Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що 28.02.2014 року уклав з [PERSON] договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання відповідач по укладеній угоді не виконав. Станом на 11.05.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 21220,44 гривень, яка складається з 9692,08 грн. заборгованість за кредитом, 9191,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 986,69 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання вищевказаного кредитного договору б/н від 28.02.2014 року недійсним з приведенням сторін в первинне становище та повернення ПАТ КБ «Приват Банк» наданих грошових коштів лише в сумі 9692,08 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на момент укладення договору у звязку з простроченням його паспорту [PERSON] було відмовлено у наданні кредиту з випуском звичайної картки для здійснення платіжних операцій. Зауважує, що на банкоматну картку кошти йому не надавались та про це його ніхто не повідомляв, тому він вважав, що у видачі кредиту йому було відмовлено, а грошові кошти, які зявилися на картці є нарахованою йому заробітною платою. Вважає, що банк порушив його права, не повідомивши належним чином про нарахування йому кредитного ліміту, процентів та штрафів за його використання. При укладанні кредитного договору банком не були дотримані вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки йому не було надано повної та достовірної інформації щодо повної вартості кредиту та всіх супутних послуг, тобто суми кредиту, суму процентів та інших платежів. Наголошує про заборону під час проведення антитерористичної операції щодо нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитним договором з 14.04.2014 року, особам, які зареєстровані та постійно мешкають у зоні проведення АТО, до якої відноситься м. Маріуполь. Тому вважає вимоги банка щодо стягнення з нього процентів за використання кредиту, пені та штрафних санкцій неправомірними, оскільки вони не відповідають нормам діючого законодавства. При цьому зауважує, що він згоден погашати лише тіло кредиту, тобто ті грошові кошти, які були йому надані в якості кредитного ліміту. Представник ПАТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, позов ПАТ КБ «Приват Банк» просив задовольнити в повному обсязі, також надав заперечення на зустрічну позовну заяву [PERSON], в яких зазначено, що відповідно до заяви останнього він погодився, що «Умови та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті становлять між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином, кредитний договір укладений в письмовій формі та не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі чого, йому в подальшому була видана картка №5168755381885553, якою він активно користувався та здійснював погашення заборгованості за договором. Тому вважає, що доводами, викладеними в зустрічному позові, [PERSON] намагається ввести суд в оману. Зауважує, що розпорядженням КМУ №1079-р від 05.11.2014 року прийнято рішення про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», тому підстави для зупинення нарахування пені або штрафів відсутні. При підписанні оспорюваного кредитного договору вимоги ст.203 ЦК України, у разі недодержання яких правочин може бути визнаний недійсним, порушені не були. На підставі викладеного просив в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, зауваживши, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» не визнає в повному обсязі, а вимоги зустрічного позову просив задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 28.02.2014 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, чим надав згоду на те, що «Умови та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті становлять між ним та банком кредитний договір. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, [PERSON] зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Вимогами ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором станом на 11.05.2015 року в розмірі 21 220,44 гривень, яка складається з 9692,08 грн. заборгованість за кредитом, 9191,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 986,69 грн. - штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобовязання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищевказану норму законодавства, суд не може стягнути з боржника штраф у вигляді фіксованої частини. Щодо посилань [PERSON] на ст.2 Закону України № 1669-УІІ від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" відносно введення мораторію на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, на час проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, то суд вважає їх недоведеними та необґрунтованими, оскільки розпорядженням КМУ №1079-р від 05.11.2014 року прийнято рішення про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Оскільки [PERSON] умови вказаного кредитного договору не виконуються, підлягає стягненню з останнього на користь позивача сума заборгованості за договором в розмірі 20 720,44 гривень, яка складається з 9692,08 грн. заборгованість за кредитом, 9191,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 986,69 грн. - штраф (процентна складова). Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК, в звязку з частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 207 грн. 20 коп. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження його вимог за зустрічним позовом. За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину зазначено: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд критично ставиться до твердження [PERSON] щодо неусвідомлення ним укладання кредитного договору, оскільки вказане спростовується його ж висловлюваннями, зазначеними у зустрічній позовній заяві, за якими він не заперечує в погашенні ним тіла кредиту, тобто грошових коштів, які йому надавалися банком в якості кредитного ліміту, а також визнає позов в частині стягнення з нього тіла кредиту. Крім цього не знайшли свого підтвердження посилання [PERSON] на те, що начебто отримані від банку кошти він вважав його заробітною платою, оскільки як вбачається зі розрахунку заборгованості за договором від 28.03.2014 року, [PERSON] 11.03.2014 року, 02.04.2014 року, 24.04.2014 року, 10.05.2014 року, 26.05.2014 року, 11.03.2015 року та 18.04.2015 року здійснював погашення за наданим кредитом. А також до звернення банком до суду про стягнення заборгованості за кредитом, [PERSON] не звертався із жодними претензіями до банку. У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до вимог діючого процесуального законодавства, враховуючи положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України про те, що сторони у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, є безпідставним та не ґрунтується на законі. Судом не встановлено наявності правових підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання недійсним спірного кредитного договору, укладеного між [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк».

Outcome: partial