Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 21.05.2007 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11157446000, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 100 000,00 дол. США та зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 19.05.2028 р. або достроково зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець (відповідач) передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку загальною площею 1925 кв.м., кадастровий номер 1210100000.017180006, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 21.05.2007 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2614. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК». « 08» грудня 2011 р. своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта банк»; на підставі ст. 514 ЦК України та вказаного договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 25.06.2013 р. утворилась заборгованість у розмірі 171479,71 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1370637,31 грн., яка складається з: 96 378,28 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 770351,59 грн. - заборгованість за кредитом; 75 101,43 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 600 285,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом. Посилаючись у позові на те, що на підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь та в рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 Законі України «Про іпотеку», у позові й заявлені наступні позовні вимоги: в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 171479,71 дол. СІЛА, що згідно курсу НБУ складає 1370637,31 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 11157446000 від 21.05.2007 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок загальною площею 79,9 кв.м^ житловою площею 60,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 1925 кв.м., кадастровий номер 1210100000.017180006, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотеко держателем ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: 01001, Київська обл.., м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) на підставі Договору іпотеки № 11157446000/1 від 21.05.2007 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON]; зобов'язати Державну реєстраційну службу України (вул. Марини Раскової, 15, м. Київ, 02660) здійснити державну реєстрацію права власності на будинок загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 1925 кв.м., кадастровий номер 1210100000.017180006, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ПАТ «Дельта банк»; припинити право власності іпотекодавця [PERSON] в тому числі право володіння, користування та розпорядження будинком загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 1925 кв.м., кадастровий номер 1210100000.017180006, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]; виселити з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; про вирішення питання про розподіл судових витрат тощо. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 11, 386, 346, 319, 391, 321, 509, 525, 526, 549, 554, 623, 624, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 7,11,12,33,36,37,39,40 Закону України «Про іпотеку», 109,116 ЖК тощо. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача - 2 за довіреністю просила суд відмовити в задоволенні позову, що стосується вимоги до відповідача - 2, вважала, що згадана вимога є такою, що не ґрунтується на установленому порядку державної реєстрації, та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідач - 1 не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України «Про банки та банківську діяльність»); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Разом з тим, виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальнику; відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Судом встановлено, що 21.05.2007 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11157446000, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 100 000,00 дол. США та зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 19.05.2028 р. або достроково зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець (відповідач) передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку загальною площею 1925 кв.м., кадастровий номер 1210100000.017180006, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 21.05.2007 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2614. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек (на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК»). Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 25.06.2013 р. утворилась заборгованість у розмірі 171 479,71 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 370 637,31 грн., яка складається з: 96 378,28 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 770351,59 грн. - заборгованість за кредитом; 75 101,43 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 600 285,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом. « 08» грудня 2011 р. своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта банк»; на підставі ст. 514 ЦК України та вказаного договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Іпотека ? вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку»; відповідно до абз. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, оскільки відповідач -1 не діє у спосіб, передбачений законом та кредитним договором, заборгованість за кредитним договором не сплачує, порушенням з боку позичальника боргового зобов'язання завдаються збитків іпотекодержателю та змінюється обсяг його прав, можливість звернення стягнення на майно сторони за цим позовом погодили під час укладення іпотечного договору, у зв'язку з цим вимога щодо звернення стягнення на майно - будинок загально площею 79,9 кв.м, житловою площею 60,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000.017180006, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], які належать [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 21.05.2007 р., посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр 2614), є такою, що підлягає задоволенню та за рахунок реалізації даного майна шляхом продажу предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ «Дельта Банк» всіх передбачених правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя (Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк») у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 21.05.2007 р. №11157446000, яка склалася станом на 25.06.2013 р. у розмірі 1 370 637,31 грн. (складається з наступного: заборгованість за кредитом - 770 351,59 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 600 285,72 грн.), що підлягають сплаті іпотекодержателю (Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» ) з вартості предмета іпотеки. Разом з тим, частково задовольняючи позов та відмовляючи в задоволенні його вимоги про припинення права власності відповідача - 1, суд виходить з наступного. Підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України, згідно з якою право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Відтак, за умови звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника таке право власника припиняється в силу закону. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Таким чином, оскільки Закон України «Про іпотеку» передбачає інший порядок набуття права власності на предмет іпотеки: договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, утім, даний порядок не дотриманий, відсутні підстави для задоволення даної вимоги позову. Разом з тим, при розв'язанні даної вимоги позову суд керується тим, що суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження отримання відповідачем - 1 повідомлення про отримання ним, як іпотекодавцем, рекомендованого листа із повідомленням про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (ст.ст. 10, 60 ЦПК України), що є обов'язковим у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачили сторони за договором іпотеки (а.с. 22- 25) у розділі №5. Щодо вимоги про виселення, то примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто Позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірного будинку на цей час стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, в частині 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому частинами 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Проте, суду не було надано у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів на підтвердження того, що відповідач або інші особи, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення; відтак, дана вимога не є такою, що підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позову про припинення права користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], то підстави для припинення права користування житловим приміщенням визначені законом: ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України тощо. Цивільне законодавство не передбачає можливість збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне нерухоме майно, але через деякий час перестали бути членами сім'ї власника цього майна. Тому, в даному випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про припинення права користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані в даному житловому приміщенні. Що стосується вимоги позову про зобов'язання відповідача - 2 - Державну реєстраційну службу України (вул. Марини Раскової, 15, м. Київ, 02660) здійснити державну реєстрацію права власності на будинок загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 1925 кв.м., кадастровий номер 1210100000.017180006, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ПАТ «Дельта банк»,то суд погоджується із слушністю доводів представника відповідача - 2 та, відмовляючи в її задоволенні, виходить з того, що такий спір підлягає розгляду в судовому за умови виникнення такого спору (тобто з приводу реєстрації права власності), тоді як процедура проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації та ін. визначено законом та процедура реєстрація права визначена за заявниць ким принципом. Утім, дана процедура з боку позивача не заявлялася, та лише за умови порушення його прав (ст. 3 ЦПК України) останні підлягають захисту в судовому порядку з урахуванням вимог закону щодо виду судочинства в залежності від обраного позивачем способу захисту прав та інтересів. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial