Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із даною позовною заявою, в якому просив: - стягнути з [PERSON] на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 587040,30 гривень та вартість експертного дослідження в розмірі 3000 гривень; - стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 листопада 2018 року о 03-15 год. на автодорозі Київ-Чоп 157 км.+200 м., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки Man 18.220 ME, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на опору дорожнього знаку, колесовідбійник та захисну огорожу. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Позивач стверджує, що внаслідок ДТП, діями відповідача йому було завдано матеріальну шкоду, адже йому частково пошкоджено автомобіль, яку останній добровільно не відшкодував. В результаті незаконних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка виражається в тому, що в результаті вказаного ДТП транспортний засіб підлягає відновлюваному ремонту, який для позивача був джерелом доходів, оскільки автомобіль використовувався в перевезенні вантажів. Новий автомобіль позивач купити не в змозі, в зв`язку з чим такий перебуває в постійному стресі, оскільки немає грошей на купівлю автомобіля. Відповідач добровільно компенсувати збитки відмовляється, що заподіяло позивачу додаткові емоційні переживання, пов`язані із зверненням до юристів за консультацією та даним позовом до суду. Переживання, нервовий стрес, викликані відсутністю коштів, порушенням ходу звичного життя призвели до погіршення здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків. Отже, в результаті ДТП позивачу завдано моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та з урахуванням доказів наявних у справі. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи за місцем проживання. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи учасників справи та оцінивши письмові докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 листопада 2018 року о 03-15 год. на автодорозі Київ-Чоп 157 км+200 м, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки Man 18.220 ME, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на опору дорожнього знаку, колесовідбійник та захисну огорожу. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.138). Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] належить автомобіль Man 18.220 ME, д.н.з. [NUMBER] (а.с.16-17). Звітом про оцінку №20/11-05 автотоварознавчого дослідження автомобіля Man 18.220 ME, д.н.з. [NUMBER] від 20 листопада 2018 року встановлено розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в розмірі 587040 гривень 30 копійок (а.с.22-62). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним. У роз`ясненнях, які містяться в абзаці четвертому пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Порушення відповідачем [PERSON] правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] неправомірними діями відповідача [PERSON] завдано збитків, внаслідок пошкодження автомобіля, яким він керував на передбачених законом підставах, а тому позивач має право на відшкодування завданої йому шкоди. Враховуючи вищевикладене, користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача 587040 гривень 30 копійок на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, 3000 гривень витрат за проведення дослідження. Відповідно допостанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; моральна шкода може полягати, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Щодо глибини душевних страждань позивача [PERSON] , то на думку суду, такі страждання були присутні, оскільки внаслідок пошкодження транспортного засобу, порушено звичайний спосіб життя, тривога, тимчасова відірваність від активного соціального життя, а тому такі дії відповідача дійсно призвели до фізичних та моральних страждань, негативних емоцій і переживань позивача. Тому, виходячи із вищезазначеного,

Outcome: partial