Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, вказуючи, що вона з відповідачем вступила в зареєстрований шлюб 21 серпня 2004 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області під активним записом №68. Від шлюбу мають синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, він з сім'єю не проживає, діти знаходяться зі мною. Відповідач матеріальної допомоги сім'ї не надає, інші стягнення по аліментним зобовязанням з відповідача не проводяться. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання синів [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, згоден на сплату аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходів). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства"). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та, що розмір на одну дитину відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2004 року Від шлюбу мають малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на підтвердження свідчать наявні в матеріалах справи копії свідоцтв про народження дітей, де батьком записаний відповідач. Оскільки обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач, як батько зобовязаний утримувати синів до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я відповідача /наявність захворювань жодними доказами не підтверджена/, його матеріальне становище, інших утриманців він не має, стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться, інші обставини, а саме те, що відповідач працездатного віку, матеріальне становище позивача, обовязок обох батьків утримувати дитину, щоб визначений розмір аліментів не впливав на загальний матеріальний стан відповідача, часткове визнання відповідачем позову, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлену законодавством, і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, вважає необхідним та достатнім призначити аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача і до досягнення дітьми повноліття. В силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили доцільність стягувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial