Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 29.03.2016 року помер її рідний брат - [PERSON], який заповіту не залишив. Після його смерті залишилась спадщина на земельну ділянку № 310, площею 3,38 га, що розташована на території Сабатинівської сільської ради Ульяновського району, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії II КР № 015342. Спадкоємицею першої черги є його донька - відповідач по справі [PERSON], з матір»ю якої брат розлучився 15 років тому. Після розлучення вони з відповідачкою ніяких зв'язків не підтримували. Спадкоємицею другої черги на майно після смерті брата являється позивачка, його рідна сестра - [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON] ) [PERSON]. [PERSON] свого помешкання не мав, тому проживав у належній позивачці на праві власності квартирі [ADDRESS] по день смерті. [PERSON] хворів і увесь цей час позивачка доглядала за ним, купувала йому продукти харчування, ліки, сплачувала за лікування та необхідні обстеження. Така ситуація склалась, оскільки брат з 2012 року не міг самостійно забезпечувати своє життя, тому що знаходився у безпорадному стані, його паралізувало, він став інвалідом II групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК. [PERSON] потребував постійного стороннього догляду, два рази на рік проходив курси відповідної терапії в умовах стаціонару, постійно лікувався амбулаторно, знаходився на «Д» обліку у лікаря невролога, що підтверджується довідкою лікаря. При цьому його донька мешкала окремо, зі своїм батьком не спілкувалася, ухилялася від надання йому необхідної допомоги, не давала грошей на життєві потреби. Вказані обставини можуть підтвердити свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Хоча позивачка та її донька неодноразово телефонували відповідачці, повідомили, що її батько знаходиться в безпорадному стані та потребує допомоги та догляду. Позивачка просила, щоб відповідачка приїхала провідати свого батька, але вона так і не приїхала, сказала, що в неї батька немає. Коли помер [PERSON], всі витрати на його поховання позивачка теж взяла не себе, що підтверджується накладною № 968 від 29.03.2016 салону «Скорбота» та квитанцією до прибуткового ордера за ритуальні послуги. Відповідачка ніякої допомоги на поховання свого батька не надавала. Таким чином, позивачка вважає, що донька спадкодавця на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України повинна бути усунена від права на спадкування. Оскільки відповідач по справі - спадкоємниця першої черги усувається від права на спадкування, то позивачка, як рідна сестра померлого являється єдиною спадкоємницею другої черги. Постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ - оригінал Державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до п.3 ст. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права власності особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим шляхом позивачка не може успадкувати земельну ділянку, оскільки втрачений правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (оригінал) , тому звертається до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті її рідного брата. Позивачка та представник позивачки в судовому засідані позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Відповідачка та представник відповідачки в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що відповідачка неодноразово відвідувала батька, батько в безпорадному стані не знаходився, доглядати батька не мала можливості, оскільки проживає в іншій області має на утриманні двох малолітніх дітей, одна дитина хворіє та потребує стороннього догляду. Заслухавши пояснення сторін, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 29.03.2016 року помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.6), який являвся рідним братом позивачки та батьком відповідачки, що підтверджується ( а.с.а.с.7,8). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина- земельна ділянка № 310, площею 3,38 га, що розташована на території Сабатинівської сільської ради Ульяновського району, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії II КР № 015342. Спадкоємицею першої черги є його донька -відповідач по справі [PERSON]. Спадкоємицею другої черги на майно після смерті брата являється позивачка, його рідна сестра - [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON] ) [PERSON]. У відповідності до ст. 1224 ЦК України (на яку посилається сторона позивача), не мають права на спадкування за законом батьки, повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Також, відповідно до даної статті не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині. Як передбачено у п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. за № 7, правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правилом ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування». Як встановлено судом, [PERSON] проживав одиноко у квартирі, яка належить позивичці, що підтверджується ( а.с.11) та тяжко хворів з 2012 року, був інвалідом 2-ї групи (порушення функції ходи і самообслуговування), потребував стаціонарного та амбулаторного лікування, що підтверджується ( а.с.а.с.13,14,15). За [PERSON], який знаходився в безпорадному стані здійснювала догляд позивачка та члени її сім»ї, що підтверджується показами свідків , які були допитані в ході судового засідання. Після смерті [PERSON], всі витрати на поховання взяла на себе позивачка, що підтверджується ( а.с.а.с.16). При цьому, відповідачка [PERSON], знаючи про важку хворобу та безпорадний стан батька, свідомо розуміючи про свій обов'язок, встановлений законом, щодо надання допомоги батькові, маючи при цьому можливість, відвідала батька, починаючи із 2012 року лише один раз, не здійснювала догляд за батьком, та не приймала участі щодо організації його похованні. Суд критично відноситься до пояснень відповідачки, про те, що остання неодноразово відвідувала батька, оскільки дані пояснення ніякими доказами, крім слів відповідачки не підтвердженні. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також суд критично відноситься до пояснень відповідачки про те, що остання не мала можливості відвідувати батька, оскільки в неї на утриманні є малолітні діти 2009 та 2013 року, які відвідують дитячий садок та яких вона не могла покинути. З довідки про склад сім»ї вбачається, що у відповідачки є чоловік. Відповідачка в ході судового розгляду посилається на те, що не мала можливості виконувати свій обов»язок по догляду батька, оскільки в неї на утриманні є малолітня дочка, [INFO], яка хворіє та потребує стороннього догляду, що підтверджується медичною довідкою , однак судом встановлено, що батько відповідачки перебував у безпорадному стані починаючи із 2012 року, при цьому відповідачка відвідала батька лише один раз. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність усунути відповідачку [PERSON] від спадкування на підставі ст. 1224 ЦК України, оскільки відповідачка ухилилась від надання допомоги своєму батьку [PERSON], який внаслідок хвороби перебував у безпорадному стані і потребував інтенсивного лікування та підтримки. У положеннях п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз»яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Водночас, за змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до положень п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи, що позов пред»явлено виключно до [PERSON], яка не є належним відповідачем у даній справі, а також те, що позивач не звертався до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права власності в порядку спадкування. Крім того, виходячи з усіх наведених вище підстав, додатково зауважуючи про відсутність серед матеріалів справи постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів, що іншим способом не можливо визнати право власності на спадкове майно, як тільки в судовому порядку, в зв»язку з чим відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: partial