Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 24.05.2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладено на банківському сайті, складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві, а також наказом банку про їх затвердження. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При цьому формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи». Підписанням заяви сторонами уклали між собою Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до бажання відповідача, йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 22.09.2020 року має заборгованість 28024,85 гривень з яких: 16307,98 - заборгованість за тілом кредиту, 16307,98 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5698,56 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, 6018,31 гривень - нарахована пеня. Посилаючись на викладене представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 28 024,85 грн. та судові витрати у сумі 2 102,00 гривень. У судове засідання позивач не з`явився, однак до позовної заяви додав клопотання в якому повідомив, що не заперечує проти заочного розгляду справи в разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Двадцять четвертого травня 2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Як випливає з Анкети-заяви, відповідач згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним і банком договір надання банківських послуг. Вказаною заявою відповідач також підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник. На підставі підписаної Анкети-заяви відповідач отримав у користування картковий рахунок із початковим кредитним лімітом в розмірі 8100,00 грн, який у подальшому, як випливає з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, був зменшений до 8 020 грн, збільшений до 8 100, 00 грн, та зменшений до 0,00 гривень. Зі змісту позову та доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості слідує, що в результаті неналежного виконання відповідачем умов укладеного договору станом на 22.09.2020 року його заборгованість перед банком складає 28024,85 гривень, в тому числі: 16307,98 - заборгованість за тілом кредиту, 16307,98 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5698,56 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, 6018,31 гривень - нарахована пеня. Дану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Із виписки [PERSON] , [INFO] , за договором б/н від 24.05.2012, встановлено, що станом на 01.03.2020 року залишок коштів на картковому рахунку відповідача становить 28 024,85 гривень. Водночас, із виписки встановлено, що позивач списував із відповідача проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (за процентною ставкою 84%, про що в тому числі свідчить розрахунок, наданий відповідачем), пеню, відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5% за використання кредитного ліміту за ставкою 3,4-3,5%. У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначені умови пільгового періоду, базових процентних ставок на місяць, обов`язкових щомісячних платежів, пені за несвоєчасне погашення кредиту, та/або процентів, штрафу для карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold». Судом встановлено, що зазначений Витяг з Тарифів та Умови і Правила надання банківських послуг, додані позивачем до матеріалів позовної заяви, не містять підпису відповідача про ознайомлення з їх змістом. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що заявлене позивачем клопотання про огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», судом залишено без задоволення, оскільки сам по собі огляд веб-сайту за своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації тощо, і не може спростувати чи підтвердити наявність станом на 24.05.2012 тієї чи іншої редакції Умов та Правил, а також те, що саме з цими Умовами та Правилами ознайомився позивач станом на дату підписання заяви-анкети. Оцінивши докази, досліджені в ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом № 2 і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з статтею 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України. якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 24 травня 2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, в цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимогу про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також пеню. Водночас, як вбачається з виписки за договором б/н від 24.05.2012, позивач списував із відповідача не передбачені анкетою-заявою проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%, а також пеню за прострочку за кредитом, та які враховані банком у розрахунку заборгованості, на який посилається позивач як на підставу задоволення своїх вимог. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц (провадження № 61-21994 св 19). Посилання позивача на можливість огляду судом відповідної сторінки банку в мережі «Інтернет» не спростовують зазначену позицію. Водночас, наданий позивачем наказ банку про затвердження редакції «Умов та правил надання банківських послуг», яка діяла на момент підписання заяви, не підтверджує факт пред`явлення відповідачу, ознайомлення та погодження з змістом саме наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг, під час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Беручи до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд дійшов до висновку, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», а отже кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку в будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, без підтвердженя позивачем конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Приймаючи до уваги, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, суд прийшов до висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.05.2012 шляхом підписання анкети-заяви. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16307,98 грн підлягає задоволенню. При цьому, не підлягають стягненню із відповідача нарахована позивачем пеня в розмірі 6018,31, оскільки обов`язок відповідача щодо її сплати в анкеті-заяві від 24.05.2012 відсутній. Що стосується вимоги позивача про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем розраховано заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, із застосуванням відсоткової ставки 84% за період з 01.10.2019 по 29.02.2020 включно у розмірі 6018, 31 грн (згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості). Однак, враховуючи відсутність домовленості сторін про застосування у разі прострочення виконання грошового зобов`язання відсоткової ставки саме у розмірі 84% від простроченої суми (про що зазначалось вище), суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання належить стягнути суму в розмірі визначеному законом, а саме - трьох процентів річних від простроченої суми, що за період з 01.10.2019 по 29.02.2020 включно становить 203,73 грн (16 307, 98 х3%/365х152). Крім того, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПУК України, з відповідача також належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1238,46 гривень.

Outcome: partial