Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини, мотивуючи, що відповідач є батьком їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Оскільки дитина перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, матеріальної допомоги не надає. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON], на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач не заявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в межах стягнення аліментів на дитину, враховуючи наявність двох дітей, щодо стягнення аліментів на дружину заперечував, посилаючись на свої письмові заперечення, вважає, що відповідач має бути позбавлена права на утримання на підставі ч.1 ст. 83 СК України у зв'язку з нетривалим часом перебування її у шлюбних відносинах з позивачем, крім того пояснивши суду, що він працює офіційно та отримує пенсію щомісячно, та в цілому його заробіток складає 3600 грн. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане 13.04.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис № 97, який було розірвано відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 10.12.2014 року. Від шлюбу, згідно свідоцтва про народження, виданого 11.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис № 311, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки № 2112 від 26.06.2014 року виданої КП "ЖЕО № 45" [PERSON] мешкає без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом з неповнолітнім сином [PERSON], що також не заперечувалось відповідачем. Відповідно до довідки № 3808 від 23.09.2014 року Управління праці та соціального захисту населення [PERSON] з 01.07.2014 року припинено виплату допомоги по догляду за дитиною до трьох років. Відповідно до свідоцтва про народження виданого 10.12.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Херсона, [PERSON] має доньку [PERSON], [INFO] Відповідно до довідки № 5057 від 25.12.2014 р. [PERSON] перебуває на обліку Головне управління пенсійного фонду України в Херсонській області і отримує пенсію за вислугу років. Відповідно до довідки № 299/400/47 від 26.12.2014 р. виданої Херсонським державним університетом [PERSON] працює в Херсонському державному університеті на посаді доцента кафедри теорії та методики фізичного виховання за сумісництвом. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що є підстави для часткового задоволення позову. Так, відповідно ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач має на утриманні ще одну дитину суд вважає за можливим визначити аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно статті 83 Сімейного Кодексу України «Позбавлення права на утримання або обмеження його строком», ч.1 - рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного злочину; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги; ч.2 - положення цієї статті поширюються і на осіб, у яких право на аліменти виникло після розірвання шлюбу. Отже ця правова норма регулює способи впливу на недобросовісного одержувача аліментів. Мається на увазі питання про спосіб відповідного впливу, який слід застосувати: позбавляти права на утримання чи обмежувати його певним строком. Зазначена правова норма випливає із загальних норм, які регулюють право одного з подружжя на утримання (стаття 75 СК України) та право на утримання після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України) Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Суд приймає до уваги пояснення відповідача про неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки він перебуває на пенсії та має на утриманні двох дітей [PERSON] 1999 р.н. та [PERSON] 2013 р.н., однак це не звільняє його від обов'язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв'язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/8 частини від доходу відповідача. Відповідно до ст.367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial