Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що під час перебування в шлюбі, у них народився син [PERSON] , [INFO] На даний час нею подано до Верховинського районного суду заяву про розірвання шлюбу. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча інших аліментних зобов`язань не має, є молодою, працездатного віку особою, їздить на тимчасові заробіки за кордон, де отримує чималу заробітну плату, а тому має можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 03.06.2019 було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін . Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З врахуванням положень ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов`язку. З врахуванням положень ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі який позивачка бажає розірвати, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 07.03.2017 Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 3). Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 27.09.2017 Ваиконкомом Буковецької сільської ради Верховинського району, Івано-Франківської області (а.с.4) [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Судом безспірно встановлено, що неповнолітня дитина проживає з матір`ю [PERSON] , дані обставини не заперечуються відповідачем по справі. В той же час позивач в позові зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, хоча має змогу таку допомогу надавати, так як працює не офіційно та має дохід, інших аліментних зобов`язань немає. А тому, з врахуванням наведеного, вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 182 СК України (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 р.), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За частинами першою, другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, те що відповідач позов в частині визначення розміру аліментів визнав, є здоровою та працездатною людиною, зобов`язаний забезпечувати свою дитину матеріально та виходячи з мінімального розміру аліментів на одну дитину визначеного законом, суд приходить до висновку про те, що слід визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, що з врахуванням наданої допомоги матір`ю дитини, забезпечить їй, належні умови для існування, повноцінного розвитку та належних умов проживання, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є справедливим, так як при визначеному розмірі аліментів дотримується принцип рівності обов`язків батька та матері утримувати дітей до повноліття, а також визначений судом розмір аліментів сприятиме фізичному, духовному і моральному розвитку дитини. Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі до задоволенню не підлягає, оскільки позивач не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог.

Outcome: partial