Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. В поданій до суду позовній заяві посилалась на те, що відповідач є батьком її малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вказувала, що з листопада 2015 року вони з відповідачем проживають окремо. Син постійно проживає з нею та фактично перебуває на її утриманні. Відповідач, який зловживає спиртними напоями, протягом всього цього часу життям дитини не цікавиться, в утриманні та вихованні участі не бере. Таким чином відповідач не виконує свої батьківські обов'язки відносно сина [PERSON]. Тому просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. на місяць. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав заперечив. Зазначив, що після того, як вони з позивачем перестали проживати разом, нею та її батьком чиняться перешкоди в його спілкуванні з дитиною. Через його складні стосунки з батьком позивача [PERSON] надсилала йому СМС-повідомлення, в яких просила не приїжджати до дитини, коли батьки вдома. В інших повідомленнях взагалі зазначала, щоб [PERSON] залишив її у спокої та не приїжджав, погрожувала позбавити батьківських прав. Позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково. Зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина, але не в тому розмірі, який просить позивач. Вказав, що він є інвалідом 2-ї групи, отримує пенсію трохи більшу, ніж 1100 грн. Тому сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. він не може. Орган опіки та піклування в судове засідання свого представника не направив, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи та належне повідомлення третьої особи про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.9). З листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю - [PERSON] З цього часу відповідач [PERSON] спільно з сином [PERSON] не проживає. Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивач [PERSON] не в достатній мірі брав участь в утриманні та вихованні сина, але підстави вважати, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в значенні п.2 ч.1 ст.164 СК України, відсутні. Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але під час розгляду справи судом не встановлено винної поведінки [PERSON] та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], повідомляє про своє бажання брати участь у вихованні дитини, посилається на чинення позивачем та її батьками перешкод у спілкуванні з дитиною. Позивач вказані факти заперечила, як не підтвердив їх і свідок [PERSON] - батько позивача. Але, як встановлено судом, між сторонами виник конфлікт, погіршилися стосунки, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості в повній мірі виконувати батьківські обов'язки. Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] підтверджено лише ту обставину, що відповідач в недостатній мірі виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON], в недостатній мірі цікавився його розвитком, вихованням та утриманням. В той же час свідок підтвердив, що відповідач приїздив до сина, але оскільки дитина спала, будити її не тали, тому відповідач з сином не поспілкувався. Будь-які підстави вважати наявним свідомого нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов'язками судом не встановлено. Посилання позивача на ту обставину, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, є алкоголіком, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, належними та допуститмими доказами у справі не підтверджуються. Як обставини, що мають бути враховані при вирішенні справи, суд розцінює встановлення відповідачу другої групи інвалідності, його непрацездатність (а.с.33-34), а також сплату відповідачем аліментів на утримання дитини у серпні та вересні 2016 року. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку, що відсутність достатньої участі [PERSON] у вихованні дитини само по собі не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно з висновком органу опіки та піклування Машівської районної державної адміністрації Полтавської області від 29 червня 2016 року [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, у зв'язку з чим орган опіки та піклування вважає за доцільне та підтримує позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.73). Проте даний висновок органу опіки та піклування суд до уваги не бере, оскільки, як вбачається з його змісту, він базується на свідченнях депутата Малонехворощанської сільської ради [PERSON], жительки с.Мала Нехвороща [PERSON], що була свідком подружнього життя [PERSON] та [PERSON] Тобто, при підготовці висновку використана інформація про спільне життя сторін, яке припинено у листопаді 2015 року, а не про виконання відповідачем батьківського обов'язку в даний час. Крім того, даний висновок суперечить інформації, викладеній у листі Машівської районної державної адміністрації Полтавської області від 26 травня 2016 року №01-35/75, у якому зазначено, що служба у справах дітей Машівського району не володіє інформацією про виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків під час спільного проживання з [PERSON] Відсутня характеристика на [PERSON], що не дає можливості об'єктивно оцінити поведінку та його ставлення його до дитини (а.с.45). Проте, при підготовці висновку органу опіки та піклування Машівської районної державної адміністрації Полтавської області від 29 червня 2016 року, як вбачається з його змісту, характеристика [PERSON] також не була врахована. Встановивши дані обставини, суд, враховуючи недоведеність в судовому засіданні винної поведінки [PERSON], його свідомого нехтування своїми обов'язками по вихованню малолітнього сина, а також право малолітнього [PERSON] на спілкування з батьком, приходить до висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо сина буде суперечити правам та інтересам малолітнього, та приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому розмірі не надає. Документально підтверджена сплата ним аліментів шляхом банківського та поштового переказу лише 02 серпня 2016 року в розмірі 1000 грн. та 19 вересня 2016 року в сумі 500 грн. відповідно. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоров'я дитини та платника аліментів, який є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності, та згідно довідки серії МСЕ №170940, виданої 07 грудня 1994 року є непрацездатним (а.с.34), матеріальний стан сторін по справі, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Наявність у відповідача будь-якої із вказаних обставин, що надавали б можливість стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі, жодним доказом у справі не підтверджується. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулась до суду з даним позовом 04 травня 2016 року. Але під час розгляду справи судом відповідач сплатив аліменти за два місяці. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 01 липня 2016 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав понесені позивачем [PERSON] судові витрати відшкодуванню не підлягають. Оскільки [PERSON] є інвалідом 2-ї групи, відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» інваліди 2-ї групи від сплати судового збору звільнені, судові витрати за вимогами про стягнення аліментів необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial