Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини у 1993 року йому було встановлено професійне захворювання, а саме вібраційна хвороба 1-2 ступеня з синдромом вегетативно-сенсорної полі-невропатії з дистрофічними змінами у вигляді двостороннього плече-лопаткового пері артрозу ПФ 2 ст., з стійким больовим синдромом. Висновком МСЕК у 1993 році позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі та третю групу інвалідності. При наступному переогляді у 1994 році йому було збільшено втрату професійної працездатності до 50% з тією ж групою інвалідності, у 2004 році безстроково встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров'я, завдана моральна шкода, втратив нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку із отриманим професійним захворюванням йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, розмір моральної шкоди позивач оцінює в 170 000 грн. та просив стягнути з відповідача. 24 вересня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався право надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити . 18 жовтня 2018 року до суду направлено клопотання відповідачем про відкладення розгляду справи для підготовки відзиву, яке за результатами розгляду 22.10.2018 року, було задоволено та розгляд справи відкладено до 01.11.2018 року без повідомлення учасників справи. Відповідач скористався право надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити . Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] з 21.03.1978 року по 30.11.2004 року працював підземним електрослюсарем, бурильником та плотником на ш. «Октябрська» ВО «Кривбасруда» правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 30.11.2004 року був звільнений з підприємства відповідача у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-9). Відповідно до висновку МСЕК від 01.10.1993 року, позивачу первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням, з наступним переоглядом 01.10.1994 року та третя група інвалідності (а.с.10). При переогляді 12.10.1994 року позивачу було збільшено відсоток втрати професійної працездатності до 50% та третя група інвалідності (а.с.10). При наступних переоглядах відсоток втрати професійної працездатності не змінювався (а.с.11-12). Висновком МСЕК від 21.09.2004 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та третя група інвалідності. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки ушкодження здоровя отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. \~ \~ \~ \~ Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливі умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила). Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на час первинного огляду позивача 01.10.1993 року щодо втрати ним професійної працездатності, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалися п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманням професійного захворювання, вважає, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайною способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Зазначений висновок суду відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Отже, в даному випадку відповідач - ПАТ «Кривбасзалізрудком» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сімї, і рівних та невідємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обовязком держави (ст. 3 Конституції України). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок саме власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність законом вставленому порядку за їх невиконання. Визначаючи розмір\~відшкодування моральної\~шкоди,\~суд виходить\~із засад\~розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~відповідно до\~п.\~9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди"\~№ 4\~від 31.03.1995\~року з\~подальшими змінами,\~яким передбачено,\~що розмір\~моральної шкоди\~суд визначає\~залежно від\~характеру та\~обсягу страждань\~(фізичних,\~душевних,\~психічних тощо),\~яких зазнав\~позивач,\~характеру немайнових\~втрат (їх\~тривалості,\~можливості відновлення\~тощо)\~та з\~урахуванням інших\~обставин.\~Зокрема,\~суд враховує\~характер отриманого\~професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 50%,встановлення третьої групи інвалідності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, стаж роботи позивача та вважає, що стягненню підлягає сума 45000 грн. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial