Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Гребенюка Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] звернулась до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б / н від 10 листопада 2011 року. Відповідач при підписанні заяви-анкети підтвердла свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 22 березня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 12 423, 09 грн, яка складається з наступного: 3 526, 19 грн - заборгованість за кредитом (простроченим тілом кредиту), 1 465, 18 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України: 6 327, 95 грн - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 567, 77 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Участь сторін та інших учасників справи у розгляді справи У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилась повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутністю не подала. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленої належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленої про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Рух справи. 06 травня 2020 року судом, згідно положень частини шостої статті 187 ЦПК України, отримана інформація відповідно до якої зареєстроване місце проживання (перебування) у встановленому порядку відповідача відповідає територіальній юрисдикції (підсудності) Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 травня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно анкети-заяви позичальника [PERSON] від 10 листопада 2011 року було оформлено платіжну кредитну картку. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідач 10 листопада 2011 року отримала кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 06/15, в подальшому яка перевипускалась, остання 22 червня 2016 року № [NUMBER] зі строком дії до 02/20. Згідно Довідки про зміну умов кредитування, [PERSON] неодноразово змінювався кредитний ліміт, остання зміна відбулась 04 вересня 2018 року. Факт користування [PERSON] кредитним рахунком підтверджується випискою по картковому рахунку. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10.11.2011, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 22.03.2021 року, загальна сума заборгованості у розмірі 12 423, 09 грн, з яких: 3 526, 19 грн - заборгованість за кредитом (простроченим тілом кредиту), 1 465, 18 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України: 6 327, 95 грн - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 567, 77 грн - штраф (процентна складова). У анкеті-заяві позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані її для ознайомлення в письмовій формі. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Мотиви суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). АТ КБ "ПриватБанк", обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на його сайті. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо підстав нарахування, розміру та порядку сплати процентів. На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості. Однак, вказані документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача. Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карта Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до зазначеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» пені та штрафу за договором кредиту. Між тим, в цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, з урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду позивач має право лише на повернення сум фактично отриманих коштів. З виписки по картковим рахункам вбачається, що позичальник [PERSON] користувалася кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо їх повернення. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не спростовано і не подано доказів на спростування зазначених обставин, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) у розмірі 3 562 (три тисячі п`ятсот шістдесят дві) гривні 19 копійок. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит банк посилався на вимоги статті 625 ЦПК України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України. Із матеріалів справи, вбачається, що нараховані відсотки на прострочений кредит відповідно до статті625 ЦК України відповідачем не спростовано. Таким чином, відсотки на підставі статті 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року по 22 березня 2020 року складають 1 465, 18 грн та підлягають стягненню з відповідачки на користь банку. Щодо судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з положень, передбачених Законом України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (який діяв станом на день подання позову), сума судового збору, яка підлягала сплаті при пред`явленні позову до суду, складає 2 102, 00 гривень. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення частини позовних вимог на суму 5 027, 37 гривень, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 850, 63 гривень (5 027, 37 х 2 102 /12 423, 09 =850, 63).

Outcome: partial