Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Деснянського РУГУМВС України в м. Києві, служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Вказаний шлюб було розірвано. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, батько дитини проживає окремо. Позивачка матеріально утримує дитину та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач добровільно не надає. Спільна дитина - [PERSON] відповідно до консультативних висновків лікарів за станом здоров'я, потребує оздоровлення в теплій, морській кліматичній зоні - в Туреччині або Болгарії. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати згоду на виїзд дитини, посилаючись на необхідність оздоровлення доньки, яка хворіє, за кордоном. Відповідач відмовився надати таку згоду. Позивачка вважає, що відмови відповідача у наданні дозволу на виїзд доньки для оздоровлення та відпочинку за кордон, шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. На підставі викладеного позивачка просить визнати дії відповідача неправомірними та надати дозвіл на неодноразовий тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній [PERSON], [INFO], у супроводі її матері - [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON], [INFO], для відпочинку. У судовому засіданні, яке відбулося 16.06.2015 року, представник позивача уточнив позовні вимоги і просив суд надати позивачці дозвіл на неодноразовий виїзд за межі України неповнолітній [PERSON], у супроводі матері до досягнення нею вісімнадцятирічного віку без згоди батька, для відпочинку та на оздоровлення. Суду пояснив, що відповідач не займається вихованням та утриманням дитини, безпідставно не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, а тому його довірителька і вирішила звернутися до суду з таким позовом. Вказував на те, що підставою та метою виїзду дитини за межі України є оздоровлення та відпочинок неповнолітньої дитини довірительки - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходили, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи: Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутність представника. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своєму листі просить розглядати справу у його відсутність та прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження від 16.04.2009 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], а матір'ю є [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.10.2014 року визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] (а.с.5). Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.08.2014 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2014 року і до досягнення нею повноліття - 07.04.2017 року (а.с.6). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за за межі України, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутись до суду. При цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди в судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька може зайняти стільки часу, що на момент набранням рішенням законної сили, сплинуть встановлені строки для оформлення проїзних документів, зокрема, коли для права в'їзду в держави необхідно отримання візи в посольстві чи консульській установі, приймає до уваги, що в судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Крім того, суд враховую, що відповідач отримав копію позовної заяви з додатками та викликом до суду особисто, жодних заперечень та доказів на їх підтвердження суду не надав. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, однак враховуючи спеціальні правила передбачені для виїзду за кордон дітей до 16 років та з 16 до 18 років, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - до досягнення дитиною 16-річного віку. На підставі викладеного,

Outcome: partial