Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивачка звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, вказавши, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Так як відповідач в добровільному порядку не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки, тому вона просить в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 5000 грн. та аліменти за минулий час в розмірі 21387 грн.. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, крім того повідомив, що відповідач допомогу на утримання спільної доньки сторін не надає. Відповідач в судовому засіданні заявлені про ти задоволення заявлених вимог заперечив, крім того повідомив, що на даний час працює офіційно в поліції охорони, щомісячно надавав матеріальну допомогу доньці в розмірі 2000-3000 тис. грн.. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Як встановлено в судовому засіданні позивачка та відповідач 22 серпня 2008 року зареєстрували шлюб і від сумісного проживання в шлюбі у них народилась донька [PERSON] [INFO] , донька проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження, та актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї, дітей. Відповідач [PERSON] працює офіційно охоронником 1-го розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Обухівського районного відділу Управління поліції охорони в Київській області, що підтверджується довідкою виданою начальником відділу Управління поліції охорони в Київській області. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч.1\~ст. 184 СК України). \~При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.\~183,\~184 СК України. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Отже, судом встановлено, що донька сторін проживає разом із позивачем. Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві, має можливість надавати матеріальну допомогу та зобов`язаний утримувати дитину відповідно до встановлених норм Сімейного Кодексу України, тому суд з врахування обставин зазначених в ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти в розмірі 1\\4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку до\~досягнення дитиною\~повноліття,\~щомісячно на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ч. 2\~ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним\~СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи містять листи звернення позивачем до відповідача про сплату аліментів на дитину за минулий час, від 24.12.2020 року, від 12.01.2021 року, від 22 січня 2021 року, однак в заявлених позовних вимогах про стягнення аліментів за минулий час позивач просить суд стягнути аліменти з відповідача починаючи з 01.08.2019 року оскільки сторони не проживали однією сім`єю саме починаючи з вказаної дати. Однак матеріали справи не містять доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, з 01.08.2019 року та не надав доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2\~ст.\~191\~СК України з вказаного періоду. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Твердження позивача стосовно того, що відповідач ухилилась від укладання договору між батька про утримання дітей є необґрунтованими та не підтвердженими, оскільки позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідача з пропозицією укласти даний договір. Глава 15 Сімейного кодексу України\~передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3\~ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. В протилежному випадку - позов не може бути задоволений в цій чатсині. Оскільки позивачем не надано суду вказаних вище доказів щодо дійсної наявності описаних вище обставин - в задоволенні позову в частині стягнення аліментів з відповідача за минулий час слід відмовити. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.\~430\~ЦПК\~України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.00 коп.. Враховуючи викладене та

Outcome: partial