Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 26.07.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між ним та банком договір, позичальник зобов'язувався погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, але своїх зобов'язань не виконав, станом на 14.07.2014 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 65 375 грн.71 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотків, штрафів. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог і просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 7047 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за відсотками -6235,63 грн., 500 грн. - штраф /фіксована частина/, 311,78 грн. - штраф /процентна складова/, оскільки за рішенням суду, яке набрало законної сили, з відповідача стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором в сумі 58 828 грн.71 коп. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що на час звернення до суду з цим позовом позивач пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови в позові, про що нею надано до суду письмову заяву, крім того, за рішенням суду, яке набрало законної сили, з відповідача вже було стягнуто штрафи за порушення умов кредитного договору, позивач намагається здійснити подвійне стягнення штрафу з відповідача. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 26.07.2007 року було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 15 000 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості /30 % річних/, що стверджується копіями вказаних документів. Як зазначено в заяві позичальника, він ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, своїм підписом він підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування банку. Він згодний з тим, що ця заява разом із Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, підписавши дану заяву відповідач підтвердив, що між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В суді також було встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який було проведено позивачем станом на 14.07.2014 року. Сума заборгованості згідно розрахунку складає 65 375 грн.71 коп., а саме: 12 771,38 грн.- заборгованість за кредитом, 49015,01 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. -штраф /фіксована частина/, 3089,32 грн. - штраф /процентна складова/. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування , за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 6.6 цих Умов, у разі невиконання зобов'язань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту /у тому числі простроченого кредиту та овердрафту/, оплатити винагороду банку. Як передбачено п.8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. А згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вказано вище в рішенні, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору шляхом підписання відповідних документів, а отже договір між ними є укладеним. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як встановлено судом, відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків, а тому позивач має право на стягнення вказаної вище в рішенні суми заборгованості. Але в судовому засіданні також встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про захист прав споживача позов було задоволено, стягнуто на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором від 26.07.2007 року у розмірі 58 828 грн.71 коп., що стверджується копією вступної та резолютивної частини цього рішення /а.с.33/. Згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 08.10.2014 року по даній справі рішення суду першої інстанції залишено без змін, тобто, набрало законної сили. Як вбачається з ухвали суду апеляційної інстанції, з відповідача стягнуто заборгованість за цим же кредитним договором станом на 20.09.2013 року в розмірі 58 828 грн.71 коп., яка складається із наступного: 12771,38 грн.- заборгованість за кредитом, 42779,77 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн.- штраф /фіксована частина/, 2777,56 грн.- штраф /процентна складова/, Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за цим же кредитним договором в сумі 7047 грн. 41 коп. станом на 14.07.2014 року, яка складається із заборгованості за відсотками -6235,63 грн., 500 грн. - штраф /фіксована частина/, 311,78 грн. - штраф /процентна складова/, оскільки за рішенням суду, яке набрало законної сили, з відповідача вже стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором в сумі 58 828 грн.71 коп. При вирішенні спору суд виходить з наступного. У ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином /а не в силу ухвалення рішення суду/. В п.п. 17,18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, зокрема, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Оскільки наявність вказаного вище судового рішення не припиняє правовідносин сторін, а умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів на залишок заборгованості по повного виконання зобов'язання, то суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення процентів за кредитом за період з 20.03.2013 року по 14.07.2014 року, згідно розрахунку ця сума становить 6235 грн.24 коп. / 49015,01 грн.- нараховані проценти станом на 14.07.2014 року за мінусом 42779,77 грн. -стягнуті проценти за рішенням суду/. Щодо вимог позивача про стягнення штрафу в розмірі 500 грн. /фіксована частина/ та 311,78 грн. /процентна складова/, то суд вважає, що ці вимоги до задоволення не підлягають, оскільки згідно умов договору ці штрафні санкції нараховуються за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, а за рішенням суду, на яке вказано вище, з відповідача вже було стягнуто нарахований позивачем штраф як фіксовану частину, так і процентну складову. Тобто, в даному випадку суд вважає, що це є подвійним стягненням штрафу, що діючим законодавством не передбачено. А тому в задоволенні позову щодо стягнення штрафу суд вважає за необхідне відмовити. Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків позовної давності. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно приписів ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, строки позовної давності підлягають застосуванню до даних правовідносин, вимоги за позовом не належать до переліку тих вимог, на які позовна давність не поширюється відповідно до ст.268 ЦК України. В п.6.9 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення заборгованості по картковому рахунку внаслідок курсової різниці, технічних помилок і в інших випадках, клієнт зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. За ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вказано вище, позивачем пред'явлено позов про стягнення заборгованості за період після винесення судом рішення, тобто, перебіг позовної давності переривався пред'явленням позову до того ж самого відповідача. Крім того, з виписки по особовому рахунку позичальника, яку надано представником позивача, вбачається, що на рахунок відповідача зараховано кошти на погашення кредиту 03.01.2013 року, що підтверджує вчинення дій, які свідчать про визнання боргу. Враховуючи все вищенаведене суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності тривалістю три роки на час звернення до суду з цим позовом. З матеріалів справи також вбачається, що 17.07..2009 року проведено державну реєстрацію ПАТ КБ «ПриватБанк» в зв'язку зі зміною найменування юридичної особи, що стверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. А згідно виписки зі Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» /нова редакція/, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк». На підставі ст.79,88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. пропорційно до задоволеної частини позову.

Outcome: partial