Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2017 року на аукціоні ним було придбано нерухоме майно, а саме будівлю тваринника, загальною площею 578,50 кв.м. та котельню площею 17,90 кв.м. Відповідно до умов аукціону та виходячи з положень ст. 377 ЦК України, в описі лоту було зазначено, що придбане ним майно знаходиться на земельній ділянці площею 7,8951 га, кадастровий номер 7321085400:01:002:0366, яка перебувала на праві оренди в попереднього власника нерухомого майна, яке позивач придбав - ТзОВ «Агропрогрес». Посилається на те, що на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України 18 березня 2017 року ним було подано заяву до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про укладення з ним договору оренди земельної ділянки площею 7,8951 га, кадастровий номер 7321085400:01:002:0366, яка на даний час сільською радою ще не розглянута. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача Тереблеченську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області надати йому дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 7,8951 га, кадастровий номер 7321085400:01:002:0366. 05 квітня 2019 року представник відповідача ТзОВ «Агроцентр-Буковина» Мельник С.Г. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на території спірної земельної ділянки знаходяться приміщення, які належать ТзОВ «Агроцентр-Буковина», тому позивач не має право отримати в оренду всю земельну ділянку площею 7,8951 га., а лише ту частину, на якій знаходяться будинки, які є його власністю. Також вказує, що позивачем не дотриманні всі норми закону, для отримання земельної ділянки в оренду. Крім того, посилався на те, що вони є неналежними відповідачами по даній справі. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивач [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТзОВ «Агроцентр-Буковина», Мельник С.Г. в судовому засіданні посилалася на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , вказував, що на земельній ділянці перебувають будинки, які є власністю ТзОВ «Агроцентр-Буковина», тому позивач не може претендувати на оренду всієї земельної ділянки, просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засіданні не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляв. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 лютого 2017 року на аукціоні [PERSON] було придбано нерухоме майно, а саме будівлю тваринника, загальною площею 578,50 кв.м. та котельню площею 17,90 кв.м. Відповідно до умов аукціону та, виходячи з положень ст. 377 ЦК України, в описі лоту було зазначено, що придбане ним на сьогодні майно знаходиться на земельній ділянці площею 7,8951 га, кадастровий номер 7321085400:01:002:0366, яка перебувала на праві оренди в попереднього власника нерухомого майна, яке позивач придбав - ТзОВ «Агропрогрес». Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. За частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України). За частиною першою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу військового майна від 21 грудня 2005 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. На підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України 18 березня 2017 року [PERSON] було подано заяву до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про укладення з ним договору оренди земельної ділянки площею 7,8951 га, кадастровий номер 7321085400:01:002:0366. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Однак, не зважаючи на вище викладене, Тереблеченською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області заява [PERSON] від 18 березня 2017 року на даний час ще не розглянута. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Встановлено, що відповідач Тереблеченська сільська рада в супереч вимогам ст. 120, ЗУ України не розглянула заяву позивача, як власника нерухомого майна, щодо надання йому у користування земельною ділянкою на якій розміщені об`єкти нерухомості. Пунктом 34 ч.1 ст. 26 закону "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Відтак, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим Конституцією України критеріям, не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Тобто, суд не повноважний перебирати функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу. оскільки завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, без порушень принципу розподілу влади. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Тереблечанської сільської ради надати [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 7,8951 га., кадастровий номер 7321085400:01:002:0366., не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить із того, надання дозволу на розробку технічної документації є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, а тому суд своїм рішенням не може зобов`язувати відповідача приймати рішення, які віднесені до його виключної компетенції. Разом із тим, виходячи із принципу ефективності судового захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що необхідно зобов`язати орган місцевого самоврядування розглянути заяву позивача щодо передачі йому в оренду земельної ділянки. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Виходячи зі змісту позовних вимог, що позивач просить надати йому дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку кадастровий номер 7321085400:01:002:0366, площею 7,8951 га, на яку претендує і ТзОВ «Агроцентр - Буковина». А тому, суд вважає, що позивач [PERSON] правильно залучив до участі у справі ТзОВ «Агроцентр - Буковина». З огляду на вказане суд відхиляє доводи представника відповідача, що вони є неналежними відповідачами по даній справі. На підставі наведеного,

Outcome: partial