Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У вересні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовними заявами до ФОП [PERSON] і ФОП [PERSON] Ухвалою суду від 13 лютого 2017 року всі позовні заяви були обєднані в одне провадження. Позивачі неодноразово уточнювали позовні вимоги. 31 травня 2017 року позивачами були подані остаточні уточнені позовні заяви про визнання дій неправомірними, визнання недійсними наказів про звільнення, зобовязання змінити формулювання підстав звільнення, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної домопомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди (т.1 а.с.226-253). Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони працювали продавцями продовольчих товарів в магазинах, що належать ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] 01 серпня 2016 року відповідач [PERSON] видала накази №12, №13 і №14 про звільнення, відповідно, [PERSON]., [PERSON] і [PERSON] з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України. Так само, 01 серпня 2016 року відповідач ФОП [PERSON]І видав наказ № 7 про звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України. Позивачі вважають неправомірними дії відповідачів щодо порядку проведення інвентаризації та акт контрольних перевірок інвентаризацій цінностей у магазині «Скринька» 18, 19 та 25 липня 2016 року, неправильного виведення їх результатів, а також прийняття рішення про звільнення їх з роботи з підстав, передбачених п. 2 ст. 41 КЗпП України, оскільки відповідачі припустилися грубих порушень трудового законодавства , а саме: ст.ст. 50-53, 57-59, 66, 74-75, 79, 94, 106, 110,142 КЗпП України, Законів України «Про оплату праці» та «Про відпустки». Підставою звільнення позивачів послугувало виникнення в магазинах недостачі, проте належних доказів їх причетності у роботодавця на момент звільнення не було. Влни не були причетні до виникнення недостаті, тому ними не були підписані відповідні акти інвентаризації на її підтвердження. Позивачі вказували, що під час їх роботи в магазинах були численні порушення зі сторони приватних підприємців. Вони були змушені виконували роботу, яка не мала відношення до їх прямих обовязків, а саме: розвантаження товарів, опалювання та прибирання приміщень магазину і прилеглої території, а також охорону наявного товару. Також, у порушення умов трудового договору та ст.ст. 74, 75, 79, 94, 106, 110 КЗпП відповідачі не надавали позивачам щорічні відпустки. Крім того, відповідач [PERSON] не виплачувала кошти за роботу в надурочний час та ніколи не повідомляла позивачів про розміри оплати праці. У звязку з невиконанням відповідачами законодавства про працю та умов трудового договору ними особисто були подані заяви приватним підприємцям про звільнення їх на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, проте вказані заяви були проігноровані. Фактичні обставини вказують на те, що їх було звільнено з підстав недовіри за надуманими результатами інвентаризації від 25 липня 2016 року, тобто, виявленою, нічим не підтвердженою нестачею цінностей у розмірі 113 465 гривень. Відповідачі порушили вимоги ст. 48 КЗпП та Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників від 23.07.1993 року № 58. Відповідач [PERSON] не ознайомила позивачів з кожним записом, що заносився до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення. Відповідачі в порушення вимоги статей 116-117 КЗпП України 01 серпня 2016 року звільнили позивачів з роботи, при цьому в день звільнення розрахунок з працівником не було проведено. Внаслідок зазначеного, позивачі просили суд визнати неправомірними дії відповідачів щодо поведненя інвентарізації товарно матеріальних цінностей у магазині «Скринька», скасувати накази про їх звільнення, зобовязати відповідачів змінити формулювання підстав звільнення у їх трудових книжках, вказавши причину звільнення «за власним бажанням у відповідності до ч.3 ст. 38 КзпП України з 25 липня 2016 року», стягнути на їх користь заробітну плату, компенсацію за невикористану в відпустку, а також компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також по 5000 грн. кожному відповідачу у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позову та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, будучи допитаною в якості сівдка пояснила, що відповідачами дійсно порушувалися її трудові права, а саме: робочий день тривав понад 12 годин, заробітна плата виплачувалася не регулярно, а тільки після проведні інвентаризацій, відпуски взагалі не надавалися. У відомостях про отримання заробітної плати вона підписувалася, але кошти зазначені в них фактично не отримувала. Договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем нею не укладався. Матерільних цінностей під звіт вона не отримувала. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, будучи допитаною в якості свідка пояснила, що не укладала з роботодавцем договору про повну матеріальну відповідальність. Заробітну плату отримувала не кожного місяця, а лише після проведення інвентаризацій. У відпустку ніхто з продавців не ходив, а лише за згодою роботодавця могли взяти лише декілька днів. Виручку кожного дня продавці передавали власникам, але фіксувалося це на звичайних папірцях. Позивач [PERSON]Ж в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачами був порішений порядок проведення інвентаризацій, тому не було жодних підстав для звільнення позивачів за втратою довіри. Крім того, відповідачі допустили численні порушення норм трудового законодавства, у звязку з чим позивачі звернулися з відповідними заявами про їх звільнення на підставі ч. 2 ст. 38 КУпП України. Проте їх заяви були проігноровані і відповідачі винесли незаконні підстави про звільнення на підставі ч.2 ст. 41 КЗпП України. Докази надані відповідачами щодо виплати заробітної плати і відпускних є неналежними, тому позовні вимоги в частині стягнення відповідних сум підлягають задовленню. Крім того, фактом незаконного звільнення позивачам була спричинена моральна шкода, яка також підлягає відшкодуванню. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову через його необґрунтованістю, оскільки звільнення позивачем відбулося на законних підставах з дотриманням норм трудового законодавства. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заперечував проти заявлення позовних вимог. Додатково пояснив, що позивачами на обгрунтвання позовних вимог не було надано жодного належного доказу. Натомість стороною відповідачва були надані відповідні належні докази дотримання роботодавцями норм трудового законодавста, щодо регулярної виплати заробітної плати, надання працівникам відпусток, виявлення недостачі, винесенні відповідних наказів про звільнення і повного розрахунку з працівниками. Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, позивачами жодним чином не огрунтовано наявність моральної шкоди. Позивання позивачі на порушення при проведнні інвентаризацій повністю спросовуюиться наданими доказами. Таким чином, позови не підлягають задовленню в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на протязі декілька років вона працювала у ФОП [PERSON], але трудовий договір між ними не був укладений. Вона виконувала різну роботу, зокрема, приймала участь у інвентаризації магазинів. Так, 19 липня 2016 року вона допомагала описувати товар по приводенні інвентаризації в магазині «Скринька», в ході якогої була виявлена недостача приблизно 60000 грн. Вона не була згодна з вказаною сумою, вважаючи, що причиною може бути бухгалтерська помилка, тому акт інвентаризації від 19 липня 2017 року не підписувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює бехгалтором і іноді допомагає знайомим роботи інвентаризації. Так, в липні 2017 року вона приймала участі в інвентаризації в магазині «Скринька», за проханням [PERSON] В ході інвентаризації була виявлена недостача бульш як на 100000 грн. По результатам був складений відповідний акт, що був підписаний всіма учасниками, але продавці підписувати акт відмовилися, а також відмовилися надавати пояснення про що було складено відповідні акти. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому заоволенню з таких підстав. Так, ході судового розгляду було встановлено, що згідно трудового договору за № 08800900050, 03 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір у відповідності до якого приватний підприємець [PERSON] прийняла на роботу [PERSON] продавцем ( Т.1 а.с. 74). Відповідно до заяви [PERSON] від 25 липня 2016 року, вона звернулася до фізичної особи підприємця [PERSON] з проханням звільнити її на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (Т.1 а.с. 75). У відповідності до заяви [PERSON], від 29 липня 2016 року, вона звернулася до фізичної особи підприємця [PERSON] з проханням видати їй трудову книжку, довідку про середню заробітну плату та розрахункові суми, що повинні їй бути виплачені при звільненні (Т.1 а.с. 76). Згідно відповіді фізичної особи - підприємця [PERSON] наданої 30 липня 2016 року, вона повідомила [PERSON] що прийнято рішення про часткове задоволення заяв в частині видачі трудової книжки та довідки про середню заробітну плату, в задоволенні іншої частини заяви відмовлено, оскільки підстави для звільнення [PERSON] за ч.3 ст.38 КЗпП відсутні. За наслідками інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, документів та розрахунків в магазині «Скринька», проведеної 25 липня 2016 року за участі [PERSON] було виявлено нестачу, в звязку з відмовою [PERSON] від підписання акту інвентаризації та надання пояснень з приводу нестачі за заявою ФОП [PERSON], Михайлівським ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області відкрито кримінальне провадження за ст.191 КК України та проводиться досудове розслідування (Т.1 а.с. 77). Відповідно до наказу за №12 від 01 серпня 2016 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України (Т.1 а.с. 78). Згідно з трудовим договором № 08800900053 від 03 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір у відповідності до якого приватний підприємець [PERSON] прийняла на роботу [PERSON] продавцем (Т.2 а.с. 89). Відповідно до заяви [PERSON] від 25 липня 2066 року, вона звернулася до фізичної особи підприємця [PERSON] з проханням звільнити її на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (Т.2 а.с. 90). У відповідності до заяви [PERSON] від 29 липня 2006 року, вона звернулася до фізичної особи підприємця [PERSON] з проханням видати їй трудову книжку, довідку про середню заробітну плату та розрахункові суми які повинні їй бути виплачені при звільненні (Т.2 а.с. 95). Відповідно до відповіді фізичної особи - підприємця [PERSON] наданої 30 липня 2016 року, вона повідомила [PERSON], що прийнято рішення про часткове задоволення заяв в частині видачі трудової книжки та довідки про середню заробітну плату, в іншій частині задоволення заяв відмовлено, підстави для звільнення [PERSON] за ч.3 ст.38 КЗпП відсутні, за наслідками інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, документів та розрахунків в магазині «Скринька» було виявлено нестачу. У звязку з відмовою [PERSON] від підписання акту інвентаризації та надання пояснень з приводу нестачі за заявою ФОП [PERSON], Михайлівським ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області відкрито кримінальне провадження за ст.191 КК України та проводиться досудове розслідування (Т.2 а.с. 94). Відповідно до наказу за №14 від 01 серпня 2016 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України (Т.2 а.с. 88). Згідно з трудовим договором № 08800900052 від 03 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON]. було укладено трудовий договір у відповідності до якого приватний підприємець [PERSON] прийняла на роботу [PERSON] продавцем (Т.3 а.с. 75) Відповідно до заяви [PERSON] від 25 липня 2016 року, вона звернулася до фізичної особи підприємця [PERSON] з проханням звільнити її на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (Т.3 а.с. 80). У відповідності до заяви [PERSON] від 29 липня 2016 року, вона звернулася до фізичної особи підприємця [PERSON] з проханням видати їй трудову книжку, довідку про середню заробітну плату та розрахункові суми, які повинні їй бути виплачені при звільненні (Т.3 а.с. 79). Згідно відповіді фізичної особи - підприємця [PERSON] наданої 30 липня 2016 року, вона повідомила [PERSON], що прийнято рішення про часткове задоволення заяв в частині видачі трудової книжки та довідки про середню заробітну плату, в іншій частині задоволення заяв відмовлено, підстави для звільнення [PERSON] за ч.3 ст.38 КЗпП відсутні, за наслідками інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, документів та розрахунків в магазині «Скринька» було виявлено нестачу В звязку з відмовою [PERSON] від підписання акту інвентаризації та надання пояснень з приводу нестачі за заявою ФОП [PERSON], Михайлівським ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області відкрито кримінальне провадження за ст.191 КК України та проводиться досудове розслідування (Т.3 а.с. 78). Відповідно до наказу №13 від 01 серпня 2016 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України (Т.3 а.с. 88). Відповідно до трудового договору № 08801200002 від 03 січня 2012 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір у відповідності до якого приватний підприємець [PERSON] прийняв на роботу [PERSON] подавцем (Т.4 а.с. 83). Згідно з заявою [PERSON] від 25 липня 2016 року, вона звернулася до фізичної особи підприємця [PERSON] із проханням звільнити її на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (Т.4 а.с. 84). У відповідності до заяви [PERSON] від 29 липня 2016 року, вона звернулася до фізичної особи підприємця [PERSON] з проханням видати їй трудову книжку, довідку про середню заробітну плату та розрахункові суми які повинні їй бути виплачені при звільненні (Т.4 а.с. 85). Згідно відповіді фізичної особи - підприємця [PERSON] наданої 30 липня 2016 року, він повідомив [PERSON], що прийнято рішення про часткове задоволення заяв в частині видачі трудової книжки та довідки про середню заробітну плату, в іншій частині задоволення заяв відмовлено, підстави для звільнення [PERSON] за ч.3 ст.38 КЗпП відсутні, за наслідками інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, документів та розрахунків в магазині «Скринька» було виявлено нестачу. У звязку з відмовою [PERSON] від підписання акту інвентаризації та надання пояснень з приводу нестачі за заявою ФОП [PERSON], Михайлівським ВП Василівського ВП ГУНП у Запорізькій області відкрито кримінальне провадження за ст.191 КК України та проводиться досудове розслідування (Т.4 а.с. 86). Відповідно до наказу №7 від 01 серпня 2016 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України (Т.6 а.с. 35). Відповідно до акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей в магазині «Скринька» від 18 липня 2016 року, було виявлено недостачу в сумі 99850,69 грн. (Т. 1 а.с. 181). Згідно з актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей в магазині «Скринька» від 19 липня 2016 року, було виявлено недостачу в сумі 60815,66 грн. (Т. 1 а.с. 182). Відповідно до акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей в магазині «Скринька» від 25 липня 2016 року, недостача склала 113400,65 грн. (Т. 1 а.с. 153). Від підпису у вказаних актах і надання пояснень продавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] відмовилися, що підтверджується відповідними актами (Т. 1 а.с. 154-155, 186-187). Актом внутрішнього аудиту результаті інвентаризації товарно-маатерільних цінностей в магазині «Скринька» за період 10 квітня 2016 року по 25 липня 2016 року, від 15 листопада 2016 року, було виявлено помилку в зазначенні періоду і уточнено суму недостачі, що склала 99389,73 грн. (т. 1 а.с. 136). Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього збоку власника або уповноваженого ним органу (п.2 ч.1\~ст.41 КЗпП України). Для розірвання трудового договору за п.2 ч.1\~ст. 41 КЗпП України\~потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо); 2) вина працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обовязкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-100цс16. Крім того, відповідно до розяснень в абзаці 2 п. 28\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я. Таким чином, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності\~це особи, які одержують їх під звіт. Підставою для звільнення таких працівників роботодавець повинен мати відповідні підстави, а саме вчинення працівником винних дій, які призвели до втрати до нього довір'я з боку роботодавця. Вина може бути виражена як у формі умислу, так і необережних дій працівника. Але факт правопорушення та наявність вини працівника роботодавець повинен довести перед його звільненням або у суді. При цьому, роботодавець зобовязаний довести не загальні факти правопорушень (розкрадання, нестачі тощо), а вину конкретного працівника. Аналізуючи надані відповідачами акти контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 18 липня 2016 року, 19 липня 2016 року і 25 липня 2016 року, а також акт внутрішнього аудиту результаті інвентаризації товарно-матерільних цінностей 15 листопада 2016 року, суд звертає увагу на таке: Підставою для втрати довіри до працівника, що обслуговує матеріальні цінності, можуть бути лише його винні дії або бездіяльність, чи конкретні факти, які дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Сама по собі нестача товарних цінностей або їх надлишок, а також підозра, якщо немає конкретних фактів не можуть бути підставою для втрати довіри до працівника. Інвентаризації мають проводитися в порядку, передбаченому «Положенням про інвентаризацію активів та зобовязань» затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 879 від 2 вересня 2014 року. Так, відповідно до вказаного положення, для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобовязані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов'язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов'язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов'язань, які не відповідають критеріям визнання. Інвентаризація проводиться у присутності матеріально відповідальних осіб і повного складу комісії. Інвентаризаційний опис - документ, який складається у момент проведення інвентаризації і куди заносяться всі матеріальні цінності, що є на підприємстві. Інвентаризаційні описи оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням № 88. Матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації. Інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом. В акті інвентаризації фіксуються наявність готівки, грошових документів, бланки документів суворої звітності, фінансових інвестицій, а також повнота відображення грошових коштів на рахунках у банку (реєстраційних рахунках), дебіторської та кредиторської заборгованостей, зобов'язань, коштів цільового фінансування, витрат і доходів майбутніх періодів, забезпечень (резервів), які створюються відповідно до вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у державному секторі, міжнародних стандартів та інших актів законодавства. Після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. При цьому кількісні та цінові показники за даними бухгалтерського обліку проставляються проти відповідних даних інвентаризаційного опису і шляхом співставлення виявляються розходження між даними інвентаризації і даними обліку. Слід зазначити, що встановлення й аналіз причин виникнення нестач і надлишків є одним з основних завдань інвентаризаційних комісій - як постійно діючої, так і робочих. Отже, інвентаризація товарно-матеріальних цінностей в магазині „Скринька", була проведена з порушеннями, а саме: під час проведення перевірки, комісією не встановлено фактичну наявність матеріальних цінностей (найменування, кількість та сума товару) та не проведено зіставлення фактичної наявності матеріальних цінностей з даними бухгалтерського обліку. Для відображення результатів інвентаризації основних засобів і товарно-матеріальних цінностей, готової продукції та інших матеріальних цінностей, по яким виявлені відхилення від облікових даних, застосовується звіряльна відомість результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Бухгалтерською службою складаються звіряльні відомості активів і зобов'язань, у яких відображаються розбіжності між даними бухгалтерського обліку і даними інвентаризаційних описів (актів інвентаризації). Результати інвентаризації признаються дійсними і мають юридичну силу тільки в тому випадку, якщо дотримані всі процедури її проведення, з обов'язковим оформленням документів, які містять всі обов'язкові реквізити. Отже, у зв'язку з тим, що при проведенні інвентаризації в магазині „Скринька" не були дотримані всі процедури її проведення, а саме під час проведення перевірки, комісією не встановлено фактичну наявність матеріальних цінностей (найменування, кількість та сума товару) та не проведено зіставлення фактичної наявності матеріальних цінностей з даними бухгалтерського обліку, судом не можуть бути прийняті в якості належних доказів акти інвентаризації від18 липня 2016 року, 19 липня 2016 року і 25 липня 2016 року, а також акт внутрішнього аудиту результаті інвентаризації товарно-матерільних цінностей 15 листопада 2016 року. Також судом не можуть бути прийняті в якості належних доказів надані відповідачами «розписки про отримання виручки з магазину» (т.5 а.с. 23-28) і «описи товарів» (т. 5 а.с. 9-21, т.1 а.с. 183-185), оскільки вказані документи не відповідають вимогам бухгалтерської звітності. Відповідно до ст. 135 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. В ходу судового розгляду було встановлено, що між позивачами і відповідачами договори про повну матеріальну відповідальність укладені не були. Таким чином, відповідачами не надано доказів того, що на час проведення інвентаризації майна, продавці [PERSON], [PERSON], [PERSON]А.і [PERSON] були матеріально відповідальними особами, а також те, що кожною з них, умисно або необережно вчинені такі дії, які дають власнику підстави втрати до неї довіря. Так, у наданих відповідачем актах інвентаризації, відсутні конкретні відомості та докази того, що кожний продавець окремо [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] як працівники, які безпосередньо обслуговує товарні цінності, вчинили умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати довіря. У актах відсутні відомості про те, внаслідок яких саме умисних або необережних дій позивачів, виникла недостача. Відсутні дані про те, у чому конкретно виявилось безвідповідальне, несумлінне ставлення позивачів до трудових обовязків, не конкретизовано коли і які мали місце порушення кожним з позивачів порядку прийняття й відпуску товарних цінностей або недодержання правил їх збереження.\~ Згідно з вимогами ч.3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. При цьому у спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень\~ЦПК України\~та\~КЗпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця. Власник повинен був доказати наявність в діях кожного зі звільнених працівників конкретних порушень та доказати їх вину у цих порушеннях. В даній справі, коли не були встановлені конкретні винні дії працівників, в будь-якому випадку сам факт виявлення недостачі матеріальних цінностей, не може бути підставою для розірвання трудового договору у зв'язку із втратою довіри. Отже, у роботодавців ФОП [PERSON] і ФОП [PERSON] були відсутні достатні підстави для винесення 1 серпня 2016 року наказів про звільнення позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП УКпраїни. Відповідно до ч. 3\~ст. 235 КЗпП України\~у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Водночас, суд звертає увагу, що позивачами в ході судового розгляду не було доведено не виконання роботодавцями законодавства про працю, тому у суду відсутні підстави для зміну формулювання причин звільнення саме на ч. 3 ст. 38 КЗпПУКраїни. Показання позивачів [PERSON] і [PERSON], допитаних в якості свідків, а також свідка [PERSON] судом не можуть бути прийняті в якості належних доказів, через заінтересованість вказаних осіб в результатах вирішення справи. Так само, матеріали справи не містять відомосей про отримання роботодавцями заяв про звільнення [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], тому судом не може бути змінена дата звільнення. Таким чином, позовні вимоги про скасування наказів про звільнення і зміну формулювання причин звільнення, підлягають частковому задоволенню, а саме: шляхом визнання незаконними наказів про звільнення в частині формулювання причин звільнення, а а також змінити формулювання причин звільнення позивачів із «звільнення на підставі п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на «звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням». Як вже зазначалося вище, відповідно до ч.3\~ст. 235 КЗпП України\~у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним, суд зобовязаний змінити формулювання причин звільнення, тому суд приходить до висновку, що саме вимога про зміну формулювання причин звільнення є належним способом захисту прав позивачів. Таким чином, позовні вимоги про визнаня неправомірними дій відповідачів щодо проведення інвентаризації, відповідно не є належним способом порушеного права, а тому задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної домопомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд відмічає, що на спростування цих вимог відповідачами були надані такі докази: - платіжну відомість за № 7а, заробітну плату за липень 2016 року, у відповідності до якої [PERSON] отримала заробітну плату за липень 2016 року в розмірі 869 грн. 08 коп., [PERSON] в розмірі 622 грн. 18 коп., [PERSON] 1698 грн. 25 коп.( т. 1 а.с. 114); - платіжну відомість №7, аванс за липень 2016 рік, згідно якої [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали аванс за липень 2016 року в розмірі 500 грн.( т. 1 а.с. 115); - відомість про нарахування заробітної плати за липень 2016 року, у відповідності до якої [PERSON] отримала заробітну плату за липень 2016 року в розмірі 869 грн. 08 коп., [PERSON] 622 грн. 18 коп., [PERSON] 1698 грн. 25 коп. (т. 1 а.с. 116); - табель робочого часу за липень 2016 року по ФОП [PERSON] в магазині «Скринька», згідно якого [PERSON] було відпрацьовано за липень 2016 року 124 години, [PERSON] 80 годин, [PERSON] 116 год. (т. 1 а.с. 117); - графік щорічних основних і додаткових в відпусток працівників у 2016 році, згідно якого, у [PERSON] початок відпустки починався 04 квітня та закінчився 27 квітня у період 2015 2016 року, у [PERSON] початок відпустки починався 15 червня та закінчився 08 липня у період 2015 2016 року, у [PERSON]. початок відпустки починався 01 серпня та закінчився 25 серпня у період 2015 2016 року (т.1 а.с. 118) - відомість про нарахування заробітної плати за червень 2016 року, у відповідності до якого , [PERSON] отримала заробітну плату за червень 2016 року в розмірі 871 грн. 77 коп., [PERSON] 163 грн. 32 коп., [PERSON] 871 грн. 77 коп.(т. 1 а.с. 119); - заяву [PERSON], у відповідності остання надала заяву ФРП [PERSON] , в якій просила надати їй чергову тарифну відпустку за 2015 2016 рік з 04 квітня 2016 року ( т. 1 а.с. 120); - відомість про нарахування заробітної плати за квітень 2016 рік, у відповідності до якої замкова Н.І. отримала за квітень 2016 року заробітну плату в розмірі 4 грн. 99 коп., [PERSON] 791 грн. 27 коп., [PERSON] 791 грн. 27 коп.(т. 1 а.с. 121); - видатковий касовий ордер від 01 квітня 2016 року, у відповідності до якого [PERSON] отримала відпускні в розмірі 1200 грн. (т. 1 а.с. 122); - платіжну відомість №4, у відповідності до якої [PERSON] та [PERSON] отримали аванс за квітень 2016 року в розмірі по 500 грн. кожна ( а.с. 123); - платіжну відомість №4а, згідно до якої [PERSON] отримала заробітну плату за квітень 2016 року в розмірі 4, 99 грн., [PERSON] 791 грн. 27 коп., [PERSON] 791 грн. 27 коп. ( а.с. 124); - табель робочого часу за квітень 2016 року по ФОП [PERSON] в магазині «Скринька» , відповідно до якого в квітні 2016 року [PERSON] було відпрацьовано 20 год., [PERSON] 16 год., [PERSON] 16 год. (т. 1 а.с. 125); - заяву [PERSON], у відповідності до якої остання просить надати їй відпустку за 2015-2016 роки з 15 червня 2016 року( т. 1 а.