Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 17.12.2012 року між сторонами був укладений договір №R53100371914В, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 24000 грн. строком повернення до 17.12.2015 р. з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17% річних. У звязку з тим, що відповідач належним чином зобов*язання щодо їх повернення не виконує, станом на 15.10.2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 40085 грн., яка складається із: 19093,18 грн. - сума боргу за кредитом, 2813,36 грн. - сума боргу за процентами, 4814,43 грн. - сума боргу за комісійною винагородою, 13364,13 грн. - сума пені, нарахованої у зв*язку із несвоєчасною сплатою процентів, кредиту та комісйної винагороди в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні не був присутнім, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно укладав вказаний кредитний договір, сплачував кошти за кредитом по вересень 2013 року. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є неправильним. В подальшому відповідач до судового засідання не з*явився, надавши письмові запереченнґ проти позову та заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об*єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов*язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов*язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов*язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов*язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов*язання (неналежне виконання). В судовому засіданні встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53100371914В, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24000 грн., зі сплатою 17% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 17 грудня 2015 року. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і зі строком дії договору, видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером №43729 від 17.12.2012 р. Відповідач не виконав свої зобов'язання перед банком та станом на час звернення до суду із позовом мав заборгованість в розмірі 40085 грн., яка складається із: 19093,18 грн. - сума боргу за кредитом, 2813,36 грн. - сума боргу за процентами, 4814,43 грн. - сума боргу за комісійною винагородою, 13364,13 грн. - сума пені, нарахованої у зв*язку із несвоєчасною сплатою процентів, кредиту та комісійної винагороди в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу, що підтверджується наданим Банком розрахунком, який відповідачем спростований не був. Відповідно до п.п. 3.3., 3.4.,3.5. кредитного договору позичальник зобов*язаний повертати кредит та сплачувати відсотки щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутних послуг, рівними частинами (ануїтетними платежами), 18 числа кожного місяця. Позичальник зобов*язується сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка, комісійні винагороди за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту (п. 3.7. кредитного договору). Відповідно до п. 4.10. кредитного договору за наявності прострочення виконання зобов*язань позичальником за кредитним договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце), у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, пов*язаних з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору. Згідно з п. 5.2.1. Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадку порушення Позичальником зобов*язань за Кредитним договором, невиконання (неналежного виконання) зобов*язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами Кредитного договору, затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів по кредиту щонайменше на один календарний місяць. Згідно з п. 7.1. Кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов*язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами Кредитного договору, позичальник зобов*язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов*язань за кожен день порушення виконання зобов*язань, включаючи день погашення. У зв'язку з утворенням простроченої заборгованості, у відповідності з кредитним договором, банк скористався правом вимоги дострокового повернення кредиту, прострочених процентів, комісійної винагороди, неустойки у вигляді пені. Неустойкою, згідно ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов*язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов*язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р., положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов*язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов*язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов*язання). Судом встановлено, що у звязку з наявністю захворювання відповідач є інвалідом другої групи, є непрацездатним, джерелом його доходу є пенсія. З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та ст. 3 ЦК України про те, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що суд вважає можливим зменшити розмір неустойки у вигляді пені до 6 000 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки відповідач, який є інвалідом 2 групи, згідно з п. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору. Суд не бере до уваги доводи відповідача як підставу для відмови в позові про те, що зобов*язання порушені не з його вини, оскільки 22.01.2015 року він переніс інсульт, тому вимушений був звільнитися з роботи. Судом встановлено, що відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором утворилась з жовтня 2013 року, а згідно ксерокопії доданої до заперечень трудової книжки відповідач був в цей час працевлаштований. Крім того, у відповідності до ст.60 ЦПК України, відповідачем не доведено настання страхового випадку та повідомлення страхової компанії про його настання. На підставі викладеного та

Outcome: partial