Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач, ДОЧІРНЄ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО», у червні 2014 року звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції. Запорізької області, треті особи: ТОВ «АГРО-ЮНІ», Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області, в якому просив визнати недійсною угоду від 22.08.2011 року про розірвання договору на земельну ділянку від 15.01.2007 року №246, зареєстрованого №040726500249 від 03.07.2007 року, кадастровий №2320685500:02:004:0104, укладену між ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ЗАПОРІЖЖЯ» та [PERSON], зареєстровану у відділі Держкомзему у Бердянському районі Запорізької області , про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис 28.12.2012 року за №232068554003615, скасувати державну реєстраціє цієї угоди, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,7344 га за кадастровим номером 2320685500:02:004:0104, яка розташована на території Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області, укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРО-ЮНІ» та зареєстрований у відділі Держкомзему у Бердянському районі Запорізької області, скасувати його державну реєстрацію. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що між ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ЗАПОРІЖЖЯ» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на землях Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області, від 15.01.2007 року №246, відповідно до якого він передав належну йому земельну ділянку площею 5,7344га в строкове платне користування позивачу на умовах і в порядку, передбаченому договором, строком на 15 років, починаючи з дати реєстрації, тобто до 03.07.2022 року. Договір був зареєстрований відділом Держкомзему у Бердянському районі Запорізької області 03.07.2007 року за №040726500249. Чинність договору та виконання його сторонами підтверджується фактом користування позивачем земельною ділянкою та отримання орендодавцем орендної плати. У листі від 28.05.2014 року №244 Осипенківська сільська рада повідомила, що [PERSON] помер 15.02.2013 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2013 року право власності на вказано земельну ділянку перейшло до [PERSON] Увесь час дії договору позивач фактично користується спірною земельною ділянкою на умовах, визначених договором, а [PERSON] отримував орендну плату. Проте у березні 2014 року до підприємства звернулося ТОВ «АГРО-ЮНІ» з листом №13 від 17.03.2014 року, в якому просило звільнити земельну ділянку або передати взамін незасіяну у зв'язку з тим, що з [PERSON] ТОВ «АГРО_ЮНІ» уклало договір оренди земельної ділянки площею 5,7344, розташованої на території ДП №25 п.573. При цьому заявник роз'яснив, що у [PERSON] є угода про дострокове розірвання договору оренди. На запит Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області повідомило, що угоду про розірвання договору оренди землі було надано відділу Держкомзему у Бердянському районі [PERSON], надавши підприємству її копію. Проте на протязі 2011-2014 років до ДП «ІЛЛІ-АГРО ЗАПОРІЖЖЯ» не надходили жодні заяви про відмову від договору та його розірвання, додаткова угода не укладалася та не підписувалася уповноваженою особою позивача, про її наявність позивач дізнався від третьої особи. Позивач не висловлював свого волевиявлення на розірвання договору оренди. При цьому, договір, що був в подальшому укладений між відповідачем та третьою особою, не був спрямований на настання реальних правових наслідків, адже попередній договір оренди не був припинений належним чином у встановленому порядку та зобов'язання за договором виконуються сторонами, а земельна ділянка використовується позивачем. Таким чином, наявні підстави для визнання додаткової угоди від 22.08.2011 року та договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та ТОВ «АГРО-ЮНІ», недійсними, оскільки вони суперечать вимогам ЦК України. Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка, яка була передана в оренду ТОВ «АГРО_ЮНІ», за оспорюваним договором оренди землі вже знаходилася та використовувалася позивачем, тому укладеним договором оренди порушено право позивача на користування спірною земельною ділянкою. Даний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки договір землі від 15.01.2007 року №246 не був припинений та зобов'язання за ним виконуються сторонами. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю БєляковаК.А. підтримала позовну заяву із зазначених у ній підстав, просила задовольнити, додатково пояснивши при цьому, що проведеною по цій справі судовою почеркознавчою експертизою підтверджено, що підписи від імені [PERSON] в угоді про розірвання договору оренди від 22.08.2011 року та в акті прийому-передачі без дати, доданого до цієї угоди, виконані не ним, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заперечень на позов не надіслав. Представник відповідача -реєстраційної служби Бердянського МРУЮ Запорізької області в листі від 10.09.2014 року повідомив, що не має заперечень проти позовних вимог та просив надалі не залучати реєстраційну службу в якості відповідача, а справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи - управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, від третьої особи у справі є заяви про розгляд справи без представника. Третя особа ТОВ «АГРО-ЮНІ» про розгляд справи повідомлено належним чином, свого представника для участі у судовому засіданні не направило, що не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що 15 січня 2007 року [PERSON] як орендодавець, уклав з Дочірнім підприємством «Ілліч-Агро Запоріжжя» відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» як орендарем, договір оренди землі №246 на земельну ділянку площею 5,7344 га, яка розташована на території Осипенківської сільської ради, ДП №25 п.573 строком на 15 років, зареєстрований 03.07.2007 року в Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за №040726500249.. 22.08.2011 року була укладена додаткова угода під назвою «згода про розірвання договору на земельну ділянку» №040726500249 від 03.07.2007 року, кадастровий №2320685500:02:004:0104,» яка була підписано [PERSON] та невідомою особою від імені позивача, відповідно до якої сторони нібито дійшли взаємної згоди про дострокове припинення договору оренди земельної ділянки, яка була зареєстрована у відділі Держкомзему у Бердянському районі Запорізької області 28.12.2012 року за №232068554003615. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2013 року право власності на вказано земельну ділянку перейшло до [PERSON]. Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №4472-14 від 02.02.2015 року, проведеної Дніпропетровським НДІСЕ, підписи від імені [PERSON] в згоді про розірвання договору на земельну ділянку від 28.12.2012 року №232068554003615 про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.01.2007 року №246 та в акті прийому-передачі земельної ділянки без дати виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 215, ч.1, ч.3 ст. 203 ЦК України, за якими зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а недодержання в момент вчинення правочину вказаних вимог є підставою недійсності правочину. Суд вважає доведеним, підтвердженим висновком судової експертизи, що уповноважена особа позивача, а саме директор ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ЗАПОРІЖЖЯ» [PERSON] не підписував вчинену від імені підприємства додаткову угоду до договору оренди землі про дострокове припинення за взаємною згодою. Таким чином, судом встановлено, що ті фактичні дані, що позивач не підписував додаткової угоди до договору оренди узгоджуються з ч. 3 ст. 203 ЦК України. В правовідносинах сторін має місце та обставина, що позивач, як учасник правочину, не мав внутрішньої волі і не виявляв вільного волевиявлення на укладення додаткової угоди, що суперечить ст.627 ЦК України, яка встановлює свободу договору, тому не може бути дійсним правочин, укладений без волевиявлення однієї із сторін. Тому суд приходить до висновку, що угода (згода) до договору оренди земельної ділянки не відповідає вимогам вищевказаних норм матеріального права, зокрема, ч. 3 ст. 203 ЦК України, що, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину, а тому позовні вимоги в частині визнання недійсною угоди від 22.08.2011 року, укладеної між [PERSON]. та ДП «ІЛЛІЧ-АГРО ЗАПОРІЖЖЯ», та скасування її державної реєстрації є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказам, а тому такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд також керується Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень», яким передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. За положеннями ст.26 зазначеного закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Судом з'ясовано також, підтверджено належними і допустимими доказами, що після реєстрації у грудні 2012 року у відділі Держкомзему у Бердянському районі додаткової угоди фактично позивач продовжував орендувати об'єкт оренди - земельну ділянку, а орендодавець продовжував отримувати орендну плату, що підтверджується відповідною довідкою позивача та копіями відомостей на виплату грошей, списками на отримання натуральної оплати. Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про оренду землі» невід'ємною частиною договору оренди є акт приймання -передачі об'єкта оренди. Судом встановлено, що після реєстрації угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки акт прийому-передачі про повернення орендодавцю земельної ділянки також не підписувався уповноваженою особою орендаря, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи. Як вбачається з позовної заяви, позивач також просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,7344 га за кадастровим номером 2320685500:02:004:0104, яка розташована на території Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області, укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРО-ЮНІ» та зареєстрований у відділі Держкомзему у Бердянському районі Запорізької області, скасувати його державну реєстрацію. Однак, як вбачається з листа управління Держземагентства у Бердянському районі №3276 від 14.10.2014 року та з відповіді реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області №892-02-15/02-03-03 від 04.11.2014 року, договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Осипенкцівської сільської ради, КСП ім. Чапаєва, ДП №25, п.573 в у правлінні не реєструвався та в реєстраційній службі відсутній. Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України ). Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилався позивач в обґрунтування вимог про визнання недійсним договору оренди та скасування його державної реєстрації: матеріали справи не містять жодного доказу того, що сам договір оренди, який позивач просить визнати недійсним, дійсно укладався між [PERSON]. та ТОВ «АГРО-ЮНІ», тобто на момент розгляду справи в суді відсутній сам предмет спору. Посилання позивача на лист ТОВ «АГРО-ЮНІ» №13 від 17.03.2014 року, в якому повідомлялося про укладення товариством з пайщиками, в списку яких вказаний і [PERSON], договорів оренди без надання їх копій, не може бути прийнято судом до уваги через те, що в судовому засіданні не встановлено самого факту укладення нового договору оренди земельної ділянки та проведення його державної реєстрації. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є безпідставним, недоведеним, а отже в цій частині позовних вимог слід відмовити. При визначенні розміру присуджених судових витрат, а саме судового збору та витрат , пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд враховує положення ст.ст. 86, 88 ЦПК України, застосовує роз'яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відповідно до яких з урахуванням часткового задоволення позову та застосуванню вимоги пропорційності присудження судових витрат, приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 50% судових витрат: судовий збір в розмірі 426,30 грн. та витрати за проведення судової експертизи в розмірі 1180,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial