Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з 1971 року по 2000 рік працював на шахтах №4«Великомостівська» та шахті №7 «Великомостівська», які на даний час входять до складу ДП «Львіввугілля». 27.01.2000 р. при виконанні робіт, із ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав травму спини. 29.01.2000 р. роботодавцем було складено акт про нещасний випадок, з якого вбачається, що нещасний випадок стався на шахті, внаслідок обвалення куска породи. 21.02.2000 р. комісією лікарів йому було встановлено діагноз: остеохондроз хребта, посттравматична миелопатія шейно-грудної локалізації у вигляді спастичного тетрапарезу з вираженим обмеженням рухової функції верхніх та нижніх кінцівок з больовим синдромом. В подальшому, був змушений проходити медичні обстеження та лікування. Висновком МСЕК від 30.03.2000 р. йому було встановлено II групу інвалідності та 80% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву. В подальшому, переоглядом МСЕК від 10.04.2003 р. йому безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності та 80% втрати працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, безстроково на 80% втратив працездатність, отримав інвалідність внаслідок трудового каліцтва, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 30000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснив, що працював на підприємствах по видобутку вугілля, які входять до складу ДП «Львіввугілля». Під час виконання трудових обов'язків, із ним стався нещасний випадок, а саме внаслідок обвалу куска породи йому було травмовано хребет. В подальшому йому було встановлено ІІ групу інвалідності та 80 % втрати професійної працездатності. Через значну втрату працездатності, відчуває незручності при веденні домашнього господарства, що супроводжуються біллю у попереки та шиї. Вимушений час від часу проходити медичне лікування. Вважає що йому заподіяно моральної шкоди, у зв'язку із чим просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності. Подав суду заперечення, в якому вказав, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва. Позивачем пропущений трьохрічний термін позовної давності передбачений ЦК України 1963 р.. Також зазначив, що заключення МСЕК було видано на час дії «Правил відшкодування шкоди власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 р. №472, де п.11. передбачено, що максимальний розмір моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних заробітних плат, що в розрахунку складає 3000 грн. З врахуванням ступеня втрати працездатності (50%) вважають, що максимальний розмір відшкодування позивачу моральної шкоди не може перевищувати 2550 грн. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 1971 року по 2000 рік працював на підприємствах по видобутку вугілля, які входять до складу ДП «Львіввугілля», що стверджується копією трудової книжки виданої на його ім'я. 24.04.1999 року з позивачем стався нещасний випадок на шахті, а саме внаслідок падіння куска породи йому було травмовано спину, що підтверджується актом про нещасний випадок форми Н-1 за №6 від 29.01.2000 р.. Після даного нещасного випадку [PERSON] неодноразово звертався за медичною допомогою та проходив лікування з приводу отриманих у шахті травм, про що свідчать відповідні медичні документи в матеріалах справи. Висновком Сокальської районної МСЕК від 30.03.2000 р. йому встановлено 80 % стійкої втрати працездатності та ІІ групу інвалідності у зв'язку із трудовим каліцтвом. Наступним переоглядом Сокальської МСЕК від 10.04.2003 р. зазначена втрата професійної працездатності та ІІ група інвалідності встановлена безтерміново. Визначена потреба у санітарно - курортному лікуванні. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, діючого на час виниклих спірних правовідносин, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважається страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно вимог п. 4 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 року №472 відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров»я (потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім»ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується моральна шкода. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 21.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 p., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійних захворювань при виконанні своїх трудових обов'язків, в зв'язку з якими [PERSON] було 30.03.2000 року вперше встановлено ІІ групу інвалідності та 80% втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням. 10.04.2003 року висновком Сокальської районної МСЕК йому безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності та 80% втрати професійної працездатності. Це призвело до того, що позивач втратив працездатність, він відчуває постійні болі в суглобах та у спині. У зв'язку із цим не може повноцінно виконувати роботу при веденні домашнього господарства, став інвалідом. Змушений проходити медичне лікування, витрачати кошти на медикаменти. Всі ці обставини суттєво погіршили уклад його життя, вимагають додаткових зусиль для його належної організації. З огляду на це суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. Оцінюючи розмір моральної шкоди суд враховує загальний стаж роботи позивача на підземних роботах зі шкідливими умовами праці, що складає більше 23 років. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує і ту обставину, що [PERSON] у 2000 році вперше встановлено 80% втрати працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом та ІІ групу інвалідності. На час встановлення позивачу стійкої втрати працездатності абзацом 5 пункту 11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» було встановлено обмеження, щодо розміру відшкодування моральної шкоди, згідно якого, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Тому зазначене обмеження максимального розміру моральної шкоди підлягає до застосування до даних правовідносин. Окрім цього, дана позиція висвітлена в правовій позиції Постанови Верховного Суду України від 16.05.2012 р., в якій вказано, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день встановлення потерпілому стійкої втрати працездатності. У 2000 році розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян становив 17 грн.. З врахуванням наведених вище положень, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 2550 грн.. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 2550 грн. моральної шкоди, так як вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial