Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 23.04.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про захист прав споживача, в обґрунтування якої зазначила, що є споживачем фінансових послуг, що надаються відповідачем та на даний час вона користується платіжною зарплатною карткою АТ «КБ «ПриватБанк». 19.03.2020 року банком було здійснено списання грошових коштів з даної картки у розмірі 3608,99 грн., а 16.04.2020 року - у розмірі 3970,66 грн., 18.04.2020 року - 50 грн., 19.04.2020 року - 29,63 грн. Звернувшись до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою з`ясування підстав списання коштів, позивача було проінформовано про наявність у останньої кредитної заборгованості, яка списувалася банком з картки, належної [PERSON] автоматично. З виписки по рахунку позивача вбачається, що відповідачем протягом періоду з 2011 року по 31.07.2019 рік нараховувалися санкції на заборгованість за відновлюваною кредитною лінією, що була доступна за платіжною карткою [NUMBER] , термін дії якої закінчився ще у 2015 році. Загальна сума заборгованості позивача перед відповідачем станом на 31.07.2019 року складає 87508,99 грн. При цьому в період з 2011 року по даний час банк до [PERSON] з вимогою у досудовому порядку сплатити заборгованість або стягнути її у судовому порядку не звертався, про наявність виконавчого напису, вчиненого нотаріусом позивачу нічого не відомо. Тобто лише 19.03.2020 року АТ «КБ «ПриватБанк» почав здійснювати автоматичне списання грошових коштів з платіжної картки, належної позивачу. Отже, позивач вважає такі дії відповідача незаконними, такими, що вчинені в порушення її прав як споживача фінансових послуг та просить суд визнати дії АТ «КБ «ПриватБанк» щодо нарахування процентів, штрафів на заборгованість протягом 2011-2019 років, щодо автоматичного списання з картки [PERSON] грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, - неправомірними та такими, що порушують її права як споживача фінансових послуг, які надаються банком; стягнути з АТ «КБ «ПриватБанк» на свою користь неправомірно списані з 19.03.2020 року по 19.04.2020 року з рахунку [PERSON] грошові кошти у розмірі 7659,28 грн.; зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» у подальшому не вчиняти дій щодо автоматичного списання коштів з рахунків [PERSON] без її відповідного розпорядження. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Адаменко Т. С. , яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві та проводити розгляд справи без її участі. Так, у поданому до суду відзиві представник відповідача зазначила, що 01.08.2011 року [PERSON] була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої клієнт підтвердила власноруч своїм підписом згоду на укладення договору та оформлення кредитної картки. Разом з тим, позивач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Универсальная, 55 дней льотного периода», в якій зазначена базова ставка за користування кредитом 2,5%, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення - до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним, а також розмір комісії за зняття готівки і особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Внаслідок того, що [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису на суму наявного за кредитом боргу. Таким чином, 16.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис №11284, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 11.08.2011 року у розмірі 17200,83 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 1801,10 грн., заборгованість за відсотками - 14104,45 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500 грн. та заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 795,28 грн. Строк, за який проводиться стягнення - 2160 днів, а саме з 01.08.2011 року по 30.06.2017 року. Станом на дату звернення позивача до суду сума заборгованості останньої перед банком не погашена та становить 78930 грн. Автоматичне списання грошових коштів з платіжної картки, належної позивачу, банк обґрунтовує ст. 1071 ЦК України, згідно якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Також статтею 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктом 6.5. Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року передбачено право банку здійснювати договірне списання у випадках, передбачених у договорі про розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг. Підписавши анкету 01.08.2011 року та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», позивач тим самим уклала з відповідачем договір, який відповідно до статті 634 ЦК є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної позивачем, остання погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті. Вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Фактичні обставини справи, встановлені судом. 01.08.2011 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої їй була надана платіжна картка кредитка «Універсальна». Підписуючи дану заяву позивач погодилася, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, а також про те, що вона ознайомлена і згодна з Умовами, Правилами надання банківських послуг та Тарифами. Разом з тим, позивач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Универсальная, 55 дней льотного периода», в якій зазначена базова ставка за користування кредитом 2,5%, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення - до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним, а також розмір комісії за зняття готівки і особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.42-45). 07.08.2017 року АТ «КБ «ПриватБанк» направив на адресу місця проживання [PERSON] , зазначену в Анкеті-заяві ( [ADDRESS] ) письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором б/н від 01.08.2011 року. Так, згідно даного документу банк вимагав від позичальника у 5-денний термін з дати його відправлення виконати усі наявні боргові зобов`язання за кредитним договором, зокрема, сплатити суму боргу, яка становила 17200,83 грн. та складалася з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1801,10 грн., заборгованості за відсотками - 14104,45 грн., заборгованості по штрафам (фіксованої частини) - 500 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості ) - 795,28 грн. (а.с.47,48). При цьому докази отримання адресатом даної вимоги в матеріалах справи відсутні. 16.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. на підставі п.19 ч.1 ст.34, статей 87-89 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, було вчинено виконавчий напис №11284, згідно якого звернено стягнення з [PERSON] у зв`язку з допущенням боржником прострочення платежів (а.с.46). Згідно виконавчого напису нотаріуса, сума заборгованості [PERSON] складає 17200,83 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 1801,10 грн., заборгованість за відсотками - 14104,45 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості ) - 795,28 грн. За вчинення даного виконавчого напису нотаріусом також стягнено плату у розмірі 1800 грн. Виконавчий напис набрав законної сили з моменту його вчинення і міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років. Після вчинення нотаріусом виконавчого напису представник АТ «КБ «ПриватБанк» не звернувся до державного/приватного виконавця з заявою про відкриття провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого нотаріусом. Натомість банк самостійно звернув стягнення на заробітну плату боржника, шляхом автоматичного списання грошових коштів з заробітної плати [PERSON] , яка нараховувалася останній на платіжну картку АТ «КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія виписки по рахунку (а.с.12). З даної виписки вбачається, що 19.03.2020 року позивачу було зараховано на платіжну картку заробітну плату у розмірі 7217,97 грн. та цього ж дня автоматично списано банком 3608,99 грн.; 16.04.2020 року зараховано заробітну плату у розмірі 7941,31 грн. та автоматично списано 3970,66 грн., 18.04.2020 року списано ще 50 грн., 19.04.2020 року - 29,63 грн. При цьому згоди на самостійне списання банком коштів із її рахунків позивач при підписанні заяви на отримання кредитної картки 01.08.2011 не давала. З виписки по рахунку за період з 01.01.2011 року по 20.03.2020 року вбачається, що датою останнього погашення позивачем кредитної заборгованості є 17.07.2014 року (а.с.13-21), термін дії картки - до 2015 року. Мотиви та застосовані норми права. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені статтею 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно із пунктом 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»). Аналогічні норми передбачені пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, який встановлює, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.2 Інструкції від 21 січня 2004 року). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відзиві представник відповідача посилається на те,що згідно пункту 1.1.3.1.5 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також сплачувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Банк списує грошові кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Проте відповідач не довів належними доказами, що саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, на які представник відповідача посилається у відзиві і надав до суду є складовою укладеного з [PERSON] договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що позивач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору. Оскільки Умови та правил надання банківських послуг не підписані позивачем, відтак вказані умови та правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131св19). Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року зазначено, що без наданих банком підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, вимога позивача щодо визнання дій банку щодо нарахування процентів, штрафів на заборгованість по кредиту є обґрунтованою. Отже, відсутні підстави вважати,що сторони обумовили у письмовому вигляді інші права та обов`язки, ніж передбачені анкетою-заявою та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які 01.08.2011 року були підписані позивачем і не містять умов щодо договірного списання коштів з дебетового карткового рахунку позивача. Відтак дії відповідача щодо автоматичного списання частин сум заробітної плати позивача в загальній сумі 7659,28 грн. та їх зарахування у рахунок самостійно визначених відповідачем спірних зобов`язань за кредитним договором, не відповідають вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору. Виключне право розпорядження заробітною платою, визначення напрямків її витрачання в силу вимог статей 317, 319, 321 ЦК України (зміст права власності, здійснення права власності та непорушність права власності) належить лише позивачу, як власнику цих коштів. Втручання відповідача у таке право може відбуватись на відповідній правовій підставі: договір, закон чи рішення суду. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. В частині вимог позову про зобов`язння акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» не вчиняти дій, пов`язаних з автоматичним списанням грошових коштів з рахунків [PERSON] без її розпорядження. слід відмовити, оскільки дана вимога не охоплюється змістом ст. 16 ЦК України.

Outcome: partial