Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із уточненим в процесі розгляду справи позовом до [PERSON] із вимогами про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною - [PERSON], [INFO] та просив визначити способи його участі у вихованні дитини: щопонеділка, щовівторка, щосереди з 17.00 до 19.00 та що четверга, що п'ятниці з 16.00 до 20.00 за місцем мешкання позивача , що суботи з 10.00 до неділі до 20.00 за місцем мешкання позивача, крім того у період літніх канікул з 15.07 до 30.08- за місцем мешкання позивача з можливістю вивезення дитини (у межах країни для оздоровлення). Також просив зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у відвідуванні святкових заходів в дошкільних та учбових закладах, у яких приймає участь [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилався на те, що з вересня 2011 року по 2016 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] року. Крім того зазначив, що сімейне життя у подружжя не склалося, відповідачка знайшла іншого чоловіка, 6 квітня 2015 року відповідачка забрала дитину і пішла з сім'ї жити до своєї матері за адресою [ADDRESS]. Вказав, що навіть, після того, як вони разом із [PERSON] стали проживати окремо він продовжував надавати матеріальну допомогу на дитину, а з 15 липня 2015 року сплачує аліменти за рішенням суду на утримання дитини. Вказав, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною з травня 2015 року, у зв'язку із чим він звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Також позивач пояснив, що відповідачка є його колишньою дружиною, і що вона відмовляє йому бачитися із їх спільною донькою. Пояснив, що подав до суду вказаний позов, з метою встановити порядок спілкування з донькою. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - [PERSON] проти позову заперечували, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування посилалися на те, що під час подружнього життя із відповідачкою [PERSON] їй постійно зраджував, крім того сильно бив, при цьому робив це в присутності дитини. Також вказала, що як під час сумісного проживання у шлюбі, так і після того, як вона була змушена покинути сім'ю ні її, ні доньку позивач не утримував, у зв'язку із чим вони постійно голодували . Також вказала, що вже проживаючи окремо від позивача, вона не заперечувала проти того,щоб останній спілкувався із донькою та брав її до себе, але в подальшому позивач почав настроювати дитину проти матері,що і стало причиною погіршення відносин. Крім того відповідачка вказала, що побачення батька з дитиною шкодить психіці та здоров'ю останньої, батько кормить дитину всіляким непотребом, в присутності дитини нецензурно лається, б'ється, чим спричиняє доньці моральну травму. Також, на даний час, відповідачка перебуває у другому шлюбі, має другу дитину, а тому донька вважає іншого чоловіка своїм татком. Щодо вимоги про визначення способу участі у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування, зазначила, що заперечує проти цього взагалі, оскільки це буде суперечити інтересам дитини, бо тривалий час остання не спілкувалися з батьком. Зазначила, що позивач не має досвіду у спілкуванні з дитиною, не знає її інтереси та особливості характеру. Представники третьої особи в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, долучили до справи письмовий висновок від 16.09.2015 року №564 та просили суд врахувати його при прийнятті рішення у справі (а.с.57, 104). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 вересня 2011 року, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. За рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.08.2015року їх шлюб було розірвано, також за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.07.2015 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утриманні дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Також, встановлено, що на час розгляду справи відповідачка з 23.07.2016 року перебуває у другому шлюбі із [PERSON] та має другу дитину - [PERSON], [INFO]. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплені в ст.150 СК України. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. Законом України "Про охорону дитинства", а саме ч.3 ст.11 передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ч.1 ст.12 цього закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ст.15 вказаного Закону зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства стаття 7 СК України. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх з відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Щодо вимоги позивача про визначення порядку його участі у вихованні дитини, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що сторони не могли дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. З приводу цього між ними виникали непорозуміння. В зв'язку з відсутністю порозуміння між батьками щодо участі батька у вихованні доньки, в 2015 році [PERSON] звертався до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради із заявою з питання усунення перешкод в спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO]. Та 16.09.2015 року було прийнято рішення №564, яким встановлено наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, [PERSON], [INFO], визначено наступний час: щоп'ятниці з 16-00 до 18-00, щонеділі з 10-00 до 13-00 в присутності матері, [PERSON]. Також даним рішенням попереджено матір дитини, [PERSON], що перешкоджаючи зустрічам [PERSON] з малолітньою дочкою, [PERSON], [INFO], вона порушує права дитини та батька (а.с.104). Дане свідчить про те, що [PERSON] постійно вживав заходів щодо спілкування з дитиною з метою участі в її вихованні та спілкуванні з нею. Також, суду позивачем було надано висновок Начальника Орджонікідзевського ВП ГУ НП України в Харківській області про звернення [PERSON] 04.03.2016 року до органів поліції з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.86) В подальшому, і сама відповідачка в судовому засіданні не спростовувала ту обставину, що вона виконувала дане рішення та надавала дитину для побачень з батьком, однак , в подальшому, після конфлікту, який виник під час чергової зустрічі з позивачем, останній побив відповідачку на очах у дитини, що і стало причиною відмови у подальших побаченнях . Також, в своїх запереченнях відповідачка вказала, що фактично позивач не приймає участі у утриманні та вихованні дитини, не займається її оздоровленням та відпочинком, не відвідує дошкільні заклади, розвитком та вихованням дитини займається другий чоловік. Також вказала, що батько на дитину впливає негативно, а після побачень у дівчинки настає не лише фізичний , а і моральний розлад здоров'я, при цьому в органах поліції перебуває кримінальне провадження з приводу побиття [PERSON] [PERSON] та нанесенню останній тілесних ушкоджень. Як обґрунтування своїх позовних вимог відповідачкою в якості письмових доказів своїх пояснень надано суду: - висновок начальника Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 01.07.2015 року, відповідно якого перевірка була проведена за заявою [PERSON] з приводу сварки з її чоловіком [PERSON] Перевірка за заявою припинена (а.с.37); - копія медичної картки [PERSON], [INFO], із якої вбачається , що 21.04.2015 року у дитини виявлено ацетон, також мається ряд інших записів, в тому числі від 14.01.2016 року - діагноз - очагова пневмонія (а.с.38-44); - медичний висновок лікаря - спеціаліста КЗОЗ ХМКЛШтаНД ім. проф. Мещанінова від 03.01.2016 року виданий - [PERSON], діагноз: забиття м'яких тканин тем'яних потиличної області (а.с.45); відповідь КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №378 Харківської міської ради» про те , що приводить дитину до дошкільного закладу і забирає з нього мати - [PERSON] та бабуся - [PERSON] Також, дана відповідь містить інформацію, що [PERSON] зверталася до адміністрації закладу з проханням не дозволяти батькові дитини [PERSON] відвідувати дитину під час перебування у закладі у будь-який час, крім зазначеного у рішенні виконавчого комітету Харківської міської ради від 16.09.2015 №564. Квитанції щодо оплати за харчування дитини завжди отримувала та сплачувала мати - [PERSON] Батьківські збори, святкові ранки та масові заходи відвідує мати (а.с.47). Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила суду про негативне ставлення батька до малолітньої дитини, та про часті побиття останнім матері дитини. Твердження представника відповідача щодо неналежної поведінки позивача та щодо наявності у нього агресивної поведінки , наявності кримінальної справи, а також пояснення свідків не підтверджується жодним доказом, а навпаки спростовуються поясненнями свідків, письмовими доказами, зібраними судом, так і висновком органу опіки та піклування. Так, судом встановлено, що в порушенні кримінальної справи за фактом за ч.1 ст. 125 КК України відмовлено відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (встановлено відсутність в діяннях скраду кримінального правопорушення) (а.с.87). Також судом встановлено, що [PERSON] працює майстром у ДНЗ «Харківське вище професійне механіко - технологічне училище» (а.с.89), за місцем роботи характеризується тільки з позитивної сторони (а.с.8), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.11-12), має постійне місце проживання за адресою : [ADDRESS] (а.с.9), в якому, відповідно акту обстеження умов проживання від 06.07.2016 року для дитини є окрема кімната із спальним місцем, письмовим столом, необхідними канцтоварами, книгами та іграшками для розвитку дитини (а.с.62). Крім того, допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], будь - яких відомостей про неналежну поведінку щодо малолітньої доньки з боку [PERSON] не повідомили. Також, твердження відповідачки про те, що [PERSON] не займається вихованням дитини, спростовуються не лише відповіддю дитячого дошкільного садочка із якого вбачається, що саме мати заборонила адміністрації допускати батька на відвідування будь - яких заходів, що відбуваються в садочку. Дану обставину не спростовувала і сама відповідачка в судовому засіданні. Крім того, не обґрунтованими є твердження відповідачки, що останній не надає будь-якої допомоги дитині, дані посилання спростовуються квитанціями про сплату аліментів ( а.с.7). Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і посилання відповідачки на те, що позивач негативно впливає на психоемоційний і фізичний стан дитини. Жодні висновки експертизи на підтвердження даних висновків суду відповідачкою не надано, а посилання відповідачки на фізичні хвороби, які відображені в медичній картці дитини ніяким чином не є підтвердженням того, що саме від дій позивача у дитини погіршився стан здоров'я. Таким чином, фактично відповідачка добровільно створювала штучні перешкоди для неможливості батька приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні із донькою. Таким чином, суд вважає, що в процесі судового розгляду справи відповідач та її представник не довели, що, виходячи з сукупності матеріальних, морально-психологічних, етичних і інших факторів, дитині буде завдана шкода (з точки зору прав і законних інтересів дитини) через визначення часу спілкування дитини з батьком взагалі та в присутності матері. Суд вважає, що встановлення днів та годин зустрічей позивача з малолітньою дитиною повністю відповідатиме як інтересам батька, так і інтересам дитини, їх праву бачитися та спілкуватися. Відповідно до висновку від 16.09.2015 року №564 вбачається, що Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановлення порядку участі батька у вихованні доньки, визначивши час: щоп'ятниці з 16-00 до 18-00, щонеділі з 10-00 до 13-00 в присутності матері - [PERSON]. З урахуванням віку дитини, стану її здоров'я, статі, поведінки батьків, а також інших обставин справи, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема і напружених відносин між сторонами, необхідністю забезпечення належних умов для проживання, виховання та навчання дитини, повідомленою суду сторонами, суд вважає можливим в інтересах дитини встановити способи участі сторін у вихованні дитини, які майже в цілому відповідають рішенню органу опіки та піклування, оскільки такі способи найбільше враховують інтереси дитини та збалансовують інтереси батьків та дитини. При цьому, суд вважає доцільним погодитися саме із запропонованим органом опіки та піклування порядком спілкування дитини з батьком для більш повного забезпечення дотримання інтересів дитини, зважаючи на невеликий вік дитини, її рідке спілкування з батьком за останній рік, що може створити на перших етапах їх побачень напружену атмосферу, може виникнути загроза взагалі невиконання встановленого судовим рішення порядку участі батька у вихованні дитині, право на яке має позивач. Також, суд задовольняє позовні вимоги в даній частині частково, та не встановлює щоденні побачення, як просить позивач, виходячи з принципу справедливості спілкування батьків. Т.я. в своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд встановити йому побачення щопонеділка, щовівторка, щосереди з 17.00 до 19.00 та що четверга, що п'ятниці з 16.00 до 20.00 за місцем мешкання позивача та, що суботи з 10.00 до неділі до 20.00 за місцем мешкання позивача. Таким чином, у разі визначення саме такого порядку побачень, мати взагалі не буде мати часу для спілкування з донькою, т.я. дитина є замалою, має спеціальний режим, а час закінчення зустрічей, який просить позивач, є доволі пізнім,та відповідачка буде мати час на спілкування з дівчинкою після повернення додому лише під час підготовки останньої до сну. Так саме, як і буде позбавлена можливості спілкування у вихідні дні, що в цілому, буде суперечити не лише інтересам дитини та батьків, а і закону. Відносно вимог позивача щодо надання йому дитини в період літніх канікул з 15.07 до 30.08 за місцем його мешкання з можливістю вивезення дитини (у межах країни для оздоровлення) і що до зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у відвідуванні святкових заходів в дошкільних та учбових закладах, у яких приймає участь [PERSON], [INFO] року , то суд вважає їх передчасними з огляду на вік дитини та факти, які свідчать про те, що достатньо довгий час донька не спілкувалась з батьком. Разом з тим, позивач не позбавлений права в подальшому звернутися до суду з подібними вимогами в разі зміни існуючих на теперішній час обставин. З врахуванням викладеного вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, але враховуючи інтереси дитини, а також виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково,і, суд встановлює спосіб участі у вихованні шляхом реалізації права спілкування батька [PERSON] зі своєю малолітньою донькою - [PERSON], [INFO] , згідно з наступним графіком побачень: щоп'ятниці з 16-00 год. до 18-00 год., щонеділі з 10-00 год. до 13-00 год. у присутності матері [PERSON]. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial