overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], народженої у шлюбі з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання доньки, у зв»язку з чим вона звернулася з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував сплачувати на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частки від свого заробітку. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що з 22 липня 2005 року сторони перебувають у шлюбі (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). На момент розгляду справи донька сторін проживає разом з матір»ю, що не заперечувалося сторонами. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Згідно зі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він працює у ПАТ «Київенерго» СВП «Київські Теплові Мережі» РТМ «Центр» та отримує заробітну плату. З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, а відповідач не надає матеріальну допомогу матері на утримання дитини добровільно, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання доньки аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх його видів заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 02 вересня 2016 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачкою має доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ним і знаходяться на його утриманні. Відповідачка допомоги на утримання дитини не надає. Просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти, на утримання доньки у розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В судове засідання позивач не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі позов підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.4). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем і находиться на його утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5), довідкою Пісківської селищної ради від 07 вересня 2016 року та актом депутата (а.с.11,12). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений на рівні 1637,00 гривень. Враховуючи викладене, суд частково задовольняючи позов, вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 818,50 грн. (1/2 частина прожиткового мінімуму), починаючи з 02 вересня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У вересні 2018 року заявник звернувся до суду з заявою,в якій просить суд встановити факт належності свідоцтва про народження [PERSON], 1963 р.н. [PERSON], 1963 р.н., факт, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], який помер [INFO] р. та [PERSON], яка померла [INFO] р. Заявник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Зацікавлена особа надала суду відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні вимоги щодо встановлення факту належності заявнику свідоцтва про народження посилаючись на вимоги ч.3 ст. 315 ЦПК України. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (Свідоцтво про народження [NUMBER], актовий запис №24). Рішенням Центрального районного народного суду м. Миколаєва від 27 грудня 1977 року розірвано шлюб між [PERSON]. та [PERSON] та присвоєно їй дошлюбне прізвище - [PERSON] (російською мовою вказано "[PERSON]"). [INFO] року помер [PERSON]., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис №4937. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис №01. Згідно п.1 ч.1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Факт родинних відносин заявнику необхідно встановити для того, щоб отримати свідоцтво про спадщину. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Що стосується вимог щодо встановлення факту належності свідоцтва про народження, то у задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки частиною 3 статті 315 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву від 29 квітня 2013 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань відповідач, станом на 21 серпня 2018 року має заборгованість в розмірі 12437,14 грн.. Оскільки відповідач заборгованість не повертає, просив стягнути з нього вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 25 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач у встановлені судом строки відзив не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями: анкети-заяви, витягу з тарифів, з умов і правила надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.11-27, 33-34). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9-10) станом на 21 серпня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 12437,14 грн., з яких: 7178,35 грн. - заборгованість за відсотками, 6456,76 грн. - пеня, 1068,44 грн. - судові штрафи. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11368,70 грн., з яких 7178,35 грн. - заборгованість за відсотками, 6456,76 грн. - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву від 21 грудня 2010 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 26 серпня 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 22384,75 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зґявився, просив слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зґявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 21 грудня 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.14-30, 36-37). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.11-13) станом на 26 серпня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 22384,75 грн. з яких 15674,23 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7858,18 грн. - пеня, 1542,13 грн. - штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20842,62 грн., з яких 15674,23 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7858,18 грн. - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 05 вересня 2013 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 22 серпня 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 36085,87 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не 'ґявився, просив слухати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 05 вересня 2013 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.11-27, 33-34). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9-10) станом на 22 серпня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 36085,87 грн. з яких 13724,52 грн. тіло кредиту, 6829,31 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 13337,47 грн. пеня, 2194,57 грн. судові штрафи. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачкою він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 33891,30 грн., з яких 13724,52 грн. тіло кредиту, 6829,31 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 13337,47 грн. пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 25 січня 2011 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 26 червня 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 18929,52 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зґявився, просив слухати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не зґявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 25 січня 2011 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, довідки про умови кредитування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.12-28, 34-35). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.10-11) станом на 26 червня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 18929,52 грн. з яких 889,69 грн. тіло кредиту, 9707,98 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 8754,25 грн. пеня, 1377,60 грн. судові штрафи. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачкою він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 17551,92 грн., з яких 889,69 грн. тіло кредиту, 9707,98 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 8754,25 грн. пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 31 березня 2017 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 21 червня 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 29678,70 грн. Тому просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 31 березня 2017 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією статуту АТ КБ "Приватбанк" (а.с.9-25, 32-33). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8) станом на 21 червня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 29678,70 грн. з яких 14951,71 грн. - тіло кредиту, 4714,46 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 8123,07 грн. - пеня, 1889,46 грн. - судові штрафи. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачкою він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 27789,24 грн., з яких 14951,71 грн. - тіло кредиту, 4714,46 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 8123,07 грн. - пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial