Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом, в якому просила визнати кредитний договір № SAMDN52000121625174, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 19.11.2013 року недійсним, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що оспорюваний договір було укладено її дочкою, яка за рішенням суду від 20.12.2005 року була визнана недієздатною та є інвалідом 2-ї групи з дитинства з порушеною психікою. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано кредитний договір № SAMDN52000121625174 від 19.11.2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині незадоволення судом заяви банку про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та ухвалити в цій частині нове рішення, яким застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме -кредитного договору від 19.11.2013 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася. Про час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 29.10.2014 поштового відправлення. Надала письмові заперечення. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час укладання кредитного договору [PERSON] була визнана недієздатною, такий правочин є неправомірний і не створює правових наслідків, будучи недійсним уже в момент вчинення, оскільки припис закону існує і забороняє такі дії зараз і на майбутнє. Такий правочин є нікчемним. А оскільки в судовому засіданні опікуном недієздатної особи не ставилися вимоги про визнання його дійсним, як такого, що вчинений на користь недієздатної особи, суд визнав за необхідне задовольнити вимоги позивача та визнати такий договір недійсним. Проте з таким висновком районного суду частково не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини. По справі встановлено, що 19 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та недієздатною [PERSON] був укладений кредитний договір №SAMDN52000121625174 на отримання кредитних коштів у розмірі 4000 грн. з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2112 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Умовами чинності правочину є дотримання ряду вимог, відповідно до ст.203 ЦК України, якою, в тому числі, є і наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняє правочин. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 20 грудня 2005 року [PERSON], [INFO], уродженка та жителька [ADDRESS] визнано недієздатною з моменту набрання рішенням законної сили, у зв'язку з тим, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра, є інвалідом 2-ї групи та за висновком судово-психіатричної експертизи, яка проводилася у грудні 2005 року не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 07 лютого 2006 року, [PERSON] було призначено опікуном над психічно хворою дочкою [PERSON] Частиною 1 ст.226 ЦК України передбачено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст.221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемним. Як зазначалося вище, позивач ставить питання про визнання правочину недійсним. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Суд першої інстанції не надав правої оцінки ст. 226 ЦК України та не звернув уваги на вищенаведені роз'яснення, що призвело до ухвалення помилкового рішення у справі. Відповідно до частин 1 та 5 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на викладене вище, договір №SAMDN52000121625174 від 19 листопада 2013 року, що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та недієздатною [PERSON] за яким остання отримала кредитні кошти у розмірі 3835,95 грн, слід визнати нікчемним, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину, зобов'язавши опікуна недієздатної фізичної особи [PERSON] - позивача [PERSON], повернути Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" кошти отримані [PERSON] за кредитним договором № SAMDN52000121625174 від 19.11.2013 в сумі 3835,95 грн. З позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати, понесені при подачі апеляційної скарги і підтверджені документально (а.с.41). З відповідача на користь держави слід сятгнути судовий збір в сумі 243,6 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Outcome: partial