Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2018 року [PERSON] був визнаний винним у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. Цивільний позов потерпілого [PERSON] про солідарне стягнення матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнено з ТДВ «Дніпрокомунстранс» на користь потерпілого [PERSON] 41429,62 грн. У позові про солідарне стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовлено. У задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди потерпілого [PERSON] - відмовлено. Стягнено з ТДВ «Дніпрокомунстранс» на користь потерпілого [PERSON] 300 000,00 грн., та на користь потерпілого [PERSON] 50 000,00 грн. У позові про солідарне стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовлено. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2019 року Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в частині вирішення цивільного позову [PERSON] та цивільного позову [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2019 року, головуючим у справі було визначено суддю Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2019 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху у зв`язку із наявністю недоліків позовної заяви, що були встановленні суддею. На виконання вищевказаної ухвали, в якості усунення недоліків, 18 квітня 2019 року [PERSON] спрямував на адресу суду уточнену позовну заяву. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві вказав, що 28.04.2017 року приблизно о 21:57 год., його донька [PERSON] , керуючи технічно справним, належним йому транспортним засобом - автомашиною марки ВАЗ 11183 «Лада Калина», р.н. [NUMBER] , разом з пасажиром - своїм знайомим [PERSON] , що сидів на передньому пасажирському сидінні, рухались на вказаному автомобілі по вул. Байкальській, з боку пр. Слобожанського, в напрямку вул. Ак. Образцова в м. Дніпро. Коли вона під`їздила до перехрестя з вул. Ак. Образцова, на зелений сигнал світлофора, в цей час попереду, на відстані декілька десятків метрів від даного перехрестя, автомобіль марки МАЗ 533702-240, р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався в зустрічному напрямку, який не переконався в безпеці свого маневру, почав здійснювати лівий поворот, пересікаючи вулицю Байкальську, в напрямку вул. Воронезької. Через вказане грубе порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху і виконання ним цього небезпечного маневру сталося зіткнення двох автомобілів, в результаті чого його донька - [PERSON] - отримала тілесні ушкодження, в результаті яких настала її смерть, а пасажир її авто [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. За вказаним фактом СУ ГУ Нацполіції в Дніпропетровській області 29.04.2017 року було внесені до ЄДРДР відомості про скоєне кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК України №12017040000000697. Автомобіль марки МАЗ 533702-240, р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] під час скоєння вказаної ДТП належав ТДВ «Дніпрокомунтранс» та був застрахований в страховій компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», поліс серії АК №5704798. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2018 року [PERSON] був визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.286 КК України, цим же вироком було частково задоволено позов [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди та моральних збитків. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2019 року даний вирок було змінено та в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. На даний час, вже після набрання чинності вироку суду у кримінальній справі, [PERSON] ніким не відшкодовано жодним грошових сум спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди, пов`язаної зі смертю його єдиної доньки, а також повним пошкодженням належного йому авто. На думку позивача, оскільки [PERSON] на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТДВ «Дніпрокомунтранс» та працював водієм, то саме відповідач ТДВ «Дніпрокомунтранс» повинен нести відповідальність, як за спричинення йому матеріальної, так і моральної шкоди. Крім того, оскільки автомобіль ТДВ «Дніпрокомунтранс» був застрахований в страховій компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то згідно з вимог п.п.3,23,24,26-1,28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник має відшкодовувати потерпілому як матеріальні витрати, пов`язані з лікуванням, з пошкодженням майна, так і моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП та смерті його доньки. Оскільки автомобіль повністю пошкоджено, то матеріальна шкода - це вартість нового автомобіля того ж класу, а саме ВАЗ 219410-010-50 2017р. - 245680,00 грн., однак враховуючи, що авто такого класу завод не виготовляє, тому це вартість аналогічної моделі. Крім того, на організацію поховання його дочки, на поминальні обіди, установку пам`ятника була витрачена значна грошова сума. Трагічна смерть рідної доньки стала для нього та його дружини справжнім потрясінням, величезним горем та найбільшою трагедією, яка коли-небудь була в їх з дружиною житті. Моральна шкода оцінена позивачем в розмірі 1 500 000 грн. Просив суд: стягнути солідарно з відповідачів ТДВ «Дніпрокомунтранс», ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в якості відшкодування спричиненої кримінальним злочином матеріальної шкоди в розмірі 245 680,00 грн. та в якості моральної шкоди грошову суму в розмірі 1 500 000,00 грн. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20.06.2019 року від ТДВ «Дніпрокомунтранс» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказали, що на момент звернення з даним позовом Страховик не здійснив виплату страхового відшкодування, а також з огляду на те, що розмір матеріальних збитків не визначено, тому звернення з позовом до ТДВ « Дніпрокомунтранс» є передчасним. Щодо моральної шкоди зазначили, що оскільки під час досудового розслідування судово-психологічної експертизи для визначення розміру спричиненої потерпілому [PERSON] моральної шкоди не проведено, тому неможливо визначити, який саме розмір моральної шкоди підлягає відшкодуванню позивачеві. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в поданій позовній заяві. Представник відповідача ТДВ «Дніпрокомунтранс» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд в позові відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 202/8420/17, провадження №1-кп/202/118/2018, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Як встановлено в ході судового розгляду, Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. [PERSON] звільнено від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про Амністію у 2016 році» №1810 - VIII від 22.12.2016 року. Цивільний позов потерпілого [PERSON] про солідарне стягнення матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнено з ТДВ «Дніпрокомунтранс» на користь [PERSON] 41 429,62 грн.; у позові про солідарне стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовлено. У задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди потерпілого [PERSON] відмовлено. Позови про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ТДВ « Дніпрокомунтранс» на користь потерпілого [PERSON] 300 000,00 гривень, та на користь потерпілого [PERSON] 50 000,00 гривень. У позові про солідарне стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - відмовлено. Згідно з вироком суду, обвинуваченого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. 28 квітня 2017 року приблизно о 21:57 годині, водій [PERSON] , перебуваючи на посаді водія автотранспортних засобів ТДВ «Дніпрокомунстранс» згідно з наказом даного підприємства №235-к від 09.10.2015 року, виконуючи свої функціональні обов`язки, керуючи технічно справним автомобілем «МАЗ 533702-240» р/н [NUMBER] , який належить ЗАТ Дніпрокомунтранс» (ТДВ «Дніпрокомунтранс») здійснював рух по проїзній частині вул. Байкальської у м. Дніпро, з боку житлового масиву «Клочко-6» в бік пр. Слобожанського, наближався до регульованого світлофорним об`єктом перехрестя з вул. Ак.Образцова. В цей же час, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 11183» р/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , в салоні якого, у якості пасажира на передньому пасажирському сидінні, перебував [PERSON] , здійснювала рух по проїзній частині вул. Байкальської у м. Дніпро, з боку пр. Слобожанського в бік житлового масиву «Клочко-6», із перевищенням дозволеної швидкості не менш ніж 100 км. год та наближалась до регульованого світлофорним об`єктом перехрестя з вул. А.Образцова. При цьому, водій [PERSON] , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безперечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перебуваючи перед перехрестям вул. Байкальської та вул. Ак. Образцова, не переконавшись, що це буде безпечним і він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись на зелений миготливий сигнал світлофора для його напрямку руху, з метою здійснення маневру повороту ліворуч до вул. А.Образцова, змінив напрямок руху ліворуч, з наступним виїздом на зустрічну смугу руху, тим самим не надав дорогу автомобілю «ВАЗ 11183» р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався прямо у зустрічному напрямку руху, перебуваючи в полі зору водія [PERSON] , внаслідок сталося зіткнення передньою частиною автомобіля «МАЗ 533702-240» та передньою бічною лівою частиною автомобіля « ВАЗ 11183». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №886 від 16.05.2017 року, заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, а саме: велика різана рана на переніссі та дрібні різані ранки на лобі та щоках більш справа, забиті скальповані рани в ділянці лівого ліктя та на кісточках основних фаланг правої кисті, забиті рани на правому коліні та правій гомілці, відкриті переломи кісток правого передпліччя, гвинтоподібний закритий перелом лівого стегна з вивихом головки, вогнищевий крововилив під м`якою мозковою оболонкою у тім`яній ділянці праворуч, розриви легень у прикореневій зоні, крововиливи у біляниркову клітковину зліва та у брижу, множенні садна на лівій щоці, в лівому куті нижньої щелепи, під підборіддям, на грудях між молочними залозами, біля пупка, на зовнішній бічній поверхні лівого стегна посередині. Всі зазначені ушкодження по своєму характеру прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті в результаті ударів об тупі тверді предмети, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля ( кермо, торпеда, тощо), а також при ударах об гострі краї ( різані рани на обличчі) розбитого лобового скла. Смерть потерпілої [PERSON] настала [INFO] у м. Дніпро в районі перехрестя вул . Байкальської та вул. А. Образцова, тобто на місці дорожньо-транспортної пригоди, від сумісної тупої травми тіла, яка супроводжувалась відкритими та закритими переломами довгих трубчастих кісток верхньої та нижньої кінцівок, забоєм та розривами внутрішніх органів, та яка ускладнилася розвитком травматичного шоку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2616е від 07.08.2017 року, заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні ( більш, як 21 день), у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, забійно-рваних ран: в лобній області по центру та дещо ліворуч, на шкірі над верхньою губою по центру ближче до основи носу з переходом на червону кайму верхньої губи ліворуч, на червоній каймі нижньої губи ліворуч з переходом на підборіддя по центру та праворуч та далі в підщелепну область, численних гематом та саден обличчя, закритого уламкового перелому дистального епіфізу правої плечової кістки зі зміщенням уламків та вивихом, гематоми правого ліктьового суглобу, закритого вколоченого внутрішньо-суглобного перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків та закритого перелому головки лівої малогомілкової кістки, гематоми лівого колінного суглобу, численних саден грудної клітини та кінцівок. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, що діяли зі значною силою в область обличчя, тулубу і кінцівок, якими могли бути і виступаючи частину автомобілю, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2019 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на докази - висновок судово-медичної експертизи №886 від 16 травня 2017 року та висновок судово-медичної експертизи №2616 «е» від 07 серпня 2017 року. Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» задоволено частково. Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в частині вирішення цивільного позову [PERSON] та цивільного позову [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльність особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії / бездіяльність та чи вчинені вони цією особою. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Серія АК №5704798 цивільна відповідальність водія автомобіля МАЗ 533702-240, д/н [NUMBER] [PERSON] на момент скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди 28.04.2017 року була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно з полісом АК №5704798. Відповідно до зазначеного полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Ліміт відповідальності страховика, відповідно до АК №5704798 складає: за шкоду, завдану здоров`ю - 200000,00 грн.; за шкоду завдану майну -100000,00 грн. В судовому засіданні встановлено, що в матеріалах кримінального провадження є заяви [PERSON] , які отримані ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про виплату страхового відшкодування та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не відмовляла [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, в межах ліміту відповідальності страховика, відповідно до полісу АК №5704798. Факт, обставини ДТП, особа винна у її настанні встановлені у межах кримінального провадження за ч.2 статтею 286 КК України. Звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджало останньому з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закону) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 цього Закону є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Щодо заявлених позовних вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів спричиненої злочином матеріальної шкоди в розмірі 245680,00 грн. за фізично знищений транспортний засіб. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Разом із тим, законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі N 308/3162/15-ц (провадження N 14-178цс18). Отже, оскільки позов ґрунтується на деліктних зобов`язаннях, та предмет даного зобов`язання є подільним, так як виражений у грошовій формі, то відсутні правові підстави для солідарного стягнення матеріальної шкоди. Щодо заявленого розміру відшкодування то відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія [NUMBER] автомобіль ВАЗ 11183-110-20ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] ( а.с.51). Суд не може прийняти до уваги наданий позивачем в підтвердження понесеної матеріальної шкоди в розмірі 245680 грн. Рахунок на оплату №7 від 09 січня 2018 року вартості нового автомобіля ВАЗ 219410-010-50 2017 р., оскільки з метою підтвердження економічної необґрунтованості ремонту транспортного засобу ВАЗ -11183, р/н [NUMBER] [PERSON] повинно бути надано до суду письмовий звіт (акт) чи висновок про оцінку, виконаний аварійним комісаром, оцінювачем або експертом. Крім того, має бути підтверджена вартість транспортного засобу до та після ДТП, а не рахунок на аналогічний новий транспортний засіб. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині солідарного стягнення матеріальної шкоди в розмірі 245680,00 грн. Щодо заявлених позовних вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 1 500 000,00 грн., то суд виходить з наступного. Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані із доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Виходячи із вимог статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В судовому засіданні встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть доньки позивача [PERSON] , однак жодних доказів щодо понесених матеріальних витрат позивач суду не надав, а оскільки відповідно до страхового полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, визначена у розмірі 200 000,00 грн., то з урахуванням визначеного законом відсотку виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компаніяпідлягає стягненню на користь позивача 10 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Сукупність зібраних у справі доказів об`єктивно свідчить про те, що [PERSON] у зв`язку з трагічною смертю доньки, зазнав суттєвих моральних страждань, смерть стала справжнім потрясінням, величезним горем та найбільшою трагедією. Він втратив надію на майбутнє, спокій та захист в старості, тому, з урахуванням вимог розумності і справедливості, обґрунтовано стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс»на користь [PERSON] 150 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, в свою чергу позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. На підставі ст. 141 ЦПК України з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмірі по 840 грн.00 коп. з кожного.

Outcome: partial