Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 15.02.2001 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. 10.11.2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Внаслідок постійного нервування через сварки та скандали , вона у листопаді 2011 року та у травні 2014 року перенесла операції та стала інвалідом 2 групи. У зв»язку з тим, що відповідач ухиляється від обов»язку утримувати матеріально своїх дітей та колишню дружину-інваліда, просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1/6 від усіх видів доходів щомісячно кожному, та на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, понесені судові витрати покласти на відповідача по справі. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що проживає разом в одній квартирі з позивачкою по справі, повністю забезпечує дітей матеріально, його колишня дружина, позивачка по справі є працює та не потребує, за його думкою, матеріальної допомоги. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , просив відмовити в їх задоволенні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила , що хрещеною матір»ю сина позивачки. Все, що відбувалось зі станом здоров»я [PERSON] це наслідок сумісного проживання разом з відповідачем по справі, оскільки з боку [PERSON] постійно в сім»ї виникали сварки, скандали. Вона матеріально допомагає позивачці утримувати дітей, позичала їй гроші на лікування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що разом з відповідачем по справі проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції. Разом з відповідачем по справі возили позивачку в госпіталь у зв»язку з її хворобою. Відповідач піклується про своїх дітей. Був свідком того, як останній купував на ринку продукти харчування для того, щоб дітям приготувати їжу. Допитаний в присутності педагога [PERSON] та представника органу опіки та піклування [PERSON] неповнолітній свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони разом з молодшим братом, батьком та матір»ю проживають в одній квартирі. Мама з роботи приходить у вечері та займається вихованням молодшого брата, проявляє до нього турботу. Він після занять у школі, відвідує спортивну секцію, яку оплачує його батько. Батько купує одежу та продукти харчування. Мати приділяє уваги більше молодшому брату, готує з ним уроки. Психолог [PERSON] та представник органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що питання до неповнолітнього свідка з боку відповідача були поставлені щодо з»ясування матеріального забезпечення дітей. Неповнолітній [PERSON] надавав показання добровільно, проте батько емоційно тиснув на дитину. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15.02.2001 року по10.11.2016 року ( а.с. 4.5). Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] ( а.с.9,10). Після розірвання шлюбу сторони проживають за однією адресою: м. Покровськ, пр.-т Шахьлбудівників, 22а/8 ( а.с. 43). Згідно висновку МСЕК позивачка [PERSON] 08.09.2014 року вперше визнана інвалідом другої групи, причина інвалідності - загальне захворювання, потребує лікування у невролога ( а. с. 12, 13). Дохід позивачки [PERSON] за 2016 рік на роботі ТОВ «Телекомпанія «Орбіта», де вона працює в якості юриста, становить 54277,43 грн.,середньомісячна заробітна плата 4523,12 грн. ( а.с. 51). Відповідач [PERSON] працює на ВП шахта «Новогродівська» та його дохід за шість місяців становить 44844,12 грн., середньомісячний -7474,02 грн. ( ас. 56). Судом встановлено, що між колишніми подружжями склалися неприязиві стосунки, виникають спірні питання щодо матеріального забезпечення дітей, що знайшло своє підтвердження як поясненнями сторін по справі, так і свідків, зокрема свідка [PERSON], яка підтвердила в судовому засіданні факт надання позивачці з її боку матеріальної допомоги на утримання дітей, та неповнолітнього свідка [PERSON], який підтвердив факт відсутності грошових коштів у матері на оплату відвідування ним спортивної секції. Відповідно до частини другоїстатті 51 Конституції Українибатьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою(ч. 3ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.\~ Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини ; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів ; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 року № 606-Х1У « Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Доказів стосовно наявності у відповідача аліментних зобовязань, а також його стану здоровя, які б були підставою для визначення розміру аліментів за розміром меншим ніж вказаним позивачкою, до суду не надано. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Доказів стосовно наявності у відповідача аліментних зобовязань, а також його стану здоровя, які б були підставою для визначення розміру аліментів за розміром меншим ніж вказаним позивачкою, до суду не надано. Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти кожному по 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно Разом з тим, положення частини 2 статті 183 СК України зобов»яз кують суд у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей визначити єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~\~Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі № 6-1798цс16,\~який відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для усіх судів України. Доводи неповнолітнього свідка [PERSON] про те,що його батько повністю матеріально забезпечує, суд не приймає до уваги, оскільки, по-перше неповнолітній надавав такі показання, як пояснив психолог в судовому засіданні, під тиском батька, по- друге, його пояснення свідчать про наявність суперечностей між батьком та матір»ю з приводу матеріального забезпечення дітей. Окрім того, суд звертає увагу на психологічний стан дитини, оскільки, надававши пояснення про надання батьком матеріальної допомоги, неповнолітній [PERSON], проявляє ревнощі , оскільки його мати, позивачка по справі, за його думкою, приділяє більш уваги молодшому братові, а він обділений з її боку увагою та турботою. Показання свідка [PERSON] про придбання відповідачем продуктів харчування для приготування їжі для дітей не є доказом повного матеріального забезпечення ним своїх дітей. Окрім того, відповідач не заперечував в судовому засіданні факт надання матеріальної допомоги з боку свідка [PERSON], та матері позивачки. У зв»язку з цим доводи відповідача про те, що на його утриманні повністю знаходяться неповнолітні діти не ґрунтуються на доказах, та, у зв»язку з цим до уваги не приймаються. Крім того,розірвання шлюбу між батьками, проживання їх в одній квартирі, участь у вихованні дітей відповідача, добровільне надання матеріальної допомоги не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє відповідача від обов'язку матеріально забезпечувати дітей, тобто від сплати аліментів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі єдиної частки від заробітку (доходу) батька- 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1,11 чи 111 групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія. Доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст.. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Тобто, в даному випадку, позивачеві належить довести наявність прямого причинного зв»язку між протиправною поведінкою одного з подружжя та інвалідністю другого подружжя. Тобто суд має встановити прямий причинний зв»язок між інвалідністю і протиправною поведінкою. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 квітня 2016 року № 6-3066цс15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням суду розірвано. Тобто до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~ст. 76 СК України, якою визначні підстави правп на утримання: непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий\~\~ від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 01.01.2017 року встановлено 1544грн., з 01.05.2017 року- 1624грн., з 01.12.2017 року- 1700грн. В обґрунтування своїх доводів щодо протиправної поведінки відповідача в сім»ї позивачкою надано висновок МСЕК, в якій вказано, що вперше2 група інвалідності була встановлена 08.09.2014 року, причина інвалідності: загальне захворювання. Законом України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україіні» від 21.03.1991 року визначається, що інвалідом є особа зі стійким розладом організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Причинами інвалідності можуть бути: загальне захворювання, трудове каліцтво, професійне захворювання, інвалідність з дитинства Підставою для встановлення другої групи інвалідності є стійкі, вираженої тяжкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженим дефектом, що призводять до значного обмеження життєдіяльності людини, при збереженій здатності до самообслуговування, та не викликають потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді чи допомозі. Отже, позивачка дійсно отримала другу групу інвалідності в період перебування у шлюбі з відповідачем по справі, проте доказів, що дане захворювання виникло внаслідок протиправної поведінки відповідача, тобто доказів наявності причинного зв»язку між протиправною поведінкою та встановленої у неї інвалідністю, суду не надано. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що із заявою про витребування доказів, як того вимагають норми ст.. 137 ЦПК України до або під час попереднього судового засідання або до початку розгляду справи по суті позивачка не зверталась, відповідних клопотань про встановлення причинного зв»язку між хворобою та протиправною поведінкою відповідача не заявлялось, її середньомісячна заробітна плата є більшою встановленого прожиткового мінімуму, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial