Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 25 листопада 2005 року його син [PERSON], [INFO], біля 00 годин 45 хвилин йшов додому по вул. Калиновій та в районі електроопори №65 зі сторони крамниці «Будапешт» переходив вулицю та на осевій лінії був збитий автомобілем «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] З місця ДТП [PERSON] з тяжкими ушкодженнями голови у несвідомому стані бригадою швидкої медичної допомоги було доставлено в обласну лікарню імені Мечникова, де не приходячи до свідомості 28.11.2005 він помер. 02 грудня 2005 року слідчим СУ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області відкрито кримінальну справу по факту дорожньо-транспортної пригоди, за ч.2 ст. 268 КК України. 31 березня 2006 року під час досудового розслідування кримінальної справи по факту ДТП за ч. 2 ст. 268 КК України і визнання позивача потерпілим та цивільним позивачем, останній надав слідчому позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди. Постановою старшого слідчого СВ по ДТП СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Андрієнко С.В. від 24 жовтня 2014 року закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Дорожньо-транспортною пригодою та загибеллю сина позивачу спричинено матеріальну шкоду, яка складається з наступного: витрати на проведення операції 300 грн.; придбання лікарських препаратів - 1108,51 грн.; витрати на послуги похоронного бюро - 600 грн.; витрати на поминальний обід - 1602 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. Крім того позивачу внаслідок ДТП була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 200 000,00 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 5110 грн. 51 коп., суму моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Коськовецький В.Ш., надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Шевчук О.М., у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити позивачу у його задоволенні в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 листопада 2005 року, близько 00 годин 45 хвилин по вул. Калиновій в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська, з боку вул. Академіка Образцова у напрямку проспекту ім. газети «Правда», рухався автомобіль «Деу-Ланос», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Рухаючись по вищезазначеній вулиці, водій [PERSON] побачивши пішохода [PERSON], який вибіг на проїзджу частину в безпосередній близькості перед автомобілем, застосував гальмування, але наїзду на пішохода із-за невеликої відстані не уникнув. [PERSON] із-за отриманих в результаті ДТП травм помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.23). Постановою старшого слідчого СВ по ДТП СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Андрієнко С.В. від 24 жовтня 2014 року закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013040030000029 від 09 січня 2013 року за ч.2 ст. 286 КК України, у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримання (а.с.6-9). Зазначеною постановою встановлено, що в діях [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з точки зору могли знаходитися в причинному зв'язку з настанням події даної ДТП (а.с.7), про що як на підставу незгоди із заявленим позовом посилався відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні. Висновком експерта №2909-Е від 09 лютого 2006 року встановлено, що ушкодження знайдені у потерпілого знаходяться у причинному зв'язку з ДТП яка була 25.11.2005 (а.с.48-49). Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв'язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов'язку таку шкоду відшкодувати. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв'язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об'єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так, ч.ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори об'єктивного характеру, причино не пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Дія непереборної сили може бути спрямована як на об'єкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей об'єкт. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Щодо юридичного значення грубої необережності потерпілого, то вона є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки закон не передбачає грубу необережність як обставину, що звільняє володільця від відповідальності. В судовому засіданні під час розгляду справи не встановлено і відповідачем не доведено умислу потерпілого на заподіяння собі шкоди, грубої необережності потерпілого та непереборної сили, що стала причиною дорожньо-транспортної пригоди 25.11.2005. Крім того, відсутність у діях відповідача складу адміністративного правопорушення також не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Частиною 3 статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого взагалі не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, тобто витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо; у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено можливість врахування матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, і як наслідок - зменшення судом розміру відшкодування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 правила цієї норми застосовуються у разі коли відповідачем за таких обставин може бути тільки фізична особа та відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача в дуже скрутне матеріальне становище. Доказів свого матеріального положення, відповідачем [PERSON] суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, а саме з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню витрати на придбання лікарських препаратів в розмірі 1108,51 грн. (а.с.26), витрати на послуги похоронного бюро в сумі 600 грн. (а.с.27), витрати на поминальний обід в розмірі 1602 грн. (а.с.28), а всього 3310, 51 грн. Що стосується витрати на операцію в розмірі 300 грн., то доказів понесення таких витрати позивач суду в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надав. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Враховуючи встановлені судом обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, у зв'язку із втратою сина, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. Позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн., суд також вважає такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Обчислюючи розмір компенсації витрат на правову допомогу, суд враховує фактичну кількість годин, витрачену адвокатом, складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Косковецьким В.Ш. був укладений договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання юридичної допомоги (послуги), пов'язаної з представництвом та захистом інтересів [PERSON] з приводу спору, пов'язаного з ДТП. Враховуючи, що мінімальна заробітна плата становить 1218 грн., 40% якої є 487,20 грн. 1 хвилина роботи коштує 8,12 грн. Оскільки адвокат приймав участь у судових засіданнях тривалість яких була - 40 хвлини 27.01.2015, 28 хвилин 26.02.2015, 55 хвилин 16.03.2015, то з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню сплачені витрати на правову допомогу в розмір 998 грн. 76 коп. (8,12 грн. х 123 хвилини). В іншій частині позову [PERSON] слід відмовити. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 283 грн. 11 коп.

Outcome: partial