Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

ПАТ "АКТАБАНК" звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору №0862376701/Т/972130 від 19 листопада 2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби, згідно з умовами п.2.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40000.00грн. У відповідності до п.2.1.1. процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0.01% річних та включається в суму щомісячного платежу. У відповідності до п.2.1.2. позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 1300грн., що розраховується як 3.25 відсотків на суму кредиту вказаного в п.2.1 цього договору та включається в суму щомісячного платежу. У відповідності до п.2.1.3. цього договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється Позичальником щомісячно, починаючи з місяця наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2411.29грн. та з кінцевою датою всієї заборгованості за кредитом 18 листопада 2016року. Банк виконав свої зобов*язання за Кредитним договором у повному обсязі надавши кошти Позичальнику. В порушення умов Кредитного договору Відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені Договором строки. У зв'язку з зазначеним порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 08.11.2016 року має заборгованість 54343.49 грн, яка складається з наступного: - строкової заборгованості по кредиту 1111.08 грн.; - простроченої заборгованості по кредиту - 28889.99 грн..; - строкової заборгованості по відсоткам 0.27грн.; - прострочена заборгованість за відсотками 6.81грн.; - прострочена комісія за обслуговування кредиту 22235.34грн.; - штраф по кредиту 2.100грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у сумі 54343,39 грн. та судові витрати. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що заявлена до стягнення сума заборгованості є необґрунтованою, посилався на положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у відповідності до якого кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Зазначив, що позивач просив стягнути на його користь прострочену комісію за обслуговування кредиту у сумі 22235,34 грн. Відповідно до пункту 2.1.2. Договору позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 1300 грн., що розраховується як 3,25 відсотків на суму кредиту вказаного в п.2.1 цього договору та включається в суму щомісячного платежу. Положеннями п. 2.1.2., п. 2.1.2.1, п. 3.5. Кредитного договору не передбачають зміст послуг, за які банком нараховується позичальнику комісія, більш того її розмір не залежить від реально наданого об'єму послуг, відтак умови кредитного договору у даній частині суперечать положенням абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є нікчемними, а заявлена вимога про стягнення комісії нарахованої за обслуговування кредиту у сумі 22235,34 грн. на підставі нікчемних пунктів кредитного договору, задоволенню не підлягає. Також, просив застосувати до спірних відносин позовну давність та вказував, що штраф у сумі 2100,00 грн., нараховано за період з 31.10.2014 року по 02.12.2015 року, а позов подано до суду 23.11.2016 року. Позивач в судове засідання не з'явився, направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 130 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомив. Представник Відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Причиною спору між сторонами стала відмова Відповідача відшкодувати ПАТ «АКТАБАНК» у добровільному порядку заборгованість за Кредитним договором. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами Кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №0862376701/Т/972130 від 19 листопада 2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби, згідно з умовами п.2.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40000.00грн. У відповідності до п.2.1.1. процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0.01% річних та включається в суму щомісячного платежу. У відповідності до п.2.1.2. позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 1300грн., що розраховується як 3.25 відсотків на суму кредиту вказаного в п.2.1 цього договору та включається в суму щомісячного платежу. У відповідності до п.2.1.3. цього договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється Позичальником щомісячно, починаючи з місяця наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2411.29грн. та з кінцевою датою всієї заборгованості за кредитом 18 листопада 2016року. Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором у повному обсязі надавши кошти Позичальнику. В порушення умов Кредитного договору Відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені Договором строки. У порушення ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кредитні кошти. Таким чином, позивач повністю виконав свої зобов'язання за Кредитним договором. У зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань за Кредитним договором Позивач у відповідності до чинного законодавства України отримав право звернутися до суду за захистом свого порушеного цивільного права та інтересу по Кредитному договору. Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язань є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом. Несплата заборгованості Відповідачем за кредитним договором відповідно до графіку повернення кредиту є порушенням за кредитним договором. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За таких обставин підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення строкової заборгованості по кредиту у сумі 1111,08 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 28889,99 грн., строкової заборгованості по відсоткам 0,27грн. та прострочена заборгованість за відсотками 6,81грн.. Згідно із Законом України від 22.09.2011 р. N 3795-VI було доповнено частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» новим абзацом третім у відповідності до якого кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до пункту 2.1.2. Договору позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 1300 грн., що розраховується як 3,25 відсотків на суму кредиту вказаного в п.2.1 цього договору та включається в суму щомісячного платежу. Відповідно до п. 3.5. Договору нарахування комісій здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця, починаючи з місяця надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого позичальнику, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом в поточному місяці. При цьому при повному достроковому погашенні кредиту за ініціативою клієнта комісія нараховується і в дату остаточного розрахунку. За положення п. 2.1.2., п. 2.1.2.1, п. 3.5. Кредитного договору не передбачають зміст послуг, за які банком нараховується позичальнику комісія, більш того її розмір не залежить від реально наданого об'єму послуг, відтак умови кредитного договору у даній частині суперечать положенням абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є нікчемними. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частини 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону України від 22.09.2011 р. N 3795-VI, який набрав чинності 16 жовтня 2011 року і був чинним на час виникнення спірних відносин і розгляду справи судом, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За пунктом 17 ст. 1 вищевказаного Закону, послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 та чинних на час виникнення спірних правовідносин і врегулювання їх судом першої інстанції, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України. Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ст. ст. 219, 220, 224 цього Кодексу тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ст. ст. 222, 223, 225 ЦК України тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення комісії нарахованої за обслуговування кредиту у сумі 22235,34 грн. на підставі нікчемних пунктів кредитного договору, та задоволенню не підлягає. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення штрафу у сумі 2100,00 грн., оскільки з розрахунком заборгованості позивача штраф нараховано за період з 31.10.2014 року по 02.12.2015 року, а позов подано до суду 23.11.2016 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення штрафу у сумі 2100,00 грн., задоволенню не підлягають в зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial