Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який в ході судового розгляду був неодноразово уточнений, посилаючись на те, що працював в Українському об'єднанні по заготівлі, переробці та збуту вторинних чорних та кольорових металів «УКРВТОРМЕТ» на посаді заступника виконавчого директора - начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності та інформатики з 01 лютого 2004 р. Звільнений 23 жовтня 2014 року за ст.36 КЗПп України за згодою сторін, відповідно до наказу № 1-К від 23.10.2014р. Його заробітна плата з червня 2012 року складала 1200,00 грн., однак з липня 2012р. відповідач перестав виплачувати заробітну плату. За час його роботи у Відповідача існувала заборгованість по заробітній платі: за період з 01 липня 2012р. по 23.10.2014 р. у розмірі 33320,00 грн. При звільненні йому не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 56 днів, що становить 2404,33 грн. Відмову виплатити йому усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. [PERSON] декілька разів звертався до відповідача з проханням надати йому довідку про заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2012 року по 23.10.2014 року, однак до цього часу відповідач витребувану інформацію не надав. Своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яка ним оцінена в 10000,00 грн. Просив суд: стягнути з Українського обєднання по заготівлі, переробці та збуту вторинних чорних та кольорових металів «УКРВТОРМЕТ» на його користь заборгованість по заробітній платі за період 01.07.2012 року по 23.10.2014 року в розмірі 33320 грн. 00 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2404,33 грн., індексацію заробітної плати в розмірі 2404,33 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 листопада 2014 року по 02 липня 2015 року в розмірі 9744 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.; зобовязати відповідача відновити інформацію до Пенсійного фонду України та Фіскальної служби України щодо виплати зарплати [PERSON] та нарахування на неї та сплати податків у Фонди, що були до фальсифікації та підробки документів та стягнути із відповідача судовий збір на користь держави. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судові засідання не зявився. Відповідно до заяв просив суд розглядати справу в його відсутності та відмовити в задоволені позовних вимог. Також надав заперечення на позовну заяву,в яких зазначив, що вимоги позивача є недоречними, оскільки нарахування та виплата заробітної плати йому проводилась регулярно та своєчасно, про що свідчить документація підприємства, а саме табель обліку використаного робочого часу, звідний для відрахування у Фонди, розрахунково-платіжна відомість за кожний період з 01 липня 2012 року по 23 жовтня 2014 року. Вказав, що заробітна плата отримувалася через банк за допомогою чеків, чекова книжка знаходилася у [PERSON], у чеках перший підпис належить саме [PERSON], він мав право підпису, печатку підприємства та був відповідальний за велику кількість документації підприємства, що і використав з деструктивною метою при звільненні. В день звільнення [PERSON] зникла частина документів на паперових носіях, а саме оригінали платіжних відомостей по зарплаті, накази по кадрам та знищено всю документацію у електронному вигляді, яка знаходилася у компютері, до якого мав безпосередньо доступ [PERSON] Зникнення було виявлено лише 27 жовтня 2014 року, про що було складено відповідний акт. На день звільнення [PERSON] жодних претензій щодо невиплати заробітної плати ні в письмовому, ні в усному вигляді не заявляв. Тому зважаючи, що нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] проводилась регулярно та своєчасно, вимоги позивача щодо сплати середнього заробітку за час затримки, індексації, морального збитку є недоречними та суперечать законодавству. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] наказом Українського обєднання по заготівлі, переробці та збуту вторинних чорних та кольорових металів «УКРВТОРМЕТ» № 1-К від 30.01.2004 року був переведений на посаду виконавчого директора начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності та інформатики . Наказом №1-К від 23.10.2014 року [PERSON] звільнено з 23.10.2014 року із займаної посади за згодою сторін ( ст.36 КЗпП України) (а.с.10,11,12) При звільненні [PERSON] згідно до акту прийому-передачі були передані виконавчому директору [PERSON] документи ( а.с.13-15). Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача про відсутність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON], та не може взяти до уваги Довідку Українського обєднання по заготівлі, переробці та збуту вторинних чорних та кольорових металів «УКРВТОРМЕТ» №85 від 02 лютого 2015 року про дохід [PERSON] за період з 01.07.2012 року по 23.10.2014 року, згідно до якої йому нараховано за цей період 34402,39 грн. та виплачено 280120,28 грн., оскільки особа , якій виплачувалася заробітна плата має ідентифікаційний номер [NUMBER], та не відповідає ідентифікаційному номеру позивача 17425400133 ( а.с.124-125). В судовому засіданні встановлено, що в Українському обєднанні по заготівлі, переробці та збуту вторинних чорних та кольорових металів «УКРВТОРМЕТ» на посаді юриста працювала [PERSON], та у всіх первинних звітах, до їх корегування за період з 07.2012 по жовтень 2014 року зазначалось що заробітна плата нараховувалася [PERSON] і вказувався її ідентифікаційний номер [NUMBER]. Не нарахування та не отримання заробітної плати за спірній період підтверджується і Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків наданими Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 16.02.2015 року №2408/04-64-11-01 (а.с 166) та індивідуальними відомостями наданими Управлінням пенсійним фондом України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська №12172 від 23.10.2014 року та Управлінням пенсійним фондом України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська №12172 від 23.10.2014 року про застраховану особу на [PERSON] (а.с.167,168). У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Оскільки відповідач порушив строки виплати заробітної плати, передбачені ст. 116 КЗпП України, ст. ст. 21, 24, 25 Закону України Про оплату праці, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 33320 гривень 00 копійки та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2404,33 грн. законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації. Рівень (індекс) інфляції - це показник середнього рівня зміни цін на товари та послуги відносно базисного періоду, який має вираз у відсотках. Згідно з підрахунками, за період часу з 01 липня 2012 року по 23 жовтня 2014 року інфляційні згідно до розрахунку становлять 2398,68 грн., які підлягають стягненню. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як показав позивач та його представник , на даний час заборгованість по заробітній платі не оплачена. Заявлений позивачем період затримки становить: з грудня 2014 року по червень включно 2015 року, де 7 повних місяців затримки та розмір мінімальної заробітної плати 1218 грн. , всього 8526,00 грн. Згідно п.3 ч.2 Постанови КМ України, від 08.02.1995, № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.3 ч.3 зазначеного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Оскільки довідка про середню заробітну плату позивачем не надана, а відповідно до наданих позивачем даних, заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, склала 2436 грн. Згідно п.8 зазначеного вище Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, розмір середньоденної зарплати позивача становить 58 грн.00 коп. (2436 грн. : 42), розмір виплати за час затримки розрахунку становить 9744 грн. ( 58,00 х 168 днів з 24.10.2014 року по 02.07.2015 року ). Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробіток за час затримки законні та підлягають задоволенню. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вказав в позовній заяві та в судовому засіданні позивач, порушення його законних, гарантованих Конституцією України, трудових прав привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, змусило його докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Проаналізувавши доводи позивача і заперечення відповідача, суд приходить до висновку про наявність у позивача на протязі тривалого часу моральних страждань, оскільки він був позбавлений можливості працювати, купувати продукти харчування, тому суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, тому враховуючи характер правовідносин сторін, обставини справи та засади розумності і справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково в розмірі 1000 грн. Щодо заявлених позовних вимог про зобовязання Українського обєднання по заготівлі, переробці та збуту вторинних чорних та кольорових металів «УКРВТОРМЕТ» відновити інформацію до Пенсійного фонду України та Фіскальної служби України, щодо виплати зарплати [PERSON] та нарахування на неї та сплати податків у Фонди, що були до фальсифікації та підробки документів. То відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Отже, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права за захистом яких вона звернулася, їй не належать. А оскільки в цій частині заявлених позовних вимог [PERSON] є неналежним позивачем, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 732 грн. 33 коп. ( за вимогу майнового характеру: 33320,00 грн. +2404,33 грн. +2398,68 грн. +9744,00 грн. = 47866 грн.68 коп. х 1% = 478 грн. 67 коп. та за вимогу немайнового характеру відшкодування моральної шкоди -243 грн. 60 коп. Звідси 478,67+243,60 = 722,27 грн. )

Outcome: partial