Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. 23.03.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРЕД АГРО ТОРГОВИЙ ДІМ» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 130\~618,95 грн., 3109 грн. - 3% річних, 33\~268,78 грн. - пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, 2494,95 грн. - інфляційні втрати, 30\~000,00 грн. - моральну шкоду. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 06.03.2018 [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду агрохіміка у ТОВ «Фред Агро Торговий Дім» на підставі наказу (розпорядження) № ФА 000000003- 0000000018. З березня 2019 відповідач перестав виплачувати позивачу заробітну плату, без пояснення причин її невиплати. Позивач не бажає звільнятись побоюючись взагалі не отримати заробітну плату. За період з 01.03.2019 по 29.02.2020 борг по заробітній платі становить 103\~618,95 грн. Крім того відповідач повинен виплати пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ відповідно до ст. 625 ЦК України, індекс інфляції та 3% річних. Крім цього відповідач невиплатою заробітної плати спричинив мjральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач мав душевні страждання та переживання, був порушений його звичний спосіб життя, він докладав зусилля та відшуковував матеріальні можливості для утримання своєї сім`ї. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 24.03.2020 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 27.04.2020 було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, однак, відзив до суду на позов, не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.03.2018 позивач звернувся до директора ТОВ «Фред Агро Торговий Дім» із письмовою заявою, в якій просив прийняти його на роботу агрохіміком з 06.03.2018 року. (а.с.9). Згідно копії наказу (розпорядження) № ФА000000003 0000000018 від 05.03.2018 про прийняття на роботу [PERSON] було прийнято на роботу з 06.03.2018, до загальногосподарського підрозділу ФА на посаду агрохіміка. (а.с.10). За даними розрахункових листів, виданих ТОВ «Фред Агро Торговий Дім» борг підприємства перед [PERSON] на кінець місяця становить: за березень 2019 року 20059,15 грн.; за квітень 2019 року 28797,61 грн.; за травень 2019 року 28\~848,01 грн. (а.с.11); за червень 2019 року 23997,92 грн.; за липень 2019 року 34147,83 грн.; за серпень 2019 року 44699,12 грн. (а.с.12); за вересень 2019 року 54849,03 грн.; за жовтень 2019 року 62998,94 грн.; за листопад 2019 року 73148,85 грн. (а.с.13); за грудень 2019 року 83\~298,76 грн.; за січень 2020 року 93448,67 грн.; за лютий 2020 року 103618,95 грн. (а.с.14). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За змістом ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Згідно ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2\~ст.\~115\~КЗпП України\~заробітна плата\~виплачується працівникам\~регулярно в\~робочі дні\~у строки,\~встановлені колективним\~договором або\~нормативним актом\~роботодавця,\~погодженим з\~виборним органом\~первинної профспілкової\~організації чи\~іншим уповноваженим\~на представництво\~трудовим колективом\~органом (а\~в разі\~відсутності таких\~органів -\~представниками,\~обраними і\~уповноваженими трудовим\~колективом),\~але не\~рідше двох\~разів на\~місяць через\~проміжок часу,\~що не\~перевищує шістнадцяти\~календарних днів,\~та не\~пізніше семи\~днів після\~закінчення періоду,\~за який\~здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач був прийнятий на роботу 06.03.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фред Агро Торговий Дім», що підтверджується письмовою заявою на прийняття на роботу від 05.03.2018, та наказом (розпорядженням) № ФА000000003-0000000018 від 06.03.2018. (а.с.9-10). За даними розрахункових листів за березень 2019 лютий 2020 борг відповідача ТОВ «Фред Агро Торговий Дім» перед [PERSON] по сплаті заробітної плати, станом на кінець місяця лютого 2020 року становить 103\~618,95 грн. (а.с.11-14). Позивач просить стягнути суму боргу по заробітній платі за період з 01.03.2019 по 29.02.2020 в розмірі 103\~618,95 грн. В той же час відповідачем не було надано відзиву на позов, та заперечень щодо суми заборгованої заробітної плати, про яку заявив позивач. Тому суд розглядає справу за наявними матеріалами справи. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вказано в ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем не було спростовано факту не виплати нарахованої заробітної плати. Отже суд вважає доведеним та підтвердженим належними доказами факт не виплати заробітної плати позивачу, за період з 01.03.2019 по 29.02.2020 в розмірі 103 618,95 грн. Тому суд вважає за доцільне задовольнити позов в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, на суму яка залишається невиплаченою тобто 103\~618,95 грн. Щодо іншої позовної вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат та стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ суд зазначає наступне. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 ЦК України). Позивач не надав доказів, що укладеним трудовим договором передбачено стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за невиплату заробітної плати. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статті 551 та 625 ЦК України розміщені в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 цього\~Кодексу\~і визначають загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширюють свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Підстав для застосування\~\~у даному\~\~випадку до правовідносин, що склались між сторонами, вимог\~\~ст.551 ЦК України та ст. 625 ЦК України\~щодо пені, стягнення\~\~інфляційних втрат та\~\~3% річних немає, так як між сторонами виникли трудові правовідносини, які\~\~регулюються спеціальними\~\~нормами трудового права. Оскільки правовідносини, що виникли\~\~між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є боржником по відношенню\~\~до позивача у цивільно-правових відносинах, тому позовні вимоги про стягнення пені в сумі 33268,78 грн., 3% річних в сумі 3109,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 2494,95 грн. не ґрунтуються на приписах чинного законодавства. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, від 21 травня 2014 року в справі №6-43цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року по справі №757/14073/16-ц, постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі №753/10967/16-ц, від 17 січня 2019 року по справі №296/1390/18, від 24 жовтня 2018 року по справі №461/5101/16-ц. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення суми моральної шкоди у розмірі 30 000,00 гривень, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом\~ст.23\~ЦК України,\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає:\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; \~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; у\~приниженні честі\~та гідності\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна\~шкода відшкодовується\~грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.\~1167\~ЦК України\~моральна шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~вини органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала: якщо\~шкоди завдано\~каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я\~або смертю\~фізичної особи\~внаслідок дії\~джерела підвищеної\~небезпеки; якщо\~шкоди завдано\~фізичній особі\~внаслідок її\~незаконного засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту або\~виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду N 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В обґрунтування вимог позовної заяви про стягнення моральної шкоди на користь позивача, останній зазначив, що внаслідок не виплати заробітної плати більше року, позивач змушений був економити на харчах, втратив нормальні життєві зв`язки, престиж та репутацію серед друзів, знайомих та родичів, що негативно впливає на відносини в середині його родини. Суд вважає, що оскільки відповідачем було допущено порушення трудового законодавства, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, суд вважає за необхідне визначити завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп., яку суд вважає розумною та справедливою. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позов задовольняється частково. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання заяви у справах позовного провадження сплачується судовий збір фізичними особами у розмір 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви немайнового характеру, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений: на 1 січня 2020 року - 2102 гривня. Таким чином мінімальний розмір судового збору за подання заяви у справах позовного провадження має становити 2102,00 х 0,4 = 840,80 гривень. Оскільки позов задовольняється частково, а саме: позовної вимоги майнового характеру, про стягнення заборгованості по заробітній платі яка задоволена повністю, та моральної шкоди, яка також задоволена повністю, то у відповідності до ч.6 ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, в загальному розмірі 840,80 грн., та на користь позивача в розмірі 840,80 грн. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, заяви про застосування строку позовної давності від відповідача до суду не надходили, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Згідно п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вище викладено,

Outcome: partial