Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди , посилаючись на те що на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2012р. його позов до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживача задоволено частково. ФОП [PERSON] повторно зобов»язано виконати роботи з виготовлення та монтажу метало пластикових виробів , відповідно до договору № ДК 05/12-10 від 2.12.2010р. та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. Для примусового виконання рішення суду видано виконавчий лист на підставі якого 26.11.2012р. було відкрито виконавче провадження. В зв»язку з невиконанням рішення суду неодноразово звертався з скаргами на дії державних виконавців , ухвалами суду скарги задовольнялись , однак до цього часу залишаються невиконаними рішення суду. Тому просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10000грн. В судове засідання не з»явився, надав письмові пояснення , просив розглядати в відсутність, позов підтримав. Представники відповідача МЮУ Васіна І.О. проти позову заперечувала. Представник ДКСУ надав письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Встановлено, що підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2012р. позов [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживача задоволено частково. ФОП [PERSON] повторно зобов»язано виконати роботи з виготовлення та монтажу метало пластикових виробів , відповідно до договору № ДК 05/12-10 від 2.12.2010р. та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. Для примусового виконання рішення суду видано виконавчий лист на підставі якого 26.11.2012р. було відкрито виконавче провадження. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №2-175/2504/2013, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2013 визнано неправомірною бездіяльність начальника управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області П»ятницького А.В. щодо не розгляду та не повідомлення [PERSON] про результати розгляду скарги та зобов»язано розглянути скаргу від 6.04.2013р. На підставі ухвали було виконано виконавчий лист та 08.02.2014винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41936000. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2014р. , залишеною без зміну хвалою Апеляційного суду Дніпропетеровської області від 23.10.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015р. визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВСУ Попіва Р.І. щодо незабезпечення направлення [PERSON] копії постанови від 31.03.2014р. про закінчення виконавчого провадження №41936000, постанову від 31.03.2014р. про закінчення виконавчого провадження із примусового виконання ухвали від 30.09.2013р. скасовано. 12.11.2014р. на виконання даної ухвали було прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження№41936000 Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2016р. , залишеною без зміну хвалою Апеляційного суду Дніпропетеровської області від 23.11.2016р визнано неправомірним рішення заступника директора Департаменту -начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Крайчинського С.С. щодо не розгляду скарги [PERSON] від 14.12.2015р. у виконавчому провадженні №41936000. Директор Департаменту ДВС МЮУ Поліщук Д.В. прийняв постанову №3 від 26.05.2017р. про скасування постанови старошого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Попіва Р.І. від 23.12.2014р. про закінчення виконавчого провадження №41936000 26.06.2017р. постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Мазура Г.І. виконавче провадження №41936000 відновлено. Також встановлено , що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.18р. по справі №175/4964/2017-ц залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.07.2018: визнано неправомірною бездіяльність виконувача обов'язків директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича щодо неналежного розгляду скарги [PERSON] від 28.11.2017 «На постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської 1.1, від 23.06.2017 у виконавчому провадженні №41936000 зобов'язано директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Юрія Олександровича або іншу особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу [PERSON] від 28.11.2017 «На постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської 1.1, від 23.06.2017 у виконавчому провадженні №41936000». Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9.02.2018р. по справі №175/4965/2017-ц, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.07.2018: визнано неправомірною бездіяльність виконувача обов'язків директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича щодо неналежного розгляду скарги [PERSON] від 27.11.2017 «На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерство юстиції України Ярушевської 1.1, у виконавчому провадженні №41936000 За положеннями ст.ст.1166,1167 ЦК України майнова , моральна шкода , завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу" , передбачено , що шкода , заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення , підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом , за рахунок держави. Відповідно до п.3 Постанови пленуму Верховного суду України про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової шкоди) від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови пленуму «Оскільки питання відшкодування моральноїшкодирегулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.» Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013р. у справі № 6-48цс13. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд враховуючи істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалість страждань позивача, його стан здоровя та виходячи з засад розумності і справедливості, враховуючи те, що діями працівників державної виконавчої служби , які визнані судом неправомірними , йому заподіяна моральна шкода, неналежним виконанням своїх службових обовязків, державного виконавця, тому стягненню підлягає моральна шкода в розмірі 1000 гривень. яка підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial