Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом, вказуючи, що його батько [PERSON], 21.06.2013 знаходився на своєму робочому місці в трубоелектрозварювальному цеху № 2 Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод», де працював старшим майстром виробничої дільниці. Зазначено, що в період роботи [PERSON] близько о 10:40 годині отримав виробничу травму, в результаті якої він помер. По даному нещасному випадку на підприємстві відповідача було проведено розслідування та складено акти форми Н-5 (акт спеціального розслідування нещасного випадку) від 12.08.2013 та Н-1 (акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом) від 13.08.2013. Згідно вказаних актів у вказаний час його батько зайшов за захисне огородження у небезпечну зону діючого транспортного рольганга, який працює в автоматичному режимі, щоб заміряти овальність труби. При включенні в автоматичному режимі рольганга труба почала пересуватися у бік [PERSON] і нижньою частиною труби останній був притиснутий до транспортного ролика та отримав тупі травми живота, внаслідок яких помер в лікарні [INFO] о 01 годині 15 хвилин. Нещасний випадок стався у зв'язку з порушенням посадовими особами відповідача, а також його батьком вимог посадових інструкцій, системи управління охороною праці на підприємстві. Вважає, що, оскільки, смерть [PERSON]настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного рольганга, власником якого є відповідач, тому підприємство зобов'язано відшкодувати йому моральну шкоду, завдану смертю батька, незалежно від його вини. Зазначає, що факт нещасного випадку, який стався з його батьком, так і подальший період стали для нього тяжким випробуванням в житті, так як він втратил близьку людину, яка виховувала його 19 років, змінені усі плани їх сім'ї на майбутнє, порушені життєві зв'язки та стосунки з оточуючими людьми, що вимагає від ньго додаткових зусиль для організації свого життя. Страждають також його близькі, зокрема його рідний брат, який залишився сиротою у 11 років і не може більше розраховувати на допомогу батька. Крім того, матеріальний стан сім'ї значно погіршився, так як батько був основним годувальником в сім'ї. Позивач стверджує, що він на даний момент є студентом денної форми навчання Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». Загальна вартість ступеня вищої освіти магістр, яку він здобуває на платній основі на сьогоднішній день складає 36900 грн. Його матеріальний стан, на даний момент, не дозволяє сплачувати вартість навчальних послуг. За його життя, батько допомагав йому із оплатою навчання, однак, після його смерті він більше не може розраховувати на його допомогу. Беручи до уваги все вищенаведене, просить стягнути з відповідача на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди суму 200 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «ХТЗ» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що підприємство фактично припинило господарську діяльність у м. Донецьку та майно підприємства залишилось в розпорядженні представників так званої «ДНР», та у відповідача відсутня можливість отримати з захопленої будівлі відповідача будь-які матеріали справи, оскільки, все майно перебуває під контролем так званої «ДНР». Крім того, представник відповідача посилався на те, що згідно актів, на які посилається позивач у своєму позові, не встановлено прямої вини ПрАТ «ХТЗ» або прямої вини посадових осіб підприємства у настанні нещасного випадку чи порушення норм законодавчих актів з охорони праці. Також пояснено, що позивачем у своєму позові не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, крім того, з відповідача на підставі рішення Харцизького міського суду Донецької області від 11.06.2014 уже було стягнуто моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. на користь дружини померлого, відповідач посилався на те, що в даному рішенні суд виходив з перенесених і триваючих моральних і фізичних осіб дружини померлого та її неповнолітніх дітей. Як вказав представник відповідача, подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та сторонами не оскаржувалося, що останнє місце роботи батька позивача - [PERSON], є в трубоелектрозварювальний цех № 2 ПАТ «ХТЗ», де він працював з 19.12.2000 майстром виробничої дільниці. З акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 21.06.2013 о 10:40 годині в ПАТ «ХТЗ» від 12.08.2013 (Форми Н-5), та Акту № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 13.08.2013, вбачається, що нещасний випадок 21.06.2013 визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом, підлягає обліку зі складанням Акту за формою Н-1; особи, дія або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку - [PERSON] та посадові особи ПАТ «ХТЗ», які порушили вимоги Посадової інструкції та систему управління охороною праці на підприємстві. З лікарського свідоцтва про смерть № 202 від [INFO] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року у хірургічному відділенні з причини множених ушкоджень кишечнику та брижових кровоносних судин. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст.153 КЗпП України та Закону України "Про охорону праці" на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Судом встановлено, що обставини, причини, винність осіб у даному нещасному випадку, а також зміст актів за формою Н-1 і Н-5 сторони не оскаржують, і нещасний випадок, що стався 21.06.2013 з батьком позивача - [PERSON] , пов'язаний з виробництвом. Причиною даного нещасного випадку є потрапляння майстра виробничої дільниці [PERSON] у небезпечну зону діючого транспортного рольгангу № 565Н, що працює в автоматичному режимі, власником якого є відповідач у справі. Під поняттям «рольганг» слід розуміти конвеєр, із закріпленими на невеликої відстані від один одного роликами, які переміщають вантаж, в свою чергу, «конвеєр» - це транспортний засіб непереривної дії для переміщення різних вантажів не невелику відстань. Тому у розумінні ч.1 ст. 1187 ЦК України - транспортний рольганг є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень ст. 23, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Оскільки, транспортний рольганг є джерелом підвищеної небезпеки, що належить ПрАТ «Харцизький трубний завод», тому відповідач повинен відшкодувати позивачу, який є батьком [PERSON], моральну шкоду, завдану загибеллю його батька унаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини самого загиблого, яка носить у даному випадку необережний характер. Тому доводи представника відповідача про те, що нещасний випадок стався через невиконання посадових обов'язків [PERSON] та його особистої грубої необережності і що не встановлено Актами прямої вини посадових осіб підприємства у настанні нещасного випадку чи порушення норм законодавчих актів з охорони праці, не судом приймаються до уваги при винесені даного рішення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Аналогічні положення закріплені і в роз'ясненнях пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу смертю батька, виходить з глибини перенесених і триваючих моральних та фізичних страждань позивача у справі, який втратив працездатного батька, що порушило його привичні життєві зв'язки та стосунки з оточуючими людьми, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також з принципу розумності і справедливості, вважає, що підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 100 000 гривень. Судом не приймається позиція відповідача, що з нього на підставі рішення Харцизького міського суду Донецької області від 11.06.2014 уже було стягнуто моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. на користь дружини померлого, та, що в даному рішенні суд виходив з перенесених і триваючих моральних і фізичних осіб дружини померлого та її неповнолітніх дітей, подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено, оскільки, предметом розгляду справи Харцизьким міським судом Донецької області було відшкодування на користь позивача, дружини померлого, моральної шкоди, завданою смертю чоловіка, та відповідно стягнуто саме на її користь моральну шкоду. У відповідності ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовій збір в розмірі 1000 грн., так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, за даним позовом.

Outcome: partial