Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Тернопільська регіональна дирекція, Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» відповідно до якого просить скасувати, як незаконний, наказ №99-к від 29.12.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », яким позивачу оголошено догану, а також стягнути у її користь 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 908,00 грн. судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона на момент подачі позову перебуває на посаді кореспондента відділу виробництва тематичного та національного контенту філії АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Тернопільська регіональна дирекція», яка є відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України». 07.12.2020 року [PERSON] о 08 год. 45 хв. прийшла на роботу, однак, відчуваючи хворобливий стан, з метою отримання необхідної медичної допомоги, після 10 год. 00 хв. в телефонному режимі повідомила свого безпосереднього керівника продюсера свого відділу виробництва тематичного та національного контента [PERSON] про те, що захворіла. Після цього, позивачка покинула приміщення філії та звернулась до сімейного лікаря за медичною допомогою. Також, [PERSON] 07.12.2020 року, перед тим як покинути робоче місце у зв`язку із хворобою, намагалася зателефонувати до інспектора відділу кадрів зазначеної телерадіокомпанії Горілої Л., але остання не відповіла. [PERSON] після прийому у медичному закладі у цей же день була звільнена з роботи у зв`язку із непрацездатністю та їй було відкрито листок непрацездатності серії АДШ №043054, на період з 07.12.2020 року по 19.12.2020 року. 29 грудня 2020 року менеджер філії АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція» [PERSON] видав за своїм підписом наказ №99-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », яким за невиконання п.1.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників АТ «НСТУ» позивачу було оголошено догану. Як зазначено в наказі, підставою для його видачі є службова записка продюсера (філії) [PERSON] від 08.12.2020 року та акт про відмову [PERSON] надати письмові пояснення від 21.12.2020 року. Із вказаним наказом позивач [PERSON] була ознайомлена 30.12.2020 року. В цей же день, позивач [PERSON] , будучи членом профспілки філії АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція», звернулась до її голови [PERSON] з приводу надання згоди виборного профспілкового органу, членом якого вона є, про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та оголошення їй догани, однак відповіді не отримала. Позивач зазначає, що профспілкові збори з цього приводу в філії АТ «НСТУ» Тернопільська регіональна дирекція - не збиралися і, відповідно, [PERSON] на них не запрошувалась. Зазначила, що роботодавець не ознайомив [PERSON] із службовою запискою [PERSON] , на підставі якої її було оголошено догану. Пунктом 1.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників АТ «НСТУ» визначено, що трудова дисципліна забезпечується створенням роботодавцем необхідних організаційних та економічних умов для високопродуктивної праці, відповідальним і свідомим ставленням працівників до роботи, а також заохочення за сумлінну працю. До працівників, які порушують трудову дисципліну, можуть застосовуватись заходи дисциплінарного стягнення. Однак, позивач вважає, що вказаний пункт Правил внутрішнього трудового розпорядку вона не порушувала, так як 07.12.2020 року поставила до відома працівника відділу Михальську Л. про те, що захворіла та лише після того покинула робоче місце для отримання необхідної медичної допомоги. Також зазначає, що роботодавець не врахував усі обставини, за яких [PERSON] після 10 год. 07.12.2020 року покинула своє робоче місце та того, що вона впродовж дня була відсутня на роботі у зв`язку із хворобою. Листок непрацездатності АДШ №043054, в день виходу на роботу після своєї непрацездатності (21.12.2020 року), [PERSON] надала у відділ кадрів філії АТ «НСТУ» Тернопільська регіональна дирекція. Представники Філії АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Тернопільська регіональна дирекція та Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» подали суду відзив на позовну заяву у якому позовних вимог не визнали та заперечують проти позову, з підстав необґрунтованості та безпідставності. Зазначили, що [PERSON] 22.02.2021 року було звільнено із займаної посади на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України. 07.12.2021 р. о 08 год. 45 хв. позивач, будучи працівником зазначеної телерадіокомпанії, прийшла на роботу, про стан нездужання нікого не повідомляла. Того ж дня, керівництвом філії AT «НСТУ» «Тернопільська РД» було прийнято рішення повідомити декількох працівників про зміни істотних умов праці у тому числі [PERSON] , однак останньої не було на робочому місці. Цього ж дня, [PERSON] на своє робоче місце більше не поверталася, електронними, телефонними чи будь-якими засобами зв`язку про місце свого знаходження безпосереднього керівника [PERSON] , менеджера (філії) [PERSON] , чи фахівця (з кадрів) [PERSON] не повідомляла. [PERSON] залишила приміщення філії приблизно через 1 годину 30 хвилин після приходу на роботу. У своїй службовій записці від 08.12.2020 продюсер (філії) [PERSON] вказала про відсутність на робочому місці 07.12.2020 р. [PERSON] та про відсутність інформації щодо її місця знаходження. Також, згідно доповідної від 08.12.2020 р. адміністратора філії, [PERSON] підтверджується факт залишення приміщення філії АТ «НСТУ» [PERSON] 21.12.2020 р. [PERSON] вийшла на роботу та пред`явила листок непрацездатності серії АДШ № 043054 з якого стало відомо, що працівник перебувала на амбулаторному лікуванні. Того ж дня, їй було запропоновано надати письмове пояснення причини залишення свого робочого місця без повідомлення про це безпосереднього керівника (продюсера (філії) чи представника роботодавця менеджера (філії). Проте, [PERSON] відмовилася надавити пояснення, про що було складено відповідний акт. Під час оголошення спірного наказу № 99-к від 29.12.2020 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] , уповноваженим органом при кваліфікації порушення трудової дисципліни було встановлено порушення п.п.5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме, не попередження [PERSON] роботодавця про неможливість свого виходу на роботу. Також, вважають, що позивачем було порушено п.4.1. посадової інструкції кореспондента відділу виробництва тематичного та національного контенту, оскільки [PERSON] умисно не повідомила про причини залишення місця роботи. Подальші намагання керівництва зв`язатися у телефонному режимі 07.12.2020 р., з [PERSON] були не успішними. Накладення на працівника дисциплінарного стягнення було зумовлене порушенням ним трудової дисципліни. Вважають, що наявність листка непрацездатності не відміняє та не підміняє факту перебування працівника у трудових відносинах з працедавцем. Саме тому, працівник відповідно до п.п. 5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку (додаток 5 до Колективного договору АТ «НСТУ» на 2018-2023 роки, мав повідомити про вказаний факт роботодавця. Також, [PERSON] була ознайомлена, що підтверджується її підписом, з Положенням про відділ виробництва тематичного та національного контенту та своєю посадовою інструкцією, у тому числі із п.4.1. посадової інструкції, відповідно до якої кореспондент несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання, зокрема, наказів, розпоряджень керівництва, інших внутрішніх документів АТ «НСТУ» в межах, визначених чинним законодавством України. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що повідомляла про перебування на лікарняному продюсера свого відділу Михальську Л.Р. Проте, остання не є безпосереднім керівником [PERSON] . Повноваження лінійного продюсера [PERSON] у Положенні про відділ виробництва тематичного та національного контенту філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» не зазначені, як керівника [PERSON] .. Зазначили, що продюсер (філії), [PERSON] є безпосереднім керівником кореспондента відділу виробництва тематичного та національного контенту [PERSON] , а менеджер (філії) [PERSON] є представником роботодавця. Також зазначають, що [PERSON] не є членом виборного профспілкового органу, а лише членом первинної профспілкової організації філії. Також, заперечують проти суми стягнення заявлених судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, оскільки дана справа є не складною. У зв`язку з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження суму витрат на правничу допомогу вважають завищеною, у задоволенні вказаної вимоги просять відмовити. Вважають, що наказ №99-к від 29.12.2021 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] було прийнято із врахуванням вимог закону, відтак, у задоволенні позову просять відмовити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бакалець І.Г. надав суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідачі не заперечують, що 07.12.2020 року, позивач [PERSON] перебувала на лікарняному. Зазначає, що в листі від 14.01.2021 року за №07 Тернопільської обласної ради профспілок заявника [PERSON] повідомлено про те, що видача наказу №99-К від 29.12.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та накладання стосовно неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани, прийнято без врахування та з порушенням вимог трудового законодавства. Щодо твердження відповідачів у відзиві про те, що розмір витрат на правничу допомогу представника позивача [PERSON] - адвоката Бакальця І.Г. не є співмірним із складністю справи та виконанням необхідних робіт (надання послуг) та потребує зазначення часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціни позову, то вказане твердження не узгоджується із правовою позицією сформульованою в постанові ВС від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19, відповідно до якої гонорар адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не потребує надання детального опису робіт. Представниками відповідача подано письмові заперечення на відповідь на відзив, у якому вони зазначили, що наявність у [PERSON] листка непрацездатності було враховано при винесенні спірного наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Просять врахувати, що позивач не надала пояснень щодо невиконання нею вимоги п.5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку, який зобов`язує працівника у випадку захворювання (або інших поважних причин) своєчасно (у цей же день) попередити роботодавця про неможливість свого виходу на роботу. Також, при вирішенні спору просять не враховувати інформацію, викладену у листі Тернопільської обласної ради профспілок від 14.01.2021 року №7, у якому зроблено висновок про незаконність накладення дисциплінарного стягнення у виді догани на позивача, оскільки дана профспілкова організація не наділена повноваженнями розглядати трудові спори. Вважають, що відповідно до п.5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку, позивачка зобов`язана була 07 грудня 2021 року повідомити менеджера філії [PERSON] про те, що захворіла та не може вийти на роботу. Крім цього, зазначають, що працівник повинен особисто повідомити працедавця про захворювання та неможливості свого виходу на роботу. Це обумовлено тим, що працедавець повинен мати можливість з`ясувати всі обставини, симптоми для планування та здійснення протиепідемічних заходів. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Бакалець І.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Представники Філії АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Тернопільська регіональна дирекція, а також Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та проти їх задоволення заперечили із підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях поданих на відповідь на відзив. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини. [PERSON] займала посаду кореспондента відділу виробництва тематичного та національного контенту філії АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Тернопільська регіональна дирекція, яка є відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», що підтверджується наказом філії АТ «НСТУ» «Тернопільська РД» № 76-К від 16.09.2020 р. про переміщення працівників. Наказом від 29 грудня 2020 року №99-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » менеджером філії АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція» [PERSON] кореспондентці відділу виробництва тематичного на національного контенту (таб.№583) [PERSON] за невиконання п.5.8 Правил внутрішнього розпорядку для працівників АТ «НСТУ» та неналежне виконання пункту 1.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників АТ «НСТУ», оголошено догану. Як вбачається із спірного наказу, роботодавцем зазначено, що порушення трудової дисципліни [PERSON] полягало в тому, що 07 грудня 2020 року вона перебувала на роботі з 8.45, після 10.00 самовільно покинула приміщення філії та на роботу більше не повернулася. Як з`ясувалося 08 грудня 2020 р., вона захворіла, але роботодавцю не повідомила. Згідно службової записки продюсера (філії) [PERSON] від 08.12.2020 року, та доповідної менеджера філії АТ «НСТУ» Тернопільська регіональна дирекції [PERSON] від 08.12.2020 року, останні повідомили менеджера філії про те, що [PERSON] 07.12.2020 року о 08 годині 45 хвилин прийшла на роботу, а о 10:10 на робочому місці її не було. На роботі не з`являлася упродовж дня, на телефонні дзвінки не відповідала. Про те, чому покинула робоче місце та не повернулася не повідомляла. Як вбачається із листка непрацездатності серії АДШ №043054, ним підтверджено, що [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 07.12.2020 року по 17.12.2020 року. 21 грудня 2020 року ПАТ «НСТУ» Тернопільська регіональна дирекція, складено акти про те, що кореспондентка відділу виробництва тематичного та національного контенту [PERSON] у присутності продюсерки (філії) [PERSON] , провідної фахівчині (з кадрів) [PERSON] , голови профкому [PERSON] 21 грудня 2020 року ознайомилася з текстом повідомлення про надання письмового пояснення щодо факту відсутності своєчасного (в той же день) попередження роботодавця про неможливість свого виходу на роботу, чим порушила Правила внутрішнього трудового розпорядку. Проте, [PERSON] поставити свій підпис в отриманні вказаного повідомлення та надати письмове пояснення відмовилася. Пунктом 1.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників АТ «НСТУ», з яким було ознайомлено позивача, визначено: «Трудова дисципліна забезпечується створенням роботодавцем необхідних організаційних та економічних умов для високопродуктивної праці, відповідальним і свідомим ставленням працівників до роботи, а також заохочення за сумлінну працю. До працівників, які порушують трудову дисципліну, можуть застосовуватись заходи дисциплінарного стягнення». Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила суду ту обставину, що 07.12.2020 р.. [PERSON] повідомляла її про те, що вона звернулась за медичною допомогою у зв`язку із своїм поганим самопочуттям, а тому вимушено покинула робоче місце у вказаний день та перебуває з 07.12.2020 року на амбулаторному лікуванні. Також зазначила, що [PERSON] працювала у її відділі, де вона вела табелювання обліку робочого часу працівників, які передавала фахівцю з кадрової роботи [PERSON] . Відповідно до інформації наданої на запит суду ПрАТ «Київстар», 07.12.2020 року о 11.28 год. була зафіксована спроба дозвонитись на телефонний номер [NUMBER] абонетном з номером телефону [NUMBER] . Із пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що у її користуванні перебуває абонентський номер [NUMBER] , а відповідно до клопотання про витребування доказів відповідача з`ясовано, що абонетський номер [NUMBER] перебуває у користуванні фахівця з кадрів філії АТ «НСТУ Тернопільська регіональна дирекція» Горілої Л.Г. Таким чином, зазначена інформація підтверджує ту обставину, що позивач [PERSON] 07 грудня 2020 року о 11.28 год. намагалась зателефонувати фахівцю з кадрів АТ «НСТУ Тернопільська регіональна дирекція» [PERSON] з приводу своєї непрацездатності. Відповідно до пункту 5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку (додаток 5 до Колективного договору АТ «НСТУ» на 2018-2023 роки, зареєстрованого в управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації 06.08.2018 № 278) у випадку захворювання (або інших поважних причин) працівник повинен своєчасно (в той же день) попередити роботодавця про неможливість свого виходу на роботу. Відповідно до пункту 5.1 положення про філію АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція», керівництво та управління філією здійснює менеджер (філії). Питання діяльності філії, пов`язані з виробництвом контенту (окрім інформаційних програм), добором та управлінням творчими працівниками здійснює продюсер (філії). Пунктом 1.1 положення про відділ тематичного та національного контенту філії АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція», окрім іншого, визначено, що відділ підпорядковується продюсеру (філії). Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до частини другої статті 140 КЗпП України, щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Стаття 147-1 КЗпП України передбачає, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно із статтею 148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен витребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчинення проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з статтею 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу). У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при розгляді справ щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягнені працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, тобто дуже важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством. В наказі про накладання дисциплінарного стягнення - про оголошення працівникові догани обов`язково має бути зазначено, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, тобто вказано на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Порушення трудової дисципліни - це невиконання або виконання на неналежному рівні працівником покладених на нього трудових обов`язків. Крім того, порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, законодавством передбачено, що підставою застосування дисциплінарного стягнення може бути порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку вказуються мотиви застосування стягнення. За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, ЦПК України, у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на відповідача. Як установлено судом, згідно оскаржуваного наказу, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що остання 07 грудня 2020 року прибула на своє робоче місце та після 10.00 самовільно покинула приміщення філії та на роботу більше не поверталася. 08 грудня 2020 року з`ясувалося, що вона захворіла, але роботодавцю про це не повідомила. Заперечуючи факт вчинення дисциплінарного проступку [PERSON] покликається на те, що вона в телефонному режимі повідомила свого безпосереднього начальника-продюсеру свого відділу виробництва тематичного та національного контенту [PERSON] про те, що захворіла, а також намагалась дозвонитись до фахівця з кадрів [PERSON] зазначеної Тернопільської регіональної дирекції для того, щоб повідомити про вказану обставину. Суд оцінивши дослідивши та проаналізувавши докази, вважає, що позивача незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу менеджера філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» від 29 грудня 2020 року №99-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », а тому його слід скасувати. При цьому, суд вважає, що приймаючи спірне рішення, роботодавцем не було взято до уваги, що [PERSON] 07 грудня 2020 року після 10.00 год. вимушено покинувала робоче місце у зв`язку із своїм хворобливим станом та необхідністю звернення за медичною допомогою. Після надання позивачу медичної допомоги, у цей же день її було звільнено від роботи унаслідок непрацездатного стану, відкриттям їй лікарняного листка у зв`язку із необхідністю амбулаторного лікування. Також, суд констатує, що як вбачається із спірного наказу про причину відсутності [PERSON] на робочому місці роботодавцю стало відомо 08 грудня 2020 року, відтак, відповідач визнає, що відсутність на робочому місці позивача було пов`язано із хворобою останньої. Суд вважає, що при видачі спірного наказу, відповідачем не враховано ступінь тяжкості вчинення проступку, його наслідки, обставини, за яких вчинено даний проступок працівником. Так, суд вважає, що відповідачем не враховано, що [PERSON] у день відсутності на робочому місці, а саме 07.12.2020 року повідомила у телефонному режимі працівника свого відділу Михальську Л.Р., яка вела табелювання працівників зазначеного відділу та передавала вказану інформацію працівнику з кадрової роботи [PERSON] про причини своєї відсутності та перебування на амбулаторному лікуванні. Відтак, вважає, що відповідачу було відомо у подальшому причини відсутності [PERSON] на робочому місці. Крім цього, відповідачем також не враховано, що [PERSON] після звернення за медичною лопомогою намагалась повідомити у телефонному режимі працівника кадової роботи [PERSON] про причини свої відсутності, що підтвержено наведеною інформацію з ПрАТ «Київстар». Таким чином, суд вважає, що спірний наказ про оголошення позивачу догани слід скасувати. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить із такого. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Позивач звертаючись до суду оплатила 908 грн. судового збору. Крім того, надала договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Бакальцем І.Г. від 18 січня 2021 року, відповідно до якого гонорар адвоката становить 10 000 гривень, які оплачені згідно квитанції до прибуткового касового ордера №32 від 18.01.2021 року. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру судових витрат, посилаючись на те, що характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, є підстави для їх зменшення. Суд,вирішуючи питання стягнення судових витрат враховує складність даної справи, часом, витраченим адвокатом на представництво позивача у трьох судових засіданнях та затраченого ним часу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, дійшов висновку, що розмір витрат позивача на правову допомогу є завищеним та не співмірним, а тому вважає, що витрати, які підлягають стягненню із відповідача на правову допомогу у користь позивача слід зменшити, до розміру 7000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial