Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

В липні 2016 р. ПАТ «Банк Форум» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивували тим, що 27.11.2007 р. між АКБ «Форум» (правонаступник ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 243/07/02-Z, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 30\~750,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0% річних та строком користування до 24.11.2017 р. При цьому, відповідно до умов договору відповідач зобовязувався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки та інші платежі за користування ними в порядку, встановленому договором. Проте відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 16.06.2016 р. утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 11\~607,09 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 288\~873 грн. 04 коп. та 5\~000 грн. 00 коп штрафних санкцій. Посилаючись на вищевикладене ПАТ «Банк Форум» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 9\~475,42 доларів США, 53\~052 грн. 18 коп. пені, а також 5\~000 грн. 00 коп. штрафу. В судове засідання представник позивача не з?явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та заперечував проти їх задоволення, оскільки визначена позивачем заборгованість не відповідає дійсності, значну суму кредиту відповідачем сплачено. Також вважав необґрунтованим застосування до відповідача подвійної відповідальності у вигляді стягнення і штрафу і пені. Наголошував на тому, що позивач не врахував підвищення курсу долара США по відношенню до гривні, та обчислив розмір пені всупереч вимог чинного законодавства. Просив застосувати до вимог в частині стягнення пені ч.3 ст.551 ЦК України. Крім того відповідач зазначав, що [PERSON] не мав права на видачу йому кредитних коштів в іноземній валюті, оскільки не мав відповідної ліцензії, а також при укладенні Кредитного договору позивачем не було дотримано всіх його істотних умов та розяснено належним чином відповідачу, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 27.11.2007 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»), був укладений Кредитний договір № 243/07/02-Z, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачу на споживчі цілі кредит у розмірі 30\~750,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,00% річних. Кредитні кошти надавались строком по 24.11.2017 р. Згідно п. 3.3. Кредитного [PERSON] позичальник зобовязаний щомісячно повертати частини кредитних коштів згідно умов [PERSON] та не пізніше строку визначеного у [PERSON] повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу Банку сплачувати можливі неустойки, штраф та пеню. Відповідно до п. 3.2.2 Кредитного [PERSON] має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим [PERSON]. У відповідності до п. 4.1 Кредитного [PERSON] за несвоєчасне повне або часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів,0 Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 відсотка за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Згідно п.4.4 Кредитного [PERSON] за кожний випадок невиконання або неналежного виконання Позичальником зобовязань по договору він сплачує Банку штраф у розмірі 5\~000 грн. 00 коп. З умовами Кредитного [PERSON] відповідач [PERSON] був ознайомлений, ним Договір підписаний. Проте, в порушення умов передбачених кредитним договором, відповідач [PERSON] грошові зобовязання перед кредитодавцем належним не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобовязанням. Відповідно до наданого позивачем [PERSON], станом на 16.06.2016 р. заборгованість відповідача складає 293 873 грн. 04 коп., а саме: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 3\~771,51 доларів США, поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 4\~536,00 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1 029,91 доларів США, поточна заборгованість за нарахованими процентами - 138,00 доларів США, сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами 2 131,67 доларів США, що еквівалентно 53 052 грн. 18 коп., штраф - 5\~000 грн. 00 коп. Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно заперечень відповідача вбачається, що [PERSON] не мав права на видачу йому кредитних коштів в іноземній валюті, оскільки не мав відповідної ліцензії. не було дотримано всіх його істотних умов та розяснено належним чином відповідачу. Однак такі твердження відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги через наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав банківську ліцензію № 62 на право здійснення банківських операцій та Дозвіл №62-3 на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч. 2 та 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Згідно зі\~статтею 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.\~\~\~\~\~\~\~\~ Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої\~статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.\~\~\~\~ Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя\~статті 533 ЦК України). Згідно зі ст. 2 \~ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 \~та 49\~цього\~Закону\~визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету\~операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2\~статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень\~статті 11 Декрету\~прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк\~\~(ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"\~суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті\~192, частина третя статті\~533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.\~\~ Щодо тверджень відповідача про недійсність укладеного Кредитного [PERSON], оскільки не було дотримано всіх його істотних умов та розяснено належним чином відповідачу, суд вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне. Відповідач зазначає, що статтями 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання кредитного договору недійсним у випадку включення до нього умов, які не є справедливим. Несправедливими умовами, зокрема, є установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1341цс15. Крім того в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач посилається на те, що позивачем при розрахунку його заборгованості неправомірно застосовано подвійну відповідальність за одне порушення умов договору, а саме з відповідача стягнуто пеню та штраф, що по суті є подвійною відповідальністю одного виду. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 4.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення У той самий час, згідно з пунктами 4.2, 4.3, 4.4 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом. Таким чином та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин, судом встановлено, що Банком було застосовано до відповідача подвійну відповідальність у вигляді накладення штрафу та стягнення пені, в звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача лише пеню. Також зі змісту заперечень відповідача вбачається, що Банком неправомірно нараховано йому пеню в розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Однак вони не можуть бути враховані судом через наступне. За правилами ст. 549 ЦК України\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~\~пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. При цьому суд вважає, що не підлягає застосуванню ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до вимог якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обстави, які мають істотне значення, оскільки розмір пені не перевищує розмір заборгованості та відсутні форс-мажорні обставини відносно ситуації, яка склалась між сторонами по справі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 408 грн. 10 коп.

Outcome: partial