Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати будинок [ADDRESS] придбаний подружжям за час шлюбу спільним майном подружжям; визнати за позивачем право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, вартістю 1/2 частини 153753 грн.; визнати автомобіль Chevrolet Aveo 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] придбаний подружжям за час шлюбу спільним майном подружжям та визнати за позивачем право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, вартістю 1/2 частини 52892 грн. та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10.09.2005 він зареєстрував шлюб з відповідачкою, однак подружнє життя не склалося та в теперішній час в суді знаходиться на розгляді цивільна справа про розірвання шлюбу між ними. За час перебування в шлюбу сторони в 2008 році придбали житловий будинок [ADDRESS] , в якому позивач власними силами робив ремонт та автомобіль Chevrolet Aveo 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Після подачі даного позову до суду, відповідачка постійно погрожує відповідачу виселенням та продажем будинку, однак іншого житла він не має. Крім того, відповідачка не дає позивачу ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим позбавляє його права користування автомобілем. В добровільному порядку між сторонами до теперішнього часу спільне майно не розділено, тому позивач вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ненашева Я.В. підтримала доводи викладені в позовній заяві та просила суд визнати будинок [ADDRESS] придбаний подружжям за час шлюбу спільним майном подружжям; визнати за позивачем право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, вартістю 1/2 частини 153753 грн.; визнати автомобіль Chevrolet Aveo 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] придбаний подружжям за час шлюбу спільним майном подружжям та визнати за позивачем право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, вартістю 1/2 частини 52892 грн. та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] зазначила про можливість розгляду справи без її представника - адвоката Ярошенка О.П. Позовні вимоги не визнала, вважає позов необґрунтованим, оскільки неможливо поділити будинок та автомобіль так, щоб зберегти можливість проживання у будинку та користування машиною двох конфліктуючих сторін. Неможливо побудувати два різни входи у спірний будинок та стіни, яка б розмежувала будинок. Крім того неможливо поділити будинок із прохідною планіровкою до без врахування інтересів малолітніх дітей позивача та відповідачки. В даному випадку найбільш доцільним засобом поділу майна є мирова угода, від укладення якої ухиляється позивач, при цьому позивач ігнорує інтереси малолітньої дитини, оскільки у разі задоволення позову з боку позивача виникає наявна загроза підселення третіх осіб, існування яких на території спірного вищевказаного будинку будуть створювати наявну загрозу для життя та здоров`я, інтересів від повідки дітей. На підставі викладеного просить відмовити позивачу у позові. В судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Нечаєв А.В. позовні вимоги [PERSON] не визнав, підтримав пояснення відповідачки. Суд, допитавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до частини 3 ст. 12 та частин 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленим цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 2005 року між позивачем по справі [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 856/а.с.10/. Від даного шлюби сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження/а.с.11,12/. За період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.12.2008, посвідченого нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., зареєстровано в реєстрі 4418(а.с.14-16). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21482772 від 06.01.2009(а.с.17) права власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 4418 від 05ю12ю2008. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку(а.с.22) державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0997 га, розташованої по [ADDRESS] , видано [PERSON] на підставі рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 04.03.2010 № 1/2. Також сторонами за період шлюбу придбано автомобіль Chevrolet Aveo 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06.03.2007 (а.с.95), відповідно до якого [PERSON] є власником вказаного автомобіля. Згідно експертної оцінки вартість спірного будинку складає 307506 грн./а.с.22-31/. Відповідно експертної оцінки вартість спірного автомобіля складає 105784 грн./а.с.79-83/. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, згідно із ч. 1 ст. 61 СК України. Згідно із ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідачки, як на підставу відмови у позові, на те, що, що неможливо поділити спірні будинок та автомобіль так, щоб зберегти можливість проживання у будинку та користування автомобілем двох конфліктуючих сторін, неможливо побудувати два різни входи у спірний будинок та стіни які б розмежувала будинок, оскільки це є її припущенням. Відповідачкою не надано суду доказів, які б доводили ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх та заперечень. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, тому слід визнати будинок [ADDRESS] , придбаний подружжям за час шлюбу спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ; визнати автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний подружжям за час шлюбу спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2066 грн. 48 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial