Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 19.09.2015 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому 07.11.2016 року у них народився син [PERSON], який в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також кошти на її утримання в розмірі 900 грн. до досягнення дитиною трьох років. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Відповідач, позов визнав частково, пояснивши, що вони з позивачкою проживали в його батьків. В 2016 року, остання, з причин бажання жити окремо від батьків покинула його і разом з дитиною переїхала проживати до своїх батьків. Він немає в теперішній час матеріальної можливості забезпечити їхню сімю окремим житлом. Крім цього зазначив, що визнає позов в частині стягнення аліментів на дитину, однак вважав, що немає можливості утримувати і позивачку. Він не працює і не може знайти роботу. Має хронічні захворювання, які потребують постійного лікування. Фактично проживає на пенсію батька. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 19.09.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому 7.11.2015 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується поясненнями позивача, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини, довідкою Степанівської сільської ради (а.с.2-4). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач не працює, не займається підприємницькою діяльністю. Проживає з членами своєї родини та батьком, який є інвалідом ІІ групи. Крім нього, в родині мешкає його сестра з малолітньою дитиною. Вказані обставини підтверджуються довідкою Буринської міської ради, копіями посвідчень. Також судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки, яка не працює, однак отримує соціальну допомогу при народженні дитини. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд, враховуючи думку позивача, вважає встановленим, що він, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання стягнення коштів на утримання позивачки суд зважає на таке. Відповідно до п.2 та п.4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання вона має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено, Верховний Суд України звернув увагу судів, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач не працює, не займається підприємницькою діяльністю чи іншим видом діяльності, за який би отримував дохід. При цьому останній має поганий стан здоровя, хворіючи на хронічні хвороби, що потребує додаткових витрат на організацію його життєдіяльності. При цьому він мешкає з членами своєї родини та батьком, який є інвалідом ІІ групи. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище позивачки, стан здоровя її та дитини, суд вважає, що в разі стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки, з врахуванням стягнутих аліментів на утримання неповнолітньої дитини, поставить відповідача в скрутне матеріальне становище, у звязку з чим дійшов до висновку, що він неспроможний надавати таку матеріальну допомогу на утримання позивачки. Доводи останньої щодо можливості сплати ним коштів на її утримання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, у звязку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно ст.88 ЦПК України, з врахуванням задоволення половини вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. Таким чином,

Outcome: partial