Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 200 грн. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй одній матеріально важко утримувати дитину. Відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, і угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не було досягнуто. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Дану справу просила розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання двічі не з'явився. Заяв та заперечень про причини неявки до суду від нього не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, що позов належить задовольнити частково враховуючи таке. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст. 182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення. Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб ( не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.06.1991 року (а.с.5). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 6) та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких записаний та є батьком відповідач по справі [PERSON] (а.с.7). Діти проживають разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] та знаходяться на її утриманні (а.с.8). Позивачці одній матеріально важко утримувати неповнолітнього сина. Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка в позовній заяві зазначила, що відповідач офіційно не працює, але займається самостійним заробітком від якого має відповідний дохід, в зв'язку з чим має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісяця до досягнення ним повноліття. Заперечення від відповідача не надійшло. Судові витрати, які полягають з витрат на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки в повному обсязі (а.с.9-11). У задоволенні вимог щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки судових витрат по сплаті судового збору не підлягають до задоволення, оскільки вони нею не понесені та документально не підтверджені.

Outcome: partial