Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому стверджує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.05.2013р. придбав у [PERSON] двокімнатну квартиру [NUMBER] в [ADDRESS], загальною площею 60,3 кв.м., житловою - 44,0 кв.м. Згідно технічної документації буд №10 має два корпуси літ. А (житловий будинок з підвалом, в якому знаходяться квартири №?1, 2, 3, 4, 4-А) та літ Б (житловий будинок з підвалом, в якому знаходяться квартири №5, 6), а також будівля гаража - літ.Г., що також має під собою підвал. Посилаючись на норми матеріального права, вказує, що він та інші власники квартир у будинку [ADDRESS] є співвласниками допоміжних приміщень вказаного будинку, в тому числі і підвальних. Після того, як придбав квартиру [NUMBER], поцікавився тим, які підвальні та інші нежитлові приміщення закріплені за даним житлом і якими має право користуватися як співвласник допоміжних приміщень будинку. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №825/21 від 07.11.2000р. із додатком, що містить перелік будинків, в яких проводиться закріплення підвальних, нежитлових приміщень за квартирами, за квартирою [NUMBER] по [ADDRESS] було закріплено підвал II літ.Б площею 2,40 кв.м. Вказує, що коли вирішив піти оглянути закріплений за його квартирою підвал, то виявилося, що сусід [PERSON], який проживає в квартирі [NUMBER], встановив металеві двері і дверні замки до загального входу в усі підвальні приміщення, які знаходяться в будівлі літ.Б. Таким чином, [PERSON] самовільно захопив та користується цими всіма приміщеннями, а саме - підвалом №І площею 15,90 кв.м., що відноситься до будівлі літ.Г, підвалом №ІІ площею 2,40 кв.м., підвалом №ІІІ площею 18,30 кв.м. та спільним коридором №IV площею 3,40 кв.м., який пов'язує ці три підвали із спільним входом. Додає, що без ключів до загального входу в підвальні приміщення не має можливості потрапити в коридор №IV площею 3,40 кв.м., який пов'язує підвал із спільним входом. [PERSON] відмовився надати ключі та не впускає туди навіть в його присутності оглянути стан підвального приміщення, чим чинить перешкоди у користуванні даним майном. Зрозумівши, що відповідач добровільно не виконає законні прохання, позивач 10.10.2013р. звернувся в Першотравневий РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою , в якій просив працівників міліції перевірити вищенаведені обставини та організувати доступ до підвального приміщення №ІІ літ.Б площею 2,40 кв.м., яке закріплене за його квартирою. Відповідач вказував працівникам міліції, що на його думку у нього є право користуватися підвалом №ІІ площею 2,40 кв.м., який закріплений за кв.[NUMBER], оскільки [PERSON] (колишній власник квартири) видала йому про це усний дозвіл, а крім того на підставі розписки [PERSON], що є рідним братом [PERSON], йому даний підвал передано у довічне користування. Працівники міліції у своєму висновку вказали на наявність між позивачем та [PERSON] цивільно-правового спору, який повинен вирішуватися у судовому порядку, а тому припинили розгляд його заяви від 10.10.2013р., так і не забезпечивши доступ до підвалу. Вказує, що КЖРЕП №9 у відповідь на його скарги щодо дій [PERSON] вказало на необхідність звернення із позовом до суду, оскільки підвал №ІІ площею 2,40 кв.м., який повинен знаходитись у його користуванні, як власника квартири [NUMBER] в [ADDRESS], на даний час неправомірно використовується відповідачем [PERSON] 1.1, без будь-яких на те правових підстав, який зачинив на замок вхід у коридор №IV площею 3,40 кв.м., з якого є входи до інших підвалів, тим самим перешкоджає користуватися цим приміщенням та уникає вирішення цього питання в позасудовому порядку. Крім того, позивач вказує, що незаконними діями відповідача також завдана моральна шкода, оскільки для відновлення його порушеного права довелося спочатку сваритися із відповідачем, потім звертатися в правоохоронні органи, а потім і до суду. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив суд, усунути йому перешкоди в користуванні підвалом №ІІ площею 2,40 кв.м., що знаходиться в будівлі літ.Б будинку [ADDRESS] шляхом витребування від [PERSON] із його незаконного володіння та передачі йому приміщення даного підвалу, передачі [PERSON] дублікату ключів від дверей до загального входу в підвальні приміщення в будівлі літ.Б та від дверей до підвалу №ІІ, а також звільнення приміщення спірного підвалу [PERSON] від його майна. Зобов'язати [PERSON] не змінювати замки до вхідних дверей до загального входу в підвальні приміщення в будівлі літ.Б та від дверей до підвалу№ІІ та не чинити йому перешкоди у користуванні цим підвалом. Стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в сумі 4000 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн., витрати за надану правову допомогу в сумі - 2100 грн., а всього - 2343,60 грн. Від відповідача до суду надійшло заперечення на позов, в якому він посилається на те, що в результаті численних перемов, які мали місце ще перед укладенням договору купівлі-продажу квартири від 31.05. 2013 p., між колишнім власником двохкімнатної квартири [NUMBER] в буд [ADDRESS], загальною площею 60,3 кв.м., в т.ч. житловою - 44,0 кв.м., - [PERSON] та [PERSON], було досягнуто домовленість, що у власність останнього переходить лише вищевказана квартира, що знайшло своє підтвердження у тексті нотаріально-посвідченого договору. При цьому, перед укладенням договору купівлі-продажу квартири, між сторонами, було обговорено і статус підвального приміщення № ІІ площею 2,40 кв.м., що знаходиться в будівлі літ. Б будинку [ADDRESS]. Зокрема, [PERSON], усно, довела до відома [PERSON] ту обставину, що зазначене підвальне приміщення передано йому у довічне безоплатне користування. Саме тому, у тексті договору купівлі-продажу квартири від 31.05. 2013 p., нічого не було сказано про підвальне приміщення, адже попередній власник квартири [NUMBER] в буд [ADDRESS] - [PERSON] розпорядилася ним на власний розсуд маючи статус власника цього приміщення. Крім того, [PERSON] вказала, що вважає достатньою розписку уповноваженого нею [PERSON] від 19.05.2010 року про передачу йому (відповідачу по справі) підвального приміщення у постійне користування. [PERSON] 06.06.2013 року надала нотаріально посвідчену заяву в якій повідомила, що як власник квартири [NUMBER] у будинку номер [ADDRESS], у травні 2010 року, дала згоду на передачу в користування [PERSON] у будівлі літ. Б підвального приміщення площею приблизно до 2-х кв.м. Таким чином, на думку відповідача, все вищевикладене свідчить про те, що правовий статус підвального приміщення № ІІ площею 2,40 кв.м., що знаходиться в будівлі літ. Б будинку [ADDRESS], був визначений [PERSON], як єдиним власником цього нерухомого майна, шляхом передачі йому в безоплатне довічне користування і це було зроблено до укладення договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2013 року. На підставі вищевикладеного, просив суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на доводи , викладені в позовній заяві. Посилаючись на норми матеріального права та судову практику просили позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки в нього є всі законні підстави вважати, що спірний підвал переданий йому у власність попереднім власником квартири. На основі даних фактів, просив відмовити в задоволенні позову з підстав необґрунтованості. Крім того, заявив клопотання про допит його в якості свідка. Відповідно до ст. 62,184 ЦПК України - сторони, треті особи та їх представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що співвласники підсобних приміщень дали згоду на проведення ремонтних робіт у підвалі, окрім власника квартири [NUMBER]. Крім того, вважає що не порушував ніяких норм права, оскільки [PERSON] передала йому у довічне користування підвал. За отриманням дозволу на проведення ремонту у подвалі він до компетентних органів офіційно не звертався. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного: Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном - ч. 1 ст. 3 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; - ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правила, що містяться в статті 321 Кодексу повторюють зміст частин 4 та 5 ст. 41 Конституції України. Отже, власники квартир багатоквартирного будинку, придбаваючи право власності на квартири, автоматично стають співвласниками допоміжних приміщень і приміщень загального користування багатоквартирного будинку. Тому всі власники квартир мають рівні права на користування допоміжними приміщеннями будинку; - згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; - ч. 2 ст. 10 Закону України «Про Про приватизацію державного житлового фонду -власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають; - Частина 2 ст. 382 Цивільного кодексу України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування у багатоквартирному будинку. Так, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. - Постановою КМУ №572 від 08.10.1992р., якою були затверджені «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», п.10 яких визначено, що мешканці квартир у будинку мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням, встановлюють за узгодженням між собою порядок використання підсобних приміщень. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.05.2013р. позивач придбав у [PERSON] двохкімнатну квартиру [NUMBER] в [ADDRESS], загальною площею 60,3 кв.м., в т.ч. житловою - 44,0 кв.м. /а.с. 9-11/. Згідно технічної документації, буд №10 має два корпуси літ. А (житловий будинок з підвалом, в якому знаходяться квартири №?1, 2, 3, 4, 4-А) та літ Б (житловий будинок з підвалом, в якому знаходяться квартири №5, 6), а також будівля гаража - літ.Г., що також має під собою підвал./а.с.12-13/. Як вбачається із рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №825/21 від 07.11.2000р. із додатком, що містить перелік будинків, в яких проводиться закріплення підвальних, нежитлових приміщень за квартирами - за [PERSON] . власником квартири [NUMBER] по [ADDRESS] було закріплено підвал II літ.Б площею 2,40 кв.м./а.с. 14-15/, яке успадкувала після смерті своєї бабусі [PERSON] - [PERSON] (про що також вказано в п.2 договору купівлі-продажу від 31.05.2013р.). Вподальшому [PERSON] продала цю квартиру позивачу. Згідно відповіді КЖРЕП №9 на скарги позивача щодо дій [PERSON] вказало на необхідність звернення із позовом до суду, оскільки підвал №ІІ площею 2,40 кв.м., який повинен знаходитись у його користуванні, як власника квартири [NUMBER] в [ADDRESS], на даний час неправомірно використовується відповідачем [PERSON] /а.с.18/. [PERSON] розпорядилася допоміжним приміщенням (підвалом) на власний розсуд передала в безоплатне довічне користування підвальне приміщення, що знаходиться у будівлі літ. Б шляхом оформлення письмової розписки від гр. [PERSON] від 19.05.2010 року, який мав необхідні повноваження від власника підвального приміщення - [PERSON] В./а.с.44-45/. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України - якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Отже, посилання відповідача на законність набуття права власності на спірний підвал, не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України- власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" , право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчужуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення. Крім того, відповідно до ст. 657 ЦК України -договір купівлі - продажу….. житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Договору купівлі -продажу підвалу №ІІ між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, як і не було здійснено державної реєстрації права власності [PERSON] на спірний підвал Таким чином, судом встановлено, що спірний підвал, який на даний час неправомірно використовується відповідачем на законних підставах, у відповідності до норм права належить позивачу, а тому вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні спірним підвалом не суперечить вимогам ст.ст. 386,391 ЦК України і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд, заслухавши думки сторін, проаналізувавши правовідносини , що виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодного доказу , який у відповідності до ст. 23 ЦК України, підтверджує наявність зазнаних позивачем душевних страждань, завданих протиправною поведінкою відповідача. Крім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив понесені ним витрати щодо сплати судового збору , що відповідають вимогам ст. 88 ЦПК України та витрати, пов'язані із наданням правової допомоги,що відповідають вимогам ч.3 ст. 79 ЦПК України, тому їх слід стягнути з відповідача. Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню та

Outcome: partial