Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] виконував трудові обов'язки в умовах впливу шкідливих факторів помічником машиніста тепловозу та машиністом тепловозу 14 років і 3 місяці у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (раніше КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ «КГМК «Криворіжсталь» та ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Із-за роботи в шкідливих та важких умовах праці Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини у медичному висновку від 10.12.2020 року за №2014 та в п.14 акту форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) №15 від 24.12.2020 року встановлено діагноз професійного захворювання: -Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з вираженим церебрально- периферичним ангіодисгонічним синдромом, ускладненим перенесеним в січні 2020 року гострим порушенням мозкового кровообігу за ішемічним типом у лівій СМА, (атеротромботичний варіант), дизартричний синдром, правобічний геміпарез до легкого ступеня в нозі, середнього ступеня в кисті, помірний вестибуломозочковий синдром, на фоні гіпертонічної хвороби третьої стадії, у поєднанні з полірадикулопатіею попереково- крижовою L4-L5-S1 та шийною С6-С7, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійкий больовий синдром. T 75.2 -Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня. J 68.4 Надалі при медичному огляді 26.01.2021р. обласна МСЕК №2 встановила йому безстроково 65% втрати стійкої професійної працездатності з яких - 50% вібраційна хвороба та 15% хронічне обструктивне захворювання легень. В наслідок професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і тому не може вести нормальне життя. Не може працювати, навіть допомогти по господарству своїй родині не має змоги бо його мучить виражена задишка при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, щоденні приступи задухи до 1-2 разів на добу, біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта, затерпання гомілки та правої руки, періодичний головний біль при підвищенні артеріального тиску, загальна слабкість. Розмір компенсації за спричинену моральну шкоду пояснює тим, що із-за важких та шкідливих умов праці він на протязі більш як 14 років потерпає значних фізичних та моральних страждань, сильної фізичної та душевної болі, що змушує його змінювати звичний стан життя та приймати заходи щодо систематичного лікування та трати додаткових сил на організацію свого життя. Зазначає, що професійне захворювання спричинило моральну шкоду, в зв`язку з чим просив стягнути з відповідача компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 1 500 000 грн. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Окрім того, [PERSON] додатково зазначив, що в самому акті розслідування вказано, що раніше професійне захворювання виявлено не було, всі захворювання виникли при роботі на «КМК», а не в ЦГЗК. Сторона відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначила, що вина підприємства відсутня, розмір моральної шкоди не обґрунтований, позивач був обізнаний щодо умов праці, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Окрім того, представник відповідача зазначила, що позивач працював і на іншому підприємстві в шкідливих умовах, а саме на ЦГЗК, тому вина підприємства відповідача не доведена. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача, а саме: -з 06.07.2005 по 04.04.2006 - помічник машиніста тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру), ЗЦ № 2 локомотивного господарства, служба експлуатації локомотивів, дільниця кар`єрного транспорту, управління залізничного транспорту, ВАТ «КГМК «Криворіжсталь»; -з 04.04.2006 по 18.07.2006 - машиніст тепловоза на вивезенні агломерату на маневрових дільницях зовнішнього транспорту ЗЦ № 2 локомотивного господарства, служба експлуатації локомотивів, дільниця кар`єрного транспорту, управління залізничного транспорту, ВАТ «КГМК «Криворіжсталь»: -з 18.07.2006 по 03.03.2007 - машиніст тепловоза дільниці гарячого резерву служба експлуатації локомотивів ЗЦ №2 локомотивного господарства, управління залізничного транспорту, ВАТ «КГМК «Криворіжсталь»; - з 03.03.2007 по 16.07.2007 - машиніст тепловоза, залізничний цех № 6, ВАТ «КГМК «Криворіжсталь»; -з 16.07.2007 по 09.12.2010 - машиніст тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру), залізничний цех № 6, ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; -з 09.12.2010 по 01.10.2012 - машиніст тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру), залізничний цех № 2, ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; -з 01.10.2012 по 06.07.2020 - машиніст тепловоза (на вивезенні гірничої маси з кар`єру), локомотивна служба, дільниця експлуатації локомотивів, УЗТ ГД, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». (а.с. 9-11) Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) №15 від 24.12.2020 року [PERSON] працював 14 років 3 місяці в умовах шкідливих факторів (п. 12), у зв`язку з чим йому було встановлено наступне захворювання (п. 7): -Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з вираженим церебрально- периферичним ангіодисгонічним синдромом, ускладненим перенесеним в січні 2020 року гострим порушенням мозкового кровообігу за ішемічним типом у лівій СМА, (атеротромботичний варіант), дизартричний синдром, правобічний геміпарез до легкого ступеня в нозі, середнього ступеня в кисті, помірний вестибуломозочковий синдром, на фоні гіпертонічної хвороби третьої стадії, у поєднанні з полірадикулопатіею попереково- крижовою L4-L5-S1 та шийною С6-С7, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійкий больовий синдром. T 75.2 Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня. J 68.4 Причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) визначено: -фізичне навантаження, загальна вібрація: - 111 дБ при нормі 101 дБ, та 63 дБ при нормі 59 дБ, згідно ДСН.3.3.6.039- 99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». -Пил: Рівень пилу фіброгенної дії з вмістом діоксиду кремнію від 10% до 70 %, згідно з вимогами ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны» складає: 5,0 - 5.4 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3 (п. 18 Акту). Так, адміністрація ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не забезпечила здорових та безпечних умов праці, що в свою чергу призвело до професійного захворювання на виробництві, що п.19 та п.20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.12.2020 р., а саме: -з метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання (отруєння) пропонується Олійнику Андрію Андрійовичу директору з виробництва (виробництво) управління гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» розробити заходи, спрямовані на поліпшення умов праці машиністів тепловоза, щодо зниження рівнів загальної вібрації та пилу, згідно вимог НПАОП 0.00-1.24-10 «Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом». Термін виконання з 28.12.2020 та постійно. У зв`язку з тим, що [PERSON] працював 14 років і 3 місяці в умовах впливу шкідливих факторів неодноразову зміну керівництв та структурних підрозділів, підприємств, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання неможливо. Обставини, визначені в Акті, повністю підтверджують наявність вини підприємства відповідача щодо виникненні хронічного професійного захворювання через тривале перебування в шкідливих умовах праці та спростовують водночас пояснення сторони відповідача щодо трудової діяльності [PERSON] на іншому підприємстві. 26.01.2021р. обласна МСЕК №2 встановила йому безстроково 65% втрати стійкої професійної працездатності з яких - 50% вібраційна хвороба та 15% хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 14). Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , що містяться в матеріалах справи (а.с. 19-33). Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями. Крім того, страждання позивача та постійне відчуття болю підтверджується також показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі в судовому засіданні під час їх допиту повідомили суду, що [PERSON] постійно скаржиться на біль в спині, в нього не згинається рука, він не сідає за кермо через біль в ногах, відчуває постійну слабкість, переніс інсульт, був перелом, через що вимушений постійно приймати ліки. Свідки пояснили, що такий стан позивача пов`язаний з його трудовою діяльністю. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 180 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин суд доходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial