Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 26.02.2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, набутого в шлюбі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1974 року по 24 грудня 2020 року. З 2016 року з відповідачем виникали конфлікти, і практично проживали окремо, виникали суперечки відносно спільного майна. В період спільного проживання сторонами придбано слідуюче майно: квартира з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , вартістю 40000 грн.; автомобіль «МОСКВИЧ» 412 1985 року випуску, вартістю 10000 грн.; автомобіль ВАЗ 210994, 2008 року випуску, вартістю 40000 грн.; сарай вартістю 2000 грн.; літня кухня вартістю 2000 грн.; гараж для автомобіля вартістю 6000 грн; погріб вартістю 2000 грн. Сарай, літня кухня, гараж для автомобіля та погріб знаходяться за адресою [ADDRESS] . Загальна вартість вищевказаного майна становить 102000 грн. Між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу майна, тому [PERSON] просить розділити спільне майно виділивши їй та визнавши за нею право власності на Ѕ частки квартири вартістю 20000 грн. за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частки літньої кухні вартістю 1000 грн., за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частки сарая вартістю 1000 грн., за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частки гаража для автомобіля вартістю 3000 грн., Ѕ частки погріба вартістю 1000 грн. за адресою: [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 210994, 2008 року випуску вартістю 40000 грн. Ухвалою суду від 23.03.2021 року провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання на 20.04.2021 року. 12.04.2021 року на адресу Оратівського районного суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач погоджується з визначеним у позові поділом нерухомого майна, однак заперечує щодо залишення за позивачем автомобіля ВАЗ 210994 вартістю 40000 грн., оскільки даний автомобіль був придбаний за період шлюбу. Пропонує здійснити поділ автомобіля шляхом сплати позивачеві половини вартості автомобіля 20000 грн., також залишити гараж для автомобіля за відповідачем, сплативши позивачу половину його вартості 3000 грн. Крім того автомобіль «МОСКВИЧ» 412 1985 року випуску вартістю 10000 грн., відповідно інформації головного сервісного центру МВС у власності відповідача не перебуває, таким чином не може бути поділений. Ухвалою суду від 20.04.2021 року відкладено розгляд підготовчого судового засідання цивільної справи № 141/122/21 на 01.06.2021 року. Також [PERSON] в судовому засіданні просила позовну вимогу щодо визнання права власності на автомобіль «МОСКВИЧ» 412 1985 року випуску залишити без розгляду. Ухвалою Оратівського районного суду від 01.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 141/122/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, набутого в шлюбі. Призначено справу до судового розгляду по суті на 15 червня 2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 15.06.2021 року, не з`явилася. При цьому в матеріалах справи є заява від 15.06.2021 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 15.06.2021 року, не з`явився. При цьому в матеріалах справи є заява від 15.06.2021 року про розгляд справи без його участі. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 23.07.1974 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який на підставі рішення Оратівського районного суду Вінницької області № 141/1116/18 від 24.12.2020 року, яке набрало законної сили 26.01.2021 року розірвано. Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] був виданий на ім`я [PERSON] . При цьому, як вбачається з договору купівлі-продажу від 14.02.1993 року [PERSON] купив квартиру, площа якої складає 74 кв.м, гараж, сарай за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з рішення Скоморошківської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 21 від 30.03.2017 року, встановлено нумерацію будинків по [ADDRESS] , а саме присвоєно домогосподарствам: № 2 кв. 1 [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль ВАЗ 210994, реєстраційний номер [NUMBER] 2008 року випуску, зареєстрований 07.06.2008 року, власником є [PERSON] . Відповідно до відповіді на запит № 31/2-947 від 28.04.2021 року, за гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстровані транспортні засоби: ПГМФ [NUMBER] -ЛЕГКОВИЙ-В, 2018 року випуску, дата реєстрації 02.08.2018 року; ВАЗ 210994, 2008 року випуску, дата реєстрації 07.05.2008 року; АЗЛК 412, 1985 року випуску, дата реєстрації 04.08.1995 року. Згідно відповіді Комунального підприємства «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 66 від 27.05.2021 року, по даним архіву КП Гайсинське МБТІ, станом на 29.12.2012 року, на об`єкт нерухомості - квартиру з допоміжними господарськими будівлями, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстрація права власності не проводилась; за гр. [PERSON] , зареєстровано право власності на цілу квартиру з допоміжними господарськими будівлями, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Скоморошківської сільської Ради народних депутатів 14.02.1993 року. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, З`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Також суд враховує висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, що обов`язкові для застосування: Велика Палата Верховного Суду України у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року зробила правовий висновок щодо обов`язковості застосування презумпції спільного майна придбаного в період шлюбу і зазначила: відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відсутність судового рішення про визнання набутого за час шлюбу майна особистою приватною власністю одного із подружжя або інших достатніх доказів на підтвердження того, що таке майно придбане за особисті кошти одного із подружжя, дає підстави вважати, таке майно належить обом з подружжя на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Презумпція спільного майна придбаного в період шлюбу застосовується і підтверджується останніми висновками Верховного Суду у подібних з цим позовом правовідносинах: постанова Верховного Суду від 10 квітня 2020 року справа № 643/16454/15-ц; постанова Верховного Суду від 07 квітня 2020 року справа № 199/3645/17-ц; постанова Верховного Суду від 13 березня 2020 року справа № 320/3072/18-ц і інші. Позивачем [PERSON] 01.06.2021 року надано відповідачеві [PERSON] розписку про те, що вона отримала від нього грошові кошти в сумі 20000 гривень, як компенсацію за половину вартості об`єкта спільної власності автомобіля ВАЗ 210994, реєстраційний номер [NUMBER] та грошові кошти в сумі 3000 гривень, як компенсацію за половину вартості об`єкта спільної власності автомобільний гараж. Всього отримано грошові кошти в сумі 23000 гривень, а тому з даного часу жодних майнових претензій на дані об`єкти спільної власності немає. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вищевказаний правочин судом недійсним не визнавався, а також він не є нікчемним (зокрема, сторонами дотримано простої письмової форми правочину). Як вбачається з матеріалів справи, кошти, які сплатила [PERSON] в сумі 23000 гривень, як компенсацію за автомобіль та автомобільний гараж, були передані в натурі, тому підстави для присудження грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно відсутні. Отже, суд доходить до висновку, що поділ спільного сумісного майна сторін, а саме автомобіля ВАЗ 210994 та автомобільного гаража було здійснено у позасудовому порядку за взаємною згодою, що виключає його повторний поділ судом у порядку, передбаченому ч.1 ст. 71 СК України. Таким чином, у задоволенні позову в частині визнання права власності на автомобіль ВАЗ 210994, 2008 року випуску та Ѕ частки гаража для автомобіля слід відмовити. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial