Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

На адресу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю їх матері, який обґрунтовано тим, що вантажний потяг №2209, рухаючись в бік станції Кожушко на другій залізничній колії 1034 км пікету №5, залізничної станції м. Слов`янськ [INFO] скоїв наїзд на [PERSON] , яка від отриманих травм померла. За фактом цієї події 01 серпня 2018 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018050510001601 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 30 вересня 2018 року було закрито кримінальне провадження, внесене 01 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018050510001601. Висновком експерта №487 від 03 серпня 2018 року підтверджується, що причиною смерті [PERSON] став наїзд потяга, отже, між наїздом на [PERSON] (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та її смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. В Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 30 травня 2016 року в справі № 607/18544/14-ц, зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 4 від 01 березня 2013 року роз`яснив, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Зазначає, що після смерті [PERSON] її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишилися круглими сиротами та зазнали тяжкої моральної шкоди. Загибла виховувала синів самостійно, одноособово виконувала обов`язки і батька, і матері, тому її втрата завдала хлопцям сильних душевних страждань та повністю зруйнувала важливий життєвий зв`язок. Діти з болем згадують, яким було життя родини до смерті матері. Тепер вони відчувають страждання, їх мучать болючі спогади. Оскільки відомості про батька були записані в Свідоцтвах про народження зі слів матері, після її смерті їм було присвоєно статус дітей-сиріт, та Рішеннями виконавчого комітету Слов`янської міської ради №759 та №760 від 03 жовтня 2018 року, було призначено опікуном [PERSON] . Зазначає, що тепер діти загиблої проживають у сім`ї опікуна. Зміна найближчого кола спілкування стала додатковим стресом для них, адже хлопці у тому віці, коли дітям важко адаптуватися та хоча [PERSON] добросовісно виконує обов`язки опікуна, опікун не зможе замінити матір, компенсувати її любов та турботу. Психологічна травма, яку зазнали діти після смерті матері однозначно є такою, яка потягне за собою наслідки в подальшому житті. Малолітні діти не здатні самостійно забезпечувати себе, належним чином доглядати за собою, а єдина людина, яка могла самовіддано взяти на себе усі ці труднощі - матір хлопців, загинула під потягом. У дітей виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя в майбутньому, оскільки вони не зможуть розраховувати на підтримку матері. Попередній стан ніколи не зможе бути відновлений і фактично жодна людина не зможе замінити рідну матір, так само любити і так само підтримувати. Діти назавжди втратили можливість отримати любов та підтримку рідної матері, їх життя непоправно змінилось і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тому з урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою дітей, [PERSON] оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 1 000000 гривень, тобто по 500 000 грн. кожній малолітній дитині загиблої. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по 500000,00 грн. на кожну дитину в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю матері. Позивач [PERSON] , яка дії в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та представник [PERSON] - адвокат Таргоній В.М. в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 18 жовтня 2021 року від представника [PERSON] - адвоката Таргонія В.М. до суду надійшла заява в якій він просить суд розглянути справу у його відсутності та відсутності [PERSON] .. Також, адвокат Таргоній В.М., у раніше призначеному судовому засіданні, надав суду пояснення, аналогічні тим, що зазначені в позовній заяві. Також, в письмових поясненнях, наданих до суду 18 жовтня 2021 року, адвокат Таргоній В.М. зазначив, що в поведінці загиблої [PERSON] не було грубої необережності, оскільки вона переходила колії у встановленому місці, проте через музику в навушниках просто не почула наближення поїзду. Тому, вважає, що ступінь такої необережності не можна порівнювати зі ступенем необережності людини, яка лежала на колії в стані алкогольного сп`яніння. Просить суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» - Чаруковський Р.В., який дії на підставі Довіреності, серія НРА №816479 від 06 травня 2021 року, в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідачем для розслідування причини аварії було створено комісію. Згідно з Актом службового розслідування аварії від 03 серпня 2018 року, вина працівників залізничного транспорту у травмуванні [PERSON] відсутня. Вантажний поїзд № 2209 рухався з дозволеною швидкістю 30 км/г, при екстреному гальмуванні тормозний шлях склав 140 м, розрахунковий тормозний шлях 145 м. Машиністом подавалися попереджувальні звукові сигнали. Про наближення вантажного потягу пасажири неодноразово повідомлялися по гучному зв`язку станції Слов`янськ, але [PERSON] не реагувала на попереджувальні сигнали потягу та на станційні оголошення так як була в навушниках. Згідно з Висновками комісії причиною смертельного травмування стало порушення [PERSON] п.п.2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України №54 від 19 лютого 1998 року, які визначають, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Пішоходам забороняється: переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Зазначає, що оскільки [PERSON] проживала по провулку Рубіновому та постійно користувалася пішохідними настилами через колії на ст. Слов`янськ, то вона була обізнаною, що залізниця є зоною підвищеної небезпеки і на ній необхідно дотримуватися встановлених Правил. Однак, незважаючи на життєвий досвід, [PERSON] переходила залізничну колію в навушниках та в порушення п.п. 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, не переконалася у відсутності поїзда, хоч об`єктивно мала можливість вжити заходи з безпечного перетинання залізничної колії. Тому, вважає, що викладені вище обставини виключають вину відповідача та підтверджують факт смертельного травмування [PERSON] через власну необережність та недотримання вимог Правил, а тому позовні вимоги про відшкодування шкоди не відповідають принципам розумності, справедливості та співмірності, та не враховують фактичні обставини справи, відсутність вини відповідача та порушення потерпілою положень Правил. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей, в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює машиністом АТ «Укрзалізниця» у структурному підрозділі «Лиманське локомотивне депо». Саме він керував потягом, яким 01 серпня 2018 року було травмовано [PERSON] . Так, після проходження перевірки та інструктажу, отримання попередження на поїзд, він з бригадою відправилися в м. Слов`янськ. Поїзд рухався зі швидкістю 30 км/г. За 200 метрів до станції «Кожушко» помітили людей, які переходили залізничні колії, вони стали подавати звукові сигнали, люди зупинилися та стали пропускали потяг. При під`їзді до людей помітили, що одна жінка почала переходити колію та на звуковий сигнал не реагувала. Було застосовано негайне гальмування та через малу відстань травмування особи запобігти не вдалося. Після зупинки поїзду вони підбігли до жінки, вона була живою, у її вухах були навушники. Було викликано швидку та повідомлено про подію чергового по станції. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він 01 серпня 2018 року перебував у локомотивній бригаді з машиністом електровозу [PERSON] , вони пройшли інструктаж, отримали дозвіл та прямували на станцію Кожушко . Під`їжджаючи до станції, метрів за 200 побачили групу осіб у кількості, приблизно 7 чоловік, які переходили колії. Потяг рухався зі швидкістю 30 км/г. Ними подавалися звукові сигнали і люди припинили перехід через колії, а одна жінка - [PERSON] продовжувала рух. Машиністом декілька разів подавалися звукові сигнали, застосовувалося екстрене гальмування з подачею свистка, однак через малу відстань не вдалося уникнути травмування жінки. Після зупинки потягу вони підбігли до неї, вона лежала з правої сторони по руху состава, без свідомості, однак жива. У [PERSON] у вухах були навушники. Машиніст [PERSON] з бригадиром викликали швидку, жінку забрали до лікарні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює бригадиром СП «Слов`янська дистанція колії» 01 серпня 2018 року він перебував в конторі станції Кожушко, коли потяг під керуванням машиніста [PERSON] проїжджав ст. Кожушко. Він почув сильні звукові сигнали та гальмування. Потім побачив помічника машиніста та машиніста потягу, які бігли до людей. Він зрозумів, що щось сталося, прийшов до них та побачив травмовану потягом жінку, яка була вся в крові. В її вухах були навушники. Жінка була живою, без свідомості, було викликано швидку та поліцію. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Норми ст. 4 ЦПК України вказують, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, з матеріалів справи, а саме зі Свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] , виданого 20 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачаться, що матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (а.с. 20). Також, зі Свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] , виданого 30 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачаться, що матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (а.с. 21). [INFO] о 06 годині 55 хвилин в м. Слов`янську Донецької області на станції «Кожушко» на перехідному настилі на 1134 км вантажним потягом №2209 було травмовано жінку, [PERSON] , яка цього ж дня померла у лікарні. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданого 06 серпня 2018 року Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Слов`янську Донецької області (а.с. 17). 01 серпня 2018 року за фактом цієї події були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050510001601, розпочато досудове розслідування (а.с.11). Згідно Висновку експерта № 487 від 03 вересня 2018 року, причиною смерті [PERSON] стала поєднана травма голови, грудної клітки та тазу з множинними переломами черепа та кісток скелету, крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, розривом правової легені, яка ускладнилася травматичним шоком, набряком легенів і головного мозку. Виявлені при дослідженні трупа [PERSON] :відкрита черепно-мозкова травма: крововиливи у м`які пориви голови лобно-тім`яно-потиличних ділянок справа та зліва, перелом склепіння та основи черепу, крововилив під тверду мозкову оболонку правої півкулі головного мозку, крововиливи під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку лобних часток, правої лобно-тім`яної частки та мозочка, переломи кісток обличчя, забійні рани волосистої частини голови та обличчя, синці повік очей, крововилив верхньої губи; тупа травма грудної клітки: переломи 1,2 ребер справа, 7,8,9 зліва, перелом поперечного відростка 2 грудного хребця, забої легень, розрив правої легені, тупа травма тазу: переломи лонних та сідничної кісток, крижової кістки утворились від дії тупих предметів з великою силою, незадовго до надходження у лікарню та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Інших тілесних ушкоджень, за винятком слідів медичних операцій та маніпуляцій при дослідженні її трупа не виявлено. При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від трупа [PERSON] спирт етиловий не знайдено (а.с. 13-16). З Акту службового розслідування аварії, затвердженого Начальником структурного підрозділу «Станція Слов`янськ» [PERSON] , вбачається, що черговий по залізничній станції «Слов`янськ» [PERSON] , неодноразово передавав оголошення по гучному парковому зв`язку станції про слідування вантажного поїзду №2209. Машиніст поїзду № 2209 [PERSON] подавав сигнали високої гучності, застосовував екстрене гальмування для запобігання наїзду на людину. Під час прямування поїзду №2209 (машиніст ТЧ-1 [PERSON] , помічник [PERSON] ) по колії №ІІ станції «Слов`янськ» 1034км, пк 5, було застосовано екстрене гальмування для запобігання наїзду на сторонню людину. Потерпіла переходила колії по перехідному настилі на небезпечній відстані від поїзда, що рухався, була в навушниках, на звукові сигнали не реагувала. Через малу відстань наїзду запобігти не вдалося. О 06 годині 59 хвилин машиніст поїзду №2209 [PERSON] повідомив чергового по залізничній станції «Слов`янськ» [PERSON] , який викликав фельдшера медпункту станції - Бобух та швидку допомогу. На місці події особа потерпілої не була встановлена. О 07 годині 20 хвилин потерпілу з тілесними ушкодженнями було доставлено до травматичного Відділення м. Слов`янська каретою швидкої допомоги. Згідно розшифрування швидкостемірної стрічки екстрене гальмування було застосоване при швидкості 30 км/г. Фактичний гальмівний шлях 140 м, розрахунковий гальмівний шлях 145м, зупинка поїзда о 06 годині 55 хвилин. Комісія встановила, що причиною травмування сторонньої залізничному транспорту громадянки [PERSON] стало порушення постраждалим п.2.2 (перед тим, як увійти в небезпечну зону потрібно впевнитись у відсутності потяга або локомотива, тощо) п.2.3 (при наближенні потяга або локомотива, вагона, тощо треба зупинитись поза межами небезпечної зони…), п.2.6 (переходи і перебігати через залізничні колії перед потягом або локомотивом, вагоном, тощо, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400м забороняється) Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженим наказом МТУ №54 від 19.02.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633. Даний випадок травмування [PERSON] по ІІ колії станції Слов`янськ, 1034 км, ПК5, вважати не пов`язаним з виробництвом. Провини працівників залізничного транспорту в цьому випадку не вбачається. Постановою слідчого Слідчого відділу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 вересня 2018 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050510001601 від 01 серпня 2018 року було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину кримінального правопорушення (а.с.12). Разом з тим, за наведених вище обставин та з досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що між наїздом потягу № 2209, що належить АТ «Українська залізниця» під керуванням машиніста [PERSON] на [PERSON] та її смертю, наявний причинно-наслідковий зв`язок. [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішеннями виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області № 760 та № 759 від 03 жовтня 2018 року над малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] (а.с. 22, 25-26). Таким чином, [PERSON] наділена правом звертатися до суду з даним позовом в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та вимагати відшкодування дітям спричиненої моральної шкоди в результаті смерті їх матері, яка сталася внаслідок наїзду на неї потягу. В судовому засіданні встановлено та визнано представником відповідача АТ «Укрзалізниця» - Чаруковським Р.В., що потяг №2209, який здійснив наїзд на [PERSON] , перебуває на балансі АТ «Укрзалізниця». Машиніст поїзду №2209 [PERSON] , який керував ним в момент наїзду, перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». Дана обставина також встановлена в судовому засіданні та визнана представником відповідача АТ «Укрзалізниця» - Чаруковським Р.В. Тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи, [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зазначила, що через загибель [PERSON] , яка є матір`ю цих дітей, діти зазнали сильних душевних страждань та ця подія повністю зруйнувала важливий життєвий зв`язок. Діти з болем згадують, яким було життя родини до смерті матері. Тепер вони відчувають страждання, їх мучать болючі спогади. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву, представник АТ «Укрзалізниця» - Чаруковський Р.В., не визнаючи позовні вимоги, посилається на ту обставину, що смерть [PERSON] настала внаслідок її необережності, оскільки [PERSON] переходила залізничну колію в навушниках, не відреагувала на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, та в порушення п.п. 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, не переконалася у відсутності поїзда, хоч об`єктивно мала можливість вжити заходи з безпечного перетинання залізничної колії, що виключає вину відповідача та підтверджує факт смертельного травмування [PERSON] через власну необережність та недотримання вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Так, суд приймає до уваги показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як належний доказ по справі, що Вантажний поїзд № 2209 рухався з дозволеною швидкістю 30 км/г. Машиністом подавалися попереджувальні звукові сигнали, застосовувалося екстрене гальмування, про наближення вантажного потягу пасажири неодноразово повідомлялися по гучному зв`язку станції Слов`янськ, але [PERSON] не реагувала на попереджувальні сигнали потягу та на станційні оголошення, так як була в навушниках, внаслідок чого 01 серпня 2018 року [PERSON] була травмована, оскільки такі пояснення свідків були послідовні та узгоджені між собою як в суді, так і під час службового розслідування, що підтверджується Актом службового розслідування аварії від 03 серпня 2018 рокута не спростовуються сторонами по справі. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати малолітнім дітям загиблої матері [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Проте, в судовому засіданні встановлено, що загибла [PERSON] переходила залізничну колію в навушниках, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпіла, знаючи про небезпечність перебування на пероні залізничного переїзду, не реагуючи на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, належним чином не усвідомлювала всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останньої, хоча в судовому засіданні не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілої [PERSON] , а тому суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених малолітніми дітьми загиблої [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по 200000,00 грн. на кожного, на відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої смертю матері. В свою чергу, слід зазначити також, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі », зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У цьому зв`язку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати малолітнім дітям загиблої [PERSON] , на думку суду, у зв`язку з спричиненням смерті їх матері повинна становити по 200000,00 грн., кожній дитині загиблої [PERSON] , з огляду на те, що сама моральна шкода пов`язана зі стражданнями малолітніх дітей, душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті їх матері, що на думку суду, буде відповідати перенесеним малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами відповідача, з одного боку, та інтересами позивачів, - з іншого. Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому відшкодування моральної шкоди носить разовий характер і пов`язано саме з цими обставинами, тому позовні вимоги представника малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - [PERSON] підлягає частковому задоволенню, що на думку суду, буде відповідати перенесеним малолітніх дітей моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості і не матиме наслідком збагачення останніх за рахунок відповідача. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Суд прийшов до висновку про відшкодування відповідачем АТ «Українська залізниця » малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] моральної шкоди у розмірі по 200000,00 грн. кожному, а всього 400000,00 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 40,00% ((400000,00 грн. - задоволені вимоги) / ( 1000000,00 грн. - заявлені позовні вимоги)*100%). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 4000,00 грн.(10000,00 (1000000 грн.*1%) грн. * 40% / 100%).

Outcome: partial