Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши свої вимоги, позивач [PERSON] зазначає, що з 23 серпня 1997 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 30 травня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, був укладений договір міни, відповідно до якого у власність [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. В свою чергу у власність [PERSON] перейшло право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] та [PERSON] та 8000 грн. в якості доплати. Вказані грошові кошти вони з відповідачем спільно відкладали під час подружнього життя. Отже, кошти в розмірі 8000 грн., за рахунок яких була набута квартира [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи станом на 30 травня 2000 року вартість квартири [ADDRESS] становила 23825 грн., вартість квартири [ADDRESS] становила 43161 грн. Відповідно доплата в розмірі 8000 грн. становить 18/100 частин вказаної квартири. Позивач вважає, що їй належить 9/100 частин квартири [ADDRESS]. Крім того, у 2006 році ними з чоловіком був придбаний автомобіль [NUMBER], вартість якого згідно з експертно-грошовою оцінкою складає 47560 грн. За цих підстав позивач просила визнати на нею право власності на 9/100 частин квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску, в розмірі 23780 грн. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 6 березня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля закрито у зв'язку із укладенням сторонами мирової угоди, яка визнана судом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов у частині визнання за нею права власності на 9/100 частин квартири [ADDRESS] підтримали. Відповідач [PERSON] та третя особа на стороні відповідача [PERSON], а також їх представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що при укладенні 30 травня 2000 року договору міни доплата коштів у сумі 8000 грн. була здійснена [PERSON] та дані кошти належали їй особисто. Отже, позивач не має ніякого відношення до цих грошей та спірної квартири. Крім того, вважали необґрунтованим висновок судової будівельно-технічної експертизи. Просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що є рідною тіткою позивача. Наприкінці 90-х років сторони працювали на заводі, отримували велику на той час заробітну плату приблизно 500 грн. Підшукували квартиру, щоб придбати її. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач є сестрою його дружини. Зі спілкування з подружжям [PERSON] йому відомо, що вони бажали жити окремо, зібрали кошти приблизно 10000 грн., але оскільки цих коштів не вистачало, обміняли квартиру, яка належала матері відповідача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторін знає по роботі, відомо, що вони збирали гроші на квартиру та в них було приблизно 10000 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також пояснив, що знає сторін по роботі, відомо, що вони відкладали кошти на квартиру, після чого обміняли меншу квартиру на більшу з доплатою. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 1997 року. Мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірваний. Також судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.12.1996 року ВАТ «Дніпрошина», [PERSON] та його матері [PERSON] належала на праві власності двокімнатна квартира [ADDRESS]. 30 травня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, був укладений договір міни, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] обміняли належні їм на праві власності грошові кошти в сумі 8000 грн. та квартиру [ADDRESS] на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] Вказаний договір міни з доплатою був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1-2007. Таким чином, відповідач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. На час набуття [PERSON] у власність вказаної частки квартири, правовідносини між сторонами регулювалися нормами\~Кодексу про шлюб і сім'ю України (далі -\~КпШС). \~У відповідності з п. 1\~розділу VII "Прикінцеві положення" Сімейного кодексу України\~\~ зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності\~Цивільним кодексом, тобто з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1\~ст. 58 Конституції України) норми\~СК України\~застосовуються до сімейних відносин, які виникли\~\~після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми\~СК України\~застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Так,\~стаття 22 КпШС\~визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже, придбання майна в період шлюбу встановлювало презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закріплено й у частині 1\~статті 60 СК України. При цьому частиною 1 статтею 24 КпШС визначалося, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Як встановлено судом, частка квартири [ADDRESS] була набута у власність [PERSON] за рахунок належної йому до шлюбу на праві спільної власності квартири [ADDRESS], а також належних йому та [PERSON] на праві власності грошових коштів у сумі 8000 грн. Приймаючи до уваги, що на час укладення 30 травня 2000 року договору міни відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з позивачем, суд вважає, що половина доплачених коштів у сумі 4000 грн., оскільки іншого договором не встановлено, є спільною сумісною власністю подружжя. Суд не може погодитися з твердженнями позивача про те, що всі кошти в сумі 8000 грн., які були доплачені за квартиру [ADDRESS], є їх спільною сумісною власністю з відповідачем, а також критично ставиться до показань свідків про те, що у сторін були заощадження на доплату коштів у такому розмірі, оскільки вони спростовуються самим договором міни від 30.05.2000 року, в якому чітко зазначено, що кошти в сумі 8000 грн. є власністю [PERSON] і [PERSON] та який до теперішнього часу ніким не оспорювався, в тому числі й самою [PERSON] Також суд не приймає до уваги доводи відповідача та третьої особи про те, що доплачені кошти в сумі 8000 грн. належали особисто [PERSON], оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду не надано. Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON], виступаючи стороною договору міни, добровільно підписали його, погодилися з його змістом, зазначивши, що гроші в сумі 8000 грн. є їх власністю. Укладаючи договір міни, [PERSON] не вважала ці кошти своєю особистою власність, оскільки про це не зазначала. Навпаки, підписуючи договір, стверджувала, що власником коштів у сумі 8000 грн. є не лише вона, а й її син [PERSON] Тому підстави вважати кошти в розмірі 8000 грн. особистою власністю [PERSON] відсутні. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 06.02.2017 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 30 травня 2000 року складала 23825 грн. з ПДВ. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 30 травня 2000 року складала 43161 грн. з ПДВ. Доплата в розмірі 8000 грн. складає 18,5 % у вартості квартири [ADDRESS]. Зазначений висновок відповідачем і третьої особою у судовому засіданні не спростований, клопотань про призначення по справі повторної чи додаткової експертизи ними не заявлялося. Обєктивних причин не погодитися в цим висновком у суду немає. Таким чином, з урахуванням вказаного висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд приходить до висновку що 9/100 (18,5 % : 2) частин квартири [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Згідно з частиною 1 статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з наведеного, позов необхідно задовольнити частково, визнавши в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 9/200 частин квартири [ADDRESS], а за [PERSON] право власності на 91/200 частину цієї ж квартири. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору, ставка якого за подання даного позову склала 487 грн. 20 коп. У звязку з частковим задоволенням позову, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача половину цих витрат у сумі 243 грн. 60 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial