Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач 18 липня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому надав в новій редакції, посилаючись на те, що відповідач на підставі укладеного договору б/н від 25 жовтня 2013 року у вигляді заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати комісії та штрафи. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором її заборгованість станом на 31 травня 2018 року склала 96479,92 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 1942,70 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 84444,66 грн., заборгованість за пенею 5021,99 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4570,47 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір. 23 серпня 2018 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. У наданій суду відповіді на відзив від 13 березня 2019 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначав, що за укладеним договором процентна ставка може збільшуватись, що узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг; повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено, заяв про розірвання кредитного договору від відповідача не надходило; одночасне нарахування банком пені та штрафу відповідає нормам ЦК України, оскільки пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій: штраф - разове покарання, а пеня - покарання, яке має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов`язання; позов подано в межах строку позовної давності, який починається зі спливом останнього дня місяця дії платіжної картки - липня 2017 року. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення. Надала суду відзив на позовну заяву (а.с.61-65), в якому посилалась на недоведеність вимог банку про укладення сторонами кредитного договору, у тому числі щодо розміру кредитного ліміту, вид кредиту, умов та правил надання банківських послуг, ознайомитися з якими на сайті банку вона не мала можливості через відсутність послуг Інтернету за місцем її проживання, а тому підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту, яка не перевищує 500 грн.; сума процентів нарахована неправильно, підвищення процентної ставки є неправомірним, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права позивача змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною; в порушення п.1.1.3.1.9 Умов ніяким способом виписку про стан картрахунку позивач їй не надавав, інформацію про зміну тарифів та умов обслуговування вона не отримувала, а тому сума процентів підлягає перерахуванню за ставкою 30% річних. Також посилалась на неприпустиме одночасне стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов`язань за кредитним договором, на застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) та сплив позовної давності за вимогами про стягнення неустойки. За таких обставин, суд ухвалює рішення за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст.279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, регульовані нормами зобов`язального права. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що сторонами відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України 25 жовтня 2013 року укладено договір про надання банківських послуг б/н у формі анкети-заяви (а.с.7) разом з Тарифами (а.с.8), Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.8-32), за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30,00 % відповідно до тарифів картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", з базовою процентною ставкою за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,0%, з 01.04.2015 року - 3,6% (а.с.8), пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафів (у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором). Разом з тим, надані суду Витяг з Тарифів і Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем. Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі №342/180/17, щодо необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, відповідно до яких пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З таких міркувань суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Відповідно до положень ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті-заяві позичальника від 25 жовтня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача нарахованих відсотків у сумі 84444,66 грн., пені у сумі 5021,99 грн., штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу у розмірі 4570,47 грн. (процентної складової) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Укладений між сторонами кредитний договір від 25 жовтня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що вбачається з виписки з особового рахунку позичальника (а.с.79-80), а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача, фактично отримана і неповернута відповідачем сума коштів складає 1942,70 грн.. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого нею та непогашеного тіла кредиту в розмірі 1942,70 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial