Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У вересні 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.12.2010 року в розмірі 134024,68 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.12.2010 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які додані до позову, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач погодився на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Отже, між сторонами був укладений договір, за яким у кредитора виник обов`язок інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Договору, а у позичальника відповідно отримання виписки про стан і здійснення операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3). За п. 2.1.1.5.5. Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У разі незгоди зі змінами Умов та Правил або Тарифів клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4 Договору). Також відповідач зобов`язаний згідно п. 1.1.2.7 слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, згідно п. 2.1.1.5.6., на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, зокрема, простроченого кредиту, оплати винагороди банку. Окрім того, договором (п. 2.1.1.7.6.) передбачена сплата позичальником штрафу у розмірі 500 гривень за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, а відповідно до п. 2.1.1.12.11 Договору банк вправі вимагати дострокового виконання зобов`язань при невиконанні боржником обов`язків за Договором. На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 30.06.2020 року складає 167788,83 грн. та складається з наступного: 2499,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 163289.48 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2000 грн. - заборгованість за пенею. З урахуванням його права вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, на підставі наведеного, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 134024,68 грн., що складається з наступного: 2499,35 гривень - заборгованість за кредитом; 131525,33 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 21.12.2010 року по 31.10.2019 року; судові витрати у розмірі 2102,00 грн. (а.с. 1-5, 20-42). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. На запит суду Курахівською міською радою надано відомості проте, що [PERSON] , [INFO] , згідно реєстру територіальної громади змінила прізвище на « [PERSON] », зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 64). Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не прибув, розгляд справи просив проводити за його відсутності, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. (а.с. 51, 52, 62). Відповідач [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, правом на подання відзиву не скористалась, судова повістка, яка надсилалась відповідачу повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (а.с. 58, 68, 69). Відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (а.с. 49-50). З фотокопії заяви-анкети слідує, що 21.12.2010 року відповідач подала заяву позивачу, відповідно до якої: виявляє бажання оформити платіжну картку кредитка «Універсальна», кредитний ліміт 3500 гривень; заявник погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, зокрема, ознайомлюватись зі змінами на сайті www.privatbank.ua (а.с. 18). З довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, слідує, що процентна ставка складає 3,0% на місяць (тобто 36% на рік); порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; передбачені сплата штрафу 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 19). З довідки про видачу кредитних карт відповідачу [PERSON] слідує, що вона згідно кредитного договору № б/н отримала наступні картки: 21.12.2010 року № [NUMBER] зі строком дії до 06/14 року; 09.12.2011 року № [NUMBER] зі строком дії до 11/15 (а.с. 17). За розрахунком банку, заборгованість відповідача по кредиту станом на 30.06.2020 року складає 167788,83 грн. та складається з наступного: 2499,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 163289,48 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2000 грн. -заборгованість за пенею. Проте, позивач просив стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2499,35 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у період з 21.12.2010 року по 31.10.2019 року у розмірі 131525,33 грн. (а.с. 6-10). Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом проводилося наступним чином: з 21.12.2010 року 36 % на рік; з 01 січня 2013 року 30 % на рік; з 01 вересня 2014 року 34,80% на рік, з 01 квітня 2015 року 43,20 % на рік (а.с. 6-10). З виписки по кредитним рахункам відповідача за період 21.12.2010 року по 29.02.2020 року слідує, що вона користувалась кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні банку та розраховувалася за надані послуги, періодично здійснювала погашення заборгованості, поповнювала картки: № [NUMBER] до 23.11.2011 року; картку № [NUMBER] зі строком дії до 11/15 року - 17.07.2017 року, шляхом поповнення готівкою у терміналі самообслуговування на суму 500 грн., 16.08.2017 року поповнювала картку готівкою у відділенні банку в місті Курахове на суму 300 грн., тобто вже після закінчення строку дії вказаної кредитної картки (а.с. 11-15, 17). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки відповідача слідує, що [PERSON] 21.12.2010 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 800 грн., в той же день суму кредитного ліміту було зменшено до 0 грн., з 21.01.2011 року збільшено кредитний ліміт до 900 грн., з 09.03.2011 року збільшено кредитний ліміт до 2200 грн., з 21.07.2011 року збільшено кредитний ліміт до 2600 грн., 20.01.2020 року кредитний ліміт становив 0 грн. (а.с. 16). Згідно копії паспорту громадянина України, анкети-заяви наданої банком, довідки РНОКПП, листа Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області від 09.09.20202 року, місце реєстрації [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Вказаним відповідачем змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 44, 57, 63-64). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 21.12.2010 року по 31.10.2019 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 21.12.2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаний відповідачем, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщених на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Між тим у заяві позичальника від 21.12.2010 року процентна ставка не зазначена та сума кредитного ліміту визначена у 3500 гривень (а.с. 18). Позичальником [PERSON] 21.12.2010 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 19). Підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру базової процентної ставки - 3,0 % в місяць; порядку нарахування та погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок стягнення комісії, нарахування пені та штрафу. В той же час, матеріали цивільної справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем витяг з Умов та правил (а.с. 20-43) розумів відповідач, ознайомлювався та погоджувався з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (21.12.2010 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (04.09.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19). Разом з тим, суд вважає, що заява-анкета та довідка про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», саме і є узгодженими між сторонами та містять істотні умови кредитного договору щодо ціни договору та порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, отже саме за цими умовами і слід аналізувати виконання відповідачем договору із банком. Так, випискою по кредитним рахункам відповідача в період з 21.12.2010 року по 29.02.2020 року слідує, що вона користувалась кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні банку та розраховувалася за надані послуги, періодично здійснювала погашення заборгованості, поповнювала картки: № [NUMBER] до 23.11.2011 року; картку № [NUMBER] зі строком дії до 11/15 року - 17.07.2017 року, шляхом поповнення готівкою у терміналі самообслуговування на суму 500 грн., 16.08.2017 року поповнювала картку готівкою у відділенні банку в місті Курахове на суму 300 грн., тобто вже після закінчення строку дії вказаної кредитної картки (а.с. 11-15, 17), що власне і є кредитним лімітом. За таких обставин, суд визнає належними і допустимими доказами у справі виписку по кредитним рахункам та довідку про видачу кредитних карток, так як у виписці відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта [PERSON] , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення нею заборгованості, а з довідки про отримання карток вбачається факт доведеності отримання відповідачем карток та користування ними і кредитними коштами, оскільки тільки йому було відомо ПІН-коди. Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач умови кредитного договору не виконував, використані кредитні кошти в розмірі 2499,35 грн. позивачу не повернув, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 2499,35 гривень. З огляду на викладене, на користь позивача з [PERSON] підлягає стягненню зазначена заборгованість за кредитом в сумі 2499,35 грн., тому позов в цій частині належить задовольнити повністю. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст. 1056-1 ЦК України (редакція на час виникнення правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Тому, для застосування підвищеної процентної ставки банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду. Встановлено, що у довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 пільгового періоду» та яка підписана відповідачем, процентна ставка складає 3,0% на місяць (тобто 36% на рік); порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; передбачені сплата штрафу 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 19). Із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом проводилося наступним чином: з 21.12.2010 року 36 % на рік; з 01 січня 2013 року 30 % на рік; з 01 вересня 2014 року 34,80% на рік, з 01 квітня 2015 року 43,20 % на рік (а.с. 6-10). З довідки про видачу кредитних карт відповідачу [PERSON] слідує, що вона згідно кредитного договору № б/н отримала наступні картки: 21.12.2010 року № [NUMBER] зі строком дії до 06/14 року; 09.12.2011 року № [NUMBER] зі строком дії до 11/15 (а.с. 17). Поряд із цим, належних доказів про повідомлення банком відповідача щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом та отримання його згоди боржником матеріали справи не містять, і вказана обставина позивачем не спростована. Між тим, банком нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Оскільки збільшення відсотків у заяві від 21.12.2010 року не було узгодженою умовою, то збільшення їх до 43,20 % річних у періоді з 01.04.2015р. по 31.10.2019 року в односторонньому порядку банком є нікчемним, у зв`язку із відсутністю належних доказів саме того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем. Тому у цьому періоді відсотки слід перерахувати за ставкою 36 % річних. Відсотки ж, нараховані за ставкою, нижчою від ставки 3,0% на місяць (тобто 36 % річних), перерахуванню не підлягають, оскільки не порушують прав позичальника, а банк саме на такій ставці наполягав як позивач, зазначивши про це у позові та додатках до нього (а.с. 2-5, 19). Враховуючи, що відповідачем не заявлено про застосування позовної давності, суд зазначає, що невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах до останнього дня місяця карки № [NUMBER] - до 30.11.2015 року (а.с. 17), так як нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків після закінчення строку дії договору (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України. Разом із цим з матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за договором відповідач здійснила 16.08.2017 року готівковими коштами у відділенні Банку, але вже після закінчення строку дії кредитної картки № [NUMBER] (а.с. 11, 17), і, як вже зазначалось вище, нарахування Банком відсотків після припинення строку дії договору є безпідставним, а здійснення будь-яких платежів поза межами строку дії кредитного договору не є визнанням свого боргу. Отже, нараховані Банком після 30.11.2015 року відсотки є безпідставними та стягненню не підлягають. Права та інтереси кредитодавця в даному випадку забезпечуються відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимоги щодо стягнення з боржника нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України Банк не заявляв. Таким чином, з відповідача на користь позивача в межах строку дії картки, тобто до 30.11.2015 року підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01.04.2015 року (з часу збільшення відсоткової ставки) по 30.11.2015 року (останній день місяця дії картки) за базовою відсотковою ставкою 36 % річних (3,0x12) в розмірі 607,34 гривень, виходячи з розрахунку: 2499,35 грн. (тіло кредиту) х 36 % (за відсотковою ставкою 3,0 на місяць (36 % річних) / 360 х 243 дні (за період з 01 квітня 2015 року по 30.11.2015 року). Враховуючи розмір заборгованості за відсоткам, який станом на 01.04.2015 року складав 1109,76 грн., загальний розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача складає 1717,10 грн. (1109,76 грн. + 607,34 грн.) тому позов в цій частині належить задовольнити частково. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом належить задовольнити частково з огляду на їх ґрунтовність. Щодо сплати судових витрат, суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України. Так, банком заявлено позов на суму 134024,88 грн., за подання якого сплачено судовий збір в сумі 2102 грн., а задоволено позов на суму 4216,45 грн. (2499,35 грн.+ 1717,10 грн. задоволені вимоги - тіло та проценти), тому позивачу належить до компенсації за рахунок відповідача сума судових витрат: 2102 грн. х 4216,45 грн. : 134024,68 грн. = 66,13 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial