Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, [PERSON] управління державного казначейства України у Вінницький області з вимогами стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] (іден. код [NUMBER]) суму 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Позов мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2016 року у справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON], позов задоволено, стягнуто на користь позивача 13 905, 77 грн. На підставі цього рішення [PERSON] отримала виконавчий лист за №127/26404/15-ц, на підставі якого 05.02.2016р. позивач подала до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції заяву разом з виконавчим листом, в якій просила прийняти виконавчий лист до виконання, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та у межах строків, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", здійснити всі можливі заходи для повного виконання зазначеного судового рішення. При цьому заявник повідомила у своїй заяві місце проживання боржника: м. Вінниця, 1-й проїзд Блюхера 22, а також, що їй відомо про належне боржнику на праві приватної власності обладнання. 08.02.2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №50099109) за виконавчим листом №127/26404/15-ц, виданим на виконання виданим на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2016 року у справі №127/26404/15-ц. Позивач зазначає, що постановою начальника [PERSON] відділу ДВС від 01.03.2016 року скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2016 року по виконавчому провадженні №50099109 та постановою від 02.03.2016 року скасовано процесуальний документ «Постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2016р.» Позивач повідомляє, що 02.03.2016 року державним виконавцем винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийняті до провадження виконавчого документа). Дана постанова обґрунтована тим, що згідно виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2016 року [PERSON] мешкає по 1-му проїзду Блюхера, 2, згідно заяви про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2016 року не вказана повна адреса боржника, а саме: м. Вінниця, вул. Гонти, а тому виконавчий документ предявлений не за місцем виконання. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2016 року у справі №127/26404/15-ц, яка набрала законної сили, визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 02.03.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийняті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа №127/26404/15- ц, виданого 04.02.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2016 року у справі №127/26404/15-ц. Позивач вважає, що вказаними вище, рішенням (постановою), діями та бездіяльністю державного виконавця їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких вона зазнала у зв'язку з порушенням конституційних, законних, конвенційних прав на виконання остаточного рішення суду, яким присуджено грошові кошти з боржника, необхідності інваліду, пенсіонеру, особі у похилому віці відстоювати у судах свої права та не мати можливості отримати і використати присуджені у судовому порядку кошти з боржника у звязку із неправомірною бездіяльністю посадової особи органу державної влади, на який законом покладено обовязок по примусовому виконанню рішення суду. Позивач в прохальній частині позову просив суд позов розглянути без його участі позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] управління державного казначейства України у Вінницький області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Інші учасники в судове засідання не зявилися, хоча повідомлялись належним чином повідомлення про причини неявки до суду не надійшло. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2016 року у справі №127/26404/15-ц, провадження 4-с/127/98/16, яка набрала законної сили, визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 02.03.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийняті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа №127/26404/15-ц, виданого 04.02.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2016 року у справі №127/26404/15-ц. ( а. с. 7) Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або 'пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. ч.1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно роз?яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка ії завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Визначаючись, щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд враховує а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а. 2, п.5 вищевказаної обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, що виразилась в душевних стражданнях, суд, дослідивши матеріали справи оцінивши докази в їх сукупності вважає, що вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, суд враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, та їх тривалість, вважає за необхідне стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] (іден. код [NUMBER]) суму 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно ч.3 ст., 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 1378 грн., слід стягнути з відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, відповідно, пропорційно до задоволеної частини вимог на користь держави.

Outcome: partial