Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач 19 червня 2012 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно останньої редакції уточнень вказала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2000 року до 25.05.2012 року. За час шлюбу придбано, за спільні кошти подружжя майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності, а саме, квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем та автомобіль «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER]. Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження № 635/11-15 від 26.11.2015 року, проведеного судовим експертом [PERSON], ринкова вартість квартири [ADDRESS], відповідно до наданої технічної документації, станом на 26.11.2015 року складає 455 080 грн. Судовим експертом [PERSON], визначено середню ринкову вартість автомобіля «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER], зареєстровану на [PERSON], а саме, 79 030 грн. Позивач просила визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] і легковий автомобіль марки «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER]; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості ? квартири [ADDRESS] у сумі 227 540,00 грн. і грошову компенсацію ? частину легкового автомобіля «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER] у сумі 39 515,00 грн.; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] і на легковий автомобіль марки «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER]; стягнути судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовну заяву визнав частково. Вважає, що позивачу має належати 2/5 частин спірної квартири, щодо решти позовних вимог заперечував в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2000 року до 25 травня 2012 року (Т.1, а.с.4,160). Встановлено, що у період сумісного подружнього життя, за спільні кошти, сторонами була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Камеко Т.П. за реєстровим № 2530 (Т.1, а.с.7,162). Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, придбана квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. [PERSON] посилався на те, що він придбав спірну квартиру за особисті кошти, однак з позовною заявою про визнання спірної квартири його особистою приватною власністю не звертався. Натомість, позовні вимоги в частині визнання спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль марки «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER] та припинення права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на легковий автомобіль марки «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER] не підлягають задоволенню за нижченаведених підстав. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12.11.2011 року, право власності на автомобіль «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] (Т.1., а.с.21). Таким чином, вказане майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки фактично належить [PERSON], жодних доказів, що вказаний транспортний засіб було придбано за період подружнього життя суду не надано, доводи позивача нічим не підтверджені, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко Тетяна Павлівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року вказане рішення залишено без змін (Т.2, а.с.1-3). Згідно ч.1 ст.. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" Суди, вирішуючи питання про розділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі суди повинні застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Стаття 365 ЦК України регулює припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. А частиною 2 вказаної норми передбачає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Разом з тим, позивач не заявляла позовні вимоги про поділ майна подружжя, відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України, хоча суд роз'яснював право на уточнення позовних вимог. Крім того, суд враховує положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України, відповідно до яких, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні відповідач не визнав позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації у повному обсязі. Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження № 635/11-15 від 26.11.2015 року, проведеного судовим експертом [PERSON], ринкова вартість квартири [ADDRESS], відповідно до наданої технічної документації, станом на 26.11.2015 року складає 455 080 грн., вказаний висновок надала позивач. Натомість позивач надав інший висновок, щодо вартості майна. Враховуюче викладене, оскільки позивач не заявляла позовні вимоги щодо поділу майна подружжя, відповідач не згоден сплачувати грошову компенсацію, то суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] грошову компенсацію вартості ? квартири [ADDRESS] у сумі 227 540,00 грн., є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо решти позовних вимог, зокрема, припинення права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] і на легковий автомобіль марки «MAZDА 626 ЗНГ», д/н [NUMBER], то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені позивачем підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 2199.79 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial