Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову таким. Вони із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2001 року, від якого мають двох спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. В позові позивач вказує, що незважаючи на її неодноразові звернення, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Діти підростають, потребують додаткових матеріальних витрат, а вона самотужки не може забезпечити їм нормального життєвого існування та розвитку. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач працює, отримає щомісячно чималу заробітну плату та має можливість сплачувати аліменти в частці від заробітку, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. 05.12.2016 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить суд стягнути із позивача на його користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку встановленого законодавством України, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. Зустрічний позов відповідач мотивував тим, що вони із сином проживають біля його батьків за адресою: [ADDRESS], Вінницької області, а тому син перебуває на його повному утриманні, позивач добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає. Ухвалою суду від 06.12.2016 року позови об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін спору та представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані у справі докази в їх сукупності, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER], сторони перебувають у шлюбі з 23.09.2001 року. Як убачається із свідоцтв про народження, батьками дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є сторони у справі. В ході судового розгляду судом встановлено, що син [PERSON], [INFO], проживає біля батька за адресою: [ADDRESS], а дочка [PERSON], [INFO], проживає біля матері за адресою: [ADDRESS] Вказана обставина сторонами визнавалась, отож доказуванню не підлягає в силу ст.61 ЦПК України. Зі змісту ст.180 СК України слідує, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Зібрані у справі докази підтверджують, що кожна із сторін набула право на звернення до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на дитину, яка проживає з ним. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Приписи частини першою статті 183 СК України вказують, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч.2 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України): стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази та обставини повідомлені сторонами, суд дійшов висновку, що із кожної із сторін слід стягнути на утримання дитини, яка проживає з іншою стороною аліменти у частці від заробітку (доходу) в розмірі ? частки, так як обоє як позивач так і відповідач працевлаштовані офіційно, є працездатними, здоровими молодими людьми, отож в змозі надавати матеріальну допомогу саме у такому розмірі, оскільки матимуть на утриманні кожен із них ще одну неповнолітню дитину. За таких обставин, суд задовольняє первісний та зустрічний позов частково. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує, що згідно Закону України "Про судовий збір" позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами звільнені від сплати судового збору за п. 3 ч.1 ст.5 цього Закону, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню відповідно із кожної із сторін в дохід держави пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial