Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернулися до суду з позовом до ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД», ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи. Позивач двічі звертався з заявами про уточнення, які за своїм змістом є заявами про збільшення позовних вимог (а.с.91-102, 231- 235), кінцево просив визнати недостовірною інформацію (ствердження), розповсюджену ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД», а саме «[PERSON] має дуже поверхні знання щодо технічних питань в транспортній галузі», «показав себе невмілим адміністратором, технічно неграмотним працівником конфліктною людиною», а також «[PERSON] самовільно вилучив ряд документів, інструкцій із системи управління якістю підприємства» викладену у зверненні/заяві (вих. №24 від 22.05.2015 року та вих. №11/08-15 від 04.08.2015 року) ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД». Та зобов'язати ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД» протягом 10 календарних днів, з дня набрання рішення суду законної сили, спростувати вищевказану недостовірну інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена, а саме направити листа до Міністра економічного розвитку і торгівлі [PERSON] та голові Запорізької обласної державної адміністрації, з спростуванням викладеної у листі (вих. №24 від 22.05.2015 року та вих. №11/08-15 від 04.08.2015 року). Просив визнати недостовірною інформацію (ствердження), розповсюджену ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» по відношенню до [PERSON], а саме «невміння вести переговори, організовувати роботу та колектив, не залишили позитивного сліду від його перебування на підприємстві», «за час роботи [PERSON] начальником випробувального центру, випробувальної лабораторії промислової продукції та дорожньо-транспортних засобів цей структурний підрозділ із прибуткового перейшов у збитковий. Діяльність [PERSON] на посаді керівника випробувального центру негативно вплинула на діяльність підприємства, зокрема порушені багаторічні зв'язки з клієнтами підприємства», «випробувальний центр, яким він керував останні 5 років, з прибуткового став збитковим. Він не зміг утримати існуючих клієнтів і не шукав нових, не міг налагоджувати ділові зв'язки», а також «у робочий час займався аудиторською діяльністю, що не входить в обов'язки начальника випробувального центру» викладену у зверненнях/заявах (листи №б/н та №03/12 від 12.06.2015 року). Та зобов'язати ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» протягом 10 календарних днів, з дня набрання рішення суду законної сили, спростувати вищевказану недостовірну інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена, а саме направити листа до Міністра економічного розвитку і торгівлі [PERSON], голові Запорізької обласної державної адміністрації та прем'єр-міністру України. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь збитки (упущена вигода) в розмірі 107040 грн., моральну шкоду заподіяну внаслідок дій відповідачів в розмірі 80000 грн. суму витрат, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 1000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є фахівцем з вищою освітою за кваліфікацією інженера-електромеханіка. З жовтня 1979 року обіймав посади майстра монтажного цеху, інженера-технолога 3-ї категорії, інженера-технолога 2-ї категорії, інженера-технолога 1-ї категорії, заступника начальника монтажного цеху, енергетика цеху. З 1998 року по 2013 рік - працював в ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» у відділах сертифікації продукції на посаді провідного інженера; повірки радіо і електричних величин на посаді заступника начальника відділу; випробувальному центру на посаді начальника випробувального центру. З 2013 року по 2014 року - працював в ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД», на посаді начальника випробувальної лабораторії, випробування автомобілів. Зазначає, що має досвід роботи за своєю спеціальністю понад 36 років, та вважає себе добрим спеціалістом. Міністерством економіки розвитку і торгівлі України наказом від 02.03.2015 року №208 було оголошено конкурсний відбір на посади керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Мінекономрозвитку. У березні 2015 року позивач прийняв участь в конкурсному відборі на посаду генерального директора ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». За результатами обговорення та аналізу конкурсних пропозицій позивача оголошено переможцем конкурсного відбору на посаду керівника ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Рішення Комісії є підставою для укладення контракту між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та переможцем конкурсного відбору. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 року №777 повинно бути проведено погодження призначення керівника підприємства головою місцевої держадміністрації. Однак, в липні 2015 року позивачу стало відомо, що на лист Міністерства економіки розвитку і торгівлі України №2202-14/18092-03 від 05.06.2015 року Запорізька обласна державна адміністрація не погодила позивача на посаду генерального директора ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на підставі скарг нібито трудового колективу того ж ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та химерної характеристики з минулої роботи позивача в ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД». При ознайомленні з цими скаргами позивач був приголомшений, в листах, які були адресовані до Запорізької ОДА, Міністру економічного розвитку і торгівлі та Прем'єр-міністру України нібито від трудового колективу державного підприємства та товариства містилися неправдиві відомості, які порочать його честь і гідність та підривають репутацію. Вважає, що інформація в листах є наклепом, основна мета надсилання цих листів - надати підставу для Запорізької обласної державної адміністрації не погодити кандидатуру позивача як переможця конкурсного відбору на посаду керівника державного підприємства. Позивач та його представники у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі, додатково зазначивши, що кваліфікація позивача підтверджена самим фактом його перемоги на конкурсному відборі на вакантну посаду керівника, численними сертифікатами компетентності, подяками, листом керівництва Мелітопольського філіалу ДП «Запоріжжястандартметрологія», фактом виплати позивачу премії протягом усього часу роботи на ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД». Відповідач ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД» в особі директора [PERSON] не заперечило факту направлення листа-відповіді на вимогу заступника міністра Мінекономрозвитку і торгівлі України з характеристикою позивача, як працівника товариства. При цьому директор не відмовився від поширеної в такий спосіб інформації, вважає її достовірною. Вважає, що наявність у позивача сертифікатів компетентності аудитора не мають значення для розгляду цієї справи, оскільки, зазначеними сертифікатами підтверджена компетентність особи по спеціальності електричних апаратів, ніж галузі по якій надавалася характеристика на позивача, а саме - транспортній. Не заперечено і факту звернення членів трудового колективу до міністерства до міністра [PERSON], при цьому представник товариства за довіреністю [PERSON] зазначила, що зміст, як листа трудового колективу, так і відповіді директора не містить фактичних даних, а є думкою вказаних суб'єктів, а відповідно така інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості. Представники товариства просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» [PERSON] не заперечуючи факту звернення членів трудового колективу підприємства з відповідним зверненням до прем'єр-міністра України заперечила позовні вимоги, просила в їх задоволенні відмовити з тих підстав, що підприємство не може бути відповідачем по справі, оскільки підприємство не зверталось з жодними офіційними листами та в цілому не несе, та не може нести відповідальності за дії окремих членів трудового колективу підприємства, членів профспілкової організації. Інформація ж стосовно позивача яка виходила від членів трудового колективу є виключно оціночним судженням та не підлягає скасуванню, бо неможливо перевірити її дійсність. Додатково наголосила на тому, що лист Мелітопольського філіалу державного підприємства на який посилається позивач, є фальсифікованим, оскільки особи, які його підписали на момент підписання не були членами відповідного філіалу та не займали вказаних посад. Щодо непогодження головою ОДА призначення позивача на посаду, то в даному випадку це є виключне право голови - погодити ту чи іншу кандидатуру, вважає невірним розрахунок позивача в частині часу з якого б він би міг отримувати зарплатню на новій посаді, оскільки питання часу укладення контракту не залежить від волі сторін та може не розглядатися тривалий час. Представник третьої особи - Запорізької обласної державної адміністрації [PERSON] звернувся з клопотанням в якому просив розглядати справу без участі представника адміністрації. Третя особа - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України не забезпечило участі свого представника у судовому засіданні хоча належним чином було повідомлене про час та місце судового розгляду. Представник Мінекономрозвитку письмово звернувся до суду, зазначивши, що позов до ДП «Запоріжжястандартметрологія» є необґрунтованим та безпідставним, оскільки підприємство, як юридична особа не поширювало будь-якої інформації про позивача, не порушувало його майнові чи немайнові права. Призначення позивача на посаду не відбулося у зв'язку з непогодженням його кандидатури Запорізькою обласною державною адміністрацією, та не було наслідком будь-яких дій державного підприємства, як юридичної особи. Трудовий колектив підприємства, лише висловлював своє бачення щодо необ'єктивності проведеного конкурсу на заміщення посади генерального директора підприємства, проте колектив не може бути відповідачем оскільки не має статусу юридичної особи. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з матеріалами справи, проаналізувавши письмові заперечення представників відповідачів та третьої особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, в рамках досліджуваного предмету спору, до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Запорізької обласної державної адміністрації надійшов лист за №24 від 22.05.2015 року, підписаний від імені колективу ТОВ «ЗРТП Альфа, ЛТД» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.16). Зазначеним листом колектив просив Мінекономрозвитку та особисто міністра не допустити до керівництва державним підприємством таку людину, як [PERSON] Посилаючись при цьому на те, що [PERSON] працював на їхньому підприємстві з 12.11.2013 року по 10.10.2014 року на посаді начальника випробувальної лабораторії колісних транспортних засобів та показав себе невмілим організатором, технічно неграмотним працівником, конфліктною людиною. В листі зазначено, що після приходу [PERSON] в колективі почалися сварки та конфлікти. Останній має дуже поверхневі знання щодо технічних питань в транспортній галузі. При проведені позапланової перевірки було виявлено, що [PERSON] самовільно вилучив ряд документів, інструкцій із системи управління якістю підприємства. Також, на запит №2202-15/23868-07 від 21.07.2015 року заступника міністра Мінекономрозвитку директором ТОВ «ЗРТП Альфа, ЛТД» [PERSON] надіслано лист за №11/08-15 від 04.08.2015 року (т.1 а.с.17), який отриманий адресатом 05.08.2015 року. На підтвердження предмету спору в листі зазначено, що за час роботи на підприємстві [PERSON] показав себе невмілим менеджером, технічно неграмотним працівником. [PERSON] має дуже поверхневі знання щодо технічних питань в транспортній галузі, а також те, що під час звільнення проявив себе як непорядна людина, вилучив ряд документів з системи управління якістю підприємства, не передав документацію та керівництво своєму заступнику. Також, трудовим колективом ДП «Запоріжжястандартметрологія» в адресу прем'єр-міністра України надіслано листа за №03/12 від 12.06.2015 року (т.1 а.с.19) в якому зазначено, що колектив звертається зі скаргою щодо формального проведення конкурсу на заміщення вакантної посади генерального директора підприємства. Колективу не зрозуміло для чого потрібно змінювати генерального директора, коли є виконуючий обов'язки, який успішно працює і забезпечує виконання всіх показників діяльності підприємства. Колектив висловлює обурення з приводу визначення переможця конкурсу, яким став [PERSON] зазначають, що [PERSON] є колишнім працівником підприємства, працював з ними 15 років та зарекомендував себе з негативної сторони. [PERSON], зовсім не має успішного управлінського досвіду. Випробувальний центр під його керуванням став з прибуткового - збитковим. [PERSON], близько року працював начальником лабораторії, але там його просили звільнитися, бо рівень технічних знань виявився поверхневим, надходили скарги від підпорядкованих працівників, щодо несправедливого розподілу фонду матеріального заохочення. При звільненні [PERSON] самостійно вилучив ряд документів, інструкцій із системи управління якістю підприємства. Від імені трудового колективу ДП «Запоріжжястандартметрологія» лист підписали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. До матеріалів справи позивачем долучено також листи організаційного комітету №03/04 від 17.05.2015 року на адресу міністра Мінекономрозвитку України та голови Запорізької ОДА (т.1 а.с.21), повідомлення організаційного комітету №03/06 від 02.06.2015 року на адресу Запорізької ОДА (т.1 а.с.22), відкритий лист колективів ДП «Запоріжжястандартметрологія» та ДП «Херсонстандартметрологія» №03/15 від 17.06.2015 року на ім'я Президента України (т.1 а.с.23) з інформацією про конкурсний відбір на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія», висловленням незгоди з кандидатурою [PERSON], проте позивач не ставить питання про спростування вказаної в зазначених документах інформації. Позивачем в позовних вимогах ставиться питання про визнання недостовірною інформації поширеної у зверненні ДП «Запоріжжястандартметрологія» без номера та дати (т.1 а.с.18). Зазначений лист не містить підписів осіб, які його склали, факт складання, направлення чи отримання такого листа не визнано сторонами, позивач та його представники не змогли пояснити походження зазначеного документа, а відповідально даний лист не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу поширення негативної відносно позивача інформації. За вказаних обставин, в подальшому, зазначений лист судом не досліджується. Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Засобом захисту честі і гідності та ділової репутації фізичної або юридичної особи є спростування відомостей, які їх порочать. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Обов'язок довести відповідність розповсюдження відомостей покладається на відповідача, а на позивача - обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, саме тією особою, до якої пред'явлено позов. Позивач звернувся з позовом про спростування недостовірної інформації до ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД», ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Проте, як вбачається з матеріалів справи негативна, як на думку позивача, інформація, що міститься в листах №24 від 22.05.2015 року та №03/12 від 12.06.2015 року поширена не юридичними особами, а членами трудового колективу товариства та державного підприємства відповідно. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про протилежне, що нібито обидва листи містять реквізити юридичних осіб, а саме виготовлені на фірмовому бланку, мають штемпель державного підприємства. Як вбачається зі змісту вказаних листів, особи які їх підписали, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є членами трудових колективів ТОВ «ЗРТП Альфа, ЛТД» та ДП «Запоріжжястандартметрологія» відповідно. Зазначені особи в оспорюваних листах висловили свою незгоду з результатами проведеного конкурсу на заміщення посади державного службовця, посилаючись на особу переможця - [PERSON] Вступають не від імені юридичної особи та очевидно, що готуючи звернення до відповідних суб'єктів вказані особи діяли довільно та не на виконання якихось обов'язків. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до позиції Верховного суду України, що міститься в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі - «Постанова»), суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. З огляду на викладене, оскільки підписанти діяли від себе особисто, не на виконання посадових обов'язків, які б могли бути встановлені юридичними особами, членами трудових колективів вони являються, при цьому реалізовували конституційне право на колективне звернення, а адресати уповноважені були проводити конкурси на заміщення вакантних посад, на погодження кандидата на посаду, а як наслідок уповноважені на здійснення перевірки будь-якої інформації про претендента, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині спростування недостовірної інформації, поширеної листами №24 від 22.05.2015 року та №03/12 від 12.06.2015 року пред'явлені не до належних відповідачів та задоволенню не підлягають. До всього інформація висловлена підписантами, як членами трудового колективу, окрім відомостей про те що [PERSON] вилучив ряд документів з системи управління якістю підприємства, не містить фактичних тверджень та не може бути перевіреною. Інформація про організаторські здібності, технічну грамотність, конфліктність позивача, що висловлена конкретними фізичними особами - є їх особистою думкою, та за своїм змістом є оціночним судженням. Відповідно до п.19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII, під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відомості - це звістка, повідомлення; факт - дійсна, реальна подія; думка - твердження, що виражає оцінку чого-небудь, відношення до кого-небудь, погляд на що-небудь. Відповідно до ч.2 ст.47-1 цього Закону оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Щодо листа вих. №11/08-15 від 04.08.2015 року, яким надана характеристика позивача за період роботи на ТОВ «ЗРТП Альфа, ЛТД» судом встановлено, що характеристика надавалася на запит №2202-15/23868-07 від 21.07.2015 року заступника міністра економічного розвитку і торгівлі України (т.1 а.с.215). Характеристика, окрім критики позивача, оцінки його дій, зокрема щодо якості практичних знань, поведінки під час звільнення та інше, що за своїм змістом є оціночними судженнями, містить і фактичні твердження, зокрема, що [PERSON] вилучив ряд документів з системи управління якістю підприємства. Відповідно до п.11 Постанови, у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що ТОВ «ЗРТП Альфа, ЛТД» відбулося поширення негативної інформації про позивача в частині звинувачення його у вилученні документів. А оскільки, достовірність зазначеної інформації не доведена особою, якою вона поширена, негативна інформація про позивача підлягає спростуванню, а позов в цій частині - задоволенню. В ході розгляду цієї справи взято до уваги необхідність забезпечення балансу між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Зважаючи на положення позивача в суспільстві, його зв'язки з громадським життям у зв'язку з поширенням цієї недостовірної інформації необмежене коло осіб, колеги, роботодавці безперечно сформували своє уявлення про [PERSON], як особистість, як ділового партнера, працівника та безперечно вибудували своє ставлення, поведінку стосовно останнього. При цьому суд приймає до уваги, що стороннє ставлення, ігнорування особи, в переважній більшості, не має зовнішнього виразу. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, відповідно до ст.177 ЦПК України є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст.201 ЦК України). У ст.297 ЦК України йдеться, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Норми ст.299 ЦК України передбачають право на недоторканність ділової репутації та її захист у суді. Основними принципами інформаційних відносин є - достовірність і повнота інформації (ст.2 Закону «Про інформацію»). Масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації (ст.22 Закону). У ст.27 Закону записано, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою цивільно-правову відповідальність згідно із законами України. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ст.5 Закону). Право на відшкодування моральної шкоди має фізична особа, честь, гідність та ділову репутацію якої принижено. За загальновизнаними визначеннями: честь - суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини; гідність - самооцінка особою своїх моральних і соціальних якостей; честь є мірою гідності особи, отже, ці категорії взаємопов'язані; репутація - суспільно-позитивна оцінка соціальних якостей людини; ділова репутація - суспільно-позитивна оцінка трудових, професійних якостей особи, виконання взятих на себе зобов'язань, почуття відповідальності за виконану роботу; ділова репутація і це більш вузьке поняття ніж честь або репутація, оскільки охоплює оцінку особи лише у сфері суспільно-виробничих відносин. Під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сім'ї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань. Приниженням ділової репутації фізичної особи, є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати її діяльності у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності". Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України). Саме закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням. Під шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За загальним правилом моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується добровільно або за рішенням суду. При цьому, суд підкреслює, що не має значення чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи вона відшкодована й також не враховується розмір такого відшкодування. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст.23 ЦК України). Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Виходячи з аналізу ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст.60 ЦПК України й передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З точки зору закону, потерпілий повинен довести факт спричинення йому моральної шкоди, щоб суд вирішив питання про відшкодування на його користь. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є необхідним наслідком його поведінки. Наявність причинного зв'язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода і наслідком. Протиправність поведінки - це невиконання юридичного обов'язку, встановленого нормою права. Відповідно до форм юридичних обов'язків протиправність виступає у формі дії і бездіяльності. При цьому, під протиправною дією розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - не вчинення особою дій, які вона була зобов'язана за законом вчинити. Суд наголошує, що наявність факту вчинення неправомірної дії, передбачає, що моральна шкода заподіяна. Судом встановлено, що інформація, про спростування якої позивач звернувся до суду, і суд з цим погодився, є неправдивою, такою що дискредитує його честь, гідність, ділову репутацію, встановлено і те що вона розповсюджена відповідачем, який, на думку суду, вчинили цивільне правопорушення своєю неправомірною поведінкою. Згідно з ч.2 ст.57 ЦПК України, засобами доказування є: пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів. Заяви [PERSON] про те, що він відчував душевні страждання, є прямим доказом факту заподіяння моральної шкоди, а оцінка цього доказу - прерогатива суду. Прямих доказів протилежного, відповідачами не надано. Щодо розміру відшкодування моральних збитків суд виходив з наступного. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. За загальним правилом така шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не передбачено законом чи договором. Позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду у сумі 80 000 грн. Із аргументів слідує, що тривалий період переживання образливої інформації, необхідність її правового спростування, постав причиною накопичення психоемоційної напруги у зв'язку з чим порушився звичайний спосіб життя, погіршилося здоров'я. На цьому етапі, суд застосовує властивий цивільному праву принцип еквівалентного компенсування шкоди особистим немайновим правам і благам: обсяг шкоди неможливо точно вирахувати, оскільки моральна шкода не має вартісного еквіваленту. Будь-яка компенсація такої шкоди не буде адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, суд приймає до уваги критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної школи, як-то, відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України величина грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутація, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власної ініціативи чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Суд признає, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Навіть сама людина, якій завдано моральної шкоди, не завжди може визначити її розмір, тим паче у грошовому еквіваленті. 3 огляду на це, право регулювання розміру відшкодування моральної шкоди надано суду. З огляду на свій обов'язок оцінити шкоду на підставі справедливості, й з урахуванням наведених конкретних обставин справи, включаючи страждання, яких зазнав позивач, суд вирішує призначити йому, як компенсацію за моральну шкоду - 2000 грн., яка підлягає з юридичної особи - автора неправдивої інформації. Встановлена судом як неправдива інформація, як така, що поширена про позивача, підлягає спростуванню в спосіб її поширення. В судовому засіданні не встановлено причинного зв'язку між діями юридичних осіб - відповідачів по справі та не призначенням відповідача на вакантну посаду генерального директора ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», відповідно підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення упущеної позивачем вигоди - відсутні, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Суд не приймає до уваги доводи допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], які фактично охарактеризували атмосферу в колективі після приходу [PERSON] на ТОВ «Запорізьке ремонтно-транспортне підприємство «Альфа, ЛТД», оскільки допитані є тими самими членами колективу, що і підписали оскаржувані звернення, а відповідно є зацікавленими особами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial