Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, третя особа орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з донькою, визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та її вихованні. В обґрунтування позову зазначив, що з 23.04.2010 р. по 13.03.2012 р. він перебував у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.05.2013 року по справі за його позовом було встановлено порядок побачень з дитиною кожної суботи з 16.00 год. до 18.00 год. в присутності матері протягом перших восьми місяців, надано право за взаємною згодою батьків змінювати порядок спілкування . На теперішній час доньці вже п'ять років, він бажає збільшити час та порядок спілкування з нею, проте відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, неодноразово порушувала вказаний порядок, налаштовує доньку проти батька, зазначаючи, що він є чужою людиною для неї. У зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та остаточно просив суд зобов'язати відповідачку не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні доньки; визначити порядок участі у вихованні та особистому спілкуванні з донькою наступним чином:зустрічі з [PERSON] першої та третьої суботи місяця з 11.00 годин до 18 годин неділі , спільний відпочинок у період відпустки строком на два тиждні в період, який визначається за домовленістю між ними, спілкування з донькою має відбуватися на території його фактичного проживання або на його розсуд ; бачитися з донькою у день її народження 15 листопада не менше 4 годин; безперешкодно зустрічатися з донькою на території дитячого саду та на території учбового закладу , необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; зобов'язати [PERSON] повідомляти його про терміни від'їзду та місце перебування [PERSON] за межі м.Миколаєва шляхом письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 днів перед від'їздом. В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позов в повному обсязі , посилаючись на обставини, викладені в позові. Зазначили, що батько бажає налагодити стосунки як з донькою, так і з її матір'ю, приймати особисту участь у вихованні доньки та піклуватися про неї. Відповідачка перешкоджає йому у зустрічах з дитиною, налаштовуючи дитину проти нього та її матері, кожного разу знаходить причини не надавати доньку для побачення, не виконує рішення суду, не надає навіть можливості поспілкуватися з дитиною телефоном. Вважає, що після вже декількох зустрічей, він знайде з донькою спільну мову і налагодить контакт. Заперечує проти побачень з донькою у присутності матері, оскільки у них існують напружені непрязнені стосунки. Визнав, що дійсно протягом 2014-2015 років близько року поспіль не спілкувався з донькою, оскільки за сімейних обставин вимушений був перебувати у Росії. Бачився за останні п'ять років з донькою лише три рази, і всі ці рази відповідачка не надала змоги нормально поспілкуватися, навіть в дитячому садочку йому не дають поспілкуватися з донькою. Відповідачка та її представник позовні вимоги визнали частково. Зазначили, що ніяких перешкод [PERSON] позивачеві у спілкуванні з дитиною не чинила, оскільки він сам не вчиняв дій щодо побачень з донькою. Спочатку він більше року навіть не цікавився донькою, не повідомляв про своє місцеперебування, а потім, достовірно знаючи, що вона не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS], а перебуває у батьків по [ADDRESS], приходив саме на стару адресу. На її пропозицію приїхати літом на дачу, де вони знаходилися з донькою, відмовлявся. Якщо вона і відмовляла йому у побаченні з донькою, то тоді це було з об'єктивних причин, оскільки він завчасно не домовлявся про зустріч. Вона не проти спілкування батька з дитиною, але перші три-чотири місяці тільки у її присутності, оскільки дитина не знає батька, не сприймає його як рідку людину, а він не знає звичок та особливостей доньки, тому ні вона, ні донька не можуть йому повністю довіряти. Донька дійсно не бачила батька майже 5 років , вона не асоціює особу позивача з особою батька, а тому зустрічі повинні відбуватися в присутності матері. Просила врахувати вік дитини, якій лише 5 роки, які вона провели виключно з мамою, бабусею та дідусем, яких і вважає своєю родиною, про що свідчить і соціально-писхологіний висновоко щодо [PERSON]. Представник третьої особи Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради у судовому засіданні вважала позов таким, що підлягає задоволенню, але з врахуванням інтересів дитини та її віку вважала за доцільне перший час призначити зустрічі з батьком у присутності матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 23 квітня 2010 сторони уклали шлюб, від якого у них [INFO] року народилася донька [PERSON] . 13 березня 2012 року шлюб розірвано. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2011 року з [PERSON], на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 02.08.2011 року до повноліття дитини. Відповідно до матеріалів справи, заборгованість по аліментам відсутня. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2013 року , позов [PERSON], до [PERSON] про визначення участі у вихованні дитини задоволено. Зобов'язано [PERSON] надавати [PERSON] можливість побачень з донькою [PERSON] без присутності матері з 16.00 год. до 18.00 год кожної суботи з правом зміни порядку спілкування за взаємною згодою батьків. Встановлено порядок виконання рішення шляхом надання [PERSON] можливості побачень з донькою у зазначений час протягом перших восьми місяців з моменту набрання чинності рішення суду - у присутності матері [PERSON] В серпні 2013 року відповідачка зверталася до Служби у справах дітей з заявою, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків , від узгодження часу побачень з дитиною та порядку участі в додаткових витратах на дитину ухиляється, не повідомляє, де він має намір проводити таку зустріч , крім аліментів іншої допомоги не надає. В жовтні 2013 року позивач звертався до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з заявами щодо вжиття заходів до колишньої дружини [PERSON] , яка не виконує рішення суду та не дозволяє йому бачитися з дитиною. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов Службами у справах дітей Адміністрації Центрального району та Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради від 23.02.2016 року та від 23.03.2016 року відповідно встановлено, що дитина разом із мамою, бабусею та дідусем проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. У квартирі створені належні умови для проживання та розвитку дитини, вона забезпечена усім необхідним: належним доглядом, харчуванням, іграшками. Батько проживає за адресою [ADDRESS] , створені належні умови для виховання, утримання та розвитку дитини, батько прагне спілкуватися з дитиною, приймати участь у її житті. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 даної норми визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету ММР від 24.03.2016 року , беручи до уваги інтереси дитини, з метою збереження родинних стосунків між батьком та донькою, вважає за доцільне прийняття участі [PERSON] у вихованні та утриманні малолітньої доньки [PERSON] та спілкування з нею у заявлений в позові спосіб. Згідно Соціально-психологічного висновку від 28.03.2016 року [PERSON], проведеного психологом Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї , дітей та молоді, [PERSON] як свою сім'ю сприймає себе, матір, дідуся та бабусю. Стосунки з матір'ю довірливі, емоційно комфортні, має високу прив'язаність до матері. Стосунки з батьком на час проведення психологічного діагностування є емоційно напруженими, дитина відчуває почуття тривожності за те, що батько планує забрати її від матері. Вважає його людиною , яку вона не досить добре знає . Проектує почуття доньки на дідуся [PERSON]. Відповідно до приписів статей 141, 153 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини - частина 1 - 3 статті 157 СК України. Судовий порядок вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї передбачений статтею 159 СК України. При вирішенні таких спорів суд визначає спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, виходячи не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини та умов його нормального виховання. Судом встановлено, що донька сторін по справі є малолітньою дитиною , якій на час розгляду справи виповнилось п'ять повних роки. Донька постійно проживає разом з матір'ю, з урахування досягнутого віку емоційно ближча до матері, яка проявляє щоденну увагу і турботу до неї. Батько дитини майже п'ять років проживає окремо, тривалий час не бачив доньку та самостійно з нею не спілкувався . Між батьками не досягнута домовленість щодо участі у вихованні дитини , а тому спір переданий на вирішення суду. Як встановлено в суді та не заперечувалося сторонами по справі, між ними виникли конфліктні стосунки на ґрунті особистих неприязних стосунків, які призвели до спірних питання щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. З пояснень позивача вбачається, що він прагне приймати участь у вихованні своєї доньки та створювати для неї необхідні умови щодо її розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку. Отже спілкування доньки з батьком не суперечить її інтересам. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні з доькою [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню. Виходячи з вимог ст. 159 СК України вбачається, що метою регулювання та судового захисту одного із батьків, який проживає окремо, є саме визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичних чи систематичних побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо, місце та час їхнього спілкування. Як встановлено вище, донька проживає разом з матір'ю за домовленістю сторін. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку та відпочинку, прихильність до матері і певну тривожність по відношенню до батька, якого вона бачила декілька разів за останні роки , суд вважає за доцільне , виходячи насамперед з інтересів дитини, визначити способи участі у спілкуванні та вихованні позивача з донькою наступним шляхом побачень кожної першої та третьої суботи місяця з 11.00 год. до 19.00 год. та кожної першої та третьої неділі місяця з 11.00 год. до 16.00 год. у присутності матері перші три місяці. В подальшому такі побачення слід проводити без присутності матері ,в тому числі і за місцем проживання батька, а також надати право ночівлі дитини у батька кожної першої та третьої суботи місяця з 11.00 год. до 16 години неділі - за побажанням та згодою самої [PERSON]. Також суд вважає за доцільне визначити участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою також і шляхом проведення спільного відпочинку протягом двох тижнів під час літнього періоду для оздоровлення дитини - за попередньою домовленістю між батьками; а також шляхом зобов'язання позивачки надати можливість батькові бачитися не менше двох годин у день народження [PERSON] незалежно від графіку . При цьому суд вважає за необхідне надати право [PERSON] та [PERSON] змінювати порядок побачень з неповнолітньою донькою [PERSON] за їх взаємною згодою, в тому числі і в будні дні після відвідування дитиною навчального закладу. Суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивача надати можливість батьку безперешкодно зустрічатися з донькою на території дитячого садку та на території учбового закладу , оскільки неможливо під час розгляду справи визначити режим розпорядку навчального закладу та можливість впливу присутності батьків на території учбового закладу на навчальний процес учнів . Також нн вбачає суд підстав і для задоволення позовних вимог в частині забезпечення [PERSON] необмеженого спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв'язку - оскільки встановлення судом вищезазначених способів участі у вихованні дитини є достатнім способом захисту прав позивача на участь у вихованні доньки та особисте спілкування з нею - з огляду на її малолітній вік, що ніяким чином не перешкоджає такому додатковому спілкуванню за бажанням як самої дитини, так і її батьків. Немає передбачених законом підстав і для задоволення вимог позову про зобов'язання відповідачки не пізніше ніж за 10 днів перед від'їздом повідомляти про виїзд її та дитини за межі м.Миколаєва. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: partial