Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 26.12.2012 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 800,00 грн., з ісплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання по погашенню заборгованості, в звязку з чим позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2017 року у розмірі 23649,68 грн. та судові витрати. Не погоджучись з позовними вимогами, від представника відповідача за договором адвоката [PERSON] до суду 26.03.2018 року надійшла заява про застосування позовної давності до кредитного договору № б/н від 26.12.2012 року, в якій зазначила, що строк позовної давності сплив у травні 2014 року, просила застосувати позовну давність у даній справі. На заяву відповідача, представником позивача [PERSON] надано відповідь в якій зазначила, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору та зазначила, що посилання відповідача на закон України «Про захист прав споживачів» є недоречним, оскільки він не поширюється на спірні правовідносини. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 23.02.2018 року провадження по дані справі було відкрито. В судове засідання представник позивача не зявився, клопотанням від 22.02.2018 року просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 26.12.2012року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати позичальник має виконати зобовязання з повернення кредиту(у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, у разі виникнення прострочених зобовязано, клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобовязання та може змінюватися у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 26.12.2012 року вбачається, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, таким чином зобовязання за договором не виконав, у звязку з чим, станом на 31.12.2017 року має заборгованість 23649,68 грн., яка складається з 683,35грн. заборгованості за кредитом, 18163,96 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,та відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року : 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1102,37 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді пені і комісії у розмірі 3200,00 грн. та штрафів: (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; (процентна складова) у розмірі 1102,37 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні строків платежів за будьяким із грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина другастатті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи зазначене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 683,35 грн. - заборгованості за кредитом, 18163,96 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 500,00 грн. штрафу (фіксованої частини) та 1102,37 грн. штрафу (процентна складова)- є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вимога щодо стягнення 3200,00 грн. пені задоволенню не підлягає, у зв'язку з її безпідставністю. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за кредитним договором № б/н від 26.12.2012 року у загальній сумі 20449,68 грн. Крім цього, враховуючи те, що позов задоволено частково, відповідно до п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1523 грн. 59 коп. (20449,68 *1762,00/23649,68 ). На підставі викладеного та

Outcome: partial