Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернулася в Шосткинський міськрайонний суд з зазначеним позовом . Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 2013р. по 14.01.2015р. Заробітна плата їй виплачувалась не регулярно, тому у відповідача виникла заборгованість в сумі 6553,22 грн. 14.01.2015р. вона звільнилась , але з нею до цього часу не провели остаточний розрахунок і не виплатили в повному обсязі заробітну плату, від цього вона постраждала морально і матеріально, а тому просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі додатково пояснила, що відповідачі своїми діями завдали їй моральних страждань, яки виразилися в її скрутному матеріальному становищі через невиплату заробітної плати вона мусила економити на харчах, проїзді на роботу що потребувало від неї значних зусиль та тягло за собою моральні страждання,і просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, моральну шкоду яку вона оцінила в 2000грн. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Визнав заборгованість по заробітній платі у зазначеному позивачем розмірі, але не визнав необхідності сплатити кошти за затримку остаточного розрахунку та моральної шкоди так як вважає, що позивач навмисно тривалий час не звертався до суду з позовом, хоч вони наполегливо рекомендували йому це зробити. Невиплата відбулася в звязку нестачею коштів. З 9.02.2015р. накладено обтяження на нерухоме майно підприємства, 29.05.2015 року Сумською обласною радою прийнято рішення про ліквідацію Комунального підприємства Сумської обласної ради «Центральна районна аптека №40», створена комісія з припинення діяльності підприємства, на майно підприємства та рахунки накладено арешт а тому вони не могли виплатити позивачу заробітну плату. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, так як в судовому засідання встановлено, що позивачка дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 14.10.2013р. по 14.01. 2015 року (а.с.8-7). Однак до цього часу з нею не було проведено розрахунку по заборгованості заробітної плати, згідно довідки(а.с.4) заборгованість становить 6553,22 грн., яка підлягає стягненню. Середньоденна заробітна плата складає 52,99 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноважного ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.. 116 цього кодексу, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так як до цього часу фактичний розрахунок з позивачкою після звільнення не проведений, а тому на користь позивача підлягає стягненню і середньоденний заробіток за час затримки виплати тобто з 15.01.2015р. по 14.09.2015р (день винесення рішення) у сумі 8743,35 грн. ((12+20+21+21+18+20+23+20+10) Х 52,99 = 8743,35) Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди у сумі 2000 грн. судом встановлено наступне: Відповідач по справі знаходяться в тяжкому фінансово-економічного стані (а.с.20-26) в звязку з чим прийнято рішення про ліквідацію діяльності підприємства (а.с.23) Все це вказує на відсутність, в діях відповідачів їх вини в затримці проведення розрахунку з позивачкою. В свою чергу позивачка в судовому засіданні в супереч ст..60 ЦПК України, не надала жодних доказів на підтвердження вини відповідача в затримці розрахунків по заробітній платі при звільненні. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за умов наявності вини підприємства, з нього повинна стягуватися моральна шкода, якщо ці дії призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в постанові № 13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці", вказав на тє, що ця сума пвдлягає стягненню у випадках наявності вини піцдприємства та якщо якщо роботодавець не доведе відсутності своєї вини у несвоєчасній виплаті. Таким чином суд вважає, що відповідачем по справі надані переконливі докази щодо відсутності їх вини в затримці розрахунку при звільненні позивача, які позивачем не спростовані так як він не надав жодних доказів які заперечували б доводи відповідача, а тому суд вважає, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди необхідно відмовити. Згідно ч.2 ст.367 ЦПК України суд може допусити негайне виконання судового рішення всієї суми боргу у справах про присудження працівникові виплати зпробітної плати. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати

Outcome: partial