Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем [PERSON] 26.05.2008 року було укладено з ПАТ «А-Банк» кредитний договір №АВ14RX04610059, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3098,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.05.2009 року. Відповідач належним чином не виконував умови договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 15.08.2013 рік складає 22422,97 грн. Просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідача та понесені судові витрати. Рішенням Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 05 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено. З вказаним рішенням суду не погодилося Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» та подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги «А-Банк» у повному обсязі. Вважає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Доводами апеляційної скарги наведено, що відповідно до укладеного договору №АВ14RX04610059 від 26.05.2008 року [PERSON] (далі - Відповідач) 26.05.2008 року отримав кредит у розмірі 3098,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», що є договором між ним і банком, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.08.2013 року має заборгованість в загальній сумі 22422,97 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом; процентам за користування кредитом; комісії за користування кредитом; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафів (фіксованої частини та процентної складової). Апелянт вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки не врахував, що при укладанні кредитного договору відповідач надав згоду, що «заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» Умовами надання кредиту фізичним особам, Тарифами складає між Позичальником та Банком кредитний договір» і це відповідач засвідчив своїм підписом. Відповідно до цих Умов терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю в 5 років. Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідача. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору №АВ14RX04610059 від 26.05.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 3098,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.05.2009 року, що підтверджує заява позивальника [PERSON] на отримання кредиту та умови надання споживчого кредиту фізичним особам. Підписана відповідачем анкета позичальника разом з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між відповідачем і банком договір (а.с. 6 зв.ст.). З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник умови кредитного договору виконує неналежним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Станом на 15.08.2013 року заборгованість відповідача становить 22422,97 грн. грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3098,40 грн., заборгованість за відсотками - 209,32 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 910,92 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 16660,38 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) - 1043,95 грн. (а.с. 5). З судового наказу від 05.02.2009 року вбачається, що з [PERSON] за заявою ЗАТ «Акцент-Банк» в рахунок погашення заборгованості за договором було стягнуто 5887,20 грн. Судовий наказ набрав законної чинності 15 червня 2009 року (а.с. 46). Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що строк дії кредитного договору був встановлений до 26.05.2009 року, а тому саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності. На час звернення до суду 26.09.2013 року відповідно до ст. 257 ЦК України позивачем був пропущений загальний строк позовної давності у три роки. Проте, апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи з трирічного строку позовної давності, банк мав звернутися до суду до 07.11.2012 року. Відповідно до частин 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно Заяви Позичальника [PERSON] зобов'язаний повернути кредит в строк до 26.05.2009.2009 року (а.с. 6). Судом встановлено, що 12.01.2009 року ЗАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Акцент-Банк» суми боргу за кредитним договором у розмірі 5887,20 грн., і на підставі цієї заяви 05 лютого 2009 року Совєтським районним судом м. Макіївки Донецької області видано судовий наказ, відповідно якого з [PERSON] на користь ЗАТ «Акцент-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 12.01.2009 року у розмірі 5887,20 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3098,40 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 175,77 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 531,37 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1325,13 грн., штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківський послуг - 500 грн. (фіксована сума), та штраф (процентна складова) - 256,53 грн. Судовий наказ набрав законної сили та не скасований (а.с. 46, 60-61). Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції уваги на це не звернув та помилково застосував строки позовної давності. Отже, вважати, що позивачем пропущений строк позовної давності не можна, а тому, приймаючи до уваги те, що відповідач порушив умови кредитного договору - має заборгованість за кредитом, апеляційний суд дійшов до висновку, що є законні підстави у позивача на заявлення вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В зв'язку з цим доводи апеляційної скарги позивача щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом у межах строку позовної давності є обґрунтованими. Тому рішення суду першої інстанції має бути скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням стягнутих сум (відповідного судового наказу від 05.02.2009 року) за період з 20.01.2009 року по 26 вересня 2013 року та з застосуванням щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором кредиту спеціального строку позовної давності відповідно до ст. 258 ЦК України та п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а саме: 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 229,40 грн., тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто саме цей судовий збір, та на користь держави судовий збір в сумі 14,20 грн.

Outcome: partial