Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати бездіяльність ЖБК «Енергія» по не наданню обґрунтованої відповіді на його звернення (зареєстроване 07.05.2015 за вхідним № 82) незаконною та такою, що порушує його право. Зобов'язати ЖБК «Енергія вчинити необхідні дії для негайного поновлення його права, а саме надати йому, об'єктивну, всебічну письмову відповідь на його звернення від 21.04.2015 (зареєстроване 07.05.2015 за вхідним № 82) відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (із змінами). Стягнути з ЖБК «Енергія» на його користь сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., та на відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. 00 коп., а також стягнути з ЖБК «Енергія» на його користь кошти за завдану моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Обгрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що він являється членом житлово-будівельного кооперативу «Енергія» (далі ЖБК «Енергія») - вул. Будівельників, б. 3, кв. 61, м. Українка, Обухівський район, Київська область, індекс 08720. Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (із змінами), Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (із змінами), Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 № 1087-IV (із змінами) він звернувся до голови правління ЖБК «Енергія» із заявою про надання інформації та документів. Його заява була направлена 21.04.2015 р. цінним листом з описом, що підтверджується копією опису вкладення до цінного листа, копією фіскального чеку та копією повідомлення про вручення цінного листа 07.05.2015 особисто голові правління ЖБК «Енергія» [PERSON], але відповіді в передбачений законом термін він не отримав, і тому вважає що даний спір необхідно вирішити в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про задоволення позову частково виходячи з наступного. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян»). Відповідно до ч.1\~ст.5 ЗУ «Про інформацію»\~кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч.1\~ст.1 ЗУ «Про звернення громадян»\~громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ч.1\~ст.20 вказаного Закону\~звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення,- невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Таким чином, виходячи з положень\~ст.20 вказаного Закону\~обов'язок з розгляду звернення виникає після отримання звернення відповідним суб'єктом, якому таке звернення адресовано. Як вбачається з матеріалів справи, на зазначене звернення позивача, ЖБК «Енергія» відповіді не надав. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~\~висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Роз'ясненнями, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року\~передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Враховуючи наведене суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання бездіяльності ЖБК «Енергія» щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення незаконною, та зобов»язання ЖБК «Енергія» надати позивачу обєктивну, всебічну письмову відповідь на його звернення від 21.04.2015 року зареєстроване 07.05.2015 року за вх. № 82. Щодо вимог позивача стягнути з відповідача 4000 грн. за надання правової допомоги, то у відповідності \~\~Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року\~визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що правову допомогу позивачу при складанні позовної заяви та розгляді справи в суді надавав адвокат [PERSON], за договором про надання правової допомоги № 15 від 19.05.2015 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі / наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів/. Разом з тим належних і допустимих доказів, на підтвердження витрат на правову допомогу, а саме складання позовної заяви, формування комплектів позовної заяви та подача до суду позову 7 год., позивачем\~\~не надано, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, тому позов в частині\~\~стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню цих вимог із стягненням витрат за участь у судовому засіданні від 11 серпня 2015 року - 3 хв. Мінімальна заробітна плата на цей період складає 1218 грн. Тому на даний час сума витрат на правову допомогу, надану позивачу складає: 487,20 грн. / 40% від 1218 грн./ х 40 хвилин = 24 грн. 36 коп. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, внаслідок протиправних дій відповідача, всупереч ст.. 60 ЦПК України, факту їх перенесення позивачем не доведено виходячи з наступного. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних слідків морального характеру. За правиламист.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Позивач в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди - не надав належних доказів про наявність самої моральної шкоди, що суперечить вимогам чинного законодавства, а у своєму позові виклав лише норми чинного законодавства, яким регулюється стягнення моральної шкоди. Таким чином суд вважає, що доводи позивача, без належних доказів, є лише припущеннями. Крім того, позивач не довів в чому полягає шкода, якими неправомірними діями її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Адже відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач при цьому, в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди, не надано належних доказів наявності взаємозв'язку між шкодою та діями винних осіб, і врешті-решт доказів про наявність самої моральної шкоди. Виходячи з вищенаведеного, оскільки позивач, не довів перед судом факту заподіяння йому моральних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, не вказано причинно-наслідковий зв'язок як між зазначеними наслідками та діями відповідача, то в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Сплачені позивачем судові витрати повинні бути відшкодовані йому відповідачем оскільки вони підтверджені квитанцією. \~\~На підставі викладеного,

Outcome: partial