Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] суму у розмірі 30 443 грн. (тридцять тисяч чотириста сорок три) 58 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , користь суму у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача в повному обсязі. Позовна заява обґрунтована тим, що постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2019 року, встановлено, що 31.12.2018 р. о 13 год. 05 хв., [PERSON] , [INFO] (відповідач по справі), керуючи автомобілем VOLKSWAGEN CADDY державний номер [NUMBER] , при виїзді з другорядної дороги, не надав дорогу автомобілю ЗАЗ-110206, державний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого трапилося зіткнення, здійснивши ДТП, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. В судовому засіданні [PERSON] зазначив, що 31.12.2018 року дійсно сталося зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110206, потерпілу було госпіталізовано. Госпіталізована жінка знаходилася в автомобілі ЗАЗ [NUMBER] в якості пасажира, за кермом авто був її чоловік. Після ДТП, через деякий час, їй стало зле, та її увезла «швидка». Постановою суду [PERSON] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, і призначено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді становить 340 гривень, а також вирішив питання про судові витрати. В результаті вказаного ДТП автомобіль ЗАЗ-110206, право на користування яким належить [PERSON] , [INFO] (позивачу по справі) на підставі довіреності від 01.10.2018р., посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О..О., отримав механічні ушкодження. З метою встановити дійсний розмір шкоди, спричинений вказаною ДТП, позивач звернувся до судового експерта. Згідно до висновку №003-1/19 від 09 січня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ-110206 державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 31.12.2018 р. складає: 24 143 (двадцять чотири тисячі сто сорок три) гривні 58 коп. Вартість проведення самої експертизи складає 1 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 05.01.2019р. Окрім того, у зв`язку із отриманими в результаті ДТП пошкодженнями автомобіля позивач вимушений був звертатись за послугами евакуатора. Вартість послуг евакуатора складає 4 800 грн., що підтверджується товарним чеком від 03.01.2019р. Враховуючи той факт, що добровільно спричинена позивачу матеріальна шкода відповідачем не відшкодована, а автомобіль відповідача у порушення вимог чинного законодавства України не був застрахований, то позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, в результаті пошкодження автомобіля позивачу було завдано і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням автомобіля, необхідністю подальшого звернення до лікаря та проведення стаціонарного лікування матері, яка постраждала в даному ДТП. Окрім того, в результаті вказаного вище ДТП позивач тимчасово був позбавлений можливості керувати вказаним вище автомобілем, а відповідач взагалі ухилився від добровільного виконання свого обов`язку по відшкодування спричиненої позивачу шкоди. Також у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою позивач отримав нервовий зрив. Розмір спричиненої йому моральної шкоди позивач оцінює у сумі 50 000 грн. Вказане вище дає позивачу усі правові підстави для вимоги про стягнення спричиненої вказаною ДТП матеріальної та моральної шкоди саме з відповідача в повному обсязі. Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надав суду заяву в якій просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.01.2019 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , який 31.12.2018 р. о 13 год. 05 хв., керуючи автомобілем VOLKSWAGEN CADDY держномер [NUMBER] , при виїзді з другорядної дороги, не надав дорогу автомобілю ЗАЗ-110206 держномер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого трапилося зіткнення, здійснивши ДТП, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2019 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, і призначено йому стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому вигляді становить 340 гривень. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн. (а.с.12). Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2019 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Згідно довіреності посвідченої 01.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О., [PERSON] , уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, заставити в забезпечення зобов`язань, передати в оренду) належним йому на підстав свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 1249, дата першої реєстрації 09.07.2004 року, дата реєстрації 12.04.2018, автомобілем марки ЗАЗ моделі [NUMBER] , тип загальний легковий хатчбек-в, 2004 року випуску, номер шасі (кузова,рами) № [NUMBER] , зареєстрованим там же, реєстраційний номер [NUMBER] , особливі відмітки: ДОВ.ОРГАНУ СОЦЗАБЕЗПЕЧЕННЯ 8 15.01.2018 (а.с.11). Як вбачається з товарного чеку від 03.01.2019 року позивач [PERSON] у зв`язку із пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, звернувся за послугами евакуатора, вартість якого складає 4800,00 грн. (а.с.13). Згідно висновку №003-1/19 експертного авто товарознавчого дослідження від 09.01.2019 року з актом огляду та фото таблицею до нього проведеного судовим експертом - приватним підприємцем [PERSON] , вартість матеріальної шкоди, заподіяної автомобілю ВАЗ 110206 державний номер [NUMBER] на 31.12.2018 року складає 15832,65 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 24143,58 грн. (а.с.14-25). Вартість проведення експертизи складає 1 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 05.01.2019 року (а.с.26). У відповідності з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За загальними нормами ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за №4 від 01.03.2014 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4). Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (п.5). Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну (п.13). Отже, враховуючи вищевикладене та те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом, а також те, що на підставі зібраних по справі доказів установлено, що автомобіль, який на час ДТП належав позивачу на праві користування було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини [PERSON] , а тому суд приходить до висновку, що позов частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 ч. 2 п. 9 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ч. 2 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.2005р. (з подальшими змінами і доповненнями) моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Компенсація моральної шкоди проводиться незалежно від відшкодування майнової шкоди. Факт завдання майнової шкоди та її розмір не впливає як на можливість вимагати компенсації моральної шкоди, так і на розмір відшкодування завданої моральної шкоди. Суд вважає слушними доводи позивача щодо душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням автомобіля та тимчасовою неможливістю керування вказаним автомобілем. Визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якої, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивача, а також з урахуванням принципу розумності та справедливості, позовні вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., а в розмірі 45000 грн. відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом в частині матеріальної шкоди. Що ж стосується сплати судового збору в частині моральної шкоди, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, тому суд в порядку ст.141 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог 5000,00*840,80/50000,00=84,08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial