Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

В квітні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказала, що 22.12.2019 року [PERSON] було отримано в борг на підставі договору позики грошові кошти в сумі 97280 грн.. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав їй розписку. Відповідно до умов зазначеної розписки, відповідач зобов`язався повернути частину боргу в розмірі 20000 грн. до 24 грудня 2019 року та решту суми боргового зобов`язання (на загальну суму 77280 грн.) до 31.01.2020 року. В зазначений в розписці строк відповідач коштів не повернув. 20.03.2020 року адвокатом Сопілко Н.Ю. відповідачу було вручено претензію про повернення боргу, про що свідчить його особистий підпис на копії претензії. В даному документі нею було визначено строк повернення боргу впродовж 20 днів з дня отримання претензії, тобто до 10.04.2020 року. На сьогоднішній день попри неодноразові її прохання повернути борг, відповідач своїх зобов`язань не виконав. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 97280 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач сплатив позивачці частину коштів в сумі 9000 грн.. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що частину коштів в розмірі 20000 грн. він сплатив позивачці, частково це підтверджується дублікатами чеків на суму 9000грн., інших доказів у нього немає. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 97280 грн., які зобов`язався повернути 20000 грн. до 24 грудня 2019 року, решту - до 31.01.2020 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується письмовою розпискою від 22.12.2019 року. Згідно графіку погашення заборгованості від 22.12.2019 року [PERSON] зобов`язувався повернути: 20000 грн. - 24.12.2019 року, 10000 грн. - 31.12.2019 року, 20000 грн. - 17.01.2020 року, 20000 грн. - 24.01.2020 року, 27280 грн. - 31.01.2020 року. На адресу [PERSON] адвокатом Сопілко Н.Ю. було направлено претензію про повернення [PERSON] впродовж 20 днів з моменту отримання цієї претензії грошових коштів, отриманих за розпискою в сумі 97280 грн.. Відповідач повернув [PERSON] частину коштів в сумі 9000грн.. Вказані обставини підтверджуються: розпискою від 22.12.2019 року; графіком погашення заборгованості від 22.12.2019 року; претензією про повернення боргу; дублікатами чеків АТ КБ "Приват Банк" від: 24.12.2019 року , 31.12.2019 року, 15.01.2020 року, 24.01.2020 року, 01.02.2020 року. Незважаючи на закінчення строку повернення боргу за письмовою розпискою від 22.12.2019 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів відповідач повністю не повернув позивачці кошти, його заборгованість становить 88280 грн.. Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 22.12.2019 року в сумі 88280 грн. (97280-9000). В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Судовий збір відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 882,82 грн. (97280/100=972,80; 88280/972,80=90,75; 972,80/100х90,75=882,82) На підставі викладеного та

Outcome: partial