с. 126); - видатковий касовий ордер від 14 червня 2016 року, у відповідності до якого [PERSON] отримала відпускні в розмірі 1139 грн. 28 коп.(т. 1 а.с. 127); - відомість про нарахування заробітної плати за червень 2016 рік, у відповідності до якої [PERSON] отримала в червні 2016 році заробітну плату в розмірі 871 грн. 77 коп., [PERSON] 163 грн. 32 коп., [PERSON] 871 грн. 77 коп.( т. 1 а.с. 128); - платіжну відомість №6, згідно якої [PERSON], [PERSON], [PERSON] в червні 2016 році отримали аванс в розмірі по 500 грн. кожна ( т. 1 а.с. 129); - платіжну відомість №6а, у відповідності до якої за червень 2016 року [PERSON], отримала заробітну плату в розмірі 871 грн. 77 коп., [PERSON] 163 грн. 32 коп., [PERSON] 871 грн. 77 коп. ( т. 1 а.с. 130); - табель робочого часу за червень 2016 року по ФОП [PERSON], у відповідності до якого в червні 2016 року [PERSON] відпрацювала 144 год., [PERSON] - 72 год.. [PERSON] 144 год.( т. 1 а.с. 131); - платіжну відомість №13, у відповідності до якої [PERSON] отримала заробітну плату за липень 2016 року в розмірі 1246 грн. 72 коп. (т. 1 а.с. 132); - платіжну відомість №12, у відповідності до якої [PERSON] отримала аванс за липень 2016 року в розмірі 600 грн.( т. 1 а.с. 133); - платіжну відомість №11, у відповідності до якої [PERSON] отримала заробітну плату за червень 2016 року в розмірі 7716 грн. 77 коп. (т. 1 а.с. 134); - - платіжну відомість №10, у відповідності до якої [PERSON] отримала аванс за червень2016 року в розмірі 600 грн.(т. 1 а.с. 135); - графік щорічних основних та додаткових відпусток працівників у 2016 році, згідно якого у [PERSON] період надання відпустки є з 01 листопада по 24 листопада у період з 2015 2016 року ( т. 1 а.с 137); - табель робочого часу ФОП [PERSON] за липень 2016 року в магазині «Скринька», у відповідності до якого [PERSON] було відпрацьовано в липні 2016 року 17 днів (т. 1 а.с. 138); - табель робочого часу ФОП [PERSON] за червень 2016 року в магазині «Скринька», у відповідності до якого [PERSON] було відпрацьовано в червні 2016 року 20 днів (т. 1 а.с. 139); - відомість нарахування заробітної плати за червень 2016 року, у відповідності до якої [PERSON] в червні 2016 році отримала заробітну плату в розмірі 771 грн.77 коп. ( т. 1 а.с. 140) - відомість нарахування заробітної плати за липень 2016 року, у відповідності до якої [PERSON] в липні 2016 році отримала заробітну плату в розмірі 1246 грн.72 коп. ( т. 1 а.с. 141). Крім того, відповідачами були надані відповідні бухгалтерські документ про виплату запобітної плати і надання відпусток за попередній період (2009-2016 роки) (т. 5 а.с. 36-250, т. 6 а.с. 1-58). Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені\~статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника бо уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. У відповідності до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З наданих відповідачами доказів, які були досліджені судом в судовому засіданні, судом встановлено, що позивачі при звільненні отримали заробітну плату, відпускні та компенсації за невикористані відпустки в повному обсязі, виплата заробітної плати за попередні періоди роботи також виплачувалася, що доводиться наданим письмовими доказами, а показання позивачів в цій частині, судом не приймаються в якості належних доказів, оскільки вони є заінтересованим особами, інших доказів окрім власних стверджень позивачами надано не було, у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В розясненнях, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст.237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, таку моральну шкоду позивачу повинен відшкодувати власник або уповноважений ним орган, законні права якого порушено, згідно з правилами\~ст.237-1 КЗпП України. Приймаючи до уваги характер моральних страждань, які заподіяні позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] внаслідок незаконного звільнення з роботи, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків та вимагало від позивачів додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи ступінь вини відповідачів, якими було прийнято незаконні накази в частині формулюванні причин звільнення, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про стягнення на їх користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі по 500 грн. кожній. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідач ана коисть держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1653 грн. за кожні три задоволені позовні вимоги окремо покожному позову. Крім того, з позивачів [PERSON] і [PERSON] підлягає стягненню судовий збір по 551,20 грн., в частині позовних вимог про визнання дій неправомними, в задоволенні якої було відмовлено.

Outcome: partial