Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої та повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В заяві вказує, що з 18 вересня 1999 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, актовий запис № 927. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 року, шлюб розірвано. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач з дітьми не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом. Позивачка до суду не з`явилася, надавши заяву яка містить прохання про розгляд справи за її відсутності та задоволенні заявлених вимого у повному обсязі. Відповідач також до суду не з`явився, надавши заяву про часткове визнання позову, надавши згоду на стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/12 частини з усіх видів його заробітку, просив розглянути справу за його відсутності. У відповідності до ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що з 18 вересня 1999 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, актовий запис № 927 (а.с. 2). На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 року, шлюб розірвано. Прізвище позивачки після розірвання шлюб змінено на Дошлюбне « [PERSON] » (а.с.3-4). Судом згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що під час шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана департаментом реєстраційний послуг Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тобто за однією адресою з позивачкою (а.с.11,12) та знаходиться на її утримання в силу свого віку. Відповідно до ч. 1 ст. 84, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. 182 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу щомісяця на утримання неповнолітньої доньки, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі неповнолітньої дитини. Також, судом згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана департаментом реєстраційний послуг Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за однією адресою з позивачкою (а.с. 11, 13). На теперішній час [PERSON] є студенткою 1 курсу денного факультету Інженерний навчально-науковий інститут за спеціальністю Технології захисту навколишнього середовища, з терміном навчання до 30.06.2023 року (а.с.10). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 199 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за сукупності кількох передумов (якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу). В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище доньки, а також платника аліментів, який має мінливий дохід та не має на утриманні інших дітей. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/12 частини його доходу щомісяця на утримання повнолітньої доньки, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Хоча ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не знаходить підстав для обмеження розміру аліментів посиланням на цей розмір, оскільки в силу наведеної статті 182 СК її положення ґрунтуються на прожитковому мінімумі для дитини, тоді як позивач, досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратив цей статус. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності зі ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. При визначенні розміру частки від заробітку позивача суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України). Бере до уваги суд і рівність обов`язків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів, а також інтересів осіб, відповідальність перед якими прямо встановлена законом (непрацездатні батьки, на участь в організації життєдіяльності яких посилається відповідач, інші діти). Всебічно перевіривши істотні для вирішення спору обставини, суд доходить переконання, що встановлений розмір аліментів на утримання дітей буде домірним як майновому і сімейному стану відповідача, так і потребі позивачки з урахування отримання нею заробітку за місцем роботи. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн. в дохід держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: partial