Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилалась на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 21.04.2015 року. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Вказувала, що більше року з чоловіком спільно не проживають та шлюбні відносини між ними фактично припиненні, як наслідок вона звернулася із позовом про розірвання шлюбу, який на даний час перебуває на розгляді. З моменту фактичного припинення шлюбних стосунків позивачка самостійно матеріально утримує та турбується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та утриманні дочки не приймає. На її звернення з вимогами укласти договір про сплату аліментів відповідач відмовляється. Зазначала, що на утримання дочки їй потрібно 10000 грн. на місяць, оскільки вона щомісячно витрачає таку суму коштів на продукти харчування, засоби гігієни, одяг, взуття, ліки, сторонній догляд, а тому вважає, що відповідач зобовязаний виконував ати обовязок батька та регулярно допомагати їй в утриманні та забезпечені їх дитини для здорового та повноцінного розвитку. Крім того вказала, що їй важко самій матеріально утримувати дитину, оскільки на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. З урахуванням викладеного просила стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив відмовити у задоволені позову про стягнення аліментів у розмірі 10000 грн., оскільки на даний час він є слухачем Інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України та відповідно на даний час його місячний дохід становить 3500 грн.. Крім того просив суд звернути увагу на те, що Законом встановлений обовязок обох батьків по утриманню дитини. При цьому зазначив, що посилання є позивачки на те, що він не приймає участі в утриманні дитини не відповідають дійсності, оскільки він здійснював та продовжує здійснювати матеріальне забезпечення дочки, зокрема надав копії квитанцій про перерахунок коштів на банківський рахунок позивачки. В судове засідання позивачка не зявилася. ЇЇ представник адвокат [PERSON] надав суду заяву у якій просив провести судове засідання без їх участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також надав суду копії документів на підтвердження витрат позивачки. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що в судове засідання не зявились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці\~визнають право\~кожної дитини\~на рівень\~життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так судом встановлено, що 21.04.2015 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації одружень зроблено актовий запис №534. Від шлюбу у сторін 17.02.2017 року народилась дочка [PERSON] (а.с. 3), яка проживає разом із матірю. У відповідності до\~ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до\~ст. 180 СК України, обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на відповідачу також лежить обовязок по утриманню дитини. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, обовязок відповідача щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідач на даний час проходить навчання та отримує дохід у розмірі 3500 грн. на місяць, а тому розмір аліментів у сумі 10000 грн. стане надмірним фінансовим тягарем для відповідача, при цьому суд також враховує, що позивачкою не надано доказів того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у такому розмірі. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial