Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому в них [INFO] народилася дочка [PERSON] та [INFO] - дочка [PERSON] . Оскільки [PERSON] в добровільному порядку допомогу на їх утримання не надає, хоча має нерегулярний дохід і можливість її надавати, а вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку,має на утриманні ще дві неповнолітні дитини, то в неї склалось тяжке матеріальне становище щодо утримання дітей, а тому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення ними повноліття. Суддя своєю ухвалою позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] не з`явився у судове засідання, однак у поданій до суду заяві вказав, що згідний сплачувати аліменти на дітей лише в розмірі по 1 500 гривень щомісячно на кожну дитину та просив розглядати справу за його відсутності. Відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 СК України. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із частинами першою, третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наведена вище норма закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як установив суд, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2013 року розірвано (а. с. 7). Як видно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 2011 року Дрозднівською сільською радою Ковельського району Волинської області, сторони мають неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають окремо від відповідача [PERSON] , а саме з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її утриманні, що стверджується довідками Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області від 13 липня 2021 року № 528 та № 529 (а.с. 15, 16). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, має на утриманні ще дві неповнолітні дитини, відповідач має вік 34 роки, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак не в такому розмірі, як визначила позивач. Так, станом на час розгляду справи неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] виповнилося 13 та 10 років, відповідно. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 липня 2021 року - 2510 гривень та постійно змінюється у бік збільшення. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на неповнолітніх дітей сторін на час розгляду справи становить 1 255 гривень на кожну дитину, проте, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Розмір аліментів, вказаний у позові позивачем [PERSON] в розмірі по 2 000 гривень на кожну дитину, вищий від мінімального та рекомендованого і відповідно до положень статті 182 СК України, вимагає від позивача доведення наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ним не доведено джерела походження коштів для їх оплати. Обґрунтовуючи такий розмір аліментів позивач акцентує на отриманні відповідачем нерегулярного доходу за кордоном у досить суттєвому розмірі. Проте такі доводи позивача жодними належними доказами не підтверджені, через що не можуть свідчити про наявність у відповідача достатнього доходу для стягненя аліментів як у заявленому позивачем розмірі, так і в рекомендованому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд враховує, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дітей в розмірі по 1 500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Такий розмір аліментів на певному рівні забезпечить гармонійний розвиток дітей згідно їхнього віку, є достатньо вищим від встановленого мінімуму, забезпечить виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов`язку, відповідає також вимогам статей 182, 184, 191 СК України, а також закріпленим у частині дев`ятій статті 7 СК України засадам справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, згідно зі статтею 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави 908 гривень судового збору, так як позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору у відповідності з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір". Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial