Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, яка згодом була уточнена до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій зазначила таке. 18.12.2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований у Саксаганському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, актовий запис №726. Від шлюбу у них є син - [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє дитині та їй душевні страждання. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, у розмірі 5000 гривень. Так як, відповідач останні місяці не надавав кошти на потреби сім`ї та дитини, і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятися віт матеріального утримання дитини. Також зазначила, що дитина є інвалідом, перебуває на диспансерному клінічному обліку, а тому потребує постійних витрат на лікування. На утримання дитини потрібно не менше 5000 гривень, внаслідок того, що вона повинна витрачати щомісячно грошові кошти на наступне: на ліки, на дитячий садочок, на гуртки у дитячому садочку, іграшки, миючі засоби, на відвідування оздоровчої групи, на одяг, взуття, індивідуальні заняття, комунальні послуги, кабельне телебачення та інше. Також просить стягнути понесені нею витрати на правову допомогу. 17.10.2019 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину було залишено без руху (а.с.23-24). 29.10.2019 року до канцелярії суду позивачка [PERSON] подала уточнену позовну заяву (а.с.26-31). 01.11.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі (а.с.32-33). Ухвалою суду від 17 січня 2020 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті (а.с.50). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 18.12.2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 726. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінилося на [PERSON] (а.с.9). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , даний факт підтверджується свідоцтвом про народження від 16 червня 2016 року серії [NUMBER] (а. с. 10). [PERSON] - інвалід дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , представником якого є [PERSON] (а.с.11). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю почуття любові, поваги. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Як встановлено з матеріалів справи, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не примирилися, тому суд приходить до висновку, що зберегти сім`ю неможливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. Згідно з ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач [PERSON] на підтвердження позовних вимог посилається на те, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, у зв`язку з чим визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі 5000 грн., з посиланням на те що дитина є інвалідом, перебуває на диспансерному клінічному обліку, а тому потребує постійних витрат на лікування. Крім того посилається на те, що вона повинна щомісячно витрачати грошові кошти на ліки, дитячий одяг, на гуртки в дитячому садочку, іграшки, миючи засоби, на відвідування оздоровчої групи, на одяг, взуття, індивідуальні заняття, комунальні послуги, телебачення. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, судом при визначені розміру аліментів не можуть бути прийняті посилання позивача тільки на те, що дитина є інвалідом, перебуває на диспансерному клінічному обліку, а тому потребує постійних витрат на лікування, і те що позивачка повинна щомісяця витрачати кошти за потреби дитини в розмірі не менше 5000 гривень, оскільки позивачем суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач має дохід у зазначеному розмірі. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи, суду не були надані докази, які б підтверджували офіційне працевлаштування відповідача, розміру доходу, які мають значення для вирішення справи. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню в твердій грошовій сумі, суд виходить з рівня прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача [PERSON] аліменти в розмірі 1799 грн., щомісячно, який не є меншим мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України з урахуванням визначеного ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України» розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, встановленого на момент розгляду справи, який складає 1799 грн. Саме вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідатиме принципам розумності та співмірності, а також рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо вимог позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь витрат на правову допомогу суд дійшов висновку про задоволення вимог частково виходячи з наступного. Відповідно до п. п. 47,48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В підтвердження витрат по правовій допомозі позивачка надала договір про надання юридичних послуг від 27.08.2019 року укладений між ФОП [PERSON] , адвокатом Бузинарською Д.М., помічником [PERSON] . та [PERSON] та додаток №1 до вказаного договору, згідно якого виконавець надає замовнику, а саме [PERSON] юридичну послугу зі розірванням шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину (а.с.14-15). Відповідно до акту приймання передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 27.08.2019 року ФОП [PERSON] та адвокат Бузинарська Д.М. надали [PERSON] юридичні послуги, за послуги яких позивачкою було сплачено на рахунок [PERSON] 5000 гривень (а.с.16-17). Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета сп+ору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК). При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами по справі суд також приймає до уваги, що до суду [PERSON] звернулась з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини і стягнення аліментів на утримання дитини, та відповідно до договору про надання юридичної допомоги за юридичні послуги із зазначених питань сплатила 5000 гривень. Надалі від позивача надійшла уточнена позовна заява з вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Так як, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу в повному обсязі, а в частині стягнення аліментів на дитину частково, тому і витрати на правову допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 266,33 гривень. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка за вимогу про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог, що становить 276,47 грн. (1799,00 грн./5000,00 грн. *100% = 35,98%; 768,40 грн. *35,98%/100%=276,47 грн.) Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають також стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. В порядку п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: partial