Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася 23.11.2016 року до суду з вищеназваним позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» ( далі - ПАТ «ІнГЗК») на його користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ВВД ФССНВ) на його користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб. В обгрунтування заявних вимог посилається на те, що працювала на підприємстві відповідача ПрАТ «ІнГЗК» машиністом конвеєра дробильної фабрики з 13.08.1987 року по 27.04.2016 року. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 21.04.2016 року їй первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання встановлено причину професійного захворювання - перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Вважає, що діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, яка виражається в тому, що нею втрачено нормальні життєві зв'язки, вона змушена постійно лікуватися, купувати дорогі медикаменти для ефективного лікування, через що сім'я перебуває у скрутному матеріальному становищі, що призводить до тяжких моральних страждань. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] ( довіреність від 18.11.2016 року, дійсна до 18.11.2019 року) в судовому засіданні присутнім не був, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. позовні вимоги до ПАТ «ІнГЗК» підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області Бершадська Л.С. (довіреність №3 від 03.01.2017 року, дійсна до 31.12.2017 року) в судовому засіданні присутнім не була, про час та місце розгляду справи повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, надала суду заперечення проти позову в яких зазначила, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області є неналежним відповідачем, оскільки актом П-4 винним у нещасному випадку визнано підприємство; не встановлено факт заподіяння шкоди. Крім того, з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно ч.8 ст. 36 якої відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, тому відсутні підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обов'язку здійснювати таку виплату. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПАТ «ІнГЗК» - Цвіркун С.О. (довіреність №24/2466 від 26.12.2016 року, дійсна до 31.12.2017 року) в судовому засіданні заперечував проти позову, в яких представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинний був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це вона мала певні пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства. Крім того, після виходу на пенсію, маючи достатній трудовий стаж, продовжувала працювати більше 8,5 років. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибини фізичних та моральних страждань та обґрунтування розрахунку визначеного розміру моральної шкоди, просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на підприємстві відповідача ПрАТ «ІнГЗК» » машиністом конвеєра дробильної фабрики з 13.08.1987 року по 27.04.2016 року. Звільнилася 27.04.2016 р. за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію ст..38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.6,7). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.02.2016 року, складеному комісією з представників керівництва ПрАТ «ІнГЗК», технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки металургів та гірників України, страхового експерту з охорони праці відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривий Ріг - встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання стала - робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, підвищення параметрів виробничої загальної вібрації : концентрація пилу з вмістом кремнію діоксину від 10 до 70%; 4,4-15,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; робоча поза до 30%/більше 30% - 17,6-56,25%/2,6-24,12% робочої зміни при санітарних нормах (СН) до 25%/ до 10%; нахили тулубу 113-315 разів при СН 51-100 разів; маса вантажу, що підіймається і переміщується 11-20 кг, при СН до 7 кг; потужність зовнішньої роботи при роботі з перевантаженою участю м'язів нижніх кінцівок тулуба 66,9 Вт при СН 63 Вт; статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу: двома руками 46280-108000 кг*с при СН до 42000 кг*с ; переміщення, обумовлені технологічним процесом 15 км при СН до 8 км; виробничий шум 91-102 дБА при ГДР 80 дБА ( п.17). В пункті 19 конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою в умовах впливу шкідливих факторів (а.с.10-11). За висновком МСЕК від 01.04.2017 року [PERSON] первинно встановлено втрату профпрацездатності в розмірі 40% з 11 квітня 2016 року по 01.05.2017 року у зв'язку з професійним захворюванням( 25% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 4% - приглухуватість) (а.с.16). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 19.01.2016 року , протокол №110 встановлено наявність професійного характеру захворювання. Протипоказана робота в підземних умовах, умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату (а.с.14,15). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності , в зв'язку з професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «ІнГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких вбачається, що позивач з приводу отриманого професійного захворювання неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоров'я. Відповідно до медичних документів позивачу рекомендовано: нагляд лікарів - терапевта, невропатолога, окуліста, ЛОРа, щорічні курси відновлювального лікування, прийом медикаментів тощо (а.с. 17-26). Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач була ознайомлена із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку фізичне перевантаження, що стало причиною отримання професійного захворювання позивачем, перевищувало гранично-допустимі норми. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПрАТ «ІнГЗК» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд виходить з наступного. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи з цього, суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України). З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач - ПрАТ «ІнГЗК», який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві та моральних страждань. Відповідно до наданих доказів встановлено, що [PERSON] була заподіяна шкода здоров'ю, вона отримав професійні захворювання, втратила працездатність в розмірі 40 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушена приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, порушено звичайний життєвий ритм позивача, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач страждає від професійного захворювання, в наслідок чого відчуває важкість та біль у грудях, сухий кашель, головний біль, виникає запаморочення, зниження слуху, біль у вухах, підвищену втому, загальну слабкість, через що змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач у зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення ПАТ «ІнГЗК» шкоди здоров'ю позивачу, вину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями підприємства-відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «ІнГЗК» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 40 відсотків, перенесення фізичних болів, проходження постійного лікування, а відповідно перенесення моральні переживання. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність більше 28 років, позивач працювала в шкідливих умовах з перевищенням гранично-допустимих показників, лише на підприємстві відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачці моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 19000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає. У задоволенні позову до відповідача Відділення ВД ФССНВВ слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обов'язків, передбачених ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" та наявність причинно-наслідкового зв'язку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПрАТ «ІнГЗК» - повинен виплатити Позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Таким чином, в частині позовних вимог до відповідача Відділення ВД ФССНВВ, суд приходить до висновку про їх безпідставність, тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача ПрАТ «ІнГЗК» в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial