Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивачі звернулись до районного суду з позовом, і якому просять стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 25 834,01 грн., яка виникла за період з 01.10.2010 р. по 01.10.2016 р. Позов мотивний тим, що позивач-2 (КП «Лісове Подільського району міста Києва») здійснював утримання будинку № 30/20-Б по вул.Світлицького, що в Подільському районі м.Києва, та прибудинкової території до 01.05.2015 р., а з 01.05.2015 р. - таке утримання здійснює позивач-1 (КП «ККОЖФ Подільського району м.Києва»). Відповідачі є наймачами квартири № 193 в даному будинку, проживають в ній і користуються послугами, які надавались/надаються позивачами, але не оплачували їх. В зв'язку з чим, мають заборгованість за житлово-комунальні послуги перед: позивачем-2 - за період з 01.10.2010 р. по 30.04.2015 р. в розмірі 23 677,38 грн. (з яких основна сума заборгованості - 14 529,08 грн., інфляційні нарахування - 7 984,05 грн., 3% річних - 1 164,25 грн.), позивачем-1 - за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2016 р. в розмірі 2 156,63 грн. (з яких основна сума заборгованості - 1 931,33 грн., інфляційні нарахування - 181,58 грн., 3% річних - 43,72 грн.). Ухвалою від 27.02.2018 р. провадження у справі в частині вимог до [PERSON] закрито в зв'язку зі смертю останньої [INFO] р. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач заперечення проти позову (відзив на позов) не подав, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що в квартирі у нього холодно, вода неякісна, є неприємний запах від смиттєпроводу, зв'язок з диспетчером ЖЕКу відсутній. Додав, що [PERSON] є його матір'ю, які в зв'язку зі смертю він не зняв з реєстраційного обліку та особистий рахунок на квартиру на себе не переоформлював, платити за комунальні послуги у нього немає фінансової можливості. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи в квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідно до довідки форми № 3, виданої житловим органом, з 08.06.1994 р. зареєстровані відповідач у справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO] р., що підтверджено свідоцтвом про смерть від [INFO] р., виданим виконавчим комітетом Довгалівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області. Як вбачається з вищевказаної довідки форми № 3, форма власності зазначеної квартири житловому органу невідома, а відповідач в судовому засіданні вказав на те, що квартира ним не приватизовувалась, правовстановлюючі документи на квартиру не подав. Згідно даної довідки, померла [PERSON] є наймачем вищевказаного житлового приміщення, а відповідач [PERSON] - членом сім'ї наймача. В зв'язку з чим, суд виходить з того, що вищевказана квартира не є власністю позивача і відноситься до державного житлового фонду, а тому застосував до правовідносин, що виникли між сторонами норми ЖК України, що регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного житлового фонду. Встановлено, що позивач-2, як обслуговуюча організація, надав мешканцям квартир будинку [ADDRESS], що у Подільському районі м.Києва , житлово-комунальні послуги до 01.05.2015 р., а 01.05.2015 р. - позивач-1. Відповідач [PERSON] проживає в квартирі № 193 вищевказаного житлового будинку та є споживачем всіх комунальних послуг, що надавались до 01.05.2015 р. КП «Лісове Подільського району міста Києва», а з 01.05.2015 р. надаються КП «ККОЖФ Подільського району м.Києва», але не оплачує їх, що підтвердив сам відповідач в судовому засіданні. Відповідно до ст.64 ч.1 ЖК України члени сім'ї наймача користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ч.2 п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, як вбачається з наданих позивачами розрахунків, відповідач несистематично вносив плату за спожиті житлово-комунальні послуги, а тому має заборгованість по платежам перед позивачем-2 - за період з 01.10.2010 р. по 30.04.2015 р. в розмірі 14 529,08 грн., а перед позивачем-1 - за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2016 р. в розмірі 1 931,33 грн. Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені законом строки. Але вказані вимоги відповідачем порушені, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачами, яка підлягає стягненню. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого. Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У зв'язку з цим для застосування строку позовної давності у судовому порядку необхідна заява відповідача про застосування строку позовної давності в порядку ст.267 ЦК України. Відповідачем подана суду така заява про застосування строку позовної давності, а тому при стягненні з відповідача на користь позивача-2 суд застосовує строки позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач-2 просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.10.2010 р. по 30.04.2015 р., при цьому з вищевказаним позовом позивач звернувся до суду 14.05.2017 р. А відтак, застосовуючи строк позовної давності, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача заборгованість за період з 01.05.2014 р. по 30.04.2015 р. Встановлюючи такий період, суд не приймає до уваги надану позивачем копію ухвали Подільського районного суду м.Києва від 28.12.2016 р. (справа № 758/16073/16-ц), оскільки згідно даної ухвали заява про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] та [PERSON] була подана КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» та КП «Синьоозерне» Подільського району міста Києва» (а не КП «Лісове Подільського району м.Києва). Виходячи с наданого позивачем розрахунку (т.1 арк.спр.17), заборгованість за даний період перед позивачем-2 становить 1 621,59 грн., а тому з відповідача на користь позивача-2 підлягає заборгованість в даному розмірі. Позивачем-1 сума заборгованості до стягнення заявлена в межах строку позовної давності, а відтак, виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості (т.1 арк.спр.18) з відповідача на користь позивача-1 підлягає стягненню сума в розмірі заявлених вимог - 1 931,33 грн. Крім існуючої заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період прострочення позивачі просить стягнути з відповідача нараховані три проценти річних та інфляційні втрати на підставі ст.625 ч.2 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Саме такий правовий висновок щодо застосування норм статті 625 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду України від 20 червня 2012 року, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023 цс15, від 13 січня 2016 року у справі № 6-931 цс15, який суд, розглядаючи вимоги щодо стягнення втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного здійснення відповідачем оплат за надані житлово-комунальні послуги, приймає до уваги. Наданий позивачами розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних відповідачкм не оспорювався, вказані нарахування здійснені відповідно до вищезазначеного порядку, тому суд вважає їх правильними. В зв'язку з чим, враховуючи строк позовної давності та беручи до уваги наданий позивачем-2 розрахунок, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за період з 01.05.2014 р. по 30.04.2015 р.: суму інфляційних нарахувань - в розмірі 6 993,12 грн., суму 3% річних - в розмірі 417,44 грн. Враховуючи наданий позивачем-1 розрахунок та беручи до уваги, що позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності, суд вважає за необхідне стягнути з від подача на користь позивача-1 за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2016 р.: суму інфляційних нарахувань - в розмірі 181,58 грн., суму 3% річних - в розмірі 43,72 грн. Суд не приймає до уваги надані відповідачем документи щодо померлої [PERSON], оскільки провадження в частині вимог до неї закрито, а її пільги (інвалідність 1 групи) на відповідача не поширюються. Суд також не приймає до уваги надані відповідачем копії звернень до різних установ та організацій, оскільки ці документи не стосуються справи. Суд також не приймає до уваги надану відповідачем копію ухвали Подільського районного суду м.Києва від 14.04.2017 р. (справа № 758/3425/17) про відкриття провадження у справі за позовом вищевказаних позивачів до відповідача та померлої [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки судом встановлено, що ухвалою від 03 травня 2017 р. дана позовна заява залишена без розгляду. Також суд не приймає до уваги заперечення відповідача про неякісні житлово-комунальні послуги, оскільки такі заперечення не підтверджені належними та допустими доказами. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивач-1 підлягають повному задоволенню, а позивача-2 - частковому задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача-1 підлягає стягненню заборгованість за період з 01.05.2015 р. по 01.10.2016 р. в розмірі 2 156,63 грн. (в т.ч. основна сума заборгованості за житлово-комунальні послуги - 1 931,33 грн., інфляційні нарахування - 181,58 грн., 3% річних - 43,72 грн.), а на користь позивача-2 підлягає стягненню заборгованість за період з 01.05.2014 р. по 30.04.2015 р. в розмірі 9 032,15 грн. (в т.ч. основна сума заборгованості за житлово-комунальні послуги - 1 621,59 грн., інфляційні нарахування - 6 993,12 грн., 3% річних - 417,44 грн.). Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача-1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі судовий збір 133,6 грн. (згідно поданих платіжних документів). Сплачену суму судового збору в розмірі 1 466,4 грн. суд не стягує, оскільки дана сума сплачена комунальним концерном «Центр комунального сервісу», який не є позивачем по справі. На підставі наведеного, ст.ст.64, 67 ЖК України, ст.ст.257, 263, 625, 509, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial