Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Заявник - головний лікар Комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівської центральної міської лікарні звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого [PERSON] посилаючись на те, що він перебуває на диспансерному обліку у туберкульозному кабінеті КЛПУ Селидівської ЦМЛ з 2003 року. За час обліку неодноразово ухилявся від лікування порушуючи лікарняний режим. В період лікування відмовлявся від обстежень, був попереджений про можливу його примусову госпіталізацію у разі подальшого порушення лікарняного режиму. На даний час зацікавлена особа продовжує ухилятися від лікування,хвороба прогресує та він є епідеміологічно небезпечним для оточуючих, становить загрозу для населення, потребує госпіталізації до КЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня м.Донецька» на термін 3 місяці. Оскільки [PERSON] не надав своєї згоди на госпіталізацію, просив примусово госпіталізувати [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS], на стаціонарне лікування до КЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня м.Донецька» на строк 3 місяці; оголосити розшук [PERSON], [INFO], через Селидівський МВ УМВС України у Донецькій області; доручити Селидівському МВ УМВС України в Донецькій області здійснити привід [PERSON], [INFO], до КЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня м.Донецька». В судовому засіданні сторони підримали заяву. Відповідно до ст. 285 ЦПК України особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Суд вважає можливим розглядати справу без участі [PERSON], оскільки за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Вислухавши учасників судового розгляду, проаналізувавши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд установив наступне: Згідно довідки ВКК № 574 КЛПУ Селидівської ЦМЛ від 14.02.2014 року [PERSON] дійсно страждає на туберкульоз легенів з діагнозом: РТБ (02.13) НЛ (01.14) S1-2 Л-Х (інф.) Д+ МБТ+М+К+рез.-ГО кат 2 ког 1 (14), у зв'язку із бактеріовиделенням становить загрозу для населення та потребує лікування в умовах стаціонару із дотриманням заходів інфекційного контролю. Згідно ст.11 Закону України "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз»" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюються з урахуванням висновку лікаря на строк до 3-х місяців. Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» - особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню. Відповідно до ст. 283 ЦПК України заява про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування, подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до ст. 286 ЦПК рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] потребує надання медичної допомоги в вигляді обов'язкової госпіталізації до КЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня м.Донецька» строком на термін 3 місяці. Тому заява в частині примусової госпіталізації [PERSON] до КЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня м.Донецька» підлягає задоволенню. Заява в частині оголошення розшуку відносно [PERSON] та здійснення його приводу до КЛПУ «Обласна клінічна туберкульозна лікарня м.Донецька» з метою обов»язкової примусової госпіталізації не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу є достатньою і необхідною підставою для розшуку особи, її приводу до лікувального закладу та здійснення лікування. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. На підставі викладеного, суд вважає заявлені вимоги Комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівської центральної міської лікарні підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial