Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства „Шахтоуправління Покровське (далі ПАТ Шахтоуправління Покровське) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та їх наслідками, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійськ. В обґрунтування позову послався на те, що шкідливі та небезпечні умови праці на підприємстві призвели до виникнення у нього професійних захворювань хронічна радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом та хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, легенева недостатність 1-Ш ступенів. Згідно висновку МСЕК від 19 серпня 2015 року йому було вперше було встановлено 60% професійної працездатності за сукупністю безстроково та групу інвалідності безстроково. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральну шкоду, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 50000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору № 288 щодо надання юридичної допомоги від 18 січня 2016 року, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю. Відповідач про час та місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 4 січня 2016 року без обмеження повноважень, позовні вимоги не визнав, і суду плояснив, що згідно п.1.1 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіям ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я від 22.11.1995р. № 212, передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладено обовязок щодо встановлення факту спричиненої моральної шкоди. Пунктом 3.8 вищевказаного порядку передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів. Такого висновку позивач не надав. Одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, повязаної з захворюванням викликаним умовами виробництва не вказана і доказів про її наявність не надано.Укладаючи з відповідачем трудовий договір позивачеві було розяснено під розпис його права та обовязки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. № 4 зазначено, які питання необхідно зясувати, а саме: у звязку з якими неправомірними діями або бездіяльністю з боку відповідача заподіяна втрата працездатності позивачу, ступінь вини відповідача, чи мали місце порушення правил охорони праці, правил безпеки, інструкцій і паспортів з експлуатації механізмів і машин підприємством. Крім того вказаною постановою передбачено, розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі наведеного, представник позивача просить в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, її представник в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши пояснення осіб, як і беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ Шахтоуправління Покровське в якості гірничого робочого з ремонту гірничих виробіток 4 розряду підземного з повним робочим днем в шахті, гірничого робочого очисного забою 5 розряду підземного з повним робочим днем в шахті, машиніста гірничовиємних машин 5 розряду підземного з повним робочим днем в шахті, гірничого робочого по ремонту гірничих виробіток підземного 4 розряду з повним робочим днем в шахті, гірничого робочого очисного забою підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті з 22 лютого 1999 року по 24 червня 2010 року, з 12 липня 2010 року по 8 вересня 2014 року, звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваної роботи внаслідок стану здоров'я. Згідно висновку ДП "Інститут медицина праці Національної академії медичних наук України" від 9 червня 2015 року № 2М449 позивачу вперше встановлено професійні захворювання хронічна радікулопатія L5, S1 в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом та хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, легенева недостатність 1-П ст. Як зазначене в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 10 серпня 2015 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем міста Красноармійська, Димитрова Красноармійського району 10 серпня 2015 року, професійні захворювання у позивача виникли у зв'язку з тривалим періодом роботи у шкідливих факторах, обумовлених впливом виробничого фактора пил, важкість праці. Причиною професійних захворювань є запиленість повітря робочої зони 80,7 мг/куб.м впродовж 81,0% часу робочої зміни; потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба 130,6 Вт (ПДР-90Вт), теж саме при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу 51,2 Вт (ПДР 45 Вт). За висновком МСЕК від позивачу вперше визначено втрату професійної працездатності у 60% за професійними захворюваннями за сукупністю (35% - за поперек-крижової радікулопатією, 25% - за хронічним бронхітом), з 19 серпня 2015 року безстроково, встановлена Ш група інвалідності безстроково, визначена потреба у медикаментозному лікуванні за професійними захворюваннями, санаторно-курортному лікуванні за поперек-крижової радікулопатії. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ Шахтоуправління Покровське, яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідок МСЕК, витягами з історії хвороби, висновку медичної установи. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження представника відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 18000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial