Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Ільків М.М., звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій позивач [PERSON] просить стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» на його користь страхове відшкодування у розмірі 22338 грн. 00 коп. моральної шкоди. А також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 9609 грн. 52 коп., три відсотки річних у розмірі 1191 грн. 56 коп., інфляційні втрати у розмірі 1489 грн. 63 коп., а всього разом - 12290 грн. 71 коп. Позивач [PERSON] просить стягнути з ПАТ«СК «Еталон» на її користь страхове відшкодування у розмірі 22338 грн. 00 коп. моральної шкоди, 30910 грн. 00 коп. витрат на поховання та встановлення пам`ятника, а разом 53248 грн. 00 коп. А також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 22906 грн. 60 коп., три відсотки річних у розмірі 2840 грн. 38 коп., інфляційні втрати у розмірі 3550 грн. 90 коп., а всього разом - 29297 грн. 88 коп. Крім того, позивачі просять стягнути з відповідача понесені ними судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., кожному по 7500 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 14 серпня 2018 року водій автомобіля марки «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] рухаючись на 51 км+950 м автодорогою Одеса-Мелітополь в Лиманському районі Одеської області допустила наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм загинула на місці події. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон», який заявлений відповідачем у даній справі. Відповідно до п.2 ст.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині) батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. 03 грудня 2018 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах сина загиблої - [PERSON] та доньки загиблої- [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування завдана смертю [PERSON] становила 44676 грн. 00 коп. моральної шкоди, з яких: 22338 грн. 00 коп. [PERSON] та 22338 грн. 00 коп. [PERSON] 01 лютою 2019 року на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів, якою до матеріалів страхової справи приєднано необхідні для прийняття рішення документи та долучено товарні чеки з вимогою про виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника на суму 30910 грн. Відтак, загальна сума вимоги виплати страхового відшкодування для [PERSON] становила 53248 грн. 19 березня 2019 року на адресу відповідача направлено запит про надання інформації, на який по даний час відповіді не отримано. 22 вересня 2020 року на адресу відповідача направлено досудову вимогу з метою врегулювання спору у досудовому порядку. Листом від 30 вересня 2020 року №01-04-14194 відповідачем повідомлено про необхідність долучення до матеріалів страхової справи необхідних для прийняття рішення документів, а також про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, посилаючись на п.36 2 ст.36 Закону. Проте, відповідно до п.36.2 ст.36 Закону «страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його». За вказаного таке рішення відповідача про зупинення строків позивачі вважають безпідставним, необгрунтованим та таким, що порушує права потерпілих на отримання страхового відшкодування, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Мегсedes», реєстраційний номер [NUMBER] , в силу вимог ст.ст.1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. З моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілі так і не отримали належного страхового відшкодування. Згідно зі ст.36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином позивачі вважають, що з відповідача на їх користь підлягає до стягнення пеня із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, а саме: для [PERSON] за період з 04 березня 2019 року по 11 грудня 2020 року у розмірі 9609 грн. 52 коп.; [PERSON] за період з 04 березня 2019 року по 11 грудня 2020 року у розмірі 22906 грн. 60 коп. Відповідачем на позовну заяву надано відзив, відповідно до якого, останній вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до позовної заяви, 14 серпня 2018 року водій автомобіля марки «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , рухаючись на 51км.+950м. автодорогою Одеса-Маріуполь в Лиманському районі Одеської області, допустила наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм загинула на місці події. Згідно відповіді від НПУ учасник ДТП зник з місця ДТП. Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань пішохід [PERSON] перетинала проїзну частину у невстановленому місці. Тобто не має жодних належних доказів на підтвердження того, що саме автомобіль «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] був учасником ДТП та спричинив останню. Також жодним чином не підтверджено, що [PERSON] не порушила Правил дорожнього руху. Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди - втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. В залежності від фактів, які будуть встановлені судом під час розгляду кримінальної справи, можуть виявитись обставини, які будуть підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Такі підстави передбачені ст.ст.32,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статтею 1187 Цивільного кодексу України, на яку посилається сторона позивачів, і яка зокрема передбачає, що у разі якщо шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, вона не підлягає відшкодуванню. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). На сьогоднішній день відсутнє рішення суду відповідно до якого встановлено факт ДТП, її обставини, причини, учасників та винних осіб. Крім того, автомобіль марки «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований в республіці Болгарія, відповідно до Полісу №АМ/3885600. Вищевказаний транспортний засіб повинен бути застрахований за Зеленою картою. Під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка». Страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Якщо страховик не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. За вказаних обставин відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити. У подальшому представником позивачів подано відповідь на відзив та детальний опис наданих правничих послуг, а відповідачем заперечення на відповідь на відзив, в якому окрім іншого він не погоджується з розрахунком суми пені, так як вона розрахована з 04 березня 2019 року по 01 грудня 2020 року, що є порушенням ст.258 ЦК України. Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що витрати позивачів на правничу допомогу в загальному розмірі 15000 грн. не обгрунтовані та документально не підтверджені. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши у судовому засіданні пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 14 серпня 2018 року о 18:15 год. на 51 км+950 м а/д «Одеса-Мелітополь» в Лиманському районі Одеської області сталася ДТП, а саме: по вказаній автодорозі з боку м.Миколаїв у напрямку м.Одеса рухався автомобіль «Мегсedes Е320 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка допустила наїзд на пішохода [PERSON] , котра перетинала проїзну частину у невстановленому місці, після чого виїхала за межі проїзної частини у лівий кювет, де допустила наїзд на перешкоду - придорожні дерева. В результаті ДТП пішохід [PERSON] загинула на місці пригоди. ЖЄО №9512 від 14 серпня 2018 року Лиманського ВП ГУНП в Одеській області. За даним фактом до ЄРДР 15 серпня 2018 року внесено відомості за №12018160000000603 про кримінальне провадження за правовою кваліфікацією:ч.2 ст. 286 КК України (а.с.18). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [INFO] на а/д «Одеса-Мелітополь» Лиманського району Одеської області померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 16,17). З Полісу №АМ3885600 діючого на 14 серпня 2018 року вбачається, що автомобіль «Мегсedes - Benz 3», державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , застраховано у Страховій компанії «Еталон», адреса м.Київ, вул.Гарматна, 8. Також вказано, що Страховик є діючим членом МТСБУ (а.с. 19). 03 грудня 2018 року представником позивачів на адресу СК «Еталон» у зв`язку з зазначеним вище ДТП з посиланням на ст.ст.27.3, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» направлено заяву про виплату страхового відшкодування: для сина потерпілої [PERSON] - моральна шкода в сумі 22338 грн. 00 коп.; для дочки потерпілої [PERSON] - моральна шкода - 22338 грн. 00 коп. Вказане належне страхове відшкодування у розмірі 44676 грн. 00 коп. просили здійснити шляхом перерахування коштів за банківськими реквізитами представника заявників (а.с. 5). Про те, що позивачі доводилися [PERSON] сином та дочкою свідчать наявні в матеріалах справи копії паспортів останніх, свідоцтва про їх народження та свідоцтва про шлюб (а.с.7-9,10,11-12,14,15). [PERSON] розбіжність в одній літері у написанні прізвища потерпілої та позивача [PERSON] , враховуючи решту даних, що повністю збігаються, суд вважає такою, що не заслуговує на особливу увагу. 01 лютого 2019 року представник позивачів на адресу СК «Еталон» скерував заяву про здійснення виплати страхового відшкодування: для сина потерпілої [PERSON] - моральної шкоди в сумі 22338 грн. 00 коп.; для дочки потерпілої [PERSON] - моральної шкоди - 22338 грн. 00 коп., витрат на поховання та спорудження нагробного пам`ятника - 30910 грн. (а.с. 25-26). До вказаної заяви на підтвердження понесених [PERSON] витрат на поховання додано товарний чек від 17 серпня 2018 року на суму 15910 грн. 00 коп., з переліком придбаних речей та наданих послуг. А також товарний чек про придбання [PERSON] гранітного пам`ятника вартістю 15000 грн. (а.с. 29). Також до заяви долучено довідку Квартального комітету №10 міста Знам`янка від 18 грудня 2018 року, з якої вбачається, що [PERSON] [INFO] , з 12 грудня 2017 року по день смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 30). 19 березня 2019 року представником позивачів на адресу СК «Еталон» було надіслано запит щодо надання інформації про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 03 грудня 2018 року (а.с. 31). 22 вересня 2019 року на адресу СК «Еталон» представником позивачів надіслано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування у розмірі 75586 грн. 00 коп. (а.с. 32-34). ПрАТ «СК «Еталон» розглянувши досудову вимогу позивачів від 25 вересня 2020 року вх. №01-02-1461 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03 грудня 2018 року і внаслідок якої загинула [PERSON] на адресу представника позивачів направила листа, в якому повідомила наступне. Відповідно до пункту 36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП розглядається у кримінальній справі, перебіг строку в 90 днів припиняється до дати коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, і ця норма не допускає двозначного тлумачення. В даній вимозі помилково стверджується, що виплата страхового відшкодування завжди підлягає сплаті, у разі якщо шкода була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки. Так у залежності від фактів, які будуть встановлені судом під час прийняття остаточного рішення по кримінальній справі, можуть виявитися обставини, які будуть підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування. Такі підстави передбачені ст.ст.32,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1187 Цивільного кодексу, на яку у заяві є посилання, і яка зокрема передбачає, що у разі якщо шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, вона не підлягає відшкодуванню. З урахуванням викладеного для визначення заявленої події страховим випадком та визначення розміру страхового відшкодування є необхідність надання остаточного рішення по кримінальній справі (а.с. 45). Також до матеріалів справи позивачами долучено розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат (зі звітом по здійсненим розрахункам) за період з 04 березня 2019 року по 11 грудня 2020 року. Так, на користь [PERSON] з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» підлягає стягненню пеня на суму 9609 грн. 52 коп, 3% річних в сумі 1191 грн. 56 коп., інфляційні втрати в сумі 1489 грн. 63 коп., всього 12290 грн. 71 коп. А на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня на суму 22906 грн. 60 коп, 3% річних в сумі 2840 грн. 38 коп., інфляційні втрати в сумі 3550 грн. 90 коп., всього 29297 грн. 88 коп. (а.с.49,50). Відповідачем на підтвердження своїх доводів додано Перелік країн - членів міжнародної системи «Зелена карта», який розміщено на сайті МТСБУ та в якому значиться країна Болгарія (а.с.66). Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 травня 2018 року №АМ/3885600 з якого вбачається, що автомобіль «Мегсedes - Benz 3», державний номер [NUMBER] , номер кузова/шасі [NUMBER] , рік випуску 2009, населений пункт місця реєстрації: р. Болгарія, був застрахований страхувальником у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», строк дії полісу з 00 годин 00 хвилин 22 травня 2018 року до 22 травня 2019 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого завдану життю здоров`ю становить 200000 грн. Страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за полісом (а.с. 67). У відповіді НПУ зазначено: вид ДТП - наїзд на пішохода - пішохід переходив дорогу поза межами пішохідного переходу; адреса місця скоєння - Одеська область, м.Южне, дорога Одеса-Южний, дата та час скоєння ДТП 14 серпня 2018 року о 08:08 год.; місце знаходження ТЗ учасника ДТП - ТЗ на місці ДТП, марка ТЗ учасника ДТП - Мегсedes - Benz, державний номер [NUMBER] ; учасник ДТП зник з місця ДТП. Потерпілий - [PERSON] , [INFO] , померла на місці ДТП. Орган, що оформив ДТП Лиманський відділ поліції ГУНП в Одеській області (а.с.68-69). З інформації наданої слідчим слідчого управління в Одеській області вбачається, що відділом СУ ГУНП в Одеській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №12018160000000603 від 15 серпня 2018 року, за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 14 серпня 2018 року о 17.56 годині водій [PERSON] грубо порушила пункти: 2.3. б); 10.1.; 11.3; 12.3.; 12.6. ґ) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Мінітрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Так, в зазначений день та час водій [PERSON] , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем «Мегсedes Е320 CDI» реєстраційний номер [NUMBER] (болгарської реєстрації), що належить [PERSON] , рухалась в умовах необмеженої видимості по асфальтованому сухому покриттю автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», яка є автомобільною дорогою загального користування міжнародного значення «М-14», має відповідне обладнання дорожнього покриття та придорожньої зони, з боку міста Миколаїв у напрямку міста Одеса. Проїжджаючи на 51 км + 950 м зазначеної автодороги у Лиманському районі Одеської області, рухаючись зі швидкістю близько 128,4 км/год, поза населених пунктів, на прямій, рівній ділянці, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі руху у протилежних напрямках, що позначені дорожньою розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія, яка позначає край проїзної частини) і 1.5. (переривчаста лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві або три смуги), водій [PERSON] вкрай уважною не була, на ділянці проїзної частини, яка потребувала від неї особливої уваги, оскільки на лівому за ходом її руху узбіччі, в кількох метрах від межі дороги, здійснювалась стихійна торгівля овочами і фруктами з дерев`яної критої будки і лотків, біля яких знаходилась пішохід [PERSON] , а на правому узбіччі, навпроти цієї будки, знаходилась пішохід [PERSON] та припаркований автомобіль «Ford Trasit», р/н [NUMBER] , з причепом р/н [NUMBER] , біля кафе-бару «Караван», здійснюючи рух з суттєвим перевищенням допустимої швидкості та перевозячи в салоні автомобіля двох дорослих пасажирів і двох дітей, своїми діями створювала небезпеку для інших учасників дорожнього руху, чим виявила злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховувала на їх відвернення. Так, отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразилися у появі попереду на проїзній частині небезпеки у русі, у вигляді пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину у невстановленому місці, рухаючись у темпі кроку, від торгівельних лотків у напрямку автомобіля «Ford Trasit», реєстраційний номер [NUMBER] , тобто з лівого боку праворуч за ходом руху автомобіля «Мегсedes Е320 CDI» реєстраційний номер [NUMBER] , водій [PERSON] заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, не вжила, невірно оцінила дорожню обстановку, що склалася, хоча завчасно виявила пішохода на дорозі, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру своєчасно не зменшила швидкість руху керованого транспортного засобу для безпечного проїзду цієї ділянки. Грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху та нехтуючи безпекою інших учасників дорожнього руху, водій [PERSON] , не маючи можливості достовірно прогнозувати дії пішохода на дорозі та відмовившись від застосування гальмування як найбільш ефективного заходу для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, вирішила об`їхати пішохода по зустрічній смузі, для чого виїхала на зустрічну половину проїзної частини та продовжила рух прямолінійно без гальмування. В свою чергу, пішохід [PERSON] , з моменту виявлення автомобіля «Мегсedes Е320 CDI» реєстраційний номер [NUMBER] , який на значній швидкості наближався до неї з правого боку, відмовилась від перетину проїзної частини та зупинилась на лівій за ходом руху автомобіля смузі руху. Як наслідок, водій [PERSON] , через значне перевищення швидкості та невиправданий маневр виїзду на зустрічну смугу, допустила наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля на пішохода [PERSON] , під час якого відбулося закидання тіла пішохода на капот і переднє вітрове скло, з наступним падінням потерпілої на дорожнє покриття, після чого, водій [PERSON] не впоралась з керуванням, виїхала за межі проїзної частини на ліве узбіччя, де з`їхала у кювет, з подальшим наїздом автомобілем на перешкоду - придорожні дерева. В результаті ДТП пішоходу [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з її смертю на місці пригоди. Отже, водій автомобіля «Мегсedes Е320 CDI» реєстраційний номер [NUMBER] , належним виконанням вимог пунктів: 2.3. б); 10.1.; 11.3; 12.3.; 12.6.ґ) «Правил дорожнього руху», мала технічну можливість запобігти ДТП і саме її фактичні дії перебувають у причинному зв`язку з фактом настання події цієї пригоди (а.с.168-170). Кримінальне провадження №12018160000000603 наразі перебуває на розгляді у Комінтернівському районному суді Одеської області. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року обвинувальний акт призначено до судового розгляду. Остаточне судове рішення стосовно обвинуваченої [PERSON] судом не прийнято. Відомостей про те, що транспортний засіб за участю якого сталася ДТП був застрахований іншим страховиком до страхування його у ПрАТ «СК «Еталон», і такий договір був дійсним, але страхувальник не повідомив нового страховика, що об`єкт вже застрахований, суду не надано. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст.6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п.1.7 ст.1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно з п.1.6 ст.1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з п.1.4 ст.1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Під час розгляду цієї справи судами не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої [PERSON] або непереборної сили. Крім того, ПрАТ «СК«Еталон» при відмові позивачам у виплаті страхового відшкодування не надав жодного доказу того, що керування забезпеченим автомобілем «Мегсedes - Benz» державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП здійснювалось особою, відповідальність якої не застрахована. В свою чергу встановлено, що за наслідками ДТП, яка мала місце 14 серпня 2018 року о 17.56 годині на 51 км+950 м автодороги Одеса-Мелітополь в Лиманському районі Одеської області, під час якої автомобілем «Мегсedes - Benz» державний номерний знак [NUMBER] було здійснено наїзд на пішохода [PERSON] , яка загинула на місці, розпочато кримінальне провадження стосовно [PERSON] , відомості про яке внесені до ЄРДР за №12018160000000603 від 15 серпня 2018 року. Наразі по кримінальному провадженню триває судовий розгляд, остаточне рішення не приймалося. Таким чином, у позивачів немає можливості надати відповідачу вирок суду або постанову про закриття кримінального провадження. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховним Судом у постанові від 03 червня 2020 року ухваленій у справі № 345/3335/17 (провадження №61-22598св18) зроблено правовий висновок про те, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, відмова ПрАТ «СК «Еталон» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачів на отримання страхового кодування. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІУ страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Згідно з ч.3 ст.27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (16563 грн.), і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2018 року становить 3723 гривень. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 44676 грн. (12x3723 = 44676). Таким чином, у зв`язку зі смертю [PERSON] ПрАТ «СК «Еталон» зобов`язана відшкодувати 22338 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] та 22338 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] . Згідно з ч.4 ст.27 Закону Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (44676 грн.), встановлених законом на день настання страхового випадку. До матеріалів справи долучено товарні чеки, який підтверджують витрати [PERSON] на поховання та спорудження нагробного пам`ятника на загальну суму 30910 грн., а тому з ПрАТ «СК «Еталон» на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені останньою вказані вище витрати на суму 30910 грн. Згідно зі ст.36.2. Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Крім того, згідно п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається статтею 610 ЦК України. Відповідно до вимог частини другої статті 551 ЦК України та п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір пені визначається з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Проте, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача вказує, що пеню розраховано з 04 березня 2019 року по 11 грудня 2020 року, що є порушенням ст.258 ЦК України. Під час судового засідання просить застосувати строк позовної давності до пені. Позов надіслано до суду через «Укрпошту», дата відправки відповідно до штампу поштового зв`язку - 18 грудня 2021 року (а.с. 51 том 1). З огляду на те, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки, суд вважає, що зі страхової компанії підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в межах строку позовної давності, тобто з 18 грудня 2019 року (12 місяців до звернення до суду) по 11 грудня 2020 року (визначена позивачами кінцева дата нарахування пені). Сума заборгованості, на яку нараховуються пеня на користь [PERSON] складає 22338 грн., на користь [PERSON] - 53248 грн. Період за який нараховуються пеня: 18 грудня 2019 року по 11 грудня 2020 року. Штрафні санкції з урахуванням облікової ставки НБУ розраховуються за формулою: Пеня = Сума х К х (Ставка / 100%) х (Період / Рік), де: (Сума) - сума прострочення; (К) - кратність ставки НБУ (2); (Ставка) - облікова ставка НБУ;(Період) - кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання; (Рік) - кількість днів у році (365 або 366). Облікова ставка НБУ (відповідно до даних, опублікованих на офіційному сайті НБУ) становила у період з 18 грудня 2019 року (дата початку нарахування штрафних санкцій) до 30 січня 2020 року - 13,5 %, у період з 31 січня 2020 року до 12 березня 2020 року - 11%, у період з 13 березня 2020 року до 23 квітня 2020 року -10 %, у період з 24 квітня 2020 року по 11 червня 2020 року 8%, у період з 12 червня 2020 року по 11 грудня 2020 року 6%. Таким чином сума пені, яка підлягає стягненню зі страхової компанії на користь [PERSON] розрахована із суми 22338 грн. за 359 днів складає 3623 грн. 06 коп. Сума пені, яка підлягає стягненню зі страхової компанії на користь [PERSON] розрахована із суми 53248 грн. за 359 днів складає 8636 грн. 38 коп. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст.625 ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання, що мало місце з боку відповідача, оскільки безпідставна відмова у виплаті страхового відшкодування є саме порушенням грошового зобов`язання, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Наведені позивачами розрахунки, які додані до позовної заяви у суду сумнівів не викликають, нараховані суми 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не спростовано. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 1191 грн. 56 коп. та інфляційні втрати в сумі 1489 грн. 63 коп. та на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 2840 грн. 38 коп. та інфляційні втрати в сумі 3550 грн. 90 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача ПрАТ «СК «Еталон» на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в сумі 22338 грн., пеня в сумі 3623 грн. 06 коп., 3% річних у розмірі 1191 грн. 56 коп. та інфляційні втрати в сумі 1489 грн. 63 коп. А на користь [PERSON] підлягає стягненню: моральна шкода в сумі 22338 грн.; витрати на поховання та встановлення пам`ятника в сумі 30910 грн., пеня в сумі 8636 грн. 38 коп., 3% річних у розмірі 2840 грн. 38 коп. та інфляційні втрати в сумі 3550 грн. 90 коп. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки позивачі на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору за подання даного позову до суду, судовий збір у відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Судові витрати позивачів на оплату послуг адвоката Ільківа М.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001100 від 07 серпня 2018 року) підтверджуються наявними в матеріалах справи ордерами про надання правничої (правової) допомоги на підставі договорів про надання правової допомоги від 22 вересня 2020 року, детальними описами наданих послуг від 19 січня 2021 року, квитанціями до прибуткового касового ордера №50 та №51 від 19 січня 2021 року, кожна на суму 7500 грн. (а.с. 46,47,48, 78, 79, 80, 81 том.1) Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом на загальну суму 15000 грн. суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, ціною позову та значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Таким чином з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесенні витрати на правничу допомогу на загальну суму 15000 грн. (на кожному позивача по 7500 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial