Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбу у період з 2011 року по 03.08.2018 року, від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2019 року на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно. На даний час відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Фактично позивачка самостійно несе витрати з утримання дитини, оскільки дитина займається у секції хортингу, за що нею сплачується щомісячно грошова суму, загальний розмір якої становить за період з вересня 2018 року по листопад 2019 року 6150, 00 грн. Також для цих занять позивачкою було придбано необхідний спортивний інвентар на суму 702, 20 грн. Крім того, дитина часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку у декількох лікарів, потребує постійного лікування, у тому числі санаторно-курортного, на що витрачаються значні грошові кошти. Так, позивачкою на санаторно-курортне лікування у 2018 році було витрачено 6030, 00 грн., у 2019 році - 8055, 00 грн. та на придбання квитків у розмірі 600, 00 грн. Відповідачем було перераховано позивачці грошові кошти у розмірі 2000, 00 грн. на відпочинок у 2019 році. Також у період 2018-2019 років позивачкою було витрачено на медичне обстеження та лікування дитини грошові кошти у розмірі 4274, 86 грн. Оскільки відповідач не несе жодних додаткових витрат на утримання дитини, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь фактично понесені додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами у розмірі 11756, 03 грн., що становить Ѕ частину від усіх витрат. 16.01.2020 року до суду надійшов Відзив відповідача на позов, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи про те, що з липня 2018 року (моменту припинення спільного проживання) він постійно здійснював фінансове забезпечення сина. Крім того, відповідач вказує, що витрати, понесені позивачкою, нею не узгоджувалися. Також відповідач вказує про те, що він одружився у 2019 році, а тому йому необхідні кошти для утримання нової сім`ї. Вважає, що додаткові витрати повинні узгоджуватися між батьками. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав заперечення відповідача, викладені у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року по [INFO] року, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу. У період шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2019 року на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно. Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 05.07.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 754/13373/18 від 21.06.2019 року. Згідно з довідкою державного виконавця про неотримання аліментів від 15.11.2019 року за період з 01.09.2018 року по 01.11.2019 року аліменти відповідачем не сплачувалися. На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] на даний час працює, отримує заробітну плату. Відповідач [PERSON] на даний час працює в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 15000, 00 грн., що підтверджується відповідними довідками. Відповідно до Довідки Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 06.01.2020 року з заробітної плати [PERSON] було здійснено утримання поточних аліментів у розмірі 25 % та 25 % на погашення суми заборгованості. Також при розгляді справи встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СКучасті в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №761/6933/17. Позивачем надано документи про здійснені нею додаткові витрати на утримання сина, а саме: медичні довідки про хворобу дитини, виписки із медичної картки, перелік лікарських препаратів, що прописані лікарем, та чеки на оплату медичних консультацій та придбання ліків для дитини на загальну суму 4274, 86 грн. Так, відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Деснянського району м. Києва від 10.09.2018 року, дитина [PERSON] часто хворіє, у дитини відмічалися прояви атопічного дерматиту та вазомоторного риніту, дитина перенесла кишкову інфекцію у лютому 2016 року, у нього відмічався забій м`яких тканин задньо-тім`яної ділянки в квітні 2017 року, дитина перебуває на обліку у логопеда у зв`язку з складною дислалією, проходить корекційні заняття у психолога з приводу психотравми, у нього відмічаються прояви нейрогенного міхура, дитина потребує санаторно-курортного лікування по профілю та оздоровлення в сільській місцевості в літню пору року. Згідно із листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Деснянського району м. Києва від 10.07.2019 року дитина [PERSON] перебуває на обліку у наступних лікарів: -Лор-лікаря з діагнозом «аденоїдні вегетації І-ІІ ст..», з 05.05.2017 року; -Лікаря-алерголога з діагнозом «атопічний дерматит, рецидивуючий алергічний кон`юктивіт», з 12.05.2017 року; -Лікаря-гастроентеролога з діагнозом «функціональне порушення шлунково-кишкового тракту», з 22.08.2017 року; -Проходить корекційні заняття у психолога з приводу психотравм, відмічаються прояви нейрогенного сечового міхура, з 26.06.2018 року. Також у довідці зазначено про те, що дитина потребує санаторно-курортного лікування за профілем. Позивачкою за рекомендаціями лікарів було організовано санаторно-курортне лікування дитини [PERSON] у 2018 та 2019 роках. Так, у 2018 році позивачка відпочивала з дитиною на морі на базі «Стрела» у період з 28.07.2018 року по 06.08.2018 року, на що було витрачено грошові кошти у розмірі 6030, 00 грн., що підтверджується Актом від 10.09.2018 року та квитанцією № 362484. У 2019 році позивачка відпочивала з дитиною у пансіонаті «Ювілейний» у період з 09.08.2019 року по 23.08.2019 року, на що було витрачено грошові кошти у розмірі 8055, 00 грн. та 600, 00 грн. (послуги відпочинку та квитки на автобус), що підтверджується квитанцією від 05.08.2019 року, квитками на автобус, витягом з реєстру платників єдиного податку [PERSON] , рахунком на оплату від 10.08.2019 року. Таким чином, загальна сума, що була витрачена позивачкою протягом 2018-2019 років на відпочинок, становить 14685, 00 грн. Крім того, у зв`язку з переліченими хронічними захворюваннями дитини та рекомендаціями лікарів син сторін [PERSON] проходив регулярне обов`язкове лікування у лікарських установах, на що позивачкою було витрачено грошові кошти, а саме: -у зв`язку з відвідуванням офтальмолога 07.08.2018 року, 09.08.2018 року, 08.09.2018 року, 27.10.2018 року на загальну суму 652, 26 грн.; -у зв`язку з хворобою дитини на ГРВІ, гострий трахеїт, оденоідіт, функціональні порушення кішечника 19.09.2018 року, 12.10.2018 року, 17.12.2018 року витрачено 660, 93 грн.; -у зв`язку з хворобою дитини на ГРВІ, аденоїд, атопічний дерматит 02.01.2019 року, 14.01.2019 року витрачено 132, 40 грн.; -у зв`язку з хворобою дитини на ГРВІ, трахеїт, загострення атопічного дерматиту 01.02.2019 року, 05.02.2019 року витрачено 523, 76 грн.; -у зв`язку з хворобою дитини на ГРВІ, атопічний дерматит, рініт, алергічний дерматит 22.03.2019 року, 30.07.2019 року витрачено 354, 67 грн.; -у зв`язку з хворобою дитини на ГРВІ, трахеїт 06.09.2019 року, 11.09.2019 року, 24.09.2019 року витрачено 1527, 04 грн.; -у зв`язку з хворобою дитини та знаходженням на стаціонарному лікуванні в період з 29.10.2019 року по 07.11.2019 року витрачено 148, 70 грн.; -у зв`язку з хворобою дитини 18.11.2019 року на ГРВІ витрачено 275, 10 грн. Всього на обстеження та лікування дитини позивачкою було витрачено протягом 2018-2019 років 4274, 86 грн. Понесені позивачкою витрати, зазначені вище, були повністю підтверджені квитанціями, що долучені до матеріалів справи. Також при розгляді справи було встановлено, що дитина [PERSON] займається у секції хортингу Центру Культури та спорту Комітету мікрорайону «Джерело», що підтверджується відповідною довідкою від 26.11.2019 року № 53, виданою керівником Комітету, директором Центру. Позивачкою було сплачено за заняття дитини у період з вересня 2018 року по листопад 2019 року грошові кошти у розмірі 6150, 00 грн., а також придбано необхідний спортивний інвентар для занять на суму 702, 20 грн. Сплата коштів та витрати на придбання спортивного інвентаря підтверджується довідкою та квитанцією, наявними у матеріалах справи. Згідно з грамотою КПНЗ «Київський центр дитячо-юнацького туризму, краєзнавства та військово-патріотичного виховання» Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради від 17.03.2019 року, дипломом Київського клубу хортингу «АЛЬФА» від 26.10.2019 року, дипломом Деснянської районної федерації хортингу Управління у справах молоді та спорту Деснянської РДА [PERSON] є активним учасником змагань та нагороджений за 1 місця у міських змаганнях. Відповідно до характеристики на [PERSON] , що була надана Комітетом мікрорайону «Джерело», дитина відвідує спортивну секцію занять по хортингу в Центрі культури та спорту Комітету мікрорайону «Джерело» з вересня 2018 року по даний час, активно захоплюється спортом, відноситься з відповідальністю до поставлених завдань тренера, має гарні результати, неодноразово брав участь в спортивних змаганнях, займав призові місця, зарекомендував себе як здібний учень з морально-вольовими якостями, тренер дитини рекомендує надалі займатися заняттями з хортингу та розвивати спортивні здібності дитини. Слід також зазначити, що позивачкою у своїх поясненнях було надано обґрунтування понесених витрат, зазначено про наявність відповідних рекомендацій лікарів для придбання вказаних ліків, а також вказано про те, що ліки придбавалися у зв`язку із хворобами сина, а також позивачкою було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , оскільки вони є підставними та обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами. Разом з тим, позивачкою при розподілі витрат невірно було враховано грошові кошти, надані відповідачем, у розмірі 2300, 00 грн., а тому суд вважає за необхідне провести власний розрахунок. Так, позивачкою було витрачено на обстеження та лікування дитини 4274, 86 грн.; на відпочинок 14865, 00 грн., витрати на спортивні заняття дитини та придбаний одяг становлять 6852, 20 грн. Загальна сума понесених позивачкою витрат становить 25812, 06 грн. Частина, що підлягає сплаті відповідачем, становить Ѕ від загальної суми, а саме 12906, 03 грн. При цьому слід зазначити, що відповідачем було надано позивачці грошові кошти у розмірі 2300, 00 грн. Таким чином, від суми, що підлягає сплаті відповідачем, вираховується вже сплачена ним сума, і загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню, становить 10606, 03 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню додаткові витрати на дитину у розмірі 10606, 03 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial