Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

До суду 05.04.2016 року надійшла позовна заява [PERSON] до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Відділу приватизації житлового фонду Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва, визнання незаконним та скасування рішень про реєстрацію права власності, визнання нікчемним договору купівлі-продажу. Під час слухання справи як третю особу було залучено приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлію Олександрівну як відповідача та як третю особу - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.12.2016 року позивач просить: - визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві від 19.04.2002 року [NUMBER], в частині приватизації на ім'я [PERSON] квартири [ADDRESS] загальною площею 57.6 кв.м., житловою площею 39 кв.м.; - визнати незаконними дії органу приватизації Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві по видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 39 кв.м.; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 39 кв.м., видане 19.04.2002 року Шевченківською районною державною адміністрацією згідно з розпорядженням від 19.04.2002 року [NUMBER]; - скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Духновської Олесі Анатоліївни про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 57.6 кв.м., житловою площею 39 кв.м., індексний номер 20606039 від 09.04.2015 11:01:48; - визнати нікчемним договір купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною за реєстраційним номером 2085; - скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25156632 від 08.10.2015 21:01:23 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]; - витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 39 кв.м. та передати квартиру позивачці. Вимоги обґрунтовані тим, що позивачка набула право власності на зазначену квартиру за договором дарування частини квартири від 24.04.2002 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2007 року. Право власності зареєстровано у встановлений діючим законодавством спосіб. Як зазначає позивач, на даний час її право власності порушено, оскільки 21.03.2016 року з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачці стало відомо, що 09.04.2015 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Духновською О.А. прийняте рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на зазначену квартиру на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 19.04.2002 року Шевченківською районною державною адміністрацією згідно з розпорядженням від 19.04.2002 року [NUMBER]. Пізніше, було зареєстровано право власності [PERSON] на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2015 року. Позивач зазначає, що відсутнє рішення суду про позбавлення її права власності на квартиру та відсутні будь-які підстави вважати, що її право власності на вказану квартиру відчужене примусово. [PERSON] права власності на квартиру ніколи у встановленому законом порядку не набував, квартира на нього не була приватизована та не реєструвалось право власності в БТІ, а відтак у нього не виникло право на відчуження спірної квартири, якою він розпорядився, правовстановлюючий документ ніколи не видавався компетентними органами. В позовній заяві позивач зазначає, що договір купівлі-продажу квартири від 08.10.2015 року підлягає визнанню судом нікчемним на підставі ст.228 ЦК України так як спрямований на протиправне позбавлення позивачки її права власності на житло. Так як квартира, яка належить позивачу вибула з її володіння без її волі, вказане нерухоме майно на підставі статей 387, 388 ЦК України підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння. В судовому засіданні позивач та її представники заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що з боку державного реєстратора не було порушень діючого законодавства при державній реєстрації права власності. Відповідач [PERSON] представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Представник звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. До суду надійшли заперечення відповідача в яких представник відповідача заявлені вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що на момент укладення договору купівлі-продажу було встановлено, що квартира належить на праві власності Продавцю, нотаріус перевірив необхідну інформацію для вчинення договору та посвідчив його. На даний час відповідач [PERSON] єдиний власник квартири. Твердження позивача про те, що вона є власником квартири не відповідають дійсності. Також не підтверджується матеріалами справи законність набуття позивачем права власності на спірну квартиру. Відсутні підстави вважати договір купівлі-продажу квартири від 08.10.2015 року нікчемним. Відповідачі Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна в судове засідання представників не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове зсідання суд не повідомили, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли. Третя особа - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, представників сторін, врахувавши заперечення відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до положень статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1993 року, яке видано на підставі розпорядження [NUMBER] від 08.10.1993 року. 25.10.1993 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було зареєстровано право власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1993 року та записано в реєстрову книгу за №2834. В подальшому право власності на зазначену квартиру перейшло до [PERSON] на підставі Договору дарування частини квартири від 24.04.2002 року та Свідоцтва про право на спадщину від 09.03.2007 року. Право власності [PERSON] було зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно з інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 21.03.2016 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Аналогічна відповідь надійшла на запит суду. Крім того, як встановлено судом, 08.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. був посвідчений договір купівлі-продажу квартири за яким [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] (далі - Продавець) передав, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. Як зазначено в договорі, квартира належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.04.2002 року Шевченківською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження (наказу) [NUMBER] від 19.04.2002 року, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно 08.05.2002 року в реєстрову книгу за №3643. Право власності зареєстроване Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві 04.04.2015 року. номер запису про право власності 9336078. З копій документів, які надані до суду нотаріусом вбачається, що 19.04.2002 року Шевченківською районною державною адміністрацією 19.04.2002 року на підставі розпорядження (наказу) [NUMBER] від 19.04.2002 року на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності [PERSON] на зазначену квартиру було зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Духновською О.А., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20606039 від 09.04.2015, номер запису про право власності 9336078. Згідно з Інформаційною довідкою, на даний час власником квартири є [PERSON] Листом від 03.08.2016 року за №307 Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація повідомила суд, що квартира [ADDRESS] приватизована на ім'я [PERSON] та [PERSON], згідно розпорядження органу приватизації Шевченківської районної державної адміністрації м.Києва від 08.10.1993 [NUMBER]. Згідно архівних даних орган приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації не видавав розпорядження від 19.04.2002 [NUMBER] та не виготовляв свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач та її представники в судовому засіданні пояснили, що квартира з володіння позивача ніколи не вибувала, син позивача постійно сплачував плату за житлово-комунальні послуги. На підтвердження зазначеного в судовому засіданні були оглянуті оригінали квитанцій за спірний період, копії яких містяться в матеріалах справи. Отже, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не набув право приватної власності на спірну квартиру в порядку, визначеному законом, так як не видавалось ні розпорядження, ні свідоцтво про право власності на квартиру, судом не встановлено, що [PERSON] на підставі рішення суду була позбавлена права власності на квартиру. Таким чином [PERSON] не мав права відчужувати квартиру право власності на яку він не набув. А тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві від 19.04.2002 року [NUMBER], в частині приватизації на ім'я [PERSON] квартири [ADDRESS] загальною площею 57.6 кв.м., житловою площею 39 кв.м.. та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, видане 19.04.2002 року Шевченківською районною державною адміністрацією згідно з розпорядженням від 19.04.2002 року [NUMBER]. Проте, оскільки наступні правочини щодо відчуження майна, які були вчинені після недійсного правочину є нікчемними в силу закону, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2015 року. Водночас, оскільки відділ приватизації Шевченківської районної державної адміністрації в м.Києві не вчиняв будь-яких дій внаслідок яких було порушено права позивача, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій органу приватизації Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві по видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 39 кв.м. Частина 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. А тому оскільки судом визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло видане на ім'я [PERSON] на підставі якого було прийнято рішення державного реєстратора, а наступне рішення є нікчемним, державний реєстратор має на підставі зазначеного рішення суду, яке набере законної сили вчинити дії по скасуванню державної реєстрації права. А тому суд вважає, що відсутні законом передбачені підстави для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за [PERSON] та рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за [PERSON] Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, майно вибуло з володіння позивача поза її волею, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині витребування із незаконного володіння [PERSON] квартири [ADDRESS]. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача суд вважає за можливе стягнути сплачений позивачем судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial