Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства « ДТЕК Шахта «Комсомолець Донбасу» про відшкодування моральної шкоди, в якій вказав, що працював на ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» з 1996 року. 06.11.2009 року був звільнений у зв'язку з виходом на пенсію. При виконанні своїх трудових обов'язків отримав професійне захворювання - хронічне захворювання легенів пилової етіології другої стадії. ЛН першого ступеня. Відповідно до довідки МСЕК позивачу було встановлено 25 відсотків втрати професійної працездатності безстроково з 25.12.2009 року. При розслідуванні хронічного професійного захворювання встановлено, що причиною захворювання є незабезпечення на підприємстві безпечних та нешкідливих умов праці. Посилаючись на той факт, що в зв'язку зі шкодою здоров'я, йому, позивачу, спричинена моральна шкода, оскільки втратив працездатність, змушений постійно лікуватись, втрачені нормальні життєві зв'язки, потребуються додаткові зусилля для організації життя, відчуває моральні страждання у зв'язку з втратою працездатності, на ст. 273-1 КЗпП України, просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди суму 10000,00грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивач не навів доказів спричинення йому моральної шкоди, розрахунок моральної шкоди не надав. Просив відмовити у задоволенні позову. Судом, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих особами доказів, встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 16.07.1996 року позивач був прийнятий на підприємство відповідача прохідником підземним п'ятого розряду з повним робочим днем під землею на підставі наказу № 790к від 18.07.1996 року. 06.11.2009 року звільнений з підприємства у зв'язку з переходом на пенсію на підставі наказу № 2381к від 09.11.2009 року. Згідно з виписок з акту огляду МСЕК від 14.01.2010 року втрата професійної працездатності у [PERSON] встановлена первинно у зв'язку з професійним захворюванням, складає 25 %, безстроково. Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою Ф-П4 від 18.11.2009 року встановлено, що вказане професійне захворювання у позивача викликане недосконалістю технологічних процесів видобутку вугілля, латентним розвитком захворювання. З санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 3390/04 від 09.09.2009 року вбачається, що позивач працював в умовах важкої фізичної праці, піддавався дії несприятливих факторів. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, обмеженням функцій органів, фізичними болями при будь-якому навантаженні, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, активне спілкування з оточуючими людьми, обмеженням здібностей до тяжкого фізичного навантаження, необхідністю додавати додаткові зусилля для організації свого побуту та постійно лікуватися, підтверджується дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, актом розслідування професійного захворювання, довідкою МСЕК. За таких підстав суд вважає встановленим наявність факту спричинення моральної шкоди позивачу втратою здоров»я на виробництві та його наслідками. Відповідно до ст.1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч.1 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Відповідно рішення Конституційного Суду України №20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Згідно зі ст. 173 КЗпП України вiдшкодування шкоди, заподiяної працiвникам калiцтвом або iншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язкiв, вiдшкодовується у встановленому законодавством порядку. Ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, виникнення професійного захворювання у [PERSON] прямо залежить від того, що на підприємстві-відповідачеві не було створено безпечних, нешкідливих умов праці, власник підприємства належним чином не забезпечив відповідними засобами індивідуального захисту, які б запобігали виникненню професійних захворювань працівників, не проводив лікувально-профілактичні заходи по профілактиці хвороби Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним, що неналежним виконанням відповідачем заходів з охорони праці позивачу заподіяно моральну шкоду. Порядок і розмір відшкодування працівникові шкоди, пов'язаної із ушкодженням здоров'я внаслідок отриманого каліцтва або професійного захворювання, регулюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яким не передбачено відшкодування потерпілому на виробництві моральної шкоди. Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовується лише матеріальна шкода. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати конкретні обставини по справі: тривалість хвороби позивача у зв'язку з професійним захворюванням, перенесені при цьому ним біль та страждання; тяжкість діагнозу захворювань; встановлення йому МСЕК 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням; обмеження у праці та необхідність подальшого лікування. Позивач не має можливості повноцінно займатися фізичною працею. Необхідно врахувати, що позивачу приходиться докладати зусиль по організації свого життя та сім'ї, що його моральні страждання носять тривалий характер. Ті зміни, які наступили у його здоров'ї, житті, є значними. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу, порушила особисті права позивача на життя, на охорону здоров'я, тощо. Також суд приймає до уваги, що втрата працездатності встановлена у позивача безстроково. Необхідно врахувати, що перед встановленням професійного захворювання позивач працював саме у відповідача, що відповідачем складений акт форми Ф-П4, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло в зв'язку з недосконалістю технології видобутку вугілля, неефективністю роботи захисних засобів, засобів індивідуального захисту, піддавався дії несприятливих виробничих факторів, впливу вуглепороднього пилу в концентраціях перевищуючих ГДК. Враховуючи викладене, суд виходить з принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та ступінь порушення соціальних зв'язків, необхідних для організації життя позивача, тривалість та глибину страждань. За таких обставин суд вважає за доцільне задовольнити позов у розмірі 7 000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial