сведбанк» на адресу [PERSON], останньому повідомляють, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, його прострочена заборгованість станом на 18.09.2009 року становить 11620 дол. США. Термін простроченої заборгованості станом на 18.09.2009 року становить 285 днів ( а.с. 242). Таким чином, судом установлено, що [PERSON] не виконував щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим станом на 18.09.2009 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього в листопаді 2013 року. А також, відповідно до повідомлення про зміну умов кредитного договору № 2505/0307/96-004 від 15.04.2007 року № 942 від 13.07.2010 року адресованого [PERSON] та поручителю [PERSON] - АТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС -Комерцбанк» повідомляє, що станом на 08.07.2010 року їх прострочена заборгованість перед банком за кредитним договором № 2505/0307/96-004 від 15.04.2007 року, укладеним між ними та банком становить 22 467,98 дол. США та 30 746,35 грн. ( а.с. 241). Крім цього, згідно довідки 3132/24-12-18-02-15 від 06.03.2014р. рахунок № 26002000028601, який вказаний в кредитній угоді, було закрито 13.08.2007р. без ініціативи клієнта ( а.с.243), що підтверджує твердження [PERSON] про те, що особисто він жодного разу не сплачував жодної суми після укладання вказаного договору. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За наведених обставин, враховуючи вищенаведену норму закону про те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Що стосується позовних вимог за первісним позовом до відповідачки [PERSON], то в їх задоволенні також слід відмовити виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір від 15 березня 2007 року, строком до 05 березня 2010 року. 21.03.2007 року був укладений договір поруки №2505/0307/96-004-Р-1. від 21.03.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], згідно якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань позичальника [PERSON] по кредитному договору № 2505/0307/96-004 від 15.03.2007 року, укладеного строком до 05.03.2010 року. ( а.с. 61). В доданих до позовної заяви документах міститься вимога ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] та на ім'я відповідачки [PERSON] про виконання умов кредитного договору згідно взятих на себе зобов'язань, і датована вказана вимога 02 жовтня 2013 року. Таким чином, позовною заявою TOB «Кредитні ініціативи» та доданими до неї документами підтверджується те, що позивач пред'явив вимогу до поручителя, тобто відповідача [PERSON] з порушення передбаченого Законом строку. Так, частиною четвертою статті 559 ЦК передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому, визначена в пункті 10 Договору поруки від 21.03.2007 р., укладеного між банком та [PERSON], умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед банком або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Іншого строку припинення поруки договором поруки, укладеним 21.03.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] визначено не було. В зв'язку з вище викладеним, суд вважає, що порука [PERSON] перед позивачем за невиконані зобов'язання позичальника [PERSON] припинилась після спливу шести місяців, починаючи зі встановленої кінцевої дати виконання основного зобов'язання, за кредитним договором від 15.03.2007 р., укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позичальником [PERSON] Такої ж правової позиції дотримується Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, яка викладена в Постанові №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». А тому слід відмовити в задоволенні позову TOB «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості та понесених судових витрат. Що стосується заявленого зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю « Кредитні ініціативи» про визнання правочину недійсним, то він підлягає до задоволення частково. Так, під час розгляду даної справи за клопотанням представника відповідача за первісним позовом [PERSON]- [PERSON] судом було призначено по даній справі почеркознавчу експертизу. А саме, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 квітня 2014 року по даній справі була призначена судово-почеркознавча експертиза на вирішення якої були поставлені наступні питання: Чи виконано в додаткових договорах № 1 від 29.05.2007 року та № 2 від 10.09.2007 року про внесення змін до кредитного договору 2505/0307/96-004 від 15.03.2007 року підпис позичальником [PERSON] ? Чи виконано в меморіальному валютному ордері с642-1234315 від 15 березня 2007 року підпис позичальником [PERSON]? ( а.с. 181). Відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 882-К від 18.04.2014 року експертом було зроблено висновки про те, що підпис від імені [PERSON] в додатковому договорі № 2 від 10.09.2007 «про внесення змін до кредитного договору №2505/0307/96-004 від 15.04.2007 р.» - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в додатковому договорі № 1 від 29.05.2007 «про внесення змін до кредитного договору № 2505/0307/96-004 від 15.04.2007 р.» - ймовірно виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповісти на поставлене питання в категоричній формі не виявилось можливим в зв'язку з частковою транскрипційною неспівставністю досліджуваного підпису та зразків підпису [PERSON] Підпис від імені [PERSON] в меморіальному валютному ордері № с642-1234315 від 15.03.2007 р. ймовірно виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповісти на поставлене питання в категоричній формі не виявилась можливим в зв'язку з частковою транскрипційною неспівставністю досліджуваного підпису та зразків підпису [PERSON] ( а.с. 212-214). Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами , засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. За наведених обставин, враховуючи висновки зазначеної експертизи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом в частині визнання недійсним додаткового договору № 1 до договору №2505/0307/96-004 від 15.03.2007 року підлягають до задоволення. В решті заявлених позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити за безпідставністю. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним додаткового договору № 1 до договору № 2505/0307/96-004 від 15.03.2007 року, суд також враховує той факт, що відповідно до висновку зазначеної почеркознавчої експертизи № 882-К від 18.04.2014 року експертом був зроблений категоричний висновок про те, що підпис від імені [PERSON] в додатковому договорі № 2 від 10.09.2007 «про внесення змін до кредитного договору № 2505/0307/96-004 від 15.04.2007 р.» виконаний не [PERSON], а іншою особою.

Outcome: partial