Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Альонова М.Б., звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить зобов`язати відповідача - ТОВ «ДН ККЛАСИК» провести нарахування та сплатити єдиний внесок за позивача, як за працівника підприємства, стягнути виплати за час тимчасової непрацездатності, стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та стягнути моральну шкоду. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 24 вересня 2020 року [PERSON] був звільнений з роботи у ТОВ «ДН КЛАСИК» згідно ст. 38 КЗпП України. До звільнення, з 05 серпня 2020 року по 05 вересня 2020 року позивач перебував на лікарняному. В перший день виходу з лікарняного на роботу позивач передав до відділу кадрів оригінал лікарняних листків та при звільненні 24 вересня 2020 року і до цього моменту відповідачем не виплачено [PERSON] виплату за час тимчасової непрацездатності. У відповідь на адвокатський запит від 11 листопада 2020 року відповідач надав відповідь, що підприємство проводило сплату єдиного соціального внеску нарахованого на заробітну плату [PERSON] з 16.08.2020 по 24.09.2020, та при цьому з незрозумілих причин не зверталося до виконавчої дирекції Дубенського відділення ФСС з непрацездатності зі заявою-розрахунком для призначення допомоги за листками непрацездатності. Жодної відповіді чи відмови в призначенні допомоги позивачеві не надавалося. Такі дії відповідача порушили право позивача на отримання матеріального забезпечення, у зв`язку із настанням страхового випадку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» роботодавець зобов`язаний надавати та сплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 30 ЗУ «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією із соціального страхування, що створюється на підприємстві, установі, організації та застрахованих осіб або фізичною особою - підприємцем, особою, яка проводить незалежну професійну діяльність. При звільненні позивачеві підлягали виплаті лікарняні в сумі 3 976,80 грн. Згідно ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Оскільки на момент подання позовної заяви не були виплачені належні [PERSON] від підприємства суми в день звільнення, на підставі ст. 117 КЗпП України, наявні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, в даному випадку по день подання позову до суду. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає виплаті, згідно розрахунку проведеному відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, становить 18 999,20 грн. Разом з тим, в період третього кварталу 2020 року відповідач не проводив офіційного нарахування заробітної плати позивачеві і відрахувань від отриманих доходів відповідно. В період другого кварталу 2020 року позивач працював та отримував заробітну плату, тому такі дії відповідача завдають значних втрат в розмірі пенсії позивача в майбутньому. Лише після повного розрахунку роботодавця з державою ці місяці будуть зараховані до страхового стажу застрахованої особи та зможуть реалізуватися пенсійні та інші соціальні права найманих працівників. Наявність заборгованості зі сплати страхових внесків не дозволяє зарахувати до страхового стажу ці періоди трудової діяльності в повному обсязі, а позивач маючи намір провести перерахунок нарахованої йому пенсії ризикує зменшити її розмір. Від таких дій відповідача позивач зазнав вагомої моральної шкоди. Не виплата допомоги з тимчасової втрати працездатності, в той момент, коли позивачеві вона була необхідна, призвело до важких душевних страждань та погіршило його самопочуття. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачем 26 квітня 2021 року подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що ТОВ «ДН КЛАСИК» не погоджується з позовними вимогами [PERSON] , вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставин справи. Щодо тверджень позивача відносно невиплати йому виплат за час тимчасової непрацездатності, зазначили, що в період 05 серпня 2020 року по 05 вересня 2020 року позивач перебував на лікарняному, будучи у відпустці без збереження заробітної плати згідно власної заяви від 24 квітня 2020 року, а відтак відповідно до чинного законодавства України допомога по тимчасовій непрацездатності не надається. Просять у позові відмовити. 13 травня 2021 року представник позивача адвокат Альонова М.Б. подала до суду відповідь на відзив, згідно якого вважає доводи відповідача недоречними та безпідставними. У своїх запереченнях на відповідь на відзив ТОВ «ДН КЛАСИК» просить у позові відмовити. 24 вересня 2021 року представник позивача - адвокат Альонова М.Б. подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить зобов`язати ТОВ «ДН КЛАСИК» провести нарахування та сплатити єдиний внесок за 2 квартал 2020 року за позивача; стягнути з відповідача на користь [PERSON] виплату за час тимчасової втрати працездатності за період з 05.08.2020 до 05.09.2020 в сумі 3976, 80 грн. за рахунок власних коштів; стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18999, 20 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, яку просили задовольнити у повному обсязі. [PERSON] суду пояснив, що працював сторожем на ТОВ «ДН КЛАСИК». 02 серпня 2020 року він заступив на чергування. 03 серпня 2020 року здав зміну [PERSON] . Наступна зміна мала бути 06.08.2020. 05 серпня 2020 року він відчув себе недобре та звернувся до лікаря, йому відкрили лікарняний лист, про що він повідомив начальника охорони. Через кілька днів у нього підтвердили коронавірусну хворобу. Місяць він був на лікарняному, до 04 вересня 2020 року. Коли прийшов на роботу, йому повідомив начальник охорони, що його звільнено з роботи по статті КЗпП, однак лікарняний листок у нього забрав. Також запропонував перевести його на посаду «вантажника». Розуміючи, що такі дії є незаконними, він викликав працівників поліції, але їх начальник охорони не впустив на територію фірми. Наступного дня позивач написав заяву на звільнення за власним бажанням, а також звернувся до адвоката. Адвокат написав заяву, щоб визнати запис у трудовій книжці про звільнення [PERSON] недійсною та направив її на адресу ТОВ «ДН КЛАСИК». Після цього позивачу прийшло запрошення з відділу кадрів повернутися на роботу. 24 вересня 2020 позивач повернувся на роботу. Цього ж дня, запис від 05 вересня було анульовано, та зроблено новий запис, згідно якого позивача звільнено з роботи 24 вересня 2020 року. [PERSON] стверджує, що у відпустці за власний рахунок не перебував, постійно ходив на роботу до часу, поки не пішов на лікарняний. Кожної зміни позивач писав доповідну. Стверджує, що заяву на звільнення за власним бажанням писав, тому що йому погрожували звільнити по статті. Заяву на відпустку з 04.09.2020 по 24.09.2020 підписував, але не знав, що саме підписує. Крім того, стверджує, що хоча нібито з 24.04.2020 року перебував у відпустці, однак постійно ходив на роботу та здійснював свої обов`язки та отримував заробітну плату готівкою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що єдиним документом на ТОВ «ДН КЛАСИК», яким табелюється робочий час є Табель робочого часу. В Табелі робочого часу підтвердження, що [PERSON] під час відпустки був на робочому місці не має. Стосовно виплати лікарняних зазначила, що перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати та перебуваючи одночасно на лікарняному, лікарняні не нараховуються та не виплачуються. Щодо нарахування єдиного соціального внеску нарахованого на заробітну плату [PERSON] , зазначає, що інформація ДПС була надана за роки, а не конкретно визначений період, з якої вбачається, що саме з 05.08.2020 по 05.09.2020 позивачеві було нараховано дохід з якого нараховано єдиний соціальний внесок. Стверджує, що заява про надання відпустки була написана особисто позивачем та підтверджена ним. Згідно заяви було видано наказ. Ця заява була написана під час дії Карантину та встановлення локдауну, всі працівники перебували у відпустках без збереження заробітної плати. Щоб особа, яка перебуває у відпустці, могла приступити до виконання роботи, її необхідно відкликати з відпустки лише за певних обставин. Стосовно копій журналу, на які посилається позивач, документу, в якому обліковується, як зазначав позивач, його перебування на зміні, в ТОВ «ДН КЛАСИК» не має. Єдиним документом, де обліковується робочий час є Табель робочого часу. Крім того, пояснила, що оскільки в період третього кварталу 2020 року [PERSON] перебував у відпустці без збереження заробітної плати, жодних нарахувань заробітної плати та відповідно відрахувань не здійснювалося. [PERSON] перебував у відпустці з 24.04.2020 року до 11.05.2020, далі з 11.05.2020 року дія наказу була продовжена у зв`язку і продовженням дії карантину, і особа надалі перебувала у відпустці до 04.09.2020. Наказ був автоматично продовжено, іншого наказу не виносилося. Щодо не здійснення нарахувань та сплати єдиного внеску за період з 01.03.2020 по 24.04.2020 пояснила, що нарахування не здійснювалися, оскільки в цей період [PERSON] не перебував на робочому місці та не виконував своїх посадових обов`язків. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення наступного змісту: з літа 2020 року працював на ТОВ «ДН КЛАСИК», звільнився влітку 2021 року. Підтвердив той факт, що працював з позивачем, приймав та передавав йому зміни, про що у журналі велися відповідні записи. Також підтвердив, що влітку 2020 року бачив [PERSON] на робочому місці при виконанні своїх обов`язків. Також пояснив, що у 2020 році був у відпустці, але не може сказати, чи із збереженням заробітної плати, чи без. З наказом про надання відпустки ознайомлений не був. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд прийшов до наступних висновків. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивача [NUMBER] [PERSON] 16.08.2017 був прийнятий на роботу у ТОВ «ДН КЛАСИК» на посаду сторожа. 24 вересня 2020 року [PERSON] був звільнений з роботи у згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 13). Згідно наказу ТОВ «ДН КЛАСИК» №118-К від 24.04.2020, [PERSON] , на підставі його заяви, з 25.04.2020 до 11.05.2020 включно або до іншої, більш пізньої дати закінчення оголошеного карантину у випадку продовження його строку рішенням КМУ, надано відпустку без збереження заробітної плати (а.с. 55, 56). Як свідчать листки непрацездатності серії АДН №865806 та серії АДН №865833, [PERSON] з 05 серпня 2020 року до 04 вересня 2020 року включно перебував на амбулаторному лікуванні (а.с. 16, 17). Згідно повідомлення Дубенського відділення Фонду соціального страхування України №14-01-12/734 від 16.11.2020, ТОВ «ДН КЛАСИК» не подавалася заява - розрахунок на фінансування допомоги по тимчасовій втраті працездатності [PERSON] (а.с.18). У повідомленні ТОВ «ДН КЛАСИК» №18-11-20/1 від 18.11.2020, наданому на запит адвоката зазначено, що ТОВ «ДН КЛАСИК» проводило сплату єдиного соціального внеску нарахованого на заробітну плату [PERSON] в період з 16.08.2017 до 24.09.2020. До виконавчої дирекції Дубенського відділення ФСС з непрацездатності із заявою-розрахунком для призначення допомоги [PERSON] за листками непрацездатності серії АДН №865806 та серії АДН №865833 ТОВ «ДН КЛАСИК» не зверталось (а.с. 18, 19). Згідно відомості №1297 з Державного реєстру ФОПП про суми виплачених доходів та утримання податків, [PERSON] за третій квартал 2020 року ТОВ «ДН КЛАСИК» була виплачена заробітна плата у розмірі 7833, 14 грн., з яких було відраховано на оподаткування 1409, 97 грн. (а.с. 20-21). Відповідно до звітності щодо нарахування єдиного соціального внеску за серпень - вересень 2020, [PERSON] сума утриманого єдиного внеску за звітний місяць - 000 (а.с. 69-87). Відповідач стверджує, що в період з 05.08.2020 до 05.09.2020 [PERSON] перебував на лікарняному будучи у відпустці без збереження заробітної плати згідно власної заяви від 24.04.2020, а відтак відповідно до чинного законодавства України допомога по тимчасовій непрацездатності не надається. Відпустка без збереження заробітної плати позивачу надавалась у зв`язку з оголошенням карантину 05.04.2020 по 04.09.2020 з автоматичною пролонгацією до іншої, більш пізньої дати закінчення оголошеного карантину у випадку продовження його строку рішенням КМУ, що відображено в наказі №118-К від 24.04.2020 та табелі робочого часу. Оскільки працівник перебував у відпустці без збереження заробітної плати, то база нарахування єдиного внеску відсутня. Проте, в заяві позивача від 24.04.2020 та наказі ТОВ «ДН КЛАСИК» №118-К від 24.04.2020 про надання позивачеві відпустки без збереження заробітної плати вказана дата з 25.04.2020 до 11.05.2020. Окрім того, як свідчать доповідні позивача, власноруч написані ним у журналі реєстрації чергувань, у період часу з 23.06.2020 до 25.07.2020 [PERSON] перебував на робочому місці (а.с. 23-37). Факт перебування позивача на робочому місці у ТОВ «ДН КЛАСИК» в літній період 2020 року підтвердив також допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] і.Ф. Це спростовує твердження відповідача, що в період з 05.08.2020 до 05.09.2020 [PERSON] перебував на лікарняному будучи у відпустці без збереження заробітної плати згідно власної заяви від 24.04.2020. Суд критично оцінює подані представником відповідача письмові заяви свідків [PERSON] та [PERSON] - працівників ТОВ «ДН КЛАСИК», у яких вони зазначають, що [PERSON] з 25.04.2020 до 24.09.2020 перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» (далі ЗУ «ПЗСС») - роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Згідно п. 8 ч. 2 ст. 15 ЗУ «ПЗСС» - подавати звітність до Фонду у строки, в порядку та за формою, що встановлені правлінням Фонду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 ЗУ «ПЗСС» застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом та за п. 8 право на оскарження дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг. Згідно ст. 19 ЗУ «ПЗСС» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якої о надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 22 ЗУ «ПЗСС» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї такого страхового випадку як тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництв зокрема. Згідно ст. 32 ЗУ «ПЗСС» документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення. Відповідно до п.5 ст. 32 ЗУ «ПЗСС» матеріальне забезпечення передбачене цим законом виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні. Суд приймає розрахунок позивача щодо розміру допомоги за листками непрацездатності в сумі 3 976,80 грн., які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДН КЛАСИК" (ЄДРПОУ 36714492) на користь [PERSON] . Вимога позивача щодо проведення нарахування та сплати єдиного внеску за 2 квартал 2020 року (з 01 березня 2020 року по 25 квітня 2020 року) та за 3 квартал 2020 року (з 12 травня 2020 року по 04 серпня 2020 року) за [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) як за працівника підприємства також підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до пункту третього частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Отже, положення закону надають працівнику право безпосередньо в судовому порядку вимагати від страхувальника сплати страхових внесків. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Згідно зі статтею 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини 1 статті 4 даного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці це, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Частиною 2 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством, подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, тощо. Згідно з частиною 2 статті 7 Закону для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Згідно з частиною 2 статті 9 Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статі 9 Закону). Зважаючи на те, що в період другого кварталу 2020 року позивач працював та отримував заробітну плату від відповідача, тому єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сум середнього заробітку, присуджених позивачу, підлягає нарахуванню та сплаті роботодавцем. Щодо вимог [PERSON] про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18 999,20 грн., суд вважає їх безпідставними, оскільки [PERSON] при звільненні було виплачено розрахункові (компенсаційнй за невикористану відпустку) в розмірі 7833,14 грн., з яких сплачено ЄСВ та здійснено обов`язкові відрахування. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем долучено договір про надання правничої допомоги та розрахунок витрат на правничу допомогу, що склали 4200 грн. Позивачем також сплачено судовий збір у розмірі 3178 грн. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial