Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № СNGRAN23953878 від 23.06.2008 року, яка станом на 16.10.2014 року становить 253309 гривень 46 копійок і складається з наступного: 44394 гривні 46 копійок - заборгованість за кредитом; 42357 гривень 21 копійка - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10122 гривні 13 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, 144135 гривень 23 копійки - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250 гривень (фіксована частина), 12050 гривень 45 копійок (процентна складова). Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач у порушення умов кредитного договору, а також статтей 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов'язання не виконує. Тому позивач обрав судовий захист своїх прав на примусове стягнення боргу. У процесі судового розгляду представник позивача зменшив заявлені позовні вимоги і просив остаточно стягнути з відповідача зоборгованість за період з 28.02.2012 року по 06.04.2015 року за договором № СNGRAN23953878 від 23.06.2008 року в сумі 147714 гривень 61 копійка, виключивши суму боргу, стягнуту за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року. Відповідач вимоги заявленого до нього позову не визнав. Вказав, що задоволення позову слугуватиме подвійною відповідальністю відповідача. В обґрунтування своїх заперечень на позов посилається на рішення Городнянського районного суду, Чернігівської області від 07 липня 2010 року, згідно з яким звернено стягнення на заставне майно - автомобіль CNERRI AMULET, 2008 року випуску державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором СNGRAN23953878 від 23.06.2008 року. Крім того, вказує на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.05.2013 року за яким також розв'язано вимоги позивача та стягнуто кошти в рахунок погашення нарахованої ПАТ «Приватбанк» суми боргу. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Дослідивши усі заявлені у справі докази, встановивши обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі позовні вимоги, характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Заперечуючи проти вимог банку відповідач посилається на рішення судів, яким врегульовані боргові зобов'язання відповідача перед банком. Дійсно, з досліджених письмових доказів у справі встановлено, що протягом дії між сторонами зобов'язальних відносин на розгляді в судах перебували судові справи і судами приймались рішення при встановленні факту порушення відповідачем своїх зобов'язань. Так, 07 липня 2010 року Городнянським районним судом Чернігівської області (справа № 2 - 282/2010 р.) прийнято рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави по договору застави №CNGRAN23953878 від 23.06.2008 року - автомобіль CHERRI AMULET, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості в сумі 89 903 грн. 74 коп. за кредитним договором №CNGRAN23953878 від 23.06.2008 року, шляхом продажу автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з публічних торгів або в інший спосіб, визначений законом, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України, та наданням ПАТ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу автомобіля. 28 травня 2013 року апеляційним судом Дніпропетровської області (Провадження № 22-ц/774/2508/13, Справа № 2/0417/7178/12 ) апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнено. Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2012 року скасовано. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CNGRAN23953878 від 23.06.2008 року у розмірі 121928, 55 грн. Стягнуто з [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000 грн. Заборгованість розмежовано з наступного: 43839.36 грн. - заборгованість за кредитом; 30346.55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7098.44 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 44123.79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина) 6270.43 грн. - штраф (процентна складова). Стягнуто з [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1319 грн. 29 коп. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № CNGRAN23953878 від 23.06.2008 року [PERSON] 23.06.2008 року отримав кредит у розмірі 60370.83 гри. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.06.2015. Відповідно до п. 17.9. Договору в забезпечення виконання зобов'язань за договором відповідач надав у заставу легковий автомобіль марки "Chery Amulet AIS", 2008 року випуску. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 60 370.83 грн. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526. 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов'язання виконав частково. Предмет застави, хоч і був реалізований за рішенням суду від 07 липня 2010 року Однак, суми від реалізації предмету застави не було достатньо для погашення заборгованості за договором у повному обсязі. Обставини встановлені судовим рішенням доказуванню не підлягають. Те що залишок заборгованості за договором до сьогоднішнього часу погашено відповідачем не доведено. Відповідно до ст. 534 ЦК у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якшо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Пунктом 4.7. Договору передбачена черговість направлення коштів, отриманих банком від позичальника для погашення заборгованості, а саме: 1). для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав банк за договором (зокрема, згідно із статтями 3.4.1, 3.4.2, 6.2.7 Договору). 2). для оплати неустойки згідно із ст. 14 Договору. 3). для оплати простроченої заборгованості за винагородами. 4). для оплати простроченої заборгованості за процентами. 5). для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом. 6). сума, що залишилася, направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: 1 за винагородами. 2 за процентами. 3 за наданим кредитом. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як визначено статтею 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.1048, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припинило зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Наявність судових рішень про стягнення боргу за інші періоди невиконання боржником зобов'язання за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 599-601, 604-609 ЦК України. Як зазначено у п. 17 абз 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог стаей 526, 599 ЦК. За підрахунками позивача заборгованість станом на 06.04.2015 року склала 265447 грн 36 коп і складається з наступного: 43839 грн 36 коп - заборгованість за кредитом; 42357 грн 21 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10122 грн 13 коп - заборгованість по комісії за користування кредитом, 169128 грн 66 коп - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Від цієї суми заборгвоаності банк відняв суму, яка станом на 27.02.2012 року складала 131928 грн 52 коп, з яких: 43839 грн 364 коп - заборгованість за кредитом; 30346 грн 55 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 44123 грн 79 коп. - заборгованість по пені; 250 грн штраф (фіксована частина), 6270 грн 41 коп - штраф (процентна складова) та яка задоволена рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.05.2013 року. Банк просить стягнути з відповідача 140442 гривні 49 копійок, а також штрафи: 250 гривень (фіксована частина) і 7022 гривні 12 копійок (процентну складову). З урахуванням невключених до боргу (предмету нового позову) сум, 12010 гривень 68 коп. - це заборгованість по процентам за користування кредитом, 3023 гривні 69 коп. - це заборгованість по комісії за користування кредитом, 125004 грн 87 коп. - це пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. При цьому неустойка (пеня та штрафи) в багато разів перевищує суму основного боргу. Суд приймає до уваги, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1ст.3 ЦК України). Відтак, згідно з частиною 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. При цьому зобов'язання мають ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати свої обов'язки перетворюється на непосильний фінансовий тягар для споживача. У відповідності до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням принципу пропорційності неустойки до заборгованості відповідача, суд вважає необхідним дотриматись розумного балансу інтересів стягувача і боржника і зменшити суму неустойки та визначити її розмір в сумі 15000 гривень. При цьому суд враховує майновий стан обох сторін, які беруть участь у зобов'язанні та відсутність для позивача, який є великим банком із значним статутним фондом та комерційним прибутком,негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем строків виконання взятих на себе зобов'язань. Згідно перевіреного у судовому засіданні посвідчення № 490552 (а.с. 83) відповідач є інвалідом 2-гої групи і користується правами на пільги, встановлені законом.

Outcome: partial