Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить надати з метою оздоровлення на морських узбережжях в Італії, Греції чи Франції з можливістю транзиту (проїзду) через Австрію, Чехію, Словаччину, Словенію, Угорщину, Німеччину, Францію, Польщу, Італію, Грецію на строк з 01.06.2019 по 01.06.2022 [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , дозволу на багаторазовий виїзд за межі України її доньки, малолітньої [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , без дозволу та згоди біологічного та юридичного батька дитини - [PERSON] , [INFO] , проте в супроводі матері [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано і аліменти присуджено. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, тобто позивачкою. Позивачка створила нову сім`ю. Новий чоловік позивачки до дитини [PERSON] ставиться добре, бере посильну участь в її вихованні, дбає про її фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток, допомагає матеріально. Відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дитини не бере, навіть аліменти не бажає сплачувати. Так, згідно виконавчого листа № 342/40/18-ц, виданого 28.09.2018Городенківським районним судом Івано-Франківської області, з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] щомісяця по 1000 грн. аліментів на у тримання [PERSON] , [INFO] , проте, відповідач аліменти сплачувати повністю вчасно та в повному обсязі не бажає, про що свідчить розрахунок про одержання аліментів зроблений 19.04.2019 за № 2580 старшим державним виконавцем Городенківського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Дочка [PERSON] часто хворіє. Як показує довідка № 38 від18.04.2019 Далешівської сільської лікарської амбулаторії [PERSON] знаходиться на "Д" обліку з приводу обструктивного бронхіту в стані ремісії, потребує санаторно-курортного лікування. В той же час позивачка разом із своїм новим чоловіком вирішили надати дитині це лікування за кордоном, бо там медицина розвинена краще і якісніше , там також є моря з необхідним мікрокліматом для осіб які страждають захворюванням обструктивного бронхіту, крім цього за межами України в Італії, Греції, Франції в районах з морським кліматом знаходяться на заробітках родичі нового чоловіка позивачки, які не проти, щоби позивачка, а при необхідності новий чоловік позивачки, привозили до них [PERSON] для лікування морським кліматом. Тобто, з метою оздоровлення дитини під час канікул, позивачка має намір разом із дочкою тимчасово виїжджати за межі України на відпочинок, в тому числі до моря, а відповідач безпідставно чинить перешкоди у цьому, зокрема, заявив, що згоди на такі поїздки не дасть поки позивачка не відмовиться стягувати з нього аліменти. На даний час між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач уникає зустрічей з позивачем, не бажає відвідати нотаріуса, де б міг оформити нотаріально засвідчений дозвіл на багаторазовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без біологічного батька дитини, але в супроводі її матері - на строк з 01.06.2019 по 01.06.2022, з метою оздоровлення. Відповідачу добре відомо, що дочка хворіє, для лікування та профілактики захворювання їй за рекомендацією лікарів необхідне періодичне перебування на морі, проте, не зважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини на моря за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його поведінку, він не наводить Такі дії відповідача не мають жодних логічних пояснень, суперечать інтересам дитини та позбавляє позивачку можливості здійснювати піклування про здоров`я , фізичний та духовний розвиток дитини. Ухвалою суду від 21 серпня 2019 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - орган опіки та піклування Городенківської РДА Івано-Франківської області. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. В позовній заяві позивачка просить суд вирішити даний позов без її участі в судовому засіданні. Відповідач в судові засідання призначені по справі на 19.09.2019, 15.10.2019, 12.11.2019 та 02.12.2019 не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду станом на 02.12.2019 від відповідача не надходило. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача органу опіки та піклування Городенківської РДА Цюмпала А.П. до суду поступило клопотання про розгляд справи без їх участі, висновок органу опіки та піклування підтримують в повному обсязі. Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно статті 313 ЦК України, встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що: Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.05.2014 Далешівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області доводиться, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Колінки Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 від 05.05.2014, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14.07.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області стверджується, що позивачка [PERSON] , [INFO] , вдруге зареєструвала шлюб 14 липня 2018 з [PERSON] , 1992 року народження, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Довідкою про одержання аліментів № 2580 виданою в.о. начальника Городенківського районного відділу ДВС 19.04.2019 підтверджується, що позивачка [PERSON] отримує аліменти від [PERSON] у період з 17.05.2018 по 01.05.2019 згідно з виконавчим листом № 342/40/18-ц, виданого 28.09.2018 Городенківським районним судом Івано-Франківської області. Довідкою № 38, виданою 18.04.2019 Далешівською сільською лікарською амбулаторією підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться на «Д» обліку з приводу хр. обструктивного бронхіту ст.ремісії. Дитина потребує санаторно-курортного лікування. З висновку органу опіки та піклування районної державної адміністрації № 01-22/465 від 23.10.2019 слідує, що орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає за доцільне надати дозвіл на багаторазовий виїзд за межі України малолітньої [PERSON] , [INFO] , з метою оздоровлення на морських узбережжях в Італії, Греції чи Франції з можливістю транзиту (проїзду) через Австрію, Чехію, Словаччину, Словенію, Угорщину, Німеччину, Францію, Польщу, Італію, Грецію на строк з 01.06.2019 по 01.06.2022 без дозволу та згоди біологічного та юридичного батька дитини [PERSON] , [INFO] , але в супроводі матері дитини [PERSON] , [INFO] . Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17, провадження № 14-244цс18. Тому з урахуванням установлених судом обставин, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон дитини на оздоровлення у супроводі одного з батьків, а саме матері, відповідатиме найкращим інтересам дитини [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про те, що такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення, а саме на період часу з 02.01.2020 по 02.01.2021 року, а в іншій частині позову слід відмовити, оскільки позивачкою не доведено необхідності виїзду дитини в період часу аж до 01.06.2022 року. На підставі наведеного,

Outcome: partial