Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. В заяві вказувала, що працювала оператором заправних станцій ПАТ «ММК ім. Ілліча», де 19 травня 2010 року при замірі залишків мастила в цистерні внаслідок руйнування сходів впала з драбини, в результаті чого отримала травму хребта і головного мозку, у зв'язку з чим втратила 60% професійної працездатності безстроково і стала інвалідом 3 групи, перенесла і натепер відчуває сильний фізичний біль та тривалі страждання, почуття страху, розгубленості та безпорадності. Постійні болі, запаморочення, обмеження рухливості при поворотах тулуба сприяють загальній слабкості, розбитості, дратівливості, порушенню сну. Втомлюваність, навіть при нетривалій ходьбі, рухах, несила виконувати побутову роботу, яку змушені взяти на себе близькі, викликає почуття провини, сорому та безпорадності. Все це дезорганізує життя та негативно позначається на нервовій системі. Поганий настрій відображається на родині, в якій відчувається постійне напруження між нею та іншими членами сім'ї. Просила стягнути з відповідача 60000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач позов визнав частково. Не заперечуючи проти права позивачки на відшкодування моральної шкоди, вважає суму позовних вимог завищеною. Посилається на виплачену позивачці грошову допомогу на лікування. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначені підстави відшкодування моральної шкоди, що, за загальним правилом, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Позивачка працювала оператором заправних станцій ПАТ «ММК ім. Ілліча» (а.с. 10-11). З акту № 50/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та акту (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 19.05.2010 р. о 11 год. 20 хв. у ПАТ «ММК ім. Ілліча» (форма Н-5) затверджених першим заступником генерального директора - Головного інженера ПАТ «ММК ім. Ілліча» 09.06.2010 р., вбачається, що травми оператора заправних станцій ПАТ «ММК ім. Ілліча» [PERSON] у вигляді: забиття хребта і струсу головного мозку, отримані останньою при падінні з висоти 2,2 м внаслідок втрати рівноваги в результаті зсуву з місця верхнього краю сходів в момент коли [PERSON] наступила на її верхню сходинку для проведення заміру залишків олії И-20 в цистерні № 2. Причиною нещасного випадку визнана незадовільна організація робіт з боку фахівців агроцеху щодо забезпечення безпечних умов праці при проведенні огляду та обслуговування ПММ у цистерні (а.с. 12-20). Таким чином, судом встановлено, що позивачка була травмована з вини відповідача. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд керується критеріями загальнолюдських цінностей і розумінням того, що тяжка травма, якої зазнала позивачка, поза всяким сумнівом пов'язана з надзвичайним фізичним болем та стражданнями, як під час нещасного випадку, так і протягом посттравматичного періоду. Даний висновок підтверджується медичними документами, з яких вбачається, що 02.08.2010 р. [PERSON] Обласною травматологічною лікарнею надано медичний висновок яким встановлено діагноз: травма хребта і спинного мозку на виробництві 19.05.2010 р.: забій шийного, грудного і поперекового відділів хребта, післятравматичний радикуліт (а.с. 24), після чого позивачка пройшла лікування у відділенні вертебрології НДІТО з 19 серпня по 14 вересня 2010 року (а.с. 23). З 25 січня по 18 лютого 2011 року знаходилась на лікуванні в стаціонарі КЗ «Міська лікарня № 5» м. Маріуполя з приводу стану після перенесеної поєднаної травми (19.05.2010 р.): ЧМТ у вигляді стійкої цефалгії, вестібулоатаксії, правобічної пірамідальної недостатності; і травми хребта: забиття шийно-грудного відділу хребта, перелому поперечного відростка L1 хребця праворуч у вигляді посттравматичної шийної радікуломієлопатії зі стійким вираженим больовим, вертеброгенним, кореневим, мієлоішемічним синдромом, посттравматичної грудної попереково-крижової радикулопатії зі стійким вираженим больовим, вертеброгенним, кореневим, міотонічним синдромом, порушенням статико-динамічної функції хребта вираженого ступеня, посттравматичної грижі дисків С4-4, С5-6, С7-Тп-1, L5-S1 на фоні дегенеративно-дистрофічних змін у хребті (а.с. 21). З 27 червня по 08 липня того ж року лікувалась у КЗ «Маріупольська міська лікарня № 4», куди звернувся зі скаргами на болі у хребті, більше у поперековому відділі, слабкість верхніх та нижніх кінцівок праворуч, почуття оніміння у них, обмеження об'єму рухів у хребті. (а.с. 22). За довідкою МСЕК позивачка є інвалідом 3 групи з утратою 60% професійної працездатності, що саме по собі є свідченням вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, оскільки інвалід за офіційним визначенням - це особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності (ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»). Доказом цьому, серед іншого, є факт звільнення позивачки у зв'язку невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи (а.с. 25, 11). Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування наведеного та виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 50000 грн. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкою надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатила 609 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви та підготовка пакету документів для звернення до суду та юридична консультація, тривалість 1,25 годин (а.с. 28, 29). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача на відшкодування витрат на правову допомогу 507,48 грн. (50000 грн. складає 83,33 % від суми позову, отже 83,33 % від 609 грн. складає 507,48 грн.). Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду позовної заяви позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 5 до 50 розмірів мінімальної заробітної плати складає 1% ціни позову, отже на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає, стягненню судовий збір у розмірі 500 грн.

Outcome: partial