Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить суд: -стягнути з [PERSON] 1974 р.н., на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 2003 р.н., у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; -стягнути з [PERSON] 1974 р.н., на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 2003 р.н., за останні три роки у розмірі ј заробітку (доходу). В обґрунтування позову зазначає, що 20 вересня 2002 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві., актовий запис № 177740 від 20.09.2002. Вказує, що згідно рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06.11.2012 по справі № 2609/22994/12 шлюб між сторонами було розірвано, та що від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] 2003 р.н., який проживає разом із позивачкою. У позові посилається на те, що [PERSON] навчається в Гімназії біотехнологій № 177 Солом`янського району, м. Києва, є вихованцем фізкультурно-спортивного клубу «Локомотив», гравцем (воротарем) команди Локомотив 2013, вивчає німецьку мову на курсах при Гете Інституті у м. Києві. За станом здоров`я, щорічно потребує офтальмологічного огляду, корекцію зору і виготовлення окуляр. Має вроджену деформацію грудної клітини, і потребує лікувальної фізкультури з відвідуванням басейну і використанням спеціальних тренажерів, відвідує фітнес клуб «Спортлайф» Звертає увагу суду, що відповідач працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 липня 2018 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 16.07.2018, відповідачу також було направлено копію позовної заяви із додатками. З наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що відповідач вказану ухвалу та копію позовної заяви із додатками отримав 23.11.2018. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні просила позов задовольнити з вказаних в ньому підстав. Відповідач проти задоволення позову заперечував частково, вказав, що готовий сплачувати аліменти у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, однак не згідний із вимогою позивачки про стягнення аліментів за минулий час, оскільки не ухилявся від сплати аліментів, надав до суду довідки, що підтверджують його розмір заробітної плати за 2016-2018 рр. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.09.2002 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві., актовий запис № 177740 від 20.09.2002 р. (а.с. 4) Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] [INFO] (а.с. 5) З наявної в матеріалах справи копії рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06.11.2012 по справі № 2609/22994/12 вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано. Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що співпадає із адресою реєстрації позивачки (а.с. 8,19) Відтак вбачається, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, при цьому з відповідачем у добровільному порядку не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини. Так, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти за останні три роки, у розмірі ј заробітку (доходу), на що суд зазначає наступне. Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Так, відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Як встановлено судом, спільною дитиною сторін є син - [PERSON] [INFO] , який за спільної згодою сторін проживає разом із позивачкою. З наданих відповідачем довідок № 0004 від 19 лютого 2018 року, № 0005 від 19 лютого 2018 року, № 006 від 19 лютого 2018 року, вбачається, що відповідач [PERSON] за період з січня 2016 року по момент видачі довідок працює в ДП «Райське Джерело» на посаді «Диспечер» та отримує стабільний дохід. Таким чином вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що останнім не заперечується. З огляду на вказане, судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього [PERSON] , враховуючи, що дитина проживає разом з позивачкою, позивачка несе витрати по утриманню дитини і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2018 і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Так, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] 1974 р.н., на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 2003 р.н., за останні три роки у розмірі ј заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 191 СК України (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від оплати аліментів на утримання дитини. Так, з пояснень сторін вбачається, що позивачка звернулася до відповідача з вимогою про сплату аліментів на її кредитну картку тільки в травні 2018 року. З огляду на це, відповідач надав пояснення що згідний сплатити аліменти за минулий час, однак тільки з моменту звернення позивачки, тобто з травня 2018 року. Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаної вимоги та стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.05.2018 по 11.07.2018. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору на користь держави, так як позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial