Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Орган опіки та піклування Великописарівської РДА 23.04.2014 року звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], стягнення з неї аліментів на користь державного закладу, в якому будуть виховуватися діти, на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 300 гривень на кожну дитину щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.10.2013 року діти за заявою матері, відповідачкою по справі, перебувають в Сумському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області на повному державному утриманні. Батько дітей помер [INFO]. Відповідачка на даний час не має постійного місця проживання, за місцем реєстрації не проживає, не працює, на обліку у центрі зайнятості населення Великописарівського району не знаходиться, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Діти були поміщені у державний виховний заклад за заявою відповідачки терміном на 6 місяців, вона була попереджена, що в разі необґрунтованої відмови забрати дітей у визначений 6-тимісячний термін, а також у вихованні і утриманні дітей без поважних причин, вона буде позбавлена батьківських прав відносно них, з нею неодноразово проводилися відповідні бесіди. Проте, відповідачка за весь час перебування дітей в державному виховному закладі жодного разу їх не відвідала, листів не надсилала, матеріальної допомоги не надавала. Її негативна поведінка неодноразово розглядалася на засіданні виконкому Великописарівської селищної ради та комісії з питань захисту прав дитини Великописарівської РДА, що не дало ніякого позитивного результату. В судовому засіданні представник позивача Кузьменко Т.Л., що діє на підставі довіреності /а.с.53/, позовні вимоги підтримала і пояснила, що сім'я [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей з 2010 року, після смерті її першого чоловіка, батька малолітніх дітей, діти вилучалися від неї та направлялися до Сумського обласного будинку дитини. В 2011 році, коли відповідачка стала співмешкати з [PERSON], її майбутнім чоловіком, вона створила належні умови проживання і виховання дітям і діти були їй повернуті. Вона зареєструвала офіційний шлюб, у подружжя [INFO] народився спільний син [PERSON], відносини в сім'ї були нормальні. А взимку 2012 року стали надходити до служби повідомлення від громадян та самого [PERSON], що відповідачка не виконує своїх батьківських обов'язків, покидає трьох дітей самих, коли чоловік на роботі, вживає спиртні напої. Тоді її в січні 2012 року знову поставили на облік, слідкували за її поведінкою. В сім'ї в них теж почалися розлади, через її вживання спиртних напоїв. Влітку 2013 року вона з трьома дітьми пішла від чоловіка і проживала у своїх знайомих, де вела аморальний спосіб життя, за дітьми не доглядала, часто змінювала адреси та співмешканців. Тому у вересні 2013 року як вона, так і її чоловік, написали заяви про поміщення всіх дітей до державного виховного закладу на строк 6 місяців. За цей час вона не піклувалася за своїми дітьми, хоча вони лікувалися, так як їх стан здоров'я був незадовільний, не відвідувала жодного разу. Проте як [PERSON] дітей відвідував, а в березні 2014 року свого сина забрав додому і виховує разом із своєю матір'ю. Їх шлюб розірваний в судовому порядку. На даний час місцезнаходження відповідачки не відомо, за місцем реєстрації вона не проживає. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не прибула, відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлена належним чином /а.с.52, 61/. Заслухавши думку представників позивача та третьої особи, які не заперечують проти розгляду справи без участі відповідачки, врахувавши думку прокурора, суд вважає за можливо розглянути справу відповідно до статті 224 ЦПК України у заочному порядку. Представник третьої особи Микитенко В.С., що діє на підставі довіреності /а.с.54/, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача і надала аналогічні пояснення. Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що позов підлягає повному задоволенню, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] їх батьками є - [PERSON] та [PERSON] /а.с.6-7/. Батько дітей [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про його смерть /а.с.8/, мати - [PERSON] 15 лютого 2011 року уклала шлюб з [PERSON] /а.с. 9/, який розірваний рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 25.11.2013 року /а.с.10/. Рішенням виконавчого комітету Великописарівської селищної ради № 99 від 19.08.2013 року малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] взяті на облік як діти, що опинилися в складних життєвих обставинах /а.с.11-13/, відповідно довідки-характеристики Великописарівської селищної ради № 784 від 08.04.2014 р. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, її місцезнаходження не відоме, не працює, схильна до вживання алкоголю, веде аморальний спосіб життя /а.с.14/. 26 вересня 2013 року [PERSON] написала заяву про зарахування її дітей [PERSON] та [PERSON] до молодшої групи Сумського центру соціально- психологічної реабілітації дітей області /а.с.15/. 30.09.2010 року прийняте рішення № 19 комісією з питань захисту прав дитини Великописарівської РДА про влаштування в Сумський обласний спеціалізований будинок дитини малолітніх [PERSON] та [PERSON] на повне державне утримання /а.с.16/. Відповідно рішення № 6 від 21.03.2011 року комісії з питань захисту прав дитини Великописарівської РДА, [PERSON] надано дозвіл забрати дітей з Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини /а.с.19/. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Великописарівської РДА № 37 від 25.09.2013 року малолітні діти [PERSON] влаштовані до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області /а.с.22/, поведінка [PERSON] розглядалася на засіданні комісії 21.03.2014 року /а.с.23/, вона неодноразово за період часу з серпня 2013 року по квітень 2014 року попереджувалася про настання адміністративної та кримінальної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків /а.с.24-28/, протягом липня 2013 року по жовтень 2013 року обстежувалися житлові-побутові умови проживання дітей [PERSON], які актами комісій визнавалися незадовільними /а.с.29-32/. Відповідно довідок Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області від 08.04.2014 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 01.10.2013 року перебувають в державному виховному закладі /а.с.37-38/, дівчинка навчається в 1-В класі Комунальної установи Сумська загальноосвітня школа 1-111 ступенів № 22 м. Суми /а.с.36/. Відповідно довідки центру від 08.04.2014 року за час перебування дітей у закладі з 01.10.2014 року їх жодного разу не відвідувала мати [PERSON] /а.с.35/. Діти мають позитивні характеристики з місця виховання, стан їх здоров'я задовільний /а.с.39-42/. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка колишній чоловік відповідачки [PERSON] пояснив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 15.02.2011 року по 25.11.2013 року, від даного шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Проживав з відповідачкою однією сім'єю до серпня 2013 року. У 2011 році вони забрали двох її дітей від першого шлюбу з Сумського обласного будинку дитини, створили нормальні умови для їх виховання, але вже з 2012 року відповідачка стала знову вживати алкогольні напої, покидала дітей і йшла з дому, гуляла, вела аморальний спосіб життя, за дітьми не дивилася. Вони декілька разів розходилися, але потім мирилися, але нормального сімейного життя вже не було. Він декілька разів подавав на розлучення, але потім мирився, проте його спроби зберегти сім'ю нічого не дали. У вересні 2013 року вони разом написали заяви про поміщення дітей на 6 місяців до Сумського центру, він неодноразово відвідував всіх дітей, її брав з собою два рази, коли старші діти знаходилися в лікарні. У березні 2014 року він забрав свого сина, створив належні умови проживання та виховання, допомагає його мати. За час коли він забрав сина додому, відповідачка провідала його один раз, старших дітей не провідувала. Забрати дітей собі - не має можливості. Підтвердив, що відповідачка байдужа до своїх дітей, не цікавиться ними, не має наміру їх повертати. Відповідно до ст. 164 ч.1 п.1 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлювання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні доведено, що відповідачка [PERSON] свідомо не забезпечувала нормальних умов проживання та виховання, в зв'язку з чим за її заявою діти поміщені на виховання до державного закладу на строк 6 місяців з 01.10.2013 року. По закінченню визначеного терміну 01.04.2014 року вона дітей не повернула, умов належних їм не створила. Тому суд дійшов висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх двох малолітніх дітей. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя… Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві … для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Позбавлення батьківських прав за змістом статті 166 СК України, якою передбачені наслідки позбавлення батьківських прав, безумовно є втручання у здійснення особою права на сімейне життя. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 15- позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка байдуже ставиться до своїх малолітніх дітей, це випливає як з її відношення до даної справи, так і з пояснень представників і свідка. Судом встановлено достатньо доказів, які підтверджують, що відповідачка не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до своїх малолітніх дітей, хоча має реальну можливість їх виконувати, а тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав. Тому у цій частині позовні вимоги необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачка офіційно не працює, отримує нестабільний заробіток, тому доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, як передбачено ст. 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних членів сім'ї та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, тобто, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною 2 статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік " прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2014 року становить 1 286 гривня, тобто 30% становить - 385, 80 гривні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15.05.2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " у п. 17, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як слідує з матеріалів цивільної справи позивач не надав доказів, які б підтвердили можливість відповідачки сплачувати аліменти у розмірі 300 гривень на кожну дитину. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що відповідачка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх доньок, з урахуванням її матеріального стану, що вона не працює, не має постійного заробітку, хоча працездатна, інших утриманців не має, стан здоров'я задовільний, прийшов до висновку про її можливість сплачувати на користь державного закладу, де будуть виховуватися діти, аліменти у розмірі 150 гривень щомісячно на кожну дитину. Тому в цій частині позовних вимог слід задовольнити, в іншій частині - доводи позивача є не обґрунтованими. Сторонам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений або зменшений судом на вимогу платника або одержувача аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243, 60 гривень.

Outcome: partial