Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.08.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований 16 вересня 2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №2880); стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на її користь аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку, в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу); стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на її користь понесені судові витрати. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 16 вересня 2015 р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №2880). 20 березня 2016 р. у них з відповідачем народився син - [PERSON] . Відносини між ними почали погіршуватися з 01.09.2017 р., часто виникали сварки, що призвело в подальшому до повного припинення шлюбних відносин. Вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, починаючи з квітня 2018 р. Відповідач фактично самоусунувся від обов`язку матеріально забезпечувати свою сім`ю. Як вказує позивач, за її глибоким переконанням відсутній сенс підтримувати шлюбні відносини, оскільки почуття любові та поваги між ними втрачено. Після фактичного припинення між ними шлюбних відносин, їхній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею за місцем її реєстрації. При цьому, добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина між ними не досягнуто. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач офіційно працевлаштований, непрацездатних дружини чи батьків не має, аліменти нікому не платить, а тому позивач вважає, що він може сплачувати визначений нею розмір аліментів на утримання малолітнього сина та на її утримання. Враховуючи зазначені обставини, позивач звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 14.09.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, та призначено підготовче судове засідання. 22.11.2018 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнає частково та просить: звільнити його від сплати аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] за період з дня подання позову до дня прийняття рішення судом; стягнути з нього аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від його заробітної плати, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення [PERSON] повноліття (до [INFO] .); відмовити позивачу у стягненні аліментів на її утримання. Ухвалою суду від 11.12.2018 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином, прохальна частина позовної заяви містить клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 вересня 2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №2880), та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також аліменти на утримання позивача у розмірі, визначеному позивачем, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Вказала, що примирення між сторонами є неможливим, оскільки сторони тривалий час проживають окремо, між ними втрачено почуття любові та поваги, спільного господарства не ведуть. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач погодився на розірвання шлюбу з позивачем, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина визнав частково, а саме в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), заперечував повністю та просив відмовити в задоволенні позову в цій частині повністю. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що вони з позивачем з квітня 2018 р. не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо. Між ними відсутнє взаєморозуміння, тому примирення вважає неможливим. Також вказав, що він надає кошти дружині на утримання малолітнього сина приблизно в сумі 4-5 тисяч грн. на місяць. З грудня 2018 р. він не працює. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає частковому задоволенню таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 вересня 2015 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 2880), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 23.03.2016 р. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, позивач [PERSON] , позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Сторони з квітня 2018 р. не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини припинені, тому позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Примирення позивач вважає неможливе. Малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина між ними не досягнуто. При цьому, позивач не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Як вбачається з матеріалів справи, спору з приводу розподілу майна подружжя та місця проживання малолітньої дитини на час розгляду справи у сторін немає. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено. Суд вважає, що причини, на підставі яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За таких обставин суд вважає, що збереження сім?ї сторін є неможливим, а тому шлюб їх підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Як встановлено судом, малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем, [PERSON] . Згідно довідки №165, виданої 20.11.2018 р. Комунальним дошкільним навчальним закладом № 432 (Ясла - Садок) Управління освіти Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [INFO] зарахований до списків ДНЗ № 432 з 01.09.2018 р. і відвідує садочок по теперішній час. Зазначене не заперечувалось сторонами у справі та повністю підтверджується наданими сторонами доказами. Як вбачається з наказу №50-к від 11.05.2016 р. Спеціалізованої школи І ступеня № 244 Оболонського району м. Києва, [PERSON] , вчителю початкових класів, надано відпустку по догляду за дитиною до трьох років з 16.05.2016 р. по 20.03.2019 р. Згідно довідки №2 від 12.11.2018 р., вбачається, що [PERSON] працює на посаді директора у ТОВ «БОРОДЯНКА ЛОГІСТІК». Усього за період травень 2018 р. - жовтень 2018 р. нараховано дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 120729,50 грн. Як вбачається з довідки №766 від 01.04.2019 р., [PERSON] зареєстрований як безробітний в Шевченківській районній філії Київського міського центру зайнятості з 26 листопада 2018 р. Дохід за період з 03.12.2018 р. по 31.03.2019 р. становить 27017,93 грн. Відповідач [PERSON] має хворобливий стан, що підтверджується даними консультативного висновку спеціаліста від 21.02.2019 р. та актами про надані медичні послуги. Згідно рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13.11.2018 р., з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання батька [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи з 30.08.2018 р. і довічно. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, погодився на розірвання шлюбу з позивачем, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина визнав в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), заперечував повністю та просив відмовити в задоволенні позову в цій частині повністю. Як вбачається з наданих суду квитанцій, чеків, банківських виписок, які містяться в матеріалах справи, [PERSON] періодично надає матеріальну допомогу дружині шляхом грошових переказів. Судом встановлені обставини, що дають змогу для часткового задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина сторін - [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітнього сина сторін, з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, згідно ст. 180 СК України, і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог/заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, враховуючи наявність інформації про те, що відповідач зареєстрований як безробітний з 26.11.2018 р. склад сім`ї, його стан здоров`я, наявність на утриманні батьків пенсіонерів, враховуючи також сплату аліментів на утримання батька за рішенням суду, при цьому, враховуючи також те, що відповідач орендує житло, а тому суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів - 1/3 частка від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, є завищеним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.08.2018 р. та до повноліття дитини. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей. Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Як вбачається з розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.05.2019 р. №393, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації (засідання від 02.05.2019 р.), визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкування з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , кожної І та ІІІ суботи місяця з 10.00 до 19.00. Суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні неповнолітньої дитини є важливою, та, останніми, як батьками неповнолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання малолітнього сина. Позивач також просила стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи це тим, що вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, відповідач не надає допомоги. Відповідач в цій частині позовні вимоги не визнав. Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені судом обставини справи, а також те, що малолітній син сторін проживає разом з позивачем, позивач, згідно наказу №50-к від 11.05.2016 р. знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 16.05.2016 р. по 20.03.2019 р., з урахуванням принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/10 частини від усіх видів доходу відповідача до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Аліменти підлягають стягненню з дня подачі позову до суду, тобто з 08.08.2018 р. та до 20.03.2019 р. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial