Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідача Тернопільської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно, а саме за [PERSON] право власності на 3/4 частин ( 1/2 частина будинку як спадкове майно + 1/4 частина будинку як особисте майно) житлового будинку по [ADDRESS] та за позивачем [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку по [ADDRESS]. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на 1/4 частину житлового будинку по [ADDRESS]. Крім того, після смерті [PERSON], який помер [INFO] та приходиться позивачу [PERSON] - чоловіком, а позивачу [PERSON] - батьком, відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на 1/4 частину житлового будинку по [ADDRESS]. Крім того, позивачі вважають, що кожен із них, зважаючи на віднесення спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, мають право на 1/4 частину зазначеного житлового будинку на які й просять визнати право власності, а також за позивачем [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом та такою що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] та матері [PERSON] право власності на його спадкове майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS]. У судове засідання позивачі не з»явилися, проте подали заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 10.03.1994 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №9. Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 10.05.1962 року. Довідкою Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1184 від 12.10.2015 року стверджується, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір та станом на 01.07.1990 року у вказаному будинковолодіння були зареєстровані та проживали: голова двору - [PERSON], яка померла [INFO], її дочка [PERSON], зять - [PERSON], внук - [PERSON]. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції, що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Отже, кожен із зареєстрованих осіб до 15.04.1991 р. у житловому будинку [ADDRESS] має право на частку у зазначеному житловому будинку, а саме господар будинку - [PERSON], яка померла [INFO] на 1/4 частину будинку, її дочка [PERSON] на 1/4 частину будинку, зять - [PERSON] на 1/4 частину будинку, внук - [PERSON] на 1/4 частину будинку. Із копії технічного паспорта виданого 06.10.2010 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] в рівних частинах, а саме по 1/4 частині належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до повідомлення Тернопільською районної державної нотаріальної контори від 19.04.2016 р. №1155/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], не заводилася, заповіт не посвідчувався. Із повідомлення Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 28.10.2010 р. №178 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі витягу з Реєстру прав власності на житловий будинок [ADDRESS] у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Відповідно до довідки Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1185 від 12.10.2015 року, на час смерті [PERSON], яка померла [INFO], окрім померлої, у житловому будинку [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: її дочка - [PERSON], зять - [PERSON], внук - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON]), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини (який діяв на час відкриття спадщини [PERSON]), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З огляду на те, що дочка покійної [PERSON] - [PERSON] на момент смерті матері проживала та була зареєстрована разом із нею за адресою: [ADDRESS] та фактично вступила в управління належною покійній [PERSON] 1/4 частиною житлового будинку [ADDRESS], тому саме вона являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] і враховуючи вимоги ст.549 Цивільного кодексу, який діяв на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері. [INFO] помер чоловік та батько позивачів - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 24.10.2008 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №30. За життя [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 10.08.1968 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 20.10.1987 року Тернопільським районним відділом ЗАГС, актовий запис №31. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.( ч.1 ст.1261 ЦК України). Відповідно до довідки Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1186 від 12.10.2015 року, на час смерті [PERSON], який помер [INFO], окрім померлого, у житловому будинку [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: його дружина - [PERSON] та син - [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на те, що син [PERSON], який помер [INFO] - [PERSON], на момент смерті батька проживав та був зареєстрований разом із ним у житловому будинку [ADDRESS] тому, враховуючи вимоги ч.1 ст.1261 ЦК України, позивач [PERSON], будучи сином покійного [PERSON], являється спадкоємцем першої черги за законом після його смерті та беручи до уваги вимоги ч.3 ст.1268 ЦПК України вважаться таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], шляхом постійного проживання із ним. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, зважаючи на те, що позивач [PERSON], будучи зареєстрованим та проживаючи разом із батьком [PERSON], який помер [INFO], та у зв»язку із цим, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, являючись таким що прийняв спадщину після останнього за фактом спільного проживання із ним, протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ( ст.1220 ЦК України) після смерті батька, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від її прийняття, тому з огляду на вказане суд вважає, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] та такими що прийняли спадщину після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Відповідно до вище згаданого повідомлення Тернопільської районної державної нотаріальної контори №1155/01-16 від 19.04.2016 року, після смерті [PERSON], померлого [INFO] заведена спадкова справа 21.07.2009 року за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади дружини померлого - [PERSON]. 21.09.2009 року та 03.07.2009 року останній видано свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади. Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівним, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вище наведені обставини, беручи до уваги той факт, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], а також після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] та є такою, що прийняла спадщину після смерті останніх; з огляду на те, що позивач [PERSON], будучи також спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після його смерті за фактом спільного проживання із батьком; зважаючи на те, що померлі за життя не встигли одержати на своє ім'я свідоцтв про право власності на належні їм частини будинковолодіння [ADDRESS] ( на 1/4 належну особисто померлій [PERSON] та 1/4 належну особисто померлому [PERSON]), проте фактично зазначені частини житлового будинку їм належали і вони як члени колгоспного двору, мали право на одержання правовстановлюючих документів на них; зважаючи на те, що 1/4 та 1/4 частини зазначеного будинковолодіння належить позивачам як членам колгоспного двору, тому суд вважає, що позов слід задовольнити частково, визнати за позивачем право власності на 1/4 частину будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], а також на 1/8 частину ( 1/4 частина будинковолодіння : 2 спадкоємця = 1/8 частина) будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] та на 1/4 частину вказаного будинковолодіння належну їй як члену колгоспного двору. Крім того, суд вважає, що слід визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/8 частину (1/4 частина будинковолодіння : 2 спадкоємця = 1/8 частина) будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], а також на 1/4 частину вказаного будинковолодіння належну йому як члену колгоспного двору.

Outcome: partial