Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., сплативши 4624 гривні 40 копійок судового збору. 19 лютого 2020 позов залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 03.03.2020 позивачі на виконання ухвали від 19.02.2020 надали позовну заяву в редакції від 29.02.2020 та докази сплати 2522 гривні 40 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили про те, що вони є медичними працівниками спеціалізованого клінічного санаторію «Перемога». З 25.11.2019 по 06.12.2019 на оздоровленні у цьому санаторії перебувала [PERSON] , учасник війни, інвалід I групи, яка продовжила термін перебування у санаторії на 7 днів з 07.12.2019 по 13.12.2019. За час перебування у санаторії була обстежена і лікувалась. З 06.12.2019 у зв`язку з гострою респіраторною інфекцією, ускладненням двобічної плевропневмонією, яка була підтверджена рентгенографією отримувала лікування за призначенням лікаря. Враховуючи стан хворої на підставі п.5.4. розділу V Положення про СКС «Перемога» від 16.12.2011 №550 було визначено, що [PERSON] потребує госпіталізації та інфузійного лікування в умовах стаціонару. Хвора оглядалась радою лікарів, перебуваючи під наглядом лікаря, який неодноразово викликав швидку для госпіталізації хворої. Проте госпіталізувати не вдалось у зв`язку з тим, що донька [PERSON] - [PERSON] , яка також перебувала в санаторії терміном з 25.12.2019 по 06.12.2019 категорично відмовила медичному персоналу та бригадам швидкої допомоги у госпіталізації своєї матері. 10.12.2019 бригада швидкої допомоги була викликана з нарядом поліції. [PERSON] поводилась агресивно, ображала медичний персонал, забороняла лікарю бригади швидкої допомоги спілкуватись з хворою [PERSON] , яка залишились на лікуванні в умовах санаторію та додатково була оглянута кардіологом та невропатологом. 13.12.2019 закінчився термін перебування [PERSON] в закладі. Стан хворої не покращився. Вона потребувала дообстеження, тому було викликано бригаду швидкої допомоги разом з поліцією. [PERSON] , її донька необґрунтовано звинувачувала медичний персонал у порушенні законодавства. Відповідач [PERSON] перебувала в санаторії по путівці терміном з 22.08.2019 по 11.09.2019 та з 25.11.2019 по 15.12.2019 разом із супровідницею [PERSON] . Під час перебування на санаторно-курортному лікуванні створювала конфліктні ситуації, порушувала режим роботи закладу, публічно ображала персонал. [PERSON] достроково залишила санаторій у зв`язку з тим, що [PERSON] морально її принижувала. Незважаючи на стан матері, яка потребувала госпіталізації з 09.12.2019, виклики швидких 09,10,11,13,16 грудня 2019 року у присутності поліції [PERSON] самовільно залишилась в санаторії, відмовилась від перевезення [PERSON] в лікувальний заклад. З метою недопущення порушень у сфері використання державних коштів на лікування [PERSON] станом на 14.12.2019 та 15.12.2019 придбання ліків 16.12.2019 здійснено за кошти [PERSON] , заступника директора з медичної частини. Проте згідно з листами на ім`я директора санаторію [PERSON] від 13.12.2019 відповідач звинувачувала [PERSON] в злочинних діях, службовому підлозі, поширенні неправдивої інформації, навмисному заподіянні шкоди здоров`ю її матері і просила звільнити з посади, позбавити кваліфікації. Відповідно із листа від 11.12.2019 відповідач звинувачує [PERSON] у службовій недбалості. Позивачі вважають, що діями відповідача принижено їх честь, гідність, ділову репутацію. Проте поширена відповідачкою інформація є неправдивою, не відповідає дійсності, медична допомога надавалась кваліфіковано та своєчасно. Ухвалою суду від 10.03.2020 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивачів надав до суду заяву в якій просить провести заочний розгляд справи без участі позивачів. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про проведення заочного розгляду справи та задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно із службовою запискою супроводжуючої [PERSON] від 10.12.2019 директору санаторію «Перемога» [PERSON] заявник повідомляє про те, що [PERSON] вимагає доглядати її матір проте вона відмовляється в наданні будь-яких послуг і більше не погодиться на супровід такої людини ( а.с. 16, а.с. 49). Відповідно до заяви [PERSON] від 10.12.2019 на ім`я директора санаторію [PERSON] заявник повідомляє про те, що втретє звертається до адресата з вимогою повернути рентгенівський знімок, який начмед [PERSON] не віддає і забрала у лікаря [PERSON] та просить повернути виписки швидких від 09,10,11,13 грудня 2019 року, копії актів, складених працівниками поліції, зареєструвати її звернення від 04,12,13,16 грудня та надати на них відповіді ( а.с. 52). Згідно до заяви [PERSON] від 11.12.2019 на ім`я директора санаторію заявник [PERSON] описує конфліктну ситуацію із завідувачем відділення [PERSON] , який 06.12.2019 чергував та несвоєчасно відреагував на виклик до її матері та не повідомив про запалення легень, призначені препарати, сказав, що заявник звертається із скаргами на директора до Міністерства. Заявник вказує у листі про те, що це не відповідає дійсності і про те, що писала скаргу на начальника медичної частини [PERSON] у 2017 році, а не на директора і відповіді на звернення не отримала. Вказала на те, що [PERSON] поширює щодо неї неправдиву інформацію, травмує її, зазначає про те, що її назвали «гнилою». Вказує на те, що з понеділка і 3 дні поспіль [PERSON] приводили до її хворої матері натовп людей, швидку допомогу, поліцейських, лікарів, санітарок, охоронців, не даючи матері заявника ні поїсти, ні відпочити, ні лікуватись. Заявник вказує на те, що за ці речі [PERSON] має бути звільнено з посади, позбавлено кваліфікації лікаря та у зв`язку з вищезазначеним заявник просить повернути кошти за путівку її матері [PERSON] за час її хвороби з 05.12.2019 по 13.12.2019 в розмірі 3214 грн. 26 коп. та комісію і продовжити перебування в період вихідних, оскільки вона приймає антибіотики з 08 год. по 20 год. під наглядом лікаря. Заявник також вказує адресату звернення про те, що він не є лікарем та не може серйозно оцінити ситуацію і очолювати даний санаторій має лікар, а не бізнесмен при професійній безграмотності, неадекватному начмеді. Зазначено про те, що на 16.12.2019 замовлено транспорт для інвалідів на 09 год. 30 хв., просить надати їй копії її скарг, виписок з медичної документації в тому числі й тих , які прибували на виклики в складі бригад швидких ( а.с. 18-19, а.с. 51). Відповідно із заявою від 13.12.2019 на ім`я директора санаторію [PERSON] повідомляє про те, що зверталась до директора санаторію [PERSON] 12.12.2019 та не отримала відповіді на звернення, вимагає повернути рентгенівський знімок для звернення до пульмонолога та запобігання повторній флюроографії хворої матері та зазначає про те, що головною умовою рентгену легенів було надання рентгенівської плівки, хороша апаратура, кваліфікований лікар, тому просила виконати всі вимоги, викладені в попередній заяві ( а.с. 17, а.с.50). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно із ст. 9 ЗУ «Про звернення громадян», забороняється переслідування громадян і членів їх сімей за подання звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, посадових осіб за критику у зверненні їх діяльності та рішень. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до положень ст. 270 ЦК України, до особистих немайнових прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Згідно із ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. Згідно із ч.1, ч.4.ч.5 ст. 284 ЦК України, фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування. У невідкладних випадках, за наявності реальної загрози життю фізичної особи, медична допомога надається без згоди фізичної особи або її батьків (усиновлювачів), опікуна, піклувальника. Відповідно до ст. 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел. Фізична особа може бути зобов`язана до проходження медичного огляду у випадках, встановлених законодавством. Згідно із ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Цим самим пунктом Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною інформацією про порушення особою, зокрема, яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, /порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як вбачається з досліджених судом доказів, відповідач у зверненнях на ім`я директора санаторію [PERSON] від 13.12.2019 № 84, від 11.12.2019 № 79/1, від 16.12.2019 № 85 звинувачує заступника директора з медичної частини [PERSON] ) в злочинних діях з ненадання їй рентгенівської плівки її матері, службовому підлозі, розповсюдженні брехливої інформації, навмисному завданні шкоди здоров`ю її матері, в тому числі шляхом тортур. На думку відповідача, [PERSON] повинна бути звільнена з посади за порушення присяги, позбавлена кваліфікації та звання лікаря, в тому числі, за повідомлення неправдивої інформації в поліцію щодо перешкоджання госпіталізації [PERSON] . В листі від 11.12.2019 № 79/1 відповідач звинувачує завідувача відділенням [PERSON] у службовій недбалості та брехні. При цьому, в службовій записці старшої медичної сестри [PERSON] на ім`я директора СКС «Перемога» [PERSON] повідомляється, що на її зауваження щодо неприпустимості миття хворої на пневмонію літньої жінки, матері відповідачки в крижаній, холодній воді, а також відкритої в кімнаті хвіртки, відповідачка образила її, назвавши пліткаркою Разом з тим жодних належних та допустимих доказів того, що вказані вище інформація відповідає дійсності відповідач не надає. Суд приходить до висновку про визнання відомостей, розповсюджених відповідачем у зазначених листах, зверненнях та висловлюваннях такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачів, а відтак підлягають спростуванню. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. На думку суду, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів нарахування моральної шкоди в зазначених розмірах. Разом з тим, враховуючи, що результати дій, вчинків та звернень відповідача про розповсюдження недостовірної інформації стосуються медичних працівників, професія яких є соціально важливою, а відтак порушує немайнові права позивачів, суд вважає, що діями відповідача заподіяна позивачам моральна шкода. У ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачається, що «розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення». Таким чином, саме до компетенції судів належить визначення розміру нематеріальної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися, такими принципами: умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування; ці вимоги мають витримуватися у всіх справах про відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. За таких обставин, суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому відповідачем шкоди у розмірі 10000 грн та приходить до висновку про часткове задоволення даної вимоги. На думку суду, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн., що відповідатиме принципу розумності та пропорційності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial