overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву від 10 червня 2013 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач, станом на 31 жовтня 2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 79513,36 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, клопотань до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.10-35, 41-42). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-9) станом на 31 жовтня 2019 року заборгованість по кредитному договору відповідача становить 79513,36 грн., з яких 424,39 грн. - заборгованість за кредитом, 71126,43 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 100,00 грн. - комісія, 3600,00 грн. - пеня, 4262,54 грн. - штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 75250,82 грн., з яких 424,39 грн. - заборгованість за кредитом, 71126,43 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 100,00 грн. - комісія, 3600,00 грн. - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 2102,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вироком Бородянського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року [PERSON] визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням 2 роки за те, що він 08 жовтня 2019 року, близько 17 години по вул. Радужна, 145 в смт Пісківка Бородянського району Київської області незаконно заволодів його автомобілем "ВАЗ-2103" р.н. [NUMBER] . Під час вчинення злочину [PERSON] пошкодив колінвал, задні амортизатори, двигун та вирвав тяги автомобіля. Оскільки ремонт проведений ним (позивачем) за власні кошти і власними силами, чеки на придбання запчастин не збереглися, то пред`явити відповідачу позов про відшкодування матеріальної шкоди він не може. Тому, оскільки крім майнової шкоди йому завдана ще і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних пошкодженням його транспортного засобу, просив стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану в результаті вчинення злочину в сумі 10 000,00 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав, викладене підтвердив. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, клопотань до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що вироком Бородянського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та засуджений до 3 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, що підтверджується копією вироку (а.с.9-11). Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки доказів про те, що позивачу заподіяна моральна шкода саме у розмірі 10 000,00 гривень суду не надано, то суд частково задовольняючи позов вважає за необхідне стягнути з відповідача 5000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди та відповідно до ст.141 ЦПК України 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім`я розпалася і поновлена бути не може. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити (а.с.25). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи та розгляд справи у його відсутність до суду не подав (а.с. 22). Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 02 червня 2007 року, місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей 2007 та 2012 року народження (а.с. 7-8). Позивач та відповідач по справі заяв, клопотань щодо примирення до суду не подали. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між ними склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім`я поновлена бути не може. Позивач не бажає відновити своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " після розірвання шлюбу, право на що передбачене ст. 113 СК України (а.с. 6). Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що за період шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, а саме: 1) [PERSON] , [INFO] , 12 повних років; 2) [PERSON] , [INFO] , 7 повних років (а.с. 7, 8). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Зміст поданої позовної заяви, як і долучені до позовної заяви документи, не містять жодних відомостей про те, де і з ким проживають неповнолітні діти, чи була досягнута спільна згода між батьками про місце проживання неповнолітніх дітей, чи була запитана відповідно згода дитини, якій виповнилося 10 років, щодо місця проживання, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині, що стосується визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Зважаючи на те, що позовні вимоги судом задоволено частково, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що з 21 червня 2008 року по 25 грудня 2013 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд ", однак з жовтня 2013 р. відповідач допустив борг із заробітної плати в сумі 4353 грн. Просить стягнути заборгованість по заробітній платі з урахуванням моральної шкоди в розмірі 1000 грн., завдану відповідачем невиплатою заробітної плати. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, місце, час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив задоволити його позов в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 21 червня 2008 року по 25 грудня 2013 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд". Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі з жовтня 2013 р. по грудень 2013 року включно становить 4353 грн. і вказана сума позивачу не виплачена на час розгляду справи в суді. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг із заробітної плати. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що з 22 березня 2005 року працював у ПАТ „Південьзахідшляхбуд", однак з жовтня 2013 р. відповідач допустив борг із заробітної плати в сумі 6505,51 грн. Просить стягнути заборгованість по заробітній платі з урахуванням моральної шкоди в розмірі 5000 грн., завдану відповідачем невиплатою заробітної плати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце, час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити його позов в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 22 березня 2005 року по 01 червня 2014 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд". Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі з жовтня 2013 р. по березень 2014 року включно становить 6505,51 грн. і вказана сума позивачу не виплачена на час розгляду справи в суді. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг із заробітної плати. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що з 27 жовтня 2003 року по 31 березня 2014 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд ", однак з жовтня 2013 р. відповідач допустив борг із заробітної плати в сумі 12569,44 грн. Просить стягнути заборгованість по заробітній платі з урахуванням моральної шкоди в розмірі 2000 грн., завдану відповідачем невиплатою заробітної плати. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, місце, час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив задоволити його позов в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 27 жовтня 2003 року по 31 березня 2014 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд". Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі з жовтня 2013 р. по березень 2014 року включно становить 12569,44 грн. і вказана сума позивачу не виплачена на час розгляду справи в суді. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг із заробітної плати. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що з 27 липня 2005 року по 31 березня 2014 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд ", однак з жовтня 2013 р. відповідач допустив борг із заробітної плати в сумі 6954,85 грн. Просить стягнути заборгованість по заробітній платі з урахуванням моральної шкоди в розмірі 2000 грн., завдану відповідачем невиплатою заробітної плати. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, місце, час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив задоволити його позов в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 27 липня 2005 року по 31 березня 2014 року працював у ПАТ „ Південьзахідшляхбуд". Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі з жовтня 2013 р. по березень 2014 року включно становить 6954,85 грн. і вказана сума позивачу не виплачена на час розгляду справи в суді. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг із заробітної плати. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, посилаючись на те, що 19.09.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В даний час сторони по справі припинили своє спільне проживання . У зв'язку з тим, що позивач не працює, перебуває у декретній відпустці, коштів на утримання дітей не вистачає, її рідні не мають можливості надавати матеріальної допомоги, а тому просить винести рішення про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. В судове засідання позивач з'явилася, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, по не відомій суду причині, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою. На підставі ст.224 ЦПК України "у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи". Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що в зареєстрованому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.02.2011 року та серії [NUMBER] від 21.05.2012 року, які проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку задоволено, та із слів позивача діти знаходяться у садочку, а тому ніяких перешкод у [PERSON] для працевлаштування немає, суд приходить до висновку, що аліменти, що підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно, до досягнення сином [PERSON] [INFO] трьох річного віку. Згідно ст. 84 Сімейного Кодексу України - дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 88 ЦК України, суд рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення про усунення перешкод в користуванні майном та зняти з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просила розглядати справу без її участі, позов підтримує, на заочний розгляд справи згодна. Причини неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно довідки форми № 3, виданої ТОВ "Центральний 1" 30 січня 2015 року за № 319, в спірній квартирі зареєстровані наступні: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З письмових заяв свідків вбачається, що [PERSON] з грудня 2011 року не проживає за адресою реєстрації. В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що вона втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Вказані обставини в повному обсязі підтверджуються матеріалами цивільної справи. Що стосується вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача, то визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial