Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 21 серпня 2013 року на прилюдних торгах з реалізації арештованого майна ним було придбано однокімнатну квартиру під номером [ADDRESS]. Право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстроване 27 серпня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та видано свідоцтво про право власності. На день посвідчення права власності Позивача, [PERSON], на квартиру [ADDRESS] був зареєстрований у ній. З невідомих причин відповідач з реєстраційного обліку не знявся. Оскільки Відповідач зареєстрований в спірній квартирі, на нього нараховуються комунальні послуги, які доводиться сплачувати позивачу, що порушує його права. В зв'язку з чим просить суд, винести рішення яким визнати Відповідача таким, що втратив право користування квартирою. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач про час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчить довідки поштового відділення, однак до суду не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки про час і місце проведення судового засідання його учасники були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва від 27 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за №1536 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 27.08.2013 року, квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON]. З довідки № 369 від 01.10.2013 року, виданої Крмунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №8» слідує, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] (відповідач). Слід відзначити, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із правочинів. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України випливає, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Як вбачається з інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Судом встановлено, що Позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS], а право власності Відповідача на цю ж квартиру припинилося у зв'язку з її відчуженням. Також судом встановлено, що Відповідач, не будучи власником спірної квартири та членом сім'ї власника (Позивача) залишається зареєстрованим за попереднім місцем свого проживання. З моменту відчуження квартири Відповідач не виписався з відчуженої квартири, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю новим власником - Позивачем. Крім того, оскільки Відповідач зареєстрований в спірній квартирі, на нього нараховуються комунальні послуги, які доводиться сплачувати Позивачу, що також порушує її права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, дослідивши матеріали та проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] підлягаюьт задоволенню. Натомість , суд вирішує відмовити у задоволенні позову в частині зобов'язання Дзержинського районного відділу у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області щодо скасування реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS], оскільки за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставами зняття з реєстраційного обліку є заява особи або її законного представника, судове рішення, яке набрало законної сили, про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть, і отже, обов'язок уповноваженого органу щодо зняття з реєстрації конкретної особи встановлений на законодавчому рівні. Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року за №1077 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, згідно підпункту 2 п. 3.1 даного Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття відповідачів з реєстрації в цьому приміщенні, а вимоги в цій частині є передчасними. До того ж, позивачем не доведено порушення його прав Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Криворізького МУ ГУ МВС України в м. Дніпропетровській області, а при виникненні спору він підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку наявні публічно-правові відносини. Отже, щодо вимог про зняття з реєстрації у спірній квартирі, слід вказати, що суд такими повноваженнями не наділений, Дзержинський РВ ДМС в м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не є відповідачем у справі, враховуючи, що рішення суду про позбавлення певних фізичних осіб права користування нею є підставою для зняття їх з реєстрації органами міграційної служби, у цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 114,70 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial