Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: [PERSON] , про стягнення витрат на поховання та догляд спадкового майна, який мотивовано тим, що вона та [PERSON] , [INFO] , проживали разом у шлюбі з 15.04.2000. [PERSON] мав рідну матір - [PERSON] , 1950 року народження, яка померла [INFO] . Її син [PERSON] помер [INFO] . На підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного майна [PERSON] , 1950 року нардження, яка померла [INFO] , був її син - [PERSON] , [INFO] , але у зв`язку з його смертю [INFO] згідно ст. 1276 ЦК України спадщина перейшла до його спадкоємців за законом: доньки [PERSON] на 2/3 частки спадкового майна, з урахуванням 1/3 частки від якої відмовилася дружина померлого [PERSON] ; доньки [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна. Із 05.04.2016 чоловік позивача почав хворіти, увесь час позивач була поряд, доглядала за ним під час його лікування. [INFO] [PERSON] померла. Оскільки чоловік позивача на той час хворів, її поховання та пов`язані з цим витрати здійснювала позивач у розмірі 19214 грн. Крім цього, позивачем було встановлено пам`ятник, вартість якого разом з його облаштуванням становить 10927 грн. Всього на поховання свекрухи позивач витратила 30141 грн. Після чого поховання чоловіка [PERSON] та пов`язані з цим витрати також здійснювала позивач у розмірі 33412 грн. Крім цього, позивачем було встановлено пам`ятник, вартість якого разом з його облаштуванням становить 119126 грн. Всього на поховання чоловіка витратила 152538 грн. Загалом на поховання обох осіб позивач витратила 182679 грн. Повнолітня і працездатна дочка/онука - відповідач - участі у лікуванні і похованні батька та бабусі не приймала. Крім іншого, з дати смерті чоловіка, позивач почала утримувати належний матері чоловіка будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , який являється предметом спадщини та був принятий спадкоємцями у співвідношенні часток 2/3 та 1/3 частин. Витрати по догляду спадкового майна заключаються в його опаленні в холодний період. Оскільки будинок обладнаний індивідуальним газовим опаленням, позивач мусила обігрівати будинок, при цьому несла витрати по оплаті газопостачання та електропостачання, оскільки газовий котел обладнаний автоматичним регулюванням, яке передбачає підключення до електричних мереж. На газопостачання будинку позивач витратила 18872 грн., на електропостачання - 926 грн. Всього після смерті свого чоловіка позивач витратила 19798 грн. на утримання спадкового майна та продовжує їх нести. Просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на поховання спадкодавців пропорційно 1/3 її частки в спадковому майні у сумі 60893 грн.; витрати на догляд/утримання спадкового майна, а саме будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] у сумі 6599 грн.; завдану моральну шкоду у сумі 10000 грн. та понесені судові витрати. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 20.03.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті на 30.04.2020. Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 259 від 16.04.2020, у зв`язку із припиненням повноважень судді Русакова Г.С., та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 15.04.2020 було проведено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу про повторний авторозподіл, справу передано для подальшого розгляду судді Льон О.М., після чого ухвалою судді від 08.05.2020 дану справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.06.2020. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2020 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Васянович В.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснили, що позивач та її чоловік вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] здійснила поховання спадкодавців за свої кошти, доглядала спадкове майно. До відома відповідача не ставила питання встановлення пам`ятника та утримання будинку, оскільки вона категорично відмовилася від спілкування. Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі відповідно до часток спадкування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Дяченко В.М. Представник відповідача адвокат Дяченко В.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала відзив в якому вказала, що позовні вимоги є необгрунтованими. Позивач не є спадкоємцем по даній справі, відмовилась від спадщини на користь [PERSON] , тому її права не порушені жодним чином. Позивач зазначила про витрати на опалення будинку та його утримання, проте права на його утримання та перебування у зазначеному помешканні після [PERSON] , яка померла [INFO] , не набула. Позивач вказує, що нею витрачено на поховання та встановлення пам`ятників значні суми коштів, однак про наміри їх встановити, позивач не ставила до відому відповідача. Всі ці рішення приймалися нею самостійно. Державою було компенсовано позивачу частину витрат на поховання Пенсійним фондом України. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо утримання нею померлого чоловіка та що витрачені на лікування кошти були саме її особистими коштами. Також не надано доказів про те, що [PERSON] не доглядав за матір`ю і не примав участі в її похованні. До того, ж до спадкового майна з часу відкриття спадщини до цього дня відповідача не допущено жодного разу, не зважаючи на те, що вона не має власного житла, на даний час знаходиться в стані вагітності, не працює, документи на спадкове майно нею до цього часу не отримані, крім цього, в спадковому будинку проживає її сестра спадкоємець [PERSON] , спадковим майном після смерті батька користується його дружина - позивач [PERSON] . Тому просила в задовленні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлений позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, відзив, приходить до наступного. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15.04.2000 (а.с.11) вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.04.2000 у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Канівської міської ради Черкаської області, актовий запис №35. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2018 (а.с.119 зворот) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в м. Каневі Черкаської області. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.10.2018 (а.с.12) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в м. Каневі Черкаської області. З свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2020 зареєстрованого в реєстрі № 434 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , 1950 року народження, яка померла [INFO] , був її син [PERSON] , [INFO] , але у зв`язку з його смертю [INFO] , переходить до його спадкоємців за законом: доньки [PERSON] на 2/3 частки спадкового майна, з урахуванням 1/3 частки від якої відмовлася дружина померлого [PERSON] та доньки [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна. Свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна ще не видано (а.с.15-23). Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] на підтвердження понесення витрат на поховання матері чоловіка [PERSON] надано суду наступні докази: рахунок № 15 від 24.07.2018 на придбання гробу, вінків, набору похоронного, покривала, свічок, рушників, платків, платків носових, копать яму, поховання, катафалк, обід, півчим, автобус на суму 14260 грн; накладна № 77 від 02.04.2019 на пам`ятник в сумі 10927 грн.; накладна на придбання води «Росинка», цукерок в асортименті, печива, горілки «Мороша» 0,5 л., вина «Кагор» 0,7 л.; рахунок від 31.08.2018 на проведення обіду 40 днів в сумі 2000 грн. (а.с.30-33). З довідки виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області № 10334 від 25.07.2018 вбачається, що [PERSON] здійснив поховання [PERSON] , яка померла [INFO] за власний кошт (а.с.85). З листа Канівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №2300-0802-7/32309 від 08.07.2020 (а.с.77) вбачається, що 09.08.2018 [PERSON] виплачено допомогу на поховання померлої [INFO] [PERSON] у сумі 3065,56 грн. Отже, суд приходить до висновку, що син померлої [PERSON] - [PERSON] поховав матір за власний кошт та отримав відшкодування від Пенсійного фонду, тому витрати на поховання [PERSON] , які заявлені до стягнення позивачем [PERSON] з [PERSON] відшкодуванню не підлягають як безпідставні. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] на підтвердження понесення витрат на поховання чоловіка [PERSON] надано суду наступні докази: рахунок № 46 від 03.10.2018 на придбання гробу, вінків, корзини, набору похоронного, покривала, свічок, рушників, платків, платків носових, копать яму, поховання, катафалк, обід, півчим, автобус на суму 25160 грн; рахунок № КПМ000286 від 02.10.2018 на послуги похоронні та суміжні послуги (орган.поховання) в сумі 147,00 грн.; рахунок від 08.11.2018 на обід 40 день в сумі 3000 грн.; накладна від 02.10.2018 на придбання горілки 0,5 л., вина «Кагор» 0,7 л., води в асортименті, цукерок в асортименті, печива в сумі 5105 грн.; накладна № 88 від « 12.04….» на пам`ятник в сумі 119126 грн. (а.с.24-29). Відповідно до ст. 1232 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Такі витрати можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Згідно положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству; намогильні споруди - пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести лише ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування місця поховання. Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення пропорційної 1/3 частки з відповідача 15000 грн. (3000 (обід 40 днів) +12000 (обід на поховання)) витрат на проведення поминальних обідів після смерті [PERSON] .. Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Верховного Суду (Другої судової палати) у постанові від 19 березня 2018 року по справі № 554/1793/15-ц. Щодо інших витрат понесених позивачем на поховання спадкодавця [PERSON] , суду надано рахунок на придбання гробу, вінків, корзини, набору похоронного, покривала, свічок, рушників, платків, платків носових, копать яму, поховання, катафалк, півчим на суму 12907 грн; рахунок на послуги похоронні та суміжні послуги (організація .поховання) в сумі 147,00 грн.; накладна на придбання горілки 0,5 л., вина «Кагор» 0,7 л., води в асортименті, цукерок в асортименті, печива в сумі 5105 грн.; накладна на пам`ятник в сумі 119126 грн. (а.с.24-29). У судовому засіданні стороною відповідача вказано, що вище вказані документи не є належними доказами, які б підтвердили здійснення розрахунку позивача за отримання нею похоронних послуг. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, належними є докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Відповідно до п.15 ч.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: 15) надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для відшкодування відповідачем на користь позивача заявлених нею витрат на поховання за накладною від 02.10.2018 на придбання горілки 0,5 л., вина «Кагор» 0,7 л., води в асортименті, печива в сумі 5105 грн., накладною № 88 від 12.04. на придбання пам`ятника в сумі 119126 грн., оскільки надані позивачем копії накладних не містять усіх обов`язкових реквізитів, зокрема у накладній від 02.10.2018 відсутні підписи та прізвища керівника, бухгалтера, одержувача, у накладній №88 не зазначено рік, підпис та прізвище одержувача. Таким чином, виходячи із визначення понять поховання та предметів ритуальної належності, ритуальні послуги отримані позивачем в Успенському соборі на суму 12907 грн. та у КП «Місто» на суму 147 грн. були використані з моменту смерті [PERSON] до поміщення труни з його тілом у могилу, відтак відповідно до наведених норм права вказані витрати, пов`язані з придбанням та використовуванням цих виробів є розумними щодо їх кількості та призначення, а відтак підлягають відшкодуванню особі, яка понесла такі витрати, тобто позивачу в частині 1/3, а саме в сумі 4302,33 грн. У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що 18.10.2018 позивачу [PERSON] виплачено допомогу на поховання померлого [INFO] [PERSON] у сумі 2904,00 грн., що підтверджується інформацією з листа Канівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №2300-0802-7/32309 від 08.07.2020 (а.с.77). В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення витрат на поховання підлягає до часткового задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення витра на догляд спадкового майна суд встановив наступне. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Тобто набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети (висновок ВС від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц). Тож, після смерті спадкодавців обов`язок сплати комунальних послуг покладався на спадкоємців, якими є [PERSON] та [PERSON] , згідно їх часток, тобто 2/3 та 1/3 відповідно. Судом встановлено, що квитанції про оплату електропостачання за березень, листопад 2019 року, за листопад, січень, лютий 2018 року виписані на [PERSON] , а квитанція про оплату в грудні 2019 року не містить прізвища платника, тому неможливо встановити особу, яка здійснила оплату даних комунальних послуг (а.с.34-35). Відповідно квитанції про оплату газопостачання за листопад, грудень 2018 року, січень, лютий, березень 2019 року виписані на [PERSON] , а в чеках про оплату в грудні 2018 та січні 2019 року взагалі не зазначено платника, тому в них також неможливо встановити особу, яка здійснила оплату даних комунальних послуг (а.с.36-39). Оплату комунальних послуг позивачем підтверджують квитанції за листопад 2019 року за електропостання в сумі 946,13 грн. та квитанція за січень 2020 року за газопостачання в сумі 2331,04 грн. (а.с.38, 40), а тому дані витрати за комунальні послуги, підлягають до стягнення з відповідача пропорційно частки у спадковому майні, тобто в розмірі 1/3 частини - 1092,39 грн. (3277,17 грн. : 3 = 1092,39 грн.). Щодо стягнення моральної шкоду суд зазначає наступне: За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено у встановленому законом порядку та не підтверджено належними та допустимими доказами наявність та розмір моральної шкоди у розмірі 10000 грн., а також не підтверджено погіршення стану здоров`я, що спричинене діями відповідача, тому позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки вона є звільненою від цих витрат, як інвалід ІІ групи (а.с.10). Таким чином, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, а саме до стягнення на користь позивача присуджено 5394,72 грн. з відповідача, що становить 6,96% від заявлених вимог (77492,00 грн.), то відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 58,52 грн. Сплату решти судового збору, а це 782,28 грн. необхідно віднести на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial