Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 16 січня 2018 року по вулиці Загородній біля будинку № 1-В в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Kia Cerato, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та її, позивача, автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] , який був припаркований на узбіччі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений, а їй як власнику автомобіля завдано майнову шкоду, яка згідно оцінки незалежного оцінювача складає 51413,51 грн. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Посилаючись на вказані обставини, позивач, просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь майнову шкоду в розмірі 52931,51 грн, а також відшкодувати завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінила в 25 540 грн, а також вирішити питання про відшкодування понесених судових витрат. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено ТДВ «СТ «Домінанта». Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року до участі у справі, в якості третьої особи на стороні відповідача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України. Представник ТДВ «СТ «Домінанта» до суду не з`явився, письмових пояснень на позов не подав. Представник МТСБ України в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення, в яких повідомив, що з 2 липня 2018 року ТДВ «СТ «Домінанта» втратило статус асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України. Підставою припинення членства стала заборгованість понад два місяці по сплаті відрахувань до фондів МТСБ України. Позивач 30 липня 2019 року звернулася до МТСБУ зі скаргою на ТДВ «СТ «Домінанта» щодо невиплати страхового відшкодування. МТСБУ розглянуло скаргу і направило позивачу відповідь з роз`ясненнями. Станом на 11 листопада 2019 року позивач до МТСБУ не зверталася, документів про відшкодування шкоди внаслідок ДТП не подавала. В судове засідання позивач не з`явилася, направила до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність. При цьому зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування, а тому відшкодувати завдану позивачу шкоду має страхова компанія. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 16 січня 2018 року по вулиці Загородній біля будинку № 1-В в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Kia Cerato, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та її, позивача, автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] , який був припаркований на узбіччі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений, а їй як власнику автомобіля завдано майнову шкоду, яка згідно оцінки незалежного оцінювача складає 51413,51 грн. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Постанова суду набрала законної сили та оскаржена відповідачем не була. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо -транспортної пригоди була застрахована ТДВ «СТ Домінанта» відповідно до Полісу № АК/2557913 року від 19 січня 2017 року. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до ст. 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону). За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Отже сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик, а договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виходячи з викладено можна зробити висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). На час укладення договору ТДВ «СТ «Домінанта» мала ліцензію на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг у сфері страхування. Закон не містить положень про визнання договору нікчемним, якщо після укладення такого договору страхова компанія була позбавлена ліцензії на вчинення певної господарської діяльності. ТДВ «СТ «Домінанта» не припинило свою діяльність у встановленому законом порядку. Невиконання ТДВ «Домінанта» своїх зобов`язань за договором щодо виплати страхового відшкодування є підставою для звернення з відповідним позовом до товариства або до МТСБУ. Щодо іншої частини позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. З врахуванням вищезазначеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1000 грн розміру франшизи. Посилання відповідача на те, що ним сплачено суму франшизи позивачу не заслуговують на увагу, оскільки квитанція про переказ грошових коштів на ім`я [PERSON] не містить призначення платежу. Відправником цих коштів є не відповідач (а.с. 79). Вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. За змістом роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення, глибини страждань позивача, майнового стану відповідача та вимог розумності і справедливості і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки судовий збір сплачено за мінімальною ставкою, незважаючи на зменшення суми стягнення, розмір судового збору не переглядається.

Outcome: partial