Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Публічне акціонере товариство «Універсал Банк» звернулось до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на наступне. 04 липня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал банк», відповідно до умов Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6300 від 04 липня 2008 року [PERSON] \~ отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 41000,00 доларів США строком до 01.07.2028 року. Згідно з п.1.1.1 кредитор договору умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індівідуальної угоди, що є невід`ємною частиною цього договору. 04.07.2008 року між банком та позичальником була укладена додаткова угода № ВL6300/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6300 від 04 липня 2008 року відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 32000,00 доларів США строком до 01.07.2017 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, і в порядку , передбаченому кредитним договором та угодою, 08.07.2008 року надав позивачу кредитні кошти у сумі 32000,00 доларів США Відповідно до умов угоди позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до цієї індівідуальної угоди. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки нерухомого майна квартири. Відповідно до умов договору іпотеки [PERSON] є майновим поручителем позичальника. Згідно п.1.1. договору іпотеки позичальник та відповідач передали в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що має дві кімнати, загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м. та належить позичальнику та відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане Лутугинським державним науково-виробничим валковим комбінатом, відділом з приватизації житла, згідно розпорядження №802 від 17 січня 2003 року. Право власності на нерухоме майно зареєстроване у Лутугінському комунальному підприємсві бюро технічної інвентарізації в книзі: 4з; за номером запису: 852. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»та п. 2.1.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за вишевказаним кредитним договором, що обумовлює основне зобов`язання, іпотекодржатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Крім цього, ст. 7 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату прорцентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якої збільшення суми, яке було прямо передбачене умовами договру, що обумовлює основне забов`язання. Відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягненя на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом України « Про виконавче провадження» з дотриманням цього Закну. Просить суд звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що має дві кімнати, загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., що належить [PERSON], та є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 04.07.2008 року, на користь ПАТ «Універсал Банк» шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України « Про виконавче провадження», початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним ексепртом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та задовольнити вимоги ПАТ « Універсал Банк» на загальну суму заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг№ ВL6300 від 04 липня 2008 року у розмірі 18175,37 доларів США та понесені судові витрати. \~\~\~\~\~\~ \~\~\~ В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, заперечень на позов не надав. Виклик відповідача в судові засідання було здійснено\~ в газеті «Урядовий\~ Кур`єр», та на сайті "Судова влада України".\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного. За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 7 Цивільного кодексу України, а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України. За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, в разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Наслідки порушення договору позичальником визначені законодавцем у ст. 1050 ЦК України. Згідно з частиною другою вказаної правової норми, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу в цілому), та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням; Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. \~\~\~\~ Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 589 ЦК України, ст.ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, в тому числі й що стосується відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'занням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом Україну «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Як встановлено по справі, 04 липня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал банк», відповідно до умов Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6300 від 04 липня 2008 року [PERSON] \~отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 41000,00 доларів США строком до 01.07.2028 року. Згідно до п. 1.1.1 кредитного договру умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індівідуальної угоди, що є невід`ємною часиною цього договору. 04.07.2008 року між банком та позичальником була укладена додаткова угода № ВL6300/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6300 від 04 липня 2008 року відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 32000,00 доларів США строком до 01.07.2017 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. За умовами вказаного Генерального договору та Додаткової угоди до нього позичальник [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними ануїтетними платежами згідно з обумовленим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості. Крім того,згідно р. 3.2 додаткової угоди, сторони домовилися, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк, а також у разі порушення позичальником графіку погашення кредитної заборгованості, застосовується підвищена процентна ставка в розмірі 27 % річних. При цьому, в забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником [PERSON] своїх договірних зобов'язань, того ж дня, тобто 04 липня 2008 року, між ВАТ «Універсал Банк» та позичальником [PERSON] і відповідачкою [PERSON] був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Лутугинського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON]. за реєстровим № 4354, за яким іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] передала в іпотеку банківській установі належне їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане Лутугинським державним науково-виробничим валковим комбінатомвідділом з приватизації житла, згідно розпорядження №802 від 17 січня 2003 року. Право власності на предмет іпотеки зареєстроване у Лутугінському комунальному підприжємсті бюро технічної інвентарізації в книзі: 4з; за номером запису: 852, а саме: квартиру [ADDRESS], що має дві кімнати, загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м. У підпункті 2.1.1 пункту 2.1 вказаного Договору іпотеки сторони передбачили, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником узятих на себе договірних зобов'язань, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Банківська установа свої договірні зобов'язання за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL6300 від 04 липня 2008 року та Додатковою угодою до нього № BL6300/К-1 від тієї ж дати, виконала в повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] кредит у вищезазначеному розмірі, що підтверджується відповідним розрахунковим касовим документом та випискою з особового рахунку позичальника. Проте, позичальник [PERSON] узяті на себе зобов'язання належним чином не виконував. Згідно наданого позивачем - ПАТ «Універсал Банк» розрахунку загальний розмір кредитної заборгованості позичальника [PERSON] за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6300 від 04.07.2008 року та Додатковою угодою № BL6300/К-1 від тієї ж дати до цього Договору станом на 15.04.2015 року становить 18175,37 доларів США, та складається з простроченої заборгованості по кредиту 4237,03 доларів США, суми дострокового стягнння кредиту 11927,12 доларів США, а також заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами 2011,22 дол. США Суд не може застосувати до відповідача спірни правовідносини Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), який виключає можливість примусового стягнення нерухомого житлового майна (предмета іпотеки) без згоди власника, оскільки Закон № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Так, згідно з пунктом 1 частини 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України, що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно. Крім того, згідно з частиною 4 Закону України № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який має тимчасовий характер, не підлягає виконанню. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування положень Закону України № 1304-VII, викладені в Постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справах № 6-57ц15 та № 6-58ц15, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаного Закону. Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, в них відсутні будь-які належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України докази на підтвердження того, що предмет іпотеки, а саме: квартира 56, загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., яка розташована в житловому будинку№70 по проспекту Миру в м. Лутугине Луганської області, та належить на праві приватної власності іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] використовується ними як місце постійного їх проживання, а також того, що у власності останніх не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а відтак Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у даному випадку взагалі не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами цивільно-правового спору. Крім цього, відповідно до чинних положень ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» зі змінами внесеними згідно із Законом від 22.09.2011 року « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» у разі порушення основного зобов`язання та /або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.Таким чином додерження даної процедури попередження є обов`язковим для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В данному випадку банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до суду. Частиною 2 ст. ст. 35 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що положення ч.1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме звернути стягнення на нерухоме майно, а саме 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належить на праві свідоцтва про право власності на житло від 17.01.2003 року [PERSON] та задовольнити позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника [PERSON] за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6300 від 04.07.2008 року та Додатковою угодою № BL6300/К-1 від тієї ж дати до цього Договору, загальний розмір якої станом на 15.04.2015 року становить 18175,37 дол. США, та складається з простроченої заборгованості по кредиту 4237,03 дол. США, а також заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами 2011,11дол. США, суми достракового стягнення кредиту 11927,12 доларів США, звернути стягнення за Іпотечними договорами на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - на ? частину квартири №56 загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., розташовану в житловому будинку №70, що належить на праві приватної власності іпотекодавцю [PERSON] шляхом продажу предмета іпотеки вказаної ? частини квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Що ж стосується питання судових витрат по справі, то це питання суд вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: partial