Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. В теперішній час у звязку із змінами майнового стану є необхідність у збільшенні розміру аліментів, а саме: трапилося знецінення національної валюти, у звязку із чим аліментів, які стягуються з відповідача недостатньо для гармонійного розвитку дітей. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить збільшити розмір аліментів до 1500 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Відповідач позов не визнав та пояснив, що надавати утримання дітям у такому розмірі він не має можливості. Це обумовлено тим, що його батьки є інвалідами, батько є інвалідом першої групи, мати третьої, у звязку із чим потребують постійного догляду та матеріальних витрат. Представник відповідача вважає, що підстави для збільшення розміру аліментів відсутні, тому просила залишити позов без задоволення. Вислухавши пояснення сторін, доводи представника відповідача, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 4-5). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісяця до їх повноліття ( (а.с. 7-8). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здійбностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК Українипри вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції Українита, ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Як вбачається з довідки відділення у Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Запорізькій області № 9074/08-30-01 від 07.10.2017 року, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем і його середній щомісячний дохід за 2016 рік склав 6195,54 грн. (а.с.34-35), тобто збільшився вдвічі у порівнянні з 2015 роком. Відповідач мешкає зі своїми батьками, які є пенсіонерами та інвалідами, батько [PERSON] інвалід 1 групи, мати [PERSON] 3 групи, яка з 1989 року знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра (а.с. 17-18, 23-24, 44). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] мешкає зі своїми батьками, надає їм допомогу, оскільки батько нічого не бачить, а мати теж є інвалідом 3 групи. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує наявність у платника аліментів непрацездатних батьків, стабільного доходу, який збільшився вдвічі, а також виходить із засад рівності обовязку батьків з утримання дітей, тому вважає за доцільне підвищити розмір аліментів до 1000 грн. на кожну дитину, який, на думку суду, буде домірним як потребам дітей, так і майновому стану платника аліментів.

Outcome: partial