Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.01.2016 року вона уклала з відповідачем угоду про виготовлення останнім кухонних меблів та передала йому передплату у розмірі 6000 грн., про що [PERSON] надав розписку, однак умови домовленості не виконав та гроші не повернув. 20.12.2016 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області ухвалено вирок, яким відповідача визнано винним за ч. ч. 1, 2 ст.190 КК України. В результаті злочинних дій відповідача, внаслідок чих їй було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 6000 гривень, вона також зазнала душевних страждань через протиправні дії відповідача та вважає, що їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 3000 гривень. На підставі вище викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 6000 гривень та моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засіданні відповідач не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, згідно рекомендованих повідомлень повістки про виклик повернулися з відміткою» за закінченням встановленого строку зберігання». Заяви про розгляд справи за його відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 03.10.2017 року згідно ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20.12.2016 року встановлено, що 06.01.2016 року [PERSON] маючи злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, уклав усний договір з [PERSON] про виготовлення та установку меблів у строк до 06.02.2016 року, який не мав наміру виконувати. При цьому [PERSON], будучи введеною в оману щодо справжності укладеного договору, передала [PERSON] передплату у розмірі 6000 гривень, однак він умови договору не виконав, грошові кошти не повернув, а розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 6000 гривень. Внаслідок зазначених дій, [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 190 КК України, Вказаний вирок набрав законної сили 20.01.2017 року. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки вина [PERSON], у вчиненні злочину встановлена вищевказаним вироком, вона не підлягає доказуванню при розгляді даної справи, а тому позов в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6 000 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач, як винна особа у заволодінні чужим майном позивача шляхом обману, несе відповідальність за спричинену позивачу моральну шкоду внаслідок вчинення злочину. Таким чином, враховуючи характер та глибину душевних страждань позивача, характер кримінального правопорушення, яке вчинено відносно неї, що в результаті скоєного злочину позивачці заподіяно матеріальну шкоду на суму 6000 гривень, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування відповідачем моральної шкоди повинен складати 500 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Враховуючи те, що задоволено 72,22% позовних вимог (6500 грн. від 9000 грн. складає 72,22%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 462,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (640 грн. х 72,22% / 100).

Outcome: partial