Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що з 13 травня 2014 року він перебував на обліку у [PERSON] міському центрі зайнятості. 8 жовтня 2015 року спеціалістом цього центру були видано індивідуальні рекомендації для сприяння в працевлаштуванні (направлення) №20, за яким він мав відвідати декілька компаній, у тому числі Торецьке виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу». 19 жовтня 2015 року у вказаній компанії йому було запропоновано вакансію слюсаря ремонтника четвертого розряду, при цьому з нього вимагали гроші для проходження медичної комісії. Він не погодився з тим, що він зобовязаний оплатити проходження медичної комісії і йому було відмовлено у прийнятті на роботу. Просив визнати незаконними дії адміністрації [PERSON] виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» по відмові у прийнятті його на роботу 19 жовтня 2015 року та зобовязати усунути допущені порушення оформити на роботу слюсарем - ремонтником 4 розряду, стягнути середню заробітну плату за вимушені прогули з компенсацією у звязку із підвищенням заробітної плати в 2015 та в 2016 роках. 6 червня 2016 року позивач подав позовну заяву до співвідповідача - [PERSON] міського центру зайнятості. Посилався на те, що після відмови [PERSON] виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» прийняти його на роботу через непогодження ним сплатити кошти за проходження медичного огляду він звернувся у [PERSON] міський центр зайнятості із заявами від 19 та 22 жовтня 2015 року, щоб зафіксувати порушення його права на працю шляхом відмови у прийнятті на роботу, але адміністрацією [PERSON] міського центру зайнятості не було прийнято ніяких заходів. Своєю бездіяльністю адміністрація [PERSON] міського центру зайнятості не сприяла його працевлаштуванню, а, навпаки, перешкоджала та позбавила його робочого місця у [PERSON] виробничому управлінні водопровідно - каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» по вакансії слюсаря ремонтника 4 розряду. Тому просив визнати незаконними дії адміністрації [PERSON] міського центру зайнятості по сприянню його працевлаштуванню за листами направленнями № 20 та №22 від 8 та 22 жовтня 2015 року, а також щодо його заяв від 19 та 22 жовтня 2015 року та від 19 жовтня 2015 року та стягнути солідарно втрату заробітної плати у звязку із незаконною відмовою у прийнятті на роботу з вини [PERSON] міського центру зайнятості населення, ненаданням направлення для працевлаштування слюсарем ремонтником 19.10.2015 року у Торецьке виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу». Ухвалою Дружківського міського суду від 06 червня 2016 року залучено до участі у справі [PERSON] міський центр зайнятості у якості співвідповідача. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 серпня 2016 року закрито провадження у справі за позовом до [PERSON] міського центру зайнятості на підставі ч.1 ст. 205 ЦПК України. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 18 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. У апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд. Зазначає, що суд невірно прийшов до висновку про те, що йому відмовили у прийнятті на роботу, оскільки він не написав заяву про прийняття його на роботу та оскільки він не був задоволений умовами роботи, ці обставини відповідачем не доведені. Насправді відповідач відмовив у прийнятті його на роботу через те, що він відмовився сплатити за проходження медичного огляду, що є незаконним та чим порушені його права. Суд послався на платіжне доручення №1737 від 17 листопада 2015 року для оплати медичного огляду, але не зясував, яких працівників це стосується, тих, що працювали чи майбутніх та не зясував, де таке платіжне доручення за жовтень 2015 року, де укладений договір з медичною установою, у якій проходять медичний огляд, де направлення на медичний огляд для нього. Суд не врахував надані ним докази, а саме індивідуальні рекомендації для сприяння працевлаштуванню від 8 та 19 жовтня 2015 року з відміткою роботодавця від 26 жовтня 2015 року. Роботодавець запропонував йому роботу слюсаря ремонтника 4 розряду і він не відмовився від цієї роботи, ніхто з представників відповідача не підтвердив його відмови від запропонованої роботи. Але роботодавець не прийняв його на роботу, відмовивши надати йому направлення на медичний огляд та оформити наказ чи розпорядження, передбачені вимогами ст. 24 КЗпП України. Суд протягом розгляду справи не ставив питання про пропуск ним строку на подання позову, але в рішенні зазначив про те, що він пропустив цей строк. В засіданні апеляційного суду представник [PERSON] виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» [PERSON] проти скарги заперечував та просив рішення залишити без зміни. Позивач в засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом отримання судової повістки. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а саме з мотивувальної частини рішення слід виключити мотив відмови у позові з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду з позовом, у іншій частині рішення слід залишити без зміни з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення відповідачем його права на працевлаштування та на підтвердження необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу. Вказаний висновок суду є вірним, він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права. Із справи вбачається, що позивач перебував на обліку у [PERSON] міському центрі зайнятості з 13 червня 2014 року, що підтверджено копією сторінки його трудової книжки з відповідним записом про те, що згідно з наказом від 13.06.2014 року йому розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно ст.22 п.п.1,3,4, ст. 23 п.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та не заперечується сторонами. У даній справі позивач посилався на те, що за направленнями [PERSON] міського центру зайнятості від 8 та 19 жовтня 2015 року на підприємстві відповідача йому була запропонована вакансія слюсаря ремонтника четвертого розряду, але при цьому від нього вимагали гроші для проходження оплати медичної комісії. Він не погодився із тим, що він зобовязаний провести оплату проходження медичної комісії та через це йому було відмовлено у прийнятті на роботу. На підтвердження позову позивачем надано копії індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню №20 від 08 жовтня 2015 року та №22 від 22 жовтня 2015 року, в ході розгляду справи [PERSON] міським центром зайнятості надано завірені копії цих рекомендацій та копію його листів до [PERSON] міського центру зайнятості і відповідей на них. З копії індивідуальної рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню №20 від 08 жовтня 2015 року вбачається, що серед рекомендованих заходів значиться відвідати з метою працевлаштування ТВУ ВГК КП «Компанія «Вода Донбасу», а також є запис у графах «Дата виконання заходу» - 10.10.2015 року та «Результат виконання заходу» - «Вакансія слюсар ремонтник служби водопостачання, старший інспектор відділу кадрів Вілкова». З копії індивідуальної рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню №21 від 22 жовтня 2015 року вбачається, що серед рекомендованих заходів значиться відвідати підприємства, зокрема Торецьке ВУВГК, у графі «Дата виконання заходу» - 26.10.2015 року та «Результат виконання заходу» - «Вакансія слюсар ремонтник, старший інспектор відділу кадрів Вілкова». 19 жовтня 2015 року позивач звернувся із заявою до директора [PERSON] міського центру зайнятості, у якій зазначив, що 19 жовтня 2015 року ТВУ ВГК КП «Компанія «Вода Донбасу» запропонувала роботу слюсарем ремонтником, але при цьому відмовила й прийнятті на роботу, вимагаючи оплатити за свій рахунок медичну комісію, просить направити спеціаліста для складання акту порушення прийому на роботу (а.с.55). 20.10.2015 року на вказану заяву позивачу надана відповідь, якою розяснено, що 19 жовтня 2015 року під час наступного прийому у фахівця центру зайнятості він повідомив, що незадоволений умовами прийому на роботу у [PERSON] виробничому управлінні водопровідно каналізаційного господарства, зокрема, проходженням попереднього медичного огляду перед працевлаштуванням за власний рахунок. Спеціалістом центру зайнятості йому надано розяснення про те, що державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні громадян, які звертаються до центру зайнятості і бажають працювати або змінити місце роботи, але не здійснює контроль процесу працевлаштування безробітних. Якщо виникла суперечка між ним та роботодавцем він має право звернутися до відповідних органів (а. с. 67). 23.10.2015 року позивачу [PERSON] міським центром зайнятості надана відповідь на його заяву щодо наявності вакансій, у якій зазначено, що 08 жовтня під час співбесіди у особистого консультанта йому були надані індивідуальні рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню з переліком підприємств, на яких були перспективні вакансії. Йому було запропоновано звернутися на ці підприємства з метою працевлаштування, про результати співбесід повідомити до наступного прийому у фахівця центру зайнятості, а саме до 22.10.2015 року. 19 жовтня він надав індивідуальні рекомендації, де було зазначено, що його можуть взяти на роботу до ТВУ ВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», але його не влаштовували умови прийому на роботу. 22 жовтня на наступному прийомі особистий консультант зробив підбір підходящої роботи, але підходящої роботи для нього не було. На ТВУ ВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» за період з 19.10.2015 року по 22.10.2015 року була працевлаштована інша людина. Представник відповідача [PERSON] виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» заперечував проти того, що позивач не був прийнятий на роботу через несплату ним коштів за проходження медичної комісії, навпаки, позивача не влаштовували умови оплати праці, а саме затримка з виплатою заробітної плати, він не проявив бажання працювати на підприємстві та не написав заяву про прийняття на роботу. Суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що надані позивачем докази безспірно не підтверджують факту того, що йому було відмовлено у прийнятті на роботу через його відмову оплатити проходження медичної комісії. У даній справі взагалі не доведений факт того, що позивачу було відмовлено у прийнятті на роботу. Індивідуальними рекомендаціями щодо сприяння працевлаштуванню №20 від 08 жовтня 2015 року та №21 від 22 жовтня 2015 року підтверджено, що позивач звертався до [PERSON] виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» та що на час його звернення була вакансія слюсаря ремонтника. Однак, самі по собі вказані індивідуальні рекомендації не підтверджують факту відмови цим підприємством у прийнятті на роботу позивача. Не підтверджують цього факту і копії листів позивача до [PERSON] міського центру зайнятості та відповідей на них. Зокрема, у заяві, адресованій директору [PERSON] міського центру зайнятості 19 жовтня 2015 року позивач зазначив, що 19 жовтня 2015 року ТВУ ВГК КП «Компанія «Вода Донбасу» запропонувала роботу слюсарем ремонтником, але при цьому відмовила у прийнятті на роботу, вимагаючи оплатити за свій рахунок медичну комісію, у той же час із копії індивідуальної рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню №21 від 22 жовтня 2015 року вбачається, що 26.10.2015 року позивач знову відвідав це підприємство та йому повідомлено, що є вакансія слюсаря ремонтник, тобто відмова не підтверджена, навпаки, робота пропонувалась. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому висновок суду про відмову у позові через його необґрунтованість є вірним. Доводи апеляційної скарги позивача про те, що роботодавець не прийняв його на роботу, відмовивши надати йому направлення на медичний огляд та оформити наказ чи розпорядження, передбачені вимогами ст. 24 КЗпП України необґрунтовані, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Доводи апеляційної скарги щодо незясування судом обставин пропуску строку на подання позову є частково обґрунтованими. Привівши у рішенні мотиви відмови у позові через його недоведеність суд також зазначив, що позивач звернувся із даним позовом 5 квітня 2016 року, просив визнати незаконними дії по відмові у прийнятті на роботу, які мали місце 19 жовтня 2015 року, тому пропустив встановлений ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду з даним позовом та не надав доказів поважності причин пропуску цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 233, ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строку суд може поновити цей строк. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. Таким чином, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Отже, висновок суду щодо відмови у позові через пропуск позивачем строку на звернення до суду є зайвим, тому його слід виключити із мотивувальної частини рішення. У іншій частині рішення є вірним та підстав для його скасування немає. Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Outcome: partial