Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої доньки [PERSON] без згоди батька . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 27.07.2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.01.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться її моральним, духовним розвитком, здоров'ям. Дитина весь час проживає з матір'ю яка займається її вихованням та матеріальним забезпеченням. Позивач зазначила, що вона планує здійснити поїздку за кордон для відпочинку та розвитку дитини. Крім того дочка займається в Київській школі-студії балету [PERSON] ,,Тодес» , що надасть їй можливість виїзджати за межі України. Однак всі її прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач ігнорує. В судове засідання позивач не з'явилася. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.01.2015 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Відповідачем неодноразово, а саме 23.12.2014 року та 16.05.2016 року надавався посвідчений згідно вимог чинного законодавства України дозвіл на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] за кордон. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що вона планує здійснити поїздку за кордон для відпочинку та розвитку дитини. Крім того дочка займається в Київській школі-студії балету [PERSON] ,,Тодес» , що надасть їй можливість виїзджати за межі України. Однак всі її прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач ігнорує. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того судом встановлено, що сторони на даний час не спілкуються, відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, при цьому суд приймає до уваги, що не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимогу позивача про надання їй або її офіційному представнику дозволу оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України слід залишити без задоволення, оскільки позивачем реалізовано вказану вимогу відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2016 року. Позовна вимога [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] без дозволу батька [PERSON] з 20.10.2016 року до 02.08.2020 року є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. У зв'язку з вищевикладеним позов [PERSON] до [PERSON] ,третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька слід задовольнити частко. На підставі викладеного,

Outcome: partial