Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2016 року предявила до суду позов до [PERSON], про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень та матеріальної шкоди в розмірі 23000 гривень. Обґрунтовувала позов тим, що 28 грудня 2015 року з вини відповідача, який, керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], трапилась дорожньо-транспортна пригода, зокрема [PERSON] допустив наїзд на неї, коли вона переходила проїзну частину дороги на нерегульованому пішохідному переході. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на стегні й гомілці, забій мяких тканин ліктьового та колінного суглобів, підвивих шийного відділу хребта, а також посттравматичну правобічну пневмонію, внаслідок чого з 15 по 25 січня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні, а загалом на лікарняному перебувала в період з 29 грудня 2015 року по 04 березня 2016 року. За період лікування нею затрачено 6000 гривень на медичні препарати та інші лікарські призначення, по 125 гривень на день на посилене вітамінозне харчування, через перебування на лікарняному недоотримала заробітну плату в розмірі 1409,75 гривень, а також у цей період вона не могла займатись репетиторством, унаслідок чого недоотримала 6000 гривень. Крім цього, їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, душевних стражданнях, вона відчуває постійну тривогу та неспокій. У подальшому позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача 20500 гривень матеріальної шкоди, в яку входить 5631,72 гривень витрат на придбання ліків, 6000 гривень неотриманих коштів за репетиторство, 1409,75 недоотриманої заробітної плати, 8000 гривень витрат на посилене вітамінозне харчування та 2000 гривень на проїзд на таксі до медичних закладів під час лікування, а також заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 100000 гривень і понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4000 гривень. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві мотивів. Пояснили, що внаслідок отриманих у ДТП травм [PERSON] довго лікувалася, дотепер відчуває біль у шиї, у руці та нозі. Діями відповідача їй заподіяно значної моральної шкоди, вона боїться переходити дорогу, змушена постійно користуватись транспортом, не може ходити пішки. У звязку з тривалим перебуванням на лікарняному погіршились стосунки з колегами на роботі, а також особисті стосунки з коханою людиною. Після оголошеної в розгляді справи перерви просили завершувати розгляд справи в їхній відсутності. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позову не визнали. Підтримали письмові заперечення на позов. Вказали, що відповідач добровільно відшкодував позивачу 2500 гривень, що є достатнім для відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Доказів про те, що пневмонія, з приводу якої позивач перебувала на лікарняному, перебуває в причинному звязку з ДТП, позивач не надала. Також відсутні докази понесення витрат на посилене харчування, проїзд, репетиторство. Щодо витрат на лікування, то позивачем не надано доказів, що придбані ліки купувались на підставі відповідних лікарських призначень. З цих підстав просили в задоволенні позову відмовити. Після оголошеної в розгляді справи перерви просили завершувати розгляд справи в їхній відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Як слідує з зазначеної постанови, 28 грудня 2015 року близько 16 години 45 хвилин [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухався по вулиці За Рудкою в місті Тернополі, в порушення вимог п.п 2.3. (б), 18.1. Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка переходила проїзну частину дороги на нерегульованому пішохідному переході. В результату наїзду [PERSON] отримала травми, а автомобіль - механічні пошкодження. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], його власником є відповідач [PERSON] Згідно з висновком компютерної томограми [PERSON] від 29 грудня 2015 року виявлено порушення співвідношення в правому атланто-аксіальному зчленуванні, ротаційний підвивих атланта справа. Заключенням консультативного огляду ортопеда від 31 грудня 2015 року в [PERSON] виявлено гематому правого колінного суглобу, забій правої стегнової та великогомілкової кістки. Відповідно до консультативного заключення лікаря-нейрохірурга від 31 грудня 2015 року [PERSON] встановлено діагноз: забій-дисторзія з незначним ротаційним підвивихом С2 хребця. Рекомендовано медикаментозне лікування (депіофен, сонміл, седавіт), тепло, масаж із застосуванням мазі живокосту; комірець Шанца протягом 2-4 тижнів, контроль ортопеда, невролога. Відповідно до листка непрацездатності серії АГВ № 109164, [PERSON] з 29 грудня 2015 року перебувала на амбулаторному лікуванні (причина непрацездатності невиробничі травми, лікар-ортопед Крикавський), звільнена від роботи по 14 січня 2016 року і продовжує хворіти. 15 січня 2016 року [PERSON] видано наступний листок непрацездатності серії АГВ № 109196, згідно з яким вона перебувала на стаціонарному лікуванні (причина непрацездатності загальне захворювання, лікуючий лікар [PERSON]В.) з 15 січня 2016 року до 25 січня 2016 року включно. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] з 15 січня 2016 року по 25 січня 2016 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: позалікарняна правобічна пневмонія з локалізацією у верхній зоні; метаболічна кардіоміопатія; нормохромна анемія легкого ступеня. Призначено лікування: розчин Хармона, фізичний розчин, хлористий Са, розчин глюкози, вітамін С, «Бліцеф», «Еглоніл», «Коокарбоксилаза», «Лідокаїн». При виписці дано рекомендації приймати: «Аевіт», «Пробіз», «Рапітус», «Пульмобріз». З виписки огляду травматолога від 19 січня 2016 року вбачається, що при огляді [PERSON] в палаті ВНТС з приводу її скарг на дискомфорт та біль при рухах головою шиї, дискомфорт у правому колінному суглобі, відчуття блокування внаслідок травм, отриманих нею 28 грудня 2015 року при ДТП, вбачається, що у звязку з цим [PERSON] перебувала на лікарняному листку з 29 грудня 2015 року по 14 січня 2016 року. З 15 січня 2016 року перебуває на лікарняному листку з приводу пневмонії. В результаті зазначеного огляду [PERSON] встановлено діагноз: хребцева травма; ротаційний підвивих С1 справа; забій правого колінного суглобу; підозра на пошкодження латеральної колатеральної звязки правого колінного суглобу; забійні гематоми верхньої третини правого стегна та середньої третини правої гомілки в стадії розсмоктування. Рекомендовано: продовжити іммобілізацію комірцем Шанца до 6 тижнів; КТ контроль шийного відділу хребта; УЗД правого колінного суглобу та правої гомілки; долобене-гель; повторна консультація травматолога. Згідно з відповіддю головного лікаря Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги № 781 від 06 вересня 2016 року на адвокатський запит повідомлено, що [PERSON] з 15 січня 2016 року по 25 січня 2016 року знаходилась на лікуванні у ВНТС з діагнозом: позалікарняна правобічна пневмонія з локалізацією у верхній зоні; метаболічна кардіоміопатія; нормохромна анемія легкого ступеня; травматичний підвивих С1 суглобу, забій правого колінного суглобу. Відповідно до листка непрацездатності серії АГВ № 109304, [PERSON] з 26 січня 2016 року до 08 лютого 2016 року включно перебувала на амбулаторному лікуванні (причина непрацездатності невиробничі травми, лікар-ортопед Крикавський). З 23 лютого 2016 року до 04 березня 2016 року [PERSON] знову перебувала на амбулаторному лікуванні (причина непрацездатності загальне захворювання, лікуючий лікар [PERSON]В.), що підтверджується листком непрацездатності серії АГХ № 391701. Відповідно до висновку експерта № 35 судово-медичної експертизи за медичними документами [PERSON], проведеної в період з 22 лютого 2016 року по 28 березня 2016 року, при звернені 28 грудня 2015 року [PERSON] за медичною допомогою у травмпункт ТКМЛШД та подальшому, із 29 грудня 2015 року, перебуванні її на амбулаторному лікуванні у неї були виявлені зовнішні травматичні зміни у вигляді синців на правому стегні та гомілці. Крім цього, за даними клінічних та інструментальних обстежень (комп'ютерної томографії, ультразвукового дослідження) були встановлені прояви забою м'яких тканин правих ліктьового та колінного суглобів, шийного відділу хребта. Всі ці ушкодження спричинені дією тупих предметів незадовго до звернений [PERSON] за медичною допомогою і їх утворення за обставин дорожньо-транспортної пригоди 28 грудня 2015 року, не виключається. Виявлені у [PERSON] ушкодження, за відображених у вивчених медичних документах їх клінічних проявах та перебігу, належать до легких із короткочасним розладом здоров'я. Вказаний у діагнозах в період амбулаторного спостереження [PERSON] підвивих першого шийного хребця не підтверджується вивченням наданих результатів комп'ютерної томографії шийного відділу хребта та відсутністю у лікарських записах відповідної клінічної об'єктивної симптоматики такого виду травми, а тому, відповідно до п. 4.6 вищевказаних Правил, не може бути взятим до уваги при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у Тернопільській комунальній міській лікарні швидкої допомоги із 15 січня 2016 року по 25 січня 2016 року пов'язане із захворюванням - правобічною пневмонією, і не перебуває у причинно-наслідковому шляху із отриманими нею 28 грудня 2015 року тілесними ушкодженнями. З оглянутої в судовому засіданні медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] вбачається, що 28 грудня 2015 року [PERSON] оглянута лікарем швидкої допомоги, їй проведено рентгенограму та рекомендовано продовжити лікування в поліклініці. 29 грудня 2015 року [PERSON] оглянута лікарем-ортопедом, яким рекомендовано обстеження шийного відділу хребта, консультацію невропатолога, УЗД ліктьового та колінного суглобів і призначено лікування: «Серрата», «Кеторол» внутрішньомязево, «Диклотол», «Кеторол гель», «Ліогель». Цього ж дня [PERSON] оглянута хірургом, яким рекомендовано УЗД органів черевної порожнини, малого тазу, нирок, невропатологом, яким рекомендовано «Біфрен» тричі в день протягом 1 місяця, та нейрохірургом, яким констатовано факт звернення до травмпункту з приводу отриманих травм при ДТП, у звязку з чим її було оглянуто, проведено рентгенограму та КТ. 31 грудня 2015 року [PERSON] повторно оглянута лікарем-ортопедом, яким рекомендовано МРТ або КТ шийного відділу хребта, консультація нейрохірурга, використання фіксуючого комірця. 05 січня 2016 року [PERSON] знову оглянута лікарем-ортопедом, продовжено лікарняний листок та призначено повторний огляд 15 січня 2016 року. З записів ортопеда за 15 січня 2016 року вбачається, що [PERSON] рекомендовано подальше використання фіксуючого комірця до двох тижнів та консультацію терапевта; лікарняний листок продовжено з 16 січня 2016 року по 25 січня 2016 року, однак цей запис викреслено та здійснено новий запис, відповідно до якого лікарняний листок № 109164 закрито 14 січня 2016 року, оскільки хвора перебуває на стаціонарному лікуванні в ТМКЛШД у відділенні невідкладних станів; продовжує хворіти. Згідно з записами ортопеда за 26 січня 2016 року [PERSON] рекомендовано комірець Шанца до 6 тижнів від моменту травми, «Долобене гель» місцево на гематоми, ренген контроль на 6 тиждень. Відкрито лікарняний листок з 26 січня 2016 року по 04 лютого 2016 року як продовження лікарняного листка № 109164. 26 січня 2016 року [PERSON] оглянута психотерапевтом, їй установлено діагноз: розлади адаптації, середній ступінь важкості. Призначено: «Анантаванті», «Седафітон». 04 лютого 2016 року [PERSON] в черговий раз оглянута лікарем-ортопедом, та їй рекомендовано рентген-контроль і ЛФК шийного відділу; продовжено лікарняний листок до 08 лютого 2016 року. 05 лютого 2016 року [PERSON] проведено рентгенограму шийного відділу хребта. 08 лютого 2016 року лікарем-ортопедом [PERSON] закрито лікарняний листок № 109304. Цього ж дня [PERSON] оглянута сімейним лікарем, яким під питанням припущено діагноз віддалених наслідків після травми хребта та для уточнення діагнозу рекомендовано консультацію невропатолога, у звязку з чим [PERSON] оглянуто неврологом та підтверджено зазначений діагноз. У серпні 2016 року [PERSON] зверталася до психотерапевта з приводу головних болів, швидкої втомлюваності, страху, повязаного з пішохідним переходом, внаслідок аварії. З приводу зазначених скарг [PERSON] встановлено діагноз: розлад після стресу; проведено психотерапевтичні заходи, рекомендовано антистресовий фітобальзам протягом 1 місяця. З довідки-характеристики [PERSON], вчителя ТНВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів правовий ліцей № 2», № 120 від 09 серпня 2016 року, вбачається, що після отримання травми під час ДТП у грудні 2015 року спостерігається особлива поведінка [PERSON] під час проведення заходів із дітьми, вона має своєрідний страх, коли мова йде про правила дорожнього руху, у неї виникає неспокій та тривога, коли вона переходить дорогу, де отримала травму. В її поведінці спостерігається вразливість і переживання. Згідно з довідкою, виданою директором ТНВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів правовий ліцей № 2», за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року за рахунок лікарняних [PERSON] недоотримала заробітну плату в розмірі 1409,75 копійок. Відповідно до довідок про доходи [PERSON] від 28 грудня 2016 року зазначено, що за жовтень 2015 року [PERSON] отримала 1645,12 гривень, за листопад 2015 року 1510,43 гривень. У лютому 2016 року їй нарахована заробітна плата в розмірі 95 гривень, інші нарахування, в тому числі виплати по листках непрацездатності 1278,65 гривень, у березні 2016 року заробітна плата в розмірі 95 гривень, інші нарахування, в тому числі виплати по листках непрацездатності 346,52 гривень. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2016 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено, що 28 грудня 2015 року близько 16 години 45 хвилин [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухався по вулиці За Рудкою в місті Тернополі, в порушення вимог п.п 2.3. (б), 18.1. Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка переходила проїзну частину дороги на нерегульованому пішохідному переході. В результату наїзду [PERSON] отримала травми, а автомобіль - механічні пошкодження. Таким чином встановлено, що зазначена дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON], дійсно мала місце і трапилася вона з вини [PERSON] Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. [PERSON] є власником зазначеного вище транспортного засобу, та, як він пояснив у судовому засіданні, після ДТП у страхову компанію, в якій застрахована його цивільна відповідальність, він не повідомляв. Оскільки судом установлено докази вини [PERSON] у вчиненні ДТП, в результаті якої позивач отримала травми, а також [PERSON] є власником транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], саме він повинен відповідати за шкоду, заподіяну позивачу [PERSON] джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. В період тимчасової непрацездатності з 29 грудня 2015 року по 14 січня 2016 року, з 15 січня 2016 року по 25 січня 2016 року та з 26 січня 2016 року по 08 лютого 2016 року [PERSON] отримала допомогу в розмірі 60 % від її заробітної плати, що загалом становить 1046,79 гривень (423,70 за лікарняним листком № 109164; 274,16 за лікарняним листком № 109196; 348,93 гривень за лікарняним листком № 109304). 100 % від зазначеної суми становить 1744,65 гривень, які би [PERSON] мала отримати, якби не перебувала в цей період на лікарняному. Відтак, 40 % від недоотриманої суми становить 697,86 гривень. При цьому суд не бере до уваги відомості, що викладені в довідці, виданій директором ТНВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів правовий ліцей № 2», про те, що за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року за рахунок лікарняних [PERSON] недоотримала заробітну плату в розмірі 1409,75 копійок, оскільки зазначена довідка не місить посилань на конкретні періоди перебування на лікарняних та чітких розрахунків розміру заробітної плати, яку би мала отримати [PERSON] в зазначений період. У довідці про доходи [PERSON] від 28 грудня 2016 року зазначено, що інші нарахування, в тому числі виплати по листках непрацездатності за лютий 2016 року становили 1278,65 гривень, нарахована заробітна плата 95 гривень. При цьому в зазначеній довідці також відсутні посиланння на конкретні періоди перебування [PERSON] на лікарняних, не зазначено, які інші нарахування, крім лікарняних, входили до зазначених виплат, та який розмір заробітної плати мала би отримати [PERSON], якби в період з 29 грудня 2015 року по 08 лютого 2016 року вона працювала. Виплата [PERSON] допомоги в розмірі 60 % від її заробітної плати за період з 29 грудня 2015 року по 08 лютого 2016 року в розмірі 1046,79 гривень підтверджується відомостями, що вказані на звороті листків тимчасової непрацездатності № 109164, № 109196 та № 109304. Жодних доказів про те, що 100 % заробітної плати [PERSON] за період з 29 грудня 2015 року по 08 лютого 2016 року повинен був становити більше ніж 1744,65 гривень, суду не надано. При цьому суд не бере до уваги доводів відповідача про те, що перебування [PERSON] на лікарняному з 15 січня 2016 року до 25 січня 2016 року не повязане з травмами, отриманими в ДТП, оскільки такі доводи спростовані відомостями, які містяться в медичній карті амбулаторного хворого [PERSON], зокрема записами ортопеда за 15 січня 2016 року, відповідно до яких лікарняний листок № 109164 закрито 14 січня 2016 року, оскільки хвора перебуває на стаціонарному лікуванні в ТМКЛШД у відділенні невідкладних станів; продовжує хворіти. З 26 січня 2016 року по 04 лютого 2016 року їй відкрито лікарняний листок як продовження лікарняного листка № 109164. Необгрунтованими є посилання представника відповідача на висновок експерта № 35 як на підставу відсутності правових підстав для стягнення в користь [PERSON] недоотриманої заробітної плати за період з 15 січня 2016 року по 25 січня 2016 року. Так, зазначеним висновком визначався ступінь тяжкості тілесних ушкоджень [PERSON] У висновку зазначено, що лікування [PERSON] від пневмонії з 15 січня 2016 року по 25 січня 2016 року не перебуває у причинно-наслідковому звязку з тілесними ушкодженнями, отриманими нею 28 грудня 2015 року. Однак, з огляду на записи у медичній карті [PERSON], 14 січня 2016 року вона продовжувала хворіти з діагнозом: підвивих атланта справа; забій, гематроз правого ліктьового суглобу; забій правого колінного суглобу; забійні підшкірні гематоми правого стегна та правої гомілки. У звязку з цим рекомендовано подальше лікування та використання фіксуючого комірця. Після завершення стаціонарного лікування, під час якого їй у тому числі надавалась допомога травматолога, їй продовжено амбулаторне лікування з приводу отриманих травм. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача недоотриманої заробітної плати за період тимчасової непрацездатності [PERSON] з 23 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року, оскільки суду не надано жодних доказів про те, що її непрацездатність у цей період є наслідком травм, отриманих при ДТП 28 грудня 2015 року. Причиною непрацездатності у лікарняному листку № 391701 зазначено загальне захворювання. З уточнень до позовної заяви вбачається, що в цей період [PERSON] лікувалася в лікаря-отоларинголога. За вказаних обставин судом не встановлено причинно-наслідкового звязку між винними діями відповідача [PERSON] і хворобою [PERSON] в зазначений період, внаслідок якої вона недоотримала заробітну плату. З цих підстав до стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] підлягає 697,86 гривень недоотриманої заробітної плати за період з 29 грудня 2015 року до 08 лютого 2016 року. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] понесених витрат на лікування, суд виходить з таких обставин: Записами лікарів у медичній карті амбулаторного хворого [PERSON] підтверджено необхідність первинного проведення [PERSON] рентгенограми та КТ, повторну рентгенограму 04 лютого 2016 року, УЗД ліктьового та колінного суглобів, УЗД органів черевної порожнини, малого тазу, нирок, МРТ або КТ шийного відділу хребта, придбання комірця Шанца та медикаментозних засобів «Долобене гель», «Серрата», «Кеторол» внутрішньомязево, «Диклотол», «Кеторол гель», «Ліогель», «Біфрен», «Анантаванті», «Седафітон». Крім цього, відповідно до консультативного заключення лікаря-нейрохірурга від 31 грудня 2015 року [PERSON] рекомендовано медикаментозне лікування (депіофен, сонміл, седавіт), тепло, масаж із застосуванням мазі живокосту, придбання комірця Шанца. З цих підстав суд вважає обгрунтованими вимоги про стягнення з [PERSON] витрат на придбання зазначених медичних препаратів на суму 1679,33 гривень, оскільки ці витрати є обгрунтованими як за лікарськими призначеннями, так і підтверджені належними доказами їх фактичного понесення. Зокрема, чеком № 53496 від 28 грудня 2015 року підтверджено придбання двох ренгенплівок на суму 75 гривень; чеком № 8152 від 29 грудня 2015 року придбання «Серрати», «Кетанов», шприца, вати, спирту на суму 68,61гривень; чеком № 8164 від 29 грудня 2015 року придбання «Біфрену» на суму 80,60 гривень; квитанцією до прибуткового касового ордера № [NUMBER] від 29 грудня 2015 року проведення комп'ютерної томографії шийного відділу хребта в розмірі 650 гривень; товарним чеком від 29 грудня 2015 року придбання комірця «Variteks 206» в розмірі 327 гривень; чеком № 53901 від 31 грудня 2015 року придбання вати на суму 8,50 гривень; чеком № 8016 від 31 грудня 2015 року придбання мазі живокосту на суму 61,50 гривень; чеком від 31 грудня 2015 року проведення УЗД в розмірі 100 гривень; чеком від 31 грудня 2015 року придбання диклоберлу на суму 48 гривень; чеком № 0971 від 05 січня 2016 року придбання біфрену на суму 77,10 гривень; чеком № 2565 від 14 січня 2016 року придбання біфрену на суму 74,79 гривень, чеком № 5314 від 26 січня 2016 року придбання седафітону на суму 26,88 гривень; чеком від 26 січня 2016 року придбання анантаваті в розмірі 81,45 гривень. Разом тим, придбання на підставі зазначених чеків таких лікарських засобів і препаратів, як валеряна, марля, мазь троксевазин, німесил, омез, лактіалє не підтверджуються лікарськими призначеннями згідно з наданими позивачем доказами. Доводи позивача та її представника про те, що ряд цих препаратів є замінниками інших медикаментів, які були призначені лікарями, жодними доказами не підтверджено. Судом неодноразово розяснювався сторонам обовязок доказування відповідно до ст. 60 ЦПК України, а також згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв усебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки неподання доказів на обгрунтування заявлених ними вимог, сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, зокрема розяснював право заявляти клопотання про витребування чи забезпечення доказів, у разі наявності складнощів їх отримання, а також про можливість допиту в судовому засіданні спеціаліста. Наполягаючи на підставності позову, позивач та її представник стверджували про достатність наявних у матеріалах справи доказів для обгрунтування позовних вимог. При цьому доказів обгрунтованості придбання ряду перелічених вище препаратів суду не надано. З точки зору лікарських призначень обгрунтованими є витрати на проведення УЗД органів черевної порожнини за призначенням лікаря-хірурга та придбання ренгенплівки на проведення рентгенограми за призначенням лікаря-ортопеда від 04 лютого 2016 року. Однак, доказів на підтвердження фактичного понесення зазначених витрат (чеків, квитанцій тощо) позивачем не надано. А тому суд не вбачає підстав для стягнення цих витрат із відповідача. Всі інші медичні засоби, витрати за які позивач просила стягнути з відповідача, зокрема такі як блістер, аскорбінова кислота, шприци, хлорид кальцію, системи, лідокаїн, глюкоза, хлорид натрію, кокарбоксилаза, розчин хартмана, бліцеф, еглоніл, глюкоза, пульмолор, придбавались нею з метою лікування пневмонії в період з 15 січня 2016 року по 25 січня 2016 року і не повязані з лікуванням травм, отриманих при ДТП. Доводи позивача про те, що пневмонія розвинулась на фоні перенесених при ДТП травм не підтверджені жодними доказами. З цього приводу судом також було запропоновано позивачу надати докази на підтвердження взаємозвязку цього захворювання з перенесеними травмами, допитати з цього приводу спеціаліста, однак зазначеними правами позивач не скористалася, жодних клопотань про витребування доказів чи допит спеціаліста не заявляла. Більше того, з висновку експерта № 35 вбачається, що перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у Тернопільській комунальній міській лікарні швидкої допомоги із 15 січня 2016 року по 25 січня 2016 року, пов'язане із захворюванням - правобічною пневмонією, не перебуває у причинно-наслідковому шляху із отриманими нею 28 грудня 2015 року тілесними ушкодженнями. Витрати [PERSON], понесені в період з 18 лютого 2016 року по 16 березня 2016 року на придбання за призначенням лора амоксиклаву, синупрета, віброцилу, сульфацилу натрію, лактіалє форте, беттаімуну та панкреатину не повязані з лікуванням травм, отриманих при ДТП. Також безпідставними є вимоги про стягнення з відповідача витрат у розмірі 400 гривень на проведення обстеження судин голови та шиї у серпні 2016 року за призначенням невропатолога, оскільки суду не надано жодних доказів, що лікарем-невропатологом [PERSON] призначалась така діагностика. Зокрема у записах у медичній карті [PERSON] відсутні відомості про її звернення до лікаря-невропатолога у серпні 2016 року. Позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь [PERSON] 8000 гривень на посилене вітамінозне харчування згідно лікарських рекомендацій є необгрунтованими, оскільки ні доказів про наявність таких лікарських рекомендацій, ні фактичного понесення зазначених витрат суду не надано. А тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо стягнення з відповідача в користь [PERSON] втраченого нею доходу в розмірі 6000 гривень, який вона мала би отримати протягом січня травня 2016 року за репетиторство двох дітей з математики і однієї з інформатики (по 300 гривень на тиждень за кожну дитину), то такі вимоги також не обгрунтовані, оскільки позивачем не надано жодних доказів про те, що вона займалась репетиторством учнів у позаробочий час, мала на такому індивідуальному навчанні трьох дітей і що плата кожного з них за навчання становила 300 гривень. За відсутності таких доказів суд не може прийти до переконання про те, що з вини [PERSON] позивач не отримала дохід у розмірі 6000 гривень, а тому ці вимоги до задоволення не підлягають. Також є безпідставними вимоги про стягнення 2000 гривень, які позивач затратила на неодноразові проїзди на таксі з дому до лікарні і назад додому, оскільки ці витрати жодними доказами не підтверджені. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Як пояснила позивач [PERSON] у судовому засіданні, у зв'язку заподіянням їй з вини [PERSON] тілесних ушкоджень вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях внаслідок ушкодження здоров'я, перенесенні стресу, душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з втратою працездатності, що призвело до тяжкого психологічного стану та змінило звичний для неї спосіб життя. Вона втратила душевний спокій, що призвело до нервової збудженості, переживань. Емоційні та психологічні страждання від пережитої дорожньо-транспортної пригоди є довготривалими та продовжуються до сьогоднішнього дня. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено факт завдання їй моральної шкоди в результаті протиправних дій [PERSON] За вказаних обставин судом установлено, що внаслідок отриманих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON], позивач зазнала моральної шкоди і має право на стягнення такого відшкодування з відповідача відповідно до вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги фізичний біль та страждання, яких зазнала позивач у звязку з ушкодженням здоровя, ступінь тяжкості отриманих ушкоджень, тривалість лікування, суд вважає обгрунтованим розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди в сумі 5000 гривень. Зважаючи на те, що [PERSON] добровільно відшкодував [PERSON] 2500 гривень, про що вона вказувала в позовній заяві та підтвердила в судовому засіданні, позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на її користь завданої моральної шкоди в розмірі 2500 гривень. Таким чином, на підставі досліджених у справі доказів судом установлено порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в її користь 697,86 гривень недоотриманої заробітної плати, 1679,33 гривень понесених витрат на лікування та 2500 гривень моральної шкоди. Решта позовних вимог є недоведеною, а тому до задоволення не підлягає. Вирішивши позовні вимоги, відповідно до ст. 88 ЦПК України суду слід вирішити й питання розподілу між сторонами судових витрат. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, яка діяла до 01 січня 2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням змін, внесених згідно з Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, з 01 січня 2017 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі становить з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Відтак, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 травня 2016 року, не може перевищувати 580 гривень, з 01 грудня 2016 року 640 гривень. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць встановлено з 1 січня 2017 року в розмірі 1600 гривень. Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 січня 2017 року, не може перевищувати 640 гривень. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу адвоката надано договір про надання правової допомоги від 27 липня 2016 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], додаткову угоду (розрахунок) про вартість наданої правової допомоги 07 лютого 2017 року, оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 1-ц від 07 лютого 2017 року про оплату послуг адвоката у сумі 4000 гривень. З журналів судових засідань установлено, що судові засідання, в яких брав участь адвокат [PERSON], тривали 2 години 8 хвилин у період з 07 по 21 листопада 2016 року та 40 хвилин з 16 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З розрахунку витрат на правову допомогу слідує, що вартість виконаної адвокатом роботи становить 5756 гривень, з яких оплачено 4000 гривень, що включає: вивчення матеріалів кримінального провадження, витребування довідок, попередня консультація (2 години); написання позовної заяви (1 година); представництво інтересів у суді (2 години); витрати на проїзд у розмірі 3000 гривень за 10 поїздок Турка-Львів-Тернопіль Тернопіль-Львів-Турка, 3 з яких підготовка і написання позову, 7 представництво інтересів у суді, по 300 гривень на 1 поїздку. Виходячи з характеру позовних вимог, обсягу зібраних доказів, враховуючи складність справи, суд вважає обґрунтованими витрати на правову допомогу поза межами судового засідання в обсязі 3 годин роботи адвоката, що становить 1740 гривень, та його роботу в судових засіданнях загальною тривалістю 2 години 8 хвилин у період з 07 по 21 листопада 2016 року в розмірі 1237,33 гривень (580 : 60 х 8 = 77,33 + 580 + 580 = 1237,33) та загальною тривалістю 40 хвилин з 16 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року в розмірі 426,67 гривень (640 : 60 х 40 = 426,67). Таким чином, загальна сума фактично понесених, документально підтверджених і обґрунтованих витрат на правову допомогу становить 3404 гривні (1740 + 1237,33 + 426,67). Дорожні витрати адвоката в розмірі 3000 гривень не підтверджені жодними доказами. Більше того, такі витрати є не витратами на правову допомогу, а витратами сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, відповідно до ст. 85 ЦПК України. За таких обставин суд прийшов до переконання, що документально підтвердженими, обгрунтованими та фактично понесеними [PERSON] є витрати на правову допомогу в розмірі 3404 гривні. Беручи до уваги, що позов задоволено на 4,05 % (120500 = 100%, 4877,19 (697,86 + 1679,33 + 2500) = 4,05%), то на користь позивача має бути стягнута компенсація понесених ним і документально підтверджених судових витрат з оплати витрат на правову допомогу в сумі 137,86 гривень (3404 = 100%, 137,86 = 4,05%). Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з урахуванням положень ст. 80 ЦПК України щодо визначення ціни позову, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» щодо визначення розміру ставок судового збору за вимогами, що мають майновий та немайновий характер, за ставками, що діяли на момент звернення з позовом до суду, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1102,40 гривень (551,20 + 551,20). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 1167, 1187, 1195 ЦК України,

Outcome: partial