Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 березня 2003 року її було зараховано на посаду лікаря-терапевта на 0,5 ставки за строковим трудовим договором до Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна». 01 червня 2016 року діяльність Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща Озерна» було припинено шляхом приєднання до Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек». 21 липня 2016 року [PERSON] було звільнено з роботи у Державному підприємстві України «Міжнародний дитячий центр «Артек» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, але грошових розрахунків ні ДП «Санаторний комплекс «Пуща Озерна», ні Державне підприємство України «Міжнародний дитячий центр «Артек»з нею не провели. Позивач зазначає, що на час її звільнення заборгованість підприємства по заробітній платі складає 19865 грн. 69 коп., проте її так і не було виплачено, у зв'язку з чим вважає за необхідне додатково стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56653 грн. 13 коп. (234 грн. 10 коп.* 242 дні = 56653, 13 грн.) Крім того, зазначає позивач, що протиправні дії ДП «Санаторний комплекс «Пуща Озерна» спричинили їй моральні страждання, оскільки вона тривалий час не отримувала заробітну плату та їй доводилося позичати грошові кошти у знайомих, відмовляти собі у деяких продуктах харчування та елементах одягу та побуту. Моральну шкоду, яка полягає у стресі, дискомфорті та незручностях, позивачка оцінює у розмірі 5000 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща Озерна» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 19865,69 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56653,13 грн. та моральну шкоду за у розмірі 5000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі написавши письмову заяву. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, 19.03.2003 р. [PERSON] було зараховано на посаду лікаря-терапевта на 0,5 ставки за строковим трудовим договором до Державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна». 01.06.2016 р. діяльність відповідача - ДП «Санаторний комплекс «Пуща Озерна» було припинено шляхом приєднання до Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек». 21.07.2016 р. [PERSON] було звільнено з роботи у Державному підприємстві України «Міжнародний дитячий центр «Артек» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, але грошових розрахунків ні ДП «Санаторний комплекс «Пуща Озерна», ні ДП України «Міжнародний дитячий центр «Артек»з нею не провели. У відповідності до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, які зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому суд приходить до висновку, що стягнення із відповідача на користь позивача [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 19865 грн. 69 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56653 грн. 13 коп. та задоволення позову у цій частині. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як з'ясовано судом, несплатою відповідачем позивачу [PERSON] усіх належних їй при звільненні виплат, позивачу було завдано моральні страждання, був порушений звичний уклад її життя, а тому враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди позивачу у сумі 2000 грн., яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача 640 грн. судового збору на користь держави. Тому враховуючи викладене та

Outcome: partial