Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірних дій, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона була прийнята на роботу на підставі розпорядження Небелівського сільського голови Новоархангельського району Кіровоградської області 02.12.2011 року на посаду завідуючою дошкільним навчальним закладом «Сонечко». 25.01.2016 року за розпорядженням № 1 її було звільнено із займаної сади завідуючої ДНЗ «Сонечко» згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення вона вважає незаконним та безпідставним. Головою Небелівської сільської ради Новоархангельського району [PERSON] було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, а саме із наказом про звільнення з роботи позивачку ознайомлено не було та його копія позивачці не видавалась. Крім того, відповідно до ст. 149 КЗпП України стягнення у виді звільнення з роботи оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Також, відповідачем не було враховано, те, що позивачку було звільнено із займаної посади як таку, що не відповідає займаній посаді і вчасно позивачці не повідомлено в письмовій формі, а тому такі дії не можна розцінювати як дисциплінарний проступок та застосовувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення. Причини звільнення позивачки, наведені в розпорядженні № 1 (а саме п. 2 ст. 40 КЗпП України), не відповідають дійсним обставинам справи. На посаді завідуючої ДНЗ «Сонечко» позивачка пропрацювала у період з 02.12.2011 року до 25.01.2016 року. Вона мала достатню кваліфікацію, щоб перебувати на посаді, а саме з 03.12.2012 року до 14.12.2012 року позивачка підвищувала кваліфікацію в Кіровоградському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти імені [PERSON] на курсах завідувачів дошкільних навчальних закладів. До роботи позивачка відносилася добросовісно і виконувала свої посадові обов'язки згідно посадової інструкції, виконувала колективний договір і дотримувалася внутрішнього трудового розпорядку в ДНЗ «Сонечко». Посилалась на п. 2 ст. 40 КЗпП України, зазначивши що однією із підстав звільнення працівника через його невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації є рішення атестаційної комісії. Атестація проводиться один раз на три - п'ять років. З урахуванням рішення атестаційної комісії керівник установи має право перевести працівника, який за результатами атестації визнаний таким, що не відповідає займаній посаді, за його згодою на іншу роботу, яка вимагає кваліфікації, встановленої атестаційною комісією установи даному працівникові. При неможливості такого переведення (відмова працівника переходити на дану роботу, відсутність вакансій і т.д.) керівник у строк до двох місяців від дня атестації може розірвати трудовий договір із працівником на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України. Атестація Небелівського дошкільного навчального закладу Новоархангельського району Кіровоградської області проводилася відділом освіти, молоді та спорту Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області у 2013 році. Згідно акту атестаційної експертизи освітньої діяльності Небелівського дошкільного навчального закладу Новоархангельського району Кіровоградської області від 08.05.2013 року атестаційна експертна комісія рекомендувала атестувати Небелівський дошкільний навчальний заклад. Отже, рішенням атестаційної експертної комісії у 2013 році завідуючу ДНЗ «Сонечко» Новоархангельського району Кіровоградській області позивачку не було визнано такою, що не відповідає займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації чи стану здоров'я. Щодо порушення трудової дисципліни, то на неї за період роботи не накладалось жодного дисциплінарного стягнення. [PERSON] в перший день, заступивши на посаду голови Небелівської сільської ради, наголосила позивачці, щоб вона написала заяву на звільнення з роботи за власним бажанням і що заміну позивачці на даній посаді відповідач уже давно знайшла, на що позивачка відмовила. З 10.11.2015 року відповідач кожного робочого дня постійно здійснювала на позивачку моральний тиск з вимогою звільнитись з роботи, а в разі не звільнення відповідачка погрожувала позивачці фізичною розправою. Із-за незаконних дій відповідачки у позивачки стався розлад здоров'я і позивачка звернулася до Новоархангельської ЦРЛ і лікарями був встановлений діагноз: змінний тривожно депресивний розлад, позивачка в цей період відчувала депресію, головні болі, головокружіння, підвищений тиск, нудота, втрата сну та апетиту і т.п. Позивачка в результаті зазнала погіршення стану здоров'я, але при цьому продовжувала виконувати свої обов'язки згідно посадової інструкції і тільки після значного погіршення стану здоров'я змушена була звернутись до Новоархангельської центральної районної лікарні. 25 січня 2016 року о 08.00 годині ранку відповідачка повідомила позивачку про звільнення її із займаної посади. На що позивачка [PERSON] повідомила, що є одинокою матір'ю і виховує малолітню доньку, а також перебуває у вагітному стані і згідно законодавства України вона не має права звільняти її, але відповідачка на дане зауваження не відреагувала. Трудову книжку вона отримала 27.01.2016 року. 25.01.2016 року відповідачка письмово не повідомила позивачку про виплату зазначених сум перед звільненням і не виплатила позивачці коштів, належних їй при звільненні, а тільки 15.02.2016 року. Наголошувала на тому, що вона є одинокою матір'ю і виховувала на день звільнення з роботи 25.01.2016 р. малолітню доньку [PERSON], [INFO], та мала на час звернення до суду вагітний стан. Вважала, що відповідач звільнила її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити її на попередній роботі. Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення позивачки не була нарахована середньомісячна заробітна плата відповідач при поновленні позивачки на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу. У зв'язку з тим, що починаючи з 10.11.2015 року до 25 січня 2016 року (до дня звільнення) відповідачка постійно здійснювала моральний тиск на позивачку, погрожувала фізичною розправою (у випадку, якщо позивачка не звільниться самостійно із займаної посади), принижувала честь та гідність позивачки, а також підривала ділову репутацію серед працівників ДНЗ «Сонечко» та батьків дітей, які відвідують ДНЗ, а також серед односельців у позивачки стався розлад здоров'я. У результаті незаконних дій відповідачки позивачка зазнала погіршення стану здоров'я, тому вимушена була звернутися до Новоархангелської ЦРЛ і лікарі поставили діагноз: «Змінний тривожно депресивний розлад». Позивачка у цей період відчувала депресію, головні болі, головокружіння, підвищений тиск, нудоту, втрату сну та апетиту і т.п. Проте звільнення настільки погіршило стан здоров'я позивачки, що у неї стався викидень ( довідка із ЦРЛ додається). Отже, через незаконні дії відповідачки позивачка втратила дитину на п'ятнадцятому тижні вагітності. Крім того, Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, відповідач зобов'язана виплатити позивачці за весь час затримки виплати заробітної плати із 25 січня 2016 року по 15 лютого 2016 року. Враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення позивачу не була нарахована середньомісячна заробітна плата відповідач при поновленні позивачки на раніше займаній посаді зобов'язана виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також зазначила, що вказані дії з боку відповідача є порушенням законних прав позивачки на працю, які завдали позивачці моральних страждань. Моральна шкода, завдана їй у результаті незаконного звільнення, полягає у порушенні у позбавленні позивачки права на працю та можливості заробляти собі та своїй дитині на життя. У зв'язку з чим вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя, все це негативно відобразилось на її здоров'ї. Вважала, що незаконними діями відповідача їй спричинено моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 50000 грн. У зв'язку з лікуванням у ЦРЛ та вагітністю позивачка не змогла протягом місяця подати до суду позовну заяву і в результаті пропущено строк (один місяць), згідно з яким позивачка зобов'язана була звернутись до суду із позовною заявою про поновлення на посаді. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримала в повному обсязі та просили поновити строк на звернення до суду, скасувати розпорядження Небелівської сільської Новоархангельського району Кіровоградської області від 25.01.2016 року № 1«Про звільнення [PERSON].». Визнати незаконними дії відповідача щодо звільнення позивачки із посади завідуючої дошкільним навчальним закладом Небелівської сільської ради Кіровоградської області та зобов'язати її поновити позивачку на посаді завідуючої ДНЗ «Сонечко». Стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 січня 2016 року по день поновлення на посаді (винесення рішення суду); середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати із 26 січня 2016 року по 15 лютого 2016 року; моральну шкоду у сумі 50000 грн. та сплачений судовий збір. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в зв'язку з пропуском строку звернення до суду із позовом. Зокрема, в запереченні вказала, що Новоархангельським районним судом прийнято заяву позивачки до Небелівської сільської ради третя особа - [PERSON], про уточнення та доповнення позовних вимог щодо поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди та визначення неправомірними дій голови Небелівської сільської ради [PERSON] щодо звільнення з посади завідуючої дошкільним навчальним закладом «Сонечко» с. Небелівка Новоархангельського району Кіровоградської області. Небелівська сільська рада Новоархангельського району Кіровоградської області вважає зазначену позовну заяву [PERSON] такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, в результаті чого вона є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до Кодексу законів про працю в Україні ст. 233 працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач була повідомлена про звільнення 25 січня 2016 року, а трудову книжку отримала 27 січня 2016 року, про що поставила підпис в журналі отримання трудових книжок. Причини пропуску строку для звернення до суду про порушення свого права позивачка мала термін у один місяць, про те цим правом вона не скористалась. Вказавши в позовній заяві про уточнення та доповнення позовних вимог щодо поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди та визначення неправомірними дій голови Небелівської сільської ради [PERSON] щодо звільнення з посади завідуючої дошкільним навчальним закладом «Сонечко» с. Небелівка Новоархангельського району Кіровоградської області [PERSON] про поважність причин пропуску даного строку з 27.01.2016 року по 27.02.2016 року не вказала та жодних доказів суду не надала. Позивачем не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку визначеного ст. 233 КЗпП України для звернення до суду з позовною заявою щодо поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди та визначення неправомірними дій голови Небелівської сільської ради [PERSON] щодо звільнення з посади завідуючої дошкільним навчальним закладом «Сонечко» с. Небелівка Новоархангельського району Кіровоградської області [PERSON]. Тому Небелівська сільська рада Новоархангельського району Кіровоградської області вважає позовну заяву [PERSON] до Небелівської сільської ради про уточнення та доповнення позовних вимог щодо поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди та визначення неправомірними дій голови Небелівської сільської ради [PERSON] щодо звільнення з посади завідуючої дошкільним навчальним закладом «Сонечко» с. Небелівка Новоархангельського району Кіровоградської області [PERSON] такою, що подана з порушенням норм цивільного законодавства України. В частині позову про зобов'язання відповідача Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області скасувати незаконне розпорядження № 1 від 25.01.2016 року про «Звільнення із займаної посади, як таку, що не відповідає займаній посаді». Небелівська сільська рада Новоархангельського району Кіровоградської області, вважає таку вимогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Оскільки відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України, передбачає можливість звільнення працівника у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі або займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню цієї роботи. Наголошувала, що підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність. Якщо працівник, який не має документа про освіту або досвіду роботи, трудової діяльності, передбачених кваліфікаційними характеристиками. Виявленою невідповідністю у подібному випадку може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов'язків через недостатню кваліфікацію підтвердження чого є неодноразове звернення батьків дітей дошкільного навчального закладу «Сонечко» від 19.11.2015 року про те, що завідуюча дошкільним навчальним закладом позивачка [PERSON] використовує непедагогічні методи виховання. Доповідною батьків дітей дошкільного навчального закладу «Сонечко» від 30.11.2015 року, де повідомили про те, що завідуюча ДНЗ «Сонечко» позивачка [PERSON] не з'явилася на робоче місце до ДНЗ, про що підписались в доповідній. Звернення мешканців с. Небелівки до департаменту освіти, науки, молоді та спорту облдержадміністрації щодо недоліків у роботі Небелівського дошкільного навчального закладу «Сонечко». 18.01.2016 року до Небелівської сільської ради Новоархангельського району надійшов лист № 01-37/52/1 від відділу освіти молоді та спорту Новоархангельської РДА про розгляд звернення [PERSON] щодо відсутності педагогічної освіти у керівника Небелівського дошкільного навчального закладу. В листі рекомендовано розглянути питання відповідності кандидатури позивачки займаній посаді завідуючої дошкільного навчального закладу, а тому Небелівською сільською радою було винесене розпорядження № 1 від 25.01.2016 року про звільнення позивачки [PERSON] за ч. 2. ст. 40 КЗпП України, яке є законним та обґрунтованим. Щодо позовної вимоги в частині виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що згідно зі ст.235 КЗпП України оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Отримання трудової книжки відбулось 27.01.2016 року, про що стоїть підпис позивачки в отриманні трудової книжки. Тому в позовній вимозі в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу просила відмовити. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати. В частині стягнення моральної шкоди вважав відмовити повністю. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, вважала, що відсутні всі правові підстави для задоволення позову. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що коли він прийшов на посаду голови Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області дитячий садочок «Сонечко» був на балансі КСП «Прогрес», але не функціонував і ніякого штату не було. Він відновив дитячий садочок, щоб діти мали можливість відвідувати його. Щоб набрати штат, звернувся до районного відділу освіти Новоархангельської РДА, після чого вони прислали вихователя. [PERSON] зверталася до нього стосовно роботи, він знав, що вона гарно відноситься до дітей. Оскільки потрібен був завідуючий, він вимушений був взяти людину з села - і взяв позивачку, погодивши в усній формі з відділом освіти Новоархангельської РДА. ДНЗ «Сонечко» приймав на баланс рішенням сесії, були передбачені видатки і оплата праці завідуючій, вихователю, помічнику вихователя, повару, кочегару, музпрацівнику та медпрацівнику. Перед тим, як прийняв на роботу позивачку, провів з нею бесіду на тему, які в неї обов'язки, як вона повинна працювати з дітьми. Призначив її своїм розпорядженням. Працювала позивачка на даній посаді з 2011 по 2015 рік. Вона виконувала все добре відповідно до посадової інструкції. Особова справа на [PERSON] знаходилася в Небелівській сільській раді в секретаря. Штатний розпис затверджував відділ освіти Новоархангельської РДА. На сесії сільської ради затверджували здійснювати заробітну плату за рахунок бюджету сільської ради, відповідно до розрахунку, який їм надсилав відділ освіти Новоархангельської РДА. Допитана в якості свідка [PERSON], в судовому засіданні суду пояснила, що 10 листопада була сесія сільської ради. Вона знаходилася в приймальні чекала своєї черги, щоб зайти до голови сільської ради з особистим питанням. В приймальні, крім неї, були ще люди і всім було чітко чути, як [PERSON] сказала [PERSON], щоб та писала заяву на звільнення, бо на її місце є робітник. [PERSON] з кабінету голови сільської ради вийшла дуже засмучена. Пояснила також, що особисто була присутня, коли [PERSON] було звільнено і вона просила віддати трудову книжку, але [PERSON] не віддала. Заслухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч .1 ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦПК України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Виходячи з даної норми матеріального права працівнику надається право оскарження прийнятого, щодо нього рішення про звільнення протягом одного місяця. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка дізналась про порушення свого права 26.01.2016 року, а звернулась до суду з позовом 01.04.2016 року, тобто після спливу одного місяця. Разом з тим позивачка наголошувала на тому, що часто хворіла, доглядала малолітню доньку та перебувала у вагітному стані, що унеможливило звернутись до суду з даним позовом. Просила суд поновити строк для звернення до суду. Ст. 234 КЗпП України передбачає, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Наведенні позивачкою мотиви пропуску строку на звернення до суду суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, і приходить до висновку про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог щодо звільнення. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору, як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. На думку суду це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Разом з тим в ході судового розгляду цивільної справи встановлено наступне. Згідно копії розпорядження Небелівського сільського голови Новоархангельського району Кіровоградської області від 02 грудня 2011 року № 18 [PERSON] було прийнято на посаду завідуючої дошкільним навчальним закладом «Сонечко» з 02 грудня 2011 року на підставі заяви № 13 від 02 грудня 2011 року. Розпорядженням Небелівського сільського голови Новоархангельського району Кіровоградської області від 25 січня 2016 року № 1 звільнено з 25 січня 2016 року [PERSON] - завідуючу дошкільним навчальним закладом Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області із займаної посади як таку, що не відповідає займаній посаді. На підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України. Трудову книжку позивачка отримала 27.01.2016 року, що підтверджується витягом з журналу про отримання трудових книжок. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. В п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільського голови відноситься призначання на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 31 Закону України «Про дошкільну освіту» на посаду керівника дошкільного навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності призначається особа, яка є громадянином України, має відповідну вищу педагогічну освіту не нижче освітнього кваліфікаційного рівня "спеціаліст", стаж педагогічної роботи у сфері дошкільної освіти не менш як три роки, а також організаторські здібності, фізичний і психічний стан якої не перешкоджає виконанню професійних обов'язків. Керівника та заступника керівника державного і комунального дошкільного навчального закладу призначає на посаду та звільняє з посади відповідний орган управління освітою. Педагогічних та інших працівників державного і комунального дошкільного навчального закладу призначає на посади та звільняє з посад його керівник. В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року рекомендовано, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2 ст.40 КЗпП. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі. В п. 2 ст. 40 КЗпП України визначено дві причини вивільнення працівника з роботи, які є об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі працівника, тому вони не можуть бути поставленні йому в провину. На думку суду недостатня кваліфікація працівника може виражатись у відсутності у нього необхідних знань і навиків, що виключають можливість нормального виконання обов'язків по конкретній посаді або роботі, і підтверджувались об'єктивними даними про те, що працівник не виконує і не може виконувати тих функцій, що покладені на нього трудовим договором. Разом з тим суд звертає увагу, що атестації підлягають педагогічні працівники. Зокрема позивачка до 25.01.2015 року обіймала посаду завідуючої дошкільним навчальним закладом та була відповідно до переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою КМУ № 963 від 14.06.2000 року, - педагогічним працівником. Атестація позивачки, як педагогічного працівника, повинна була проводитись на підставі типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2010 року за № 1255/18550. З копії свідоцтва про підвищення кваліфікації вбачається, що позивачка з 03 грудня 2012 року по 14 грудня 2012 року підвищувала кваліфікацію в Кіровоградському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти імені [PERSON] на курсах завідувачів дошкільних навчальних закладів. За час перебування на курсах опрацювала програму, якою передбачено 72 години начального часу: соціально-гуманітарна підготовка 10 год.; науково-теоретична, методична і фахова підготовка 62 год. Відповідно до акту атестаційної експертизи освітньої діяльності Небелівського дошкільного навчального закладу Новоархангельського району Кіровоградської області від 08.05.2013 року атестаційна комісія рекомендувала завідуючій дошкільним навчальним закладом спільно з сільською радою: - домагатися забезпечення та поповнення навчально-виховного процесу необхідним сучасним демонстраційним та роздатковим матеріалом, іграми та іграшками для сенсорного розвитку дошкільнят, організації сюжетно - рольових та режисерських ігор; - вирішити питання про введення посад музичного керівника та старшої медичної сестри у відповідності до штатного розпису, затвердженого Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України; - спільно з вихователем опрацювати статті В. Шавровської «Сучасна модель навчання і виховання дітей різновікової групи», які друкуються на сторінках журналу «Дошкільне виховання»; - дотримуватися вимог при оформленні документації дошкільного навчального закладу згідно примірної інструкції з діловодства у дошкільних навчальних закладах, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 01.10.2012 р. № 1059. Разом з тим атестаційна експертна комісія рекомендувала атестувати Небелівський дошкільний навчальний заклад. З аналізу зазначених норм права вбачається, що в повноваження сільського голови не входило призначення та звільнення позивачки з посади, оскільки ці повноваження йому не надано законом, але разом з тим, прийнявши на роботу позивачку, відповідач повинен був забезпечити її правом на отримання освіти, попереджати її про необхідність отримання освіти, яка відповідала б займаній нею посаді в очолюваному нею дошкільному закладі. І тільки після ігнорування позивачкою зазначеного відповідач повинен був діяти у межах та у спосіб визначений законом. На думку суду, призначаючи на посаду позивачку, відповідач взяв на себе обов'язок, створити робочі умови, надати робоче місце позивачці, виплачувати їй заробітну плату надавати щорічні та додаткові відпустки тощо. Законодавцем не визначено, що позивачка повинна була доводити перед позивачем відповідність займаній посаді, ініціатива зокрема - обіймати посаду в дошкільному закладі, як встановлено в судовому засіданні виходила із дій самого сільського голови. Тобто відповідач спочатку взяв на себе обов'язок працевлаштування позивачки, наділивши її певними повноваженнями, а потім на власний розсуд звільнив її із займаної посади. В даному випадку відповідачем на думку суду не дотримано балансу інтересів сторін в трудових правовідносинах. Окрім зазначеного при звільненні позивачки відповідачем було грубо порушено положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України, яка регламентує, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Відповідачу було відомо, що позивачка перебувала у вагітному стані та мала на утриманні малолітню доньку, але відповідач свідомо порушив норми зазначеної статті, звільнивши позивачку із займаної посади. Відповідачем не було запропоновано позивачці іншого місця роботи. Перебування позивачки на час звільнення з посади підтверджується довідкою Новоархангельської центральної районної лікарні від 28 березня 2016 року, відповідно до якої позивачка оглядалася лікарем акушером-гінекологом Новоархангельської жіночої консультації. Діагноз: Вагітність 11-12 тижнів. Наявність на утриманні малолітньої дитини у позивачки підтверджується довідкою, виданою Небелівською сільською радою № 46 від 28.01.2016 року. У зв'язку з чим розпорядження Небелівського сільського голови № 1 від 25.01.2016 року є незаконним і підлягає безумовному скасуванню з поновленням позивачки на посаді завідуючою дошкільним навчальним закладом. У зв'язку з прийняттям судом рішення про поновлення позивачки на роботі, виходячи з положень частин 1 та 2 ст. 235 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.01.2016 року по день постановляння рішення суду. Зокрема зазначені частини вказують, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно довідки, виданої виконкомом Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, позивачка дійсно працювала на посаді завідуючої Небелівським ДНЗ отримувала заробітну плату по 12 розряду і її заробітна плата за 2015 рік складає : 21115 грн. 14 коп. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати із 26.01.2016 року по 15.02.2016 року суд виходить із наступного. Оскільки розрахунки з позивачкою проведені з нею при звільненні, проведено в повному обсязі, суд звертає увагу на те, що здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку), а тому в задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити, у зв'язку з нарахуванням позивачці належних до виплати сум. Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить із положень ч. 1 ст. 237 1 КЗпП України, яка регламентує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. В Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) шкоди роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На думку суду моральна шкода - це шкода заподіяна працівникові поведінкою особи, яку можна характеризувати, як неетичну, таку, що суперечить системі поглядів і уявлень, як регулюють поведінку людей у суспільстві. Під моральною шкодою розуміються страждання завдані працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних страждань, з урахуванням ступені вини відповідача, крім того враховується характер та тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, а також часу і зусиль необхідних для відновлення попереднього стану. Зважаючи на те, що позивачку було незаконно звільнено із займаної посади, вона на час звільнення перебувала у вагітному стані, лікувалась, на її утриманні перебувала і перебуває малолітня донька, її робота є основним джерелом існування родини, а тому на думку суду позивачці було заподіяної моральної (немайнової шкоди), яка виходячи із принципу розумності визначається судом у розмірі 2000 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Виходячи із положень пунктів 2 та 4 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині виплати позивачці заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення позивачки на роботі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір. Приймаючи до уваги викладене та

Outcome: partial