Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» подано позов про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 406759,18 грн., що виникла з кредитного договору № 30.06-04/70КЛ від 20.03.2006 року, яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 111140,64 грн., заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 67214,39 грн., заборгованості за нарахованими відсотками на дату подачі позову в сумі 53940,28 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязання в сумі 171129,63 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 3334,24 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяви (вх. № 15371 від 06.05.2015 року; вх. № 19113 від 08.06.2015 року) про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 65, 74). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 63-64, 71-72). Вказана кореспонденція направлялась на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та за відомостями, які містяться в паспорті громадянина України, серії ЕА № 529912, а.с. 10-13). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], укладено кредитний договір № 30.06-04/70КЛ від 20.03.2006 року, за умовами п.п. 1.1., 1.4. яких позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 14000,00 дол. США на споживчі цілі, строком дії по 19.03.2009 року включно, а відповідач зобов'язувався повністю повернути Банку одержану суму кредиту і сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах та в порядку, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 1.3. договору процента ставка за кредитом становить 16 % річних (а.с. 6-9). Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 22033510018301.840 щомісяця, через касу банку згідно додатку № 1, що є невідємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п. 3.8., 3.9. та 5.1.4. даного договору. Даний договір за своєю правовою природою є кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (надалі «клієнт»), яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в своє чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», про що свідчить нова редакція статуту Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (а.с. 37-48) та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (надалі «фактор») укладено договір факторингу № 11 від 02.02.2012 року (а.с. 28-31), за умовами п. 2.1. якого клієнт відповідно до умов даного договору відступає факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. За приписом п. 2.3. договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент отримання по Акту приймання-передачі реєстру заборгованості боржників (а.с. 27), після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 30.06-04/70КЛ від 20.03.2006 переходить до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», про що свідчить витяг з договору факторингу № 11 віл 02.02.2012 року (а.с. 27). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач виконав свої зобовязання за вищевказаними договорами в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14-21). Між тим, відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредиту та відсотків за його користування внаслідок чого перед позивачем станом на 28.01.2015 року виникла заборгованість в розмірі 232295,31 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 111140,64 грн., заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 67214,39 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками на дату подачі позову в сумі 53940,28 грн. На даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Докази виконання відповідачем в повному обсязі прийнятих на себе зобов'язань в матеріалах справи відсутні, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 111140,64 грн., заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 67214,39 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками на дату подачі позову в сумі 53940,28 грн. підлягають задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 171129,63 грн., яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 8.1. договору визначено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.3. даного договору, від суми простроченої заборгованості. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що на одностороннє збільшення на позичальника обсягу фінансового навантаження по поверненню кредиту, який він отримав та має повертати в іноземній валюті, зважаючи на значне падіння курсу гривні по відношенню до долару США, яке є загальновідомим фактом та має істотне значення, а також відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення зобовязання, суд на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України вважає за можливе зменшити розмір пені до 90000,00 грн., що не завдасть фінансових збитків банку, проте може сприяти полегшенню майнового стану відповідача. Відтак, позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань підлягають частковому задоволенню. Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.1991 року визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Статтею 625 Цивільного кодексу України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з дій осіб,що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, про що зазначено в статті 11 Цивільного кодексу України, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Зважаючи на те, що даним рішенням з відповідача стягується сума основного кредиту, на нього не може бути покладена відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати 3% річних від суми нарахованих та несплачених відсотків. Оскільки відповідальність у розмірі 3% річних, встановлена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, передбачена лише за прострочення виконання грошового зобовязання, тобто власне боргу, 3% річних на суму боргу по сплаті відсотків за користування кредитними коштами не нараховується. В звязку з чим, суд вважає за необхідне в частині стягнення відповідної сум (3% річних) відмовити. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial