Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач 12.05.2014р. звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Армлит-Донбасс» та, після уточнення позовних вимог в суді, просить стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з грудня 2013 року по 1 травня 2014 в сумі 10539,01 грн., та відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 гривень. Обґрунтовує позов тим, що вона перебуває в трудових відносинах з відповідачем, займає посаду обрубника, однак відповідач несвоєчасно виплачує їй заробітну плату, в зв'язку з чим за вказаний період утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 10539,01 грн. Крім цього, такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона обґрунтовує тим, що внаслідок затримання виплати заробітної плати вона втратила нормальні життєві зв'язки, таке становище вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Все це створює фізичні, психічні та моральні страждання, змушує докладати додаткових зусиль до організації свого звичного способу життя, шукати додаткових заробітків, позичати гроші тощо. Через несвоєчасну виплату заробітної плати у позивача з'явились борги, в тому числі за комунальні послуги, кредитна заборгованість перед банком. Така ситуація призвела до напружених відносин в родині. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав із викладених у позовній заяві мотивів, уточнив період та суму заборгованості по заробітній платі та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з грудня 2013 року по 1 травня 2014 в сумі 10539,01 грн. та в відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 грн. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Армлит-Донбасс» Гузенков С.В. в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що невиплата заробітної плати позивачу зумовлена фінансовими труднощами підприємства, тому не заперечив проти стягнення заборгованості по заробітній платі, а в частині відшкодування моральної шкоди просить в позові відмовити через те, що позов в цій частині є недоведеним. При цьому пояснив, що підприємство порушує строки виплати заробітної плати не з вини товариства, а через те, що у 2013 році відбувся спад замовлень на високорентабельну продукцію та підприємство було вимушено тимчасово виготовляти низькорентабельну продукцію, в більшості випадків для покупців з Російської Федерації. У той же час відбулось підвищення тарифів на енергоносії, в результаті чого відбулось збільшення собівартості продукції, що випускається, що також вплинуло на фінансовий результат роботи підприємства. На динаміку отримання грошових коштів вплинуло тимчасове введення мит на всю ввезену українську продукцію на території Російської Федерації. В результаті всіх цих чинників, на підприємстві утворилась заборгованість по заробітній платі, дефіцит коштів для виплати основних платежів і відрахувань. Крім того на підприємстві в зв'язку із заборгованістю припинено часткове постачання електроенергії, закрито та опломбовано водопостачання, через неспроможність сплатити борги контрагенту, накладено арешт на рахунки підприємства. При цьому підприємство частково виплачувало позивачу заробітну плату, тобто намагалось врегулювати спірну ситуацію та не допустити накопичення заборгованості. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони перебувають в трудових правовідносинах з 04.12.2001р. по теперішній час. [PERSON] працює в ТОВ «Армлит-Донбасс» на посаді обрубника ЛЦКЧ, що підтверджується копією трудової книжки, довідкою ТОВ «Армлит-Донбасс» №276 від 10.06.2014р. Згідно довідки №276 від 10.06.2014р. виданої ТОВ «Армлит-Донбасс» сума невиплаченої заробітної плати за період з грудня 2013 року 1 травня 2014 року станом на 10 червня 2014 року становить 10539,01 гривень, у тому числі за грудень 2013р. - 604,37 грн., за січень 2014 року - 1036,39грн., лютий 2013р. - 2347,33грн., березень 2013р. - 3256,85грн., квітнень 2014р. - 3294,07 грн. Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд встановив, що відповідач, в порушення вищевказаних вимог законодавства, оплату праці позивачу, яка виконує свої професійні обов'язки, які покладені на неї трудовим договором , здійснює не належним чином, в зв'язку з чим виникла вищевказана заборгованість по заробітній платі, яку суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. Тяжке матеріальне становище, що склалося на підприємстві, не є підставою для невиплати робітнику належних йому сум. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи вимоги ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з того, що ТОВ «Армлит-Донбасс» допустило порушення законодавства про працю, які виразились у невиплаті [PERSON] належних їй сум заробітної плати, тобто встановлено наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, оскільки внаслідок невиплати заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, на тривалий час залишена без засобів до існування, не могла забезпечити себе та свою сім'ю продуктами харчування, предметами першої необхідності, ліками, що негативно вплинуло на психічний стан позивача, завдало їй моральних страждань, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, відновлення яких вимагає від нього додаткових зусиль. При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, враховує стан здоров'я позивача, те, що тяжких вимушених змін у його життєвих стосунках не відбулося, приходить до переконання, що в користь позивача підлягає до стягнення із відповідача 1000 гривень моральної шкоди. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині присудження до виплати позивачу заробітної плати за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 115, 233 КЗпП України, ст. 23 ЦК України,

Outcome: partial