Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачка в лютому 2021 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , 2004 року народження, в розмірі 6 500, 00 грн., щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який надалі рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2018, було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох доньок, [PERSON] , 2002 року народження та [PERSON] , 2004 року народження. На даний час спільні діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач в свою чергу участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не допомагає, а тому позивачка вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 03.03.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на адресу зазначену в позовній заяві. Відповідач повідомлявся до розгляд судом даного провадження належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, однак поштова кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Відповідно правом на подачу відзиву відповідач не скористався. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі та частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2018 року. Сторони мають спільну неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № [NUMBER] ). Відповідач припинив надавати кошти для забезпечення, належного утримання та гармонійного розвитку спільної доньки, а тому наразі фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як свідчить позивач, не досягли. Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON] , 2004 року народження, в розмірі 6 500, 00 грн., щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Частиною другою ст. 51 Конституції України, та ст. 180 Сімейного Кодексу України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитей. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру стягнення аліментів суд виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, також слід враховувати рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, враховуючи також ту обставину, що суду не надано інформацію щодо матеріального стану відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання доньки, [PERSON] , 2004 року народження, аліменти в розмірі 4 000, 00 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з лютого 2021 року. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 908, 00 грн. від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial