Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Банилівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, про визнання особи такою, що втратила право на житлове приміщення з моменту укладення договору купівлі - продажу та зняття реєстрації. В позові вказував, що йому на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 26 грудня 2019 року на праві приватної власності належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2019 року. Також разом з вищевказаним будинком та договором купівлі - продажу перейшла у власність і земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер якої 7320583500:01:001:0583, що розташована [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В даному будинку залишився зареєстрованим гр. [PERSON] , а саме продавець даного будинку, а відповідач по справі, так як фактично він проживав та проживає в с. Банилів Вижницького району Чернівецької області і він поросив його залишитися зареєстрованим в даному господарстві до червня 2020 року, так як його цивільна дружина одержує соціальну допомогу до цього числа, а тоді він знімиться з реєстрації з даного будинку і зареєструється в с. Банилів у дружини. Добровільно відповідач знятися із реєстраційного обліку не бажає, що порушує його право , як власника будинку. Посилається, що [PERSON] , фактично по суті в даному будинку роками не проживав, будинок був в занедбаному стані. В даному будинку був прописаний з дитинства, а після смерті батьків прийняв спадщину і розпорядився нею на свій розсуд, а саме продав даний будинок і з часу оформлення договору купівлі - продажу він втратив право на даний будинок, а саме [ADDRESS] . Посилався на те, що є єдиним власником даного господарства на законних підставах, відповідач не проживав в даному господарстві, не сплачує податки житла, речей особистих в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться і цікавитись не може, так як знає, що ніякого відношення до нього не має. Як проживав біля своєї дружини в с. Банилів, так проживає і на даний час. Просить винести рішення яким усунути перешкоди у здійснення ним права володіння та розпорядження, належним йому на праві приватної власності житловим будинком, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщення з моменту укладення договору купівлі - продажу, а саме з 26.12.2019 року, шляхом зняття з реєстраційного обліку з даного будинку Представник позивача в адресованій суду заяві просить розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача , позов підтримує, в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. Клопотань з приводу участі у розгляді справи суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне. Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами , що розтаваний в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2019 року. Відповідач гр. [PERSON] , а саме продавець даного будинку, зареєстрований по [ADDRESS] . Фактично проживає в с. Банилів Вижницького району Чернівецької області . Факт того, що відповідач з 2002 року не проживає по місцю реєстрації підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.12.2020 року. Згідно пп.1-4 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правил ст. ст. 163, 72 ЖК України наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими , що втратили право користування жилим приміщенням , зокрема за умови , що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Своїм не проживанням у будинку відповідач обмежує права позивача, як власника будинку, розпоряджатися своєю власністю. Крім того, суд також не знаходить підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зазначені позовні вимоги є похідними від основних позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору.

Outcome: partial