Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 15 вересня 2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлю, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2017 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], який проживає разом із нею. Відповідач проживає окремо та належним чином не виконує батьківський обов'язок по утриманню дитини, а вона самостійно не може надати для сина належне матеріальне утримання, достатнє для його віку та розвитку. Відповідач є працездатною особою, має можливість і матеріальну змогу надавати допомогу дитині, однак добровільно цього не робить. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 2000грн. щомісячно до досягнення чином повнолітня. Крім того, просить стягнути аліменти за минулий час, а саме за останній рік у сумі 12 000грн. У судове засідання позивач не з'явилась, хоча про час та місце була належним чином повідомлена. Попередньо представник позивача - адвокат [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. [PERSON] була присутня у підготовчому судовому засіданні, вказала що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони з 15 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 червня 2017 року . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження від 09.11.2009 року, виданим відділом реєстраційної актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №2664. Син [PERSON] проживає разом з матір'ю по вул. [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області за №404 від 23 березня 2018 року. Відповідач проживає окремо та належним чином не виконує батьківський обов'язок по утриманню сина [PERSON]. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу вимог ч. 1 ст. 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини, зокрема те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, відсутність на його утриманні інших осіб, приймаючи до уваги інтереси дитини та забезпечення його гармонійного розвитку, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] слід визнати в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився та не представив суду жодних доказів на спростування доводів позивача та доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров'я позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме за останній рік у сумі 12 000грн., виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, однак не одержала їх у зв'язку з його ухиленням від їх сплати. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернулась до суду із позовом 28 березня 2018 року та до цього часу будь-яких дій щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання сина не вживала. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial