Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.04.2017 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року, від сумісного життя народився син [PERSON], [INFO]. З відповідачем уклали шлюб 23 липня 2009 року. Відповідач ухиляється від утримання дитини, інших утриманців не має, має дохід від сезонних заробітків. Вона за станом здоровя не має можливості працювати, розмір її пенсії становить 1247грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина по 2000грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала письмове клопотання про розгляд справи без її участі просила позов задовольнити, з винесенням заочного рішення згодна. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надав, у звязку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що заявлений позов слід задовольнити частково. В судовому засіданні встановлено, що сторони від сумісного життя мають сина [PERSON], [INFO], та перебувають у шлюбі з 23 липня 2009 року, що був укладений Міьским відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 1410. Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач, посилаючись на те, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно по 2000 грн. на утримання сина, на підставу своїх вимог не надала суду відомостей про розмір доходу відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно до ч. 2 ст.182 СК Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з того, що за правилами ст. 184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а суд фактично не має таких відомостей про відповідача, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікуна підставі ст.183 СК України.

Outcome: partial