Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в сумі 1319,21 грн. за період з 01.03.2007 року по 01.11.2013 року. Позов мотивований тим, що відповідач зареєстрована та фактично проживає у квартирі [ADDRESS], яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, утримання та експлуатацію якого здійснює КП «Жилкомсервіс». Також позивач зазначив, що КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій згідно ст. 68 Житлового Кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 14, 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 8.10.1992р. № 572, Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ від 20.05.009р. № 529, утримує будинки та прибудинкову територію, надає житлово-комунальні послуги власнику квартири, а власник квартири отримує ці послуги та повинен вчасно щомісяця сплачувати за це кошти. Відповідно до п. 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою КМУ від 08.10.1992 року №572, власник (наймач) житла за рахунок власних коштів оплачує всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Згідно з умовами публічного договору від 28.11.2006 року відповідач письмово не повідомляв, що він бажає розірвати або переглянути договір, тому між сторонами по справі встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Протягом зазначеного в позові періоду скарг з приводу ненадання чи залежного надання послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Відповідачем не виконуються обов'язки щодо оплати усіх витрат, пов'язаних з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території, у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем, яка до цього часу не погашена. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. В судовому засіданні представник позивача Донська К.Д., яка діє на підставі довіреності, підтримала позов в повному обсязі та росила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не має договірних відносин з відповідачем щодо надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, понесені витрати позивачем не підтверджені належними доказами. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі, відповідач [PERSON] зареєстрована та фактично проживає у [ADDRESS] що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку за № 3964 від 11.11.2013 року /а.с. 6/. Вказана квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, управління яким здійснює КП «Жилкомсервіс», який створений відповідно до рішення Харківської міської ради від 26.07.2006 року № 69/06, та визначений виконавцем відповідних послуг в житловому фонді відповідно до рішення Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 /а.с. 51, 57/. Житловий будинок № 21/1 по проспекту Маршала Жукова у м. Харкові, в якому зареєстрована та проживає відповідачка, знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс» на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова) /а.с. 57/. Відповідно до п.п., 2, 4, 7 ч. 1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, визначення виконавця житлово-комунальних послуг, а також встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону належить до повноважень органів місцевого самоврядування. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками (ч. 1 ст. 42 ЗК України). Проживаючи у багатоквартирному будинку, відповідач користується житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем. КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій згідно ст. 68 Житлового Кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 14, 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 8.10.1992 року № 572, Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ від 20.05.2009 року № 529, утримує будинки та прибудинкову територію, надає житлово-комунальні послуги власнику квартири, а власник квартири отримує ці послуги та повинен вчасно щомісяця сплачувати за це кошти. Рішеннями Харківської міської ради від 20.02.2009 року № 72, від 20.12.2011 року № 893, від 27.01.2012 року № 39 встановлено тарифи на послуги з утримання споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території санітарно-технічне обслуговування, обслуговування, внутрішньобдинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) відноситься до житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 32 цього Закону передбачається, що плата за житлово-комунальні послуги нараховуються щомісячно. Відповідно до п. 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою КМУ від 08.10.1992 року №572, власник (наймач) житла за рахунок власних коштів оплачує всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Судовим розглядом встановлено, що відповідачем не виконуються передбачені вищевказаними нормами обов'язки, у зв'язку з чим за розрахунками КП «Жилкомсервіс», проведеними на підставі затверджених Харківською міською радою тарифів від 20.02.2009 року № 72, від 20.12.2011 року № 893, від 27.01.2012 року № 39, заборгованість відповідачів за надані позивачем послуги за період з 01.03.2007 року по 01.11.2013 року становить 1319,21 грн.. В судовому засіданні представник відповідача визнав факту несплати відповідачем КП «Жилкомсервіс» коштів за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та зазначав, що такі послуги від позивача відповідач фактично не отримував та відповідач не має з позивачем договірних відносин щодо отримання таких послуг. Суд критично ставиться до посилання представника відповідача на відсутність договору між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, оскільки вони не відповідають положенням ч. 3 ст. 11 ЦК України, відповідно до яких цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Матеріали справи містять публічний договір про надання житлово-комунальних послуг від 28.11.2006 року, за умовами якого КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності, а споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати за надані послуги згідно встановленим тарифам в строки та на умовах, передбачених договором /а.с. 52/. Відповідно до п. 22 вказаного договору він набирає чинності з 01.01.2007 року строком на 3 роки, якщо інше не буде заявлено споживачем письмово. Договір вважається продовженим на той же строк, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання чи необхідність перегляду. Представник відповідача в судовому засіданні не надав доказів на підтвердження того, що відповідач письмово повідомляв позивача про намір розірвати або переглянути договір, тому суд вважає, що між сторонами по справі встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг; позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав, а відповідач плату за надані послуги у встановленому порядку не вносив. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень, тощо. Судовим розглядом встановлено, що протягом зазначеного в позові періоду скарг від [PERSON] з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу позивача не надходило, про що свідчить Довідка, складена КП «Жилкомсервіс» /а.с. 50/. Представником відповідача в судовому засіданні також не подано доказів звернення до позивача зі скаргами з приводу якості послуг, що надаються КП «Жилкомсервіс». Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своєї позовної вимоги та доведено, що споживач в повному обсязі одержував належні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем нарахована за період з 01.03.2007 року по 01.11.2013 року. Разом з цим, представником відповідача 08.04.2014 року надано до суду заяву позивача про застосування позовної давності у три роки до нарахованої заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій /а.с. 58/. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Станом на день звернення до суду КП "Жилкомсервіс" із вказаним позовом, строк позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 року по 07.01.2011 року сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка утворилась за період часу з 08.01.2011 року по 08.01.2014 року в сумі 767,67 грн.. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в сумі 133,49 грн. з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial