Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зазначаючи, що 07.09.2006 року між Банком та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11036778000, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 33280,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 06.09.2027 року. Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] , [PERSON] договору поруки від 07.09.2006 року № 11036778000/11036787000/П, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту станом на 04.03.2014 року виникла заборгованість у розмірі 26848,84 доларів США, що складається з: 24396,45 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 2452,39 доларів США заборгованості за відсотками; 400,60 доларів США - заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредитом. Враховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 26848,84 доларів США і судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданій на адресу суду заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 59). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомили, відзиву на позов не надали. На адресу суду повернулися конверти із судовими повістками із рекомендованими повідомленнями з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 68,69). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, зазначаючи, що згідно з п. 2.2 договору поруки у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору кредитор має прав пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання на третій день з моменту невиконання своїх зобов`язань позичальником за кредитним договором. Так, графіком погашення кредиту встановлені строки внесення позичальником чергових щомісячних платежів. Черговий щомісячний платіж [PERSON] повинен був внести 10.07.2013 року, однак з цього часу останній припинив виконувати зобов`язання за договором. Отже з 14.07.2013 року позивач мав право пред`явити до нього, відповідача, вимогу про повернення кредиту. Однак вказану вимогу Банк пред`явив до нього лише 29.01.2014 року, тобто після спливу 6 місяців і 18 днів. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки позивачем пропущено вказаний шестимісячний строк, відповідач та його представник просили суд відмовити позивачеві у задоволенні позову. Суд, вислухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2006 року між Банком та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11036778000, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 33280,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 06.09.2027 року (а.с. 7-20). Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] , [PERSON] договору поруки від 07.09.2006 року № 11036778000/11036787000/П, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом (а.с. 21-23). Відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 04.03.2014 року виникла заборгованість у розмірі 26848,84 доларів США, що складається з: 24396,45 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 2452,39 доларів США заборгованості за відсотками; 400,60 доларів США - заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредитом. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 24-40). Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на зазначене, суд вважає встановленим, що позичальник [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, та вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26848,84 доларів США, що складається з: 24396,45 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 2452,39 доларів США заборгованості за відсотками; 400,60 доларів США - заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредитом. Суд вважає, що позовні вимоги Банку до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості як з солідарних боржників задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Разом з тим, пунктом 2.2 договору поруки від 07.09.2006 року № 11036778000/11036787000/П передбачено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання на третій день з моменту невиконання своїх зобов`язань позичальником за кредитним договором (а.с. 22). \~ \~ \~ \~Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11036778000 від 07.09.2006 року встановлено графік погашення позичальником [PERSON] кредиту (а.с. 15). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник [PERSON] припинив виконання своїх зобов`язань за Договором з червня 2013 року, оскільки останній повинен був внести черговий щомісячний платіж відповідно до графіку погашення кредиту до 10.07.2013 року, однак не вніс його. Натомість, вимоги від 29.01.2014 року про погашення заборгованості за кредитом Банком були направлені відповідачам лише 05.02.2014 року (а.с. 52-54, 56-62). Враховуючи, що позичальник [PERSON] припинив виконувати свої зобов`язання за Договором з 11.07.2013 року, а вимогу про погашення заборгованості за кредитом Банк пред`явив безпосередньо до поручителів лише 05.02.2014 року, тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного строку, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за кредитом з відповідачів [PERSON] та [PERSON] як з солідарних боржників. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» частково. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд вважає необхідним зазначити наступне. Законом України від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», котрий був опублікований у газеті Голос України 03.11.2018 року, набрав чинності 04.11.2018 року та введений в дію з 04.02.2019 року, внесено зміни, зокрема, до статті 559 ЦК України та частину 4 цієї статті викладено в новій редакції, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до ст.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі № 37766/05 «Дімопулос проти Туреччини» суд дійшов висновку про те, що застосування змін до законодавства до правовідносин, що виникли до внесення змін до законодавства, із зворотною силою складає порушення права особи на справедливий судовий розгляд, передбачений статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Приймаючи до уваги, що відповідно до положень статті 10 ЦПК України суд при розгляд справи користується принципом верховенства права, а Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України та практика Європейського суду з прав людини є джерелом права, при вирішенні спору у цій справі суд застосовує статтю 559 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2722,87 грн.

Outcome: partial