Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 10 591,89 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та остаточний розрахунок, стягнути з відповідача на її користь єдиний соціальний внесок в сумі 78848 грн за періоди з вересня по грудень 2010 року, з квітня по грудень 2014 року, за 2015 рік, з січня по жовтень 2016 року для сплати єдиного соціального внеску по договору з Пенсійним фондом України про добровільну участь в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Позивач надала суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, справу слухати за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, надав письмові заперечення, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме: задовольнити вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 9693,10 грн. та компенсації у розмірі 1534,22 грн., в іншій частині відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, приєднані до матеріалів справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач працювала завідувачем складу в ДП Харківський електромеханічний завод і була звільнена з посади за наказом № 192к від 18.10.2016 р. за ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. При звільнені відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем в порушення ст.116 КЗпП України, сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації складає 11\~227,32 грн.( 9693 грн. заробітна плата + 1534,22 грн. компенсація) Сума заборгованості по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, з відповідача належить стягнути на користь позивача відповідно до положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати та відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 42 988 грн.31 коп. Розрахунок середнього заробітку здійснений наступним чином: Середньоденна заробітна плата позивача складає 102,11 грн. відповідно до довідки ДП «ХЕМЗ» від 11.10.2017 р., заборгованість слід розраховувати за період з 18.10.2016 р. по 03.04.2018 р. Тобто середньоденну заробітну плату позивача, що становить 102,11 грн. необхідно помножити на період заборгованості з 18.10.2016 р. по 03.04.2018 р. (532 дні), в результаті чого середній заробіток за час затримки складає 54\~322,52 грн. Заперечення відповідача в тій частині, що середній заробіток не підлягає стягненню так як в діях підприємства не має вини за несвоєчасну виплату остаточного розрахунку, оскільки, ухвалою ГСХО від 24.03.2015 р. по справі №922/5419/15 припинено провадження у справі про банкрутство ДП «ХЕМЗ» та зобовязано розпорядника майна продовжувати виконувати обовязки керівник боржника до призначення в установленому порядку керівника боржника, суд не вважає обґрунтованими. Так, на час звільнення позивача з ДП ХЕМЗ мораторій на задоволення вимог кредиторів був припинений, про що свідчить ухвала господарського суду Харківської області від 18.11.2010 р. про затвердження мирової угоди. Збереження арештів на майно та кошти підприємства не виключає необхідності здійснити остаточний розрахунок з робітником, а відповідно, відсутні підстави вважати, що відсутня вина відповідача. Не вважає обґрунтованими суд і заперечення відповідача в тій частині, що позивачем пропущений строк позовної давності, виходячи з положень рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпПУ у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22.02.2012 р. Перебіг строку в даному випадку розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплат всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З урахуванням того, що при звільненні з позивачкою не був проведений остаточний розрахунок всіх належних їй сум та він не проведений до теперішнього часу, тому відсутні підстави вважати, що позивач пропустив тримісячний строк для звернення до суду з вказаним позовом. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача єдиного соціального внеску в сумі 78848 грн за періоди з вересня по грудень 2010 року, з квітня по грудень 2014 року, за 2015 рік, з січня по жовтень 2016 року для сплати єдиного соціального внеску по договору з Пенсійним фондом України про добровільну участь в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є зокрема роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; Відповідно до частин 2, 8\~ст. 9 Закону України № 2464-VI від 8 липня 2010 року\~(з наступними змінами) "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього\~Закону\~нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої\~статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої\~статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Суд вважає, що в задоволенні цих вимог необхідно відмовити, так як обовязок сплачувати єдиний соціальний внесок покладається в даному випадку на роботодавця (страхувальника), тобто на ДП «ХЕМЗ», а правом звернення з вимогою про стягнення цих внесків наділені органи доходів і зборів відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати від сплати яких позивача звільнено. На підставі викладеного,

Outcome: partial