Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) по заборгованості по аліментах, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню по заборгованості по аліментам за період з 15 червня 2013 року по 01 липня 2017 року у сумі 140995,61 грн. Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що під час подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області з відповідача на її користь на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Оскільки, відповідач не сплачував аліменти, утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості по аліментах, яка утворилася за період з 15 червня 2013 року по 01 липня 2017 року і станом на 01 липня 2018 року склала 30120,24 грн. Відтак, вважає, що має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Просить позов задоволити. Представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві та просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві та просить в позові відмовити. Додатково суду пояснила, що з червня 2013 року по листопад 2014 року відповідач був безробітним та не отримував дохід, а з листопада 2014 року отримував лише пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання. 26 липня 2018 року ним було подано заяву до Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про здійснення перерахунку розрахунку заборгованості по аліментах з червня 2013 року по липень 2018 року включно. Станом на момент звернення до Рівненського міського суду Рівненської області - 05 жовтня 2018 року, жодної заборгованості по сплаті аліментів у [PERSON] на користь його сина, [PERSON] - не було. Відповідач на даний час регулярно сплачує аліменти. Відповідачем не було вчасно сплачено аліменти, з огляду на наступні життєві обставини, які склалися у його житті. 20 квітня 2014 року [PERSON] було побито біля його власного будинку, внаслідок чого він пролежав у лікарні з 21 квітня 2014 року по 03 червня 2014 року, що зазначено в епікризі № 7942, виданого ЦМЛ м. Рівне. Після виписування з травматологічного відділення, не міг нормально пересуватися (лише з милицями). З 13 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2014 року проходив стаціонарне лікування в травматологічному відділенні ЦМЛ м. Рівне, про що свідчить епікриз № 19873, виданий ЦМЛ м. Рівне. В листопаді 2014 року [PERSON] отримав 2 групу по інвалідності внаслідок загального захворювання, про що свідчить пенсійне посвідчення № [NUMBER] . Тобто, з 2014 року та станом на сьогоднішній день відповідач перебуває в статусі інваліда та отримує пенсію по інвалідності та офіційно не працевлаштований. Також, з 2014 року відповідач двічі протягом року знаходиться на реабілітаційному (відновлюючому) лікуванні у відділенні травматології і ортопедії ЦМЛ м. Рівне, про що свідчать відповідні епікризи. 19 жовтня 2017 року [PERSON] потрапив в ДТП, внаслідок чого був госпіталізований до КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня», де був тричі оперований та перебував на стаціонарному лікуванні в реанімації до 08 листопада 2017 року, що підтверджується епікризом за номером карти № 11365. Таким чином, відповідач не мав умислу та не ухилявся від сплати аліментів на дитину, жодним чином. Після того, як відповідач пройшов курс лікування та розпочав повертатися до нормальних життєвих умов, він ще в березні 2018 року розпочав дізнаватися про заборгованість з аліментів та звертатися до виконавчої служби з метою її погашення. Ухвалою Рівненського міського суду від 23 жовтня 2018 року по вищевказаній справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] свої аліментні зобов`язання належним чином не виконував і тому утворилася заборгованість зі сплати аліментів станом на липень 2018 року у розмірі 30120,24 грн., що стверджується дослідженим судом розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №106521 від 04.12.2018 року Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби. Стороною відповідача під час розгляду справи було надано відповідний розрахунок та письмові докази на підтвердження сплати відповідачем заборгованості в липні - 10000 грн., серпні 2018 року 18371 грн та вересні, жовтні, листопаді 2018 року - по 584 грн. Так, з оглянутого в судовому засіданні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №106521 від 04.12.2018 року, складеного державним виконавцем Ковальчук Н.М. Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби вбачається, що заборгованість станом на жовтень 2018 року (на час подачі позову) погашена та підтверджується позивачем. Тобто, на час подачі позову заборгованість по сплаті аліментів відповідачем погашена. Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Таким чином, у зв`язку з наявною у [PERSON] заборгованістю зі сплати аліментів станом на 01 липня 2018 року, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, при розгляді спорів про стягнення, на підставі частини першої статті 196 СК України, пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Таким чином, розрахунок пені проводиться з першого дня прострочки сплати аліментів за перший місяць, а саме 01.07.2013 р. і по день фактичної сплати відповідачем аліментів за відповідний місяць, враховуючи, що строк сплати аліментів за кожен місяць закінчується в останній день цього місяця. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Р = S / 100 x N, де Р - розмір неустойки (пені) S - сума заборгованості N - кількість прострочених днів Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц. Суд погоджується з обчисленням пені, відповідно до наданого позивачем розрахунку в межах заявлених позовних вимог за період з 15 червня 2013 року по 01 липня 2017 року, оскільки він відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц. Крім того, необхідно врахувати, що Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Отже, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Оскільки, факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на липень 2018 року становила 30120,24 грн та підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, враховуючи обставини, які викликали дану заборгованість зі сторони відповідача, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань за період з 15 червня 2013 року по 01 липня 2017 року, розрахована позивачем за період до внесення змін до порядку обчислення пені за наявну заборгованість по аліментах (межі позовних вимог, заявлені позивачкою) становить 140995,61 грн., тобто перевищує 100% заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, суд прийшов до висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам, яка існувала на час подачі позову, тобто в розмірі 30120 грн. 24 коп. Крім того, зменшуючи пеню суд зважає і на обставини, викладені відповідачем в обґрунтування виникнення заборгованості по сплаті аліментів, зумовлені його лікуванням та втратою працездатності та наявності на утриманні онко хворої матері. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність. Відтак, суд вважає, що в звільненні від сплати пені, як того просить відповідач відмовити, виходячи з принципу розумності та справедливості й інтересів дитини. Крім того, стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності, спрямованим, насамперед, на забезпечення належного виконання аліментних зобов`язань платником аліментів. Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню частково, з врахуванням вимог ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України в частині обмеження розміру неустойки 100 відсотками заборгованості, в розмірі 30123,24 грн. Оскільки, при зверненні до суду позивач була звільнення від сплати судового збору, а відповідач є інвалідом ІІ групи, особою, звільненою від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати по справі, що складаються з судового збору, прийняти на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial