Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалась на те, що її дочка, [PERSON], з серпня 2011 року проживала з відповідачем. Шлюб між ними не був зареєстрований. 21 липня 2013 року у [PERSON] та відповідача народилась дочка [PERSON]. Сімейне життя не склалось і тому у серпні 2014 року [PERSON] з онучкою [PERSON] пішла від відповідача і з того часу проживали з позивачем. 17 березня 2018 року [PERSON] померла. Після чого відповідач забрав дитину до себе і з того часу онука позивача проживає з відповідачем. З кінця 2018 року, з того часу, як дитина почала проживати з відповідачем, він почав перешкоджати позивачу у спілкуванні та вихованні дитини. Позивач неодноразово просила відповідача дати їй можливість спілкуватись з онукою, однак отримувала відмову. Просила суд усунути перешкоди з боку відповідача у здійсненні позивачем прав щодо спілкування, виховання онуки, [PERSON], [INFO] та встановити спосіб участі у вихованні дитини шляхом побачення кожної неділі і можливості забирати до себе дитину з 8.00 години пятниці до 8.00 години понеділка, можливості забирати дитину до себе на два літніх місяця, можливість проживання дитини у неї під час відряджень відповідача.. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначили, відповідач не перешкоджає позивачці, як бабусі, спілкуватись з дитиною в денний час у зручний час для відповідача. Відповідач вважає, що тривале спілкування з позивачем може негативно впливати на психічний розвиток дитини. Представник третьої особи просив суд ухвалити рішення, яке буде забезпечувати інтереси дитини в частині спілкування дитини з бабусею. Вислухав учасників\~процесу,\~свідків [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Відповідно д ост. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законом або договором. Як визначено у ч. 2 ст. 18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є онукою позивача та донькою відповідача. З 2014 року дитина разом з матірю, [PERSON] тетяною Валеріївною, проживала разом з позивачем. 17 березня 2018 року [PERSON] померла, після чого дитина проживає разом з відповідачем. На теперішній час відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, оскільки вважає, що таке спілкування має відбуватись лише у денний час та у зручний для відповідача час. Відповідно до відповіді Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 323 комбінованого типу» Дніпровської міської ради від 04.12.2018 року № 124 позивач цікавиться життям онуки, купує їй одяг, солодощі. Спілкується з дитиною в групі в присутності вихователів. Згідно письмової заяви [PERSON] дозвіл приводити і забирати із закладу дитину мають право родичі: - бабуся [PERSON], - дідусь [PERSON], - тітка [PERSON], - дядько [PERSON], - сестра [PERSON]. До березня 2018 року дитина була жива, активна, на доручення і зауваження дорослих реагувала адекватно. Останнім часом стала тривожною, настрій нестабільний, протягом для змінюється. Вона ображає дітей, не реагує на зауваження вихователів, під час занять відволікається, займається сторонніми справами, на зауваження заявляє протести, реагує криком, бється руками. Це почалось з того часу, коли між родинами [PERSON] та [PERSON] стали відбуватись зясування стосунків: хто і коли повинен бути з дівчинкою. Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. У відповідності до ч.3 ст.291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, іншими родичами. Відповідно до ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід, мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. При цьому, згідно ст.263 СК України, спір щодо участі баби діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, діюче сімейне законодавство України встановлює право баби та діда на спілкування з внуками та приймання участі у їх вихованні, батьки не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Судом встановлено, що між позивачем та онукою встановлений тісний контакт, оскільки вони тривалий час проживали разом, дитина перенесла певне психологічне навантаження у звязку з втратою матері та зміною звичних умов проживання, а позивач прагне приймати участь у вихованні онуки та створювати для неї необхідні умови щодо розвитку її здібностей, підтримання нормального здоров'я та відпочинку Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з онукою буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За таких умов суд вважає, що спілкування позивача з онукою буде відповідати інтересам дитини, а тому вважає за доцільне усунути позивачу перешкоди в спілкуванні з онукою та її вихованні шляхом визначення днів побачень їй з онукою, кожну першу та третю суботу місяця у період часу з 8.00 години до 8.00 години наступної за нею неділі, без присутності батька, відповідача по справі, а також надати позивачу можливість спільного відпочинку з онукою, щорічно, раз на рік тривалістю 14 календарних днів влітку без присутності відповідача та зобовязати останнього не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні онуки. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів перебування відповідача у відрядженнях, та запропонований спосіб участі позивача у вихованні онуки буде перешкоджати дитині проводити вихідні дні та тривалий час літніх канікул з батьком Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. Судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу належними доказами не підтверджені, оскільки не підтверджено статус особи, яка надавала таку допомогу, як адвоката

Outcome: partial