Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO] р.н, яка мешкає в с. Станіславка Подільського району Одеської області, звернулась 24.02.2017 року в суд з цим позовом та просила постановити рішення суду, яким стягувати з відповідача [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримування дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі по 700,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття дітей. Підставою цьому зазначала те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області. Від шлюбу мають трьох дітей. Матеріальної допомоги на утримання спільних дітей відповідач не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує нерегулярний мінливий дохід. В ході розгляду справи позивачка та її представник адвокат Григоржевський Б.І. підтримали позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснював, що на цей час він виживає за рахунок ведення домашнього господарства, сплачує кредит взятий на лікування спільного з позивачкою сина, а тому не має можливості сплачувати аліменти на користь позивачки. За наявності можливості буде надавати посильну матеріальну підтримку дітям. Тому у позові просив відмовити. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи сторони у справі є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які утримуються матір'ю. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до вимог ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком: до 6 років: з 01 січня 2017 року - 1355 грн., з 1 травня - 1426 грн., з 1 грудня - 1492 грн. від 6 до 18 років: з 01 січня 2017 року - 1689 грн., з 1 травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі постанова), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд бере до уваги положення п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, згідно якого «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Оскільки питання аліментів сторонами у добровільному порядку не врегульовано, а на утриманні відповідача не перебувають інші діти або непрацездатні особи, враховуючи його майновий стан, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти у судовому порядку в розмірі 30% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця. Одночасно суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому стягнення аліментів слід рахувати з 24.02.2017 року. Судові витрати у справі про стягнення аліментів при подачі до суду позову позивачем у відповідності до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не сплачуються, а стягуються з сторони по завершенню розгляду справи. У відповідності до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640,00 грн. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial