Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

В листопаді 2016 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Довгинцівського районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 18 938 грн. 98 коп., судових витрат у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 липня 2010 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого було надано кредит в розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує на те, що відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, кредит у визначені договором строки не повертає і станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість, яка складається з 2 713 грн. 39 коп. заборгованості за кредитом, 12 447 грн. 54 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 400 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф(фіксована частина), 878 грн. 05 коп. - штраф(процентна складова). Відповідно ухвали Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було направлено за підсудністю до Теплицького районного суду Вінницької області. Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження. В судове засідання представник позивача Обертун Д.М., який діє на підставі довіреності від 11 квітня 2017 року, не з'явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про стягнення заборгованості підтримує, просить винести у справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому порядку, заперечень проти позову не подала, про поважність причини своєї неявки суду не повідомила, від відповідача не надходила заява про розгляд справи у її відсутність. Судова повістка надсилалась поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою місця проживання відповідача [PERSON], зареєстрованого у встановленому порядку, поштове відправлення повернули до суду з відміткою про те, що за зазначеною адресою вона не проживає, на підставі ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручено відповідачеві належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Позивачем надано суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем [PERSON] 09 липня 2010 року, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає договір між банком та відповідачем. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього кодексу, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 зазначеної вище глави ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2 713 грн. 39 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Із розрахунку заборгованості за договором (а. с. 4) вбачається, що процентна ставка за користування кредитом змінена банком в порядку, визначеному Умовами та Правилами надання банківських послуг (п.1.1.3.2.3.), а саме: з 1 вересня 2014 - 2 - року збільшена до 34,80%, а з 1 квітня 2015 року - до 43,20%. Проте, позивачем не надано доказів щодо домовленості сторін з приводу такої зміни процентної ставки за користування кредитом. Враховуючи норми ст. 651 та ст. 1056-1 ЦК України, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі п.1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемними, в зв'язку з чим при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід враховувати діючу на момент укладення договору процентну ставку в розмірі 30% річних. Таким чином, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних за весь період, що було погоджено сторонами під час укладення договору. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором (а. с.4), заборгованість за процентами нарахована банком за період з 21 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2016 року. Виходячи із розміру процентної ставки 30% річних, за період з 21 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2016 року до стягнення підлягають проценти в сумі 1 605 грн. 42 коп. (710 днів прострочення (з 21 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2016 року) х 2 713 грн. 39 коп. (заборгованість за кредитом) х 30% (річна процентна ставка) : 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 1 605 грн. 42 коп.). Оскільки, із розрахунку заборгованості (а.с.4) вбачається, що станом на 21 жовтня 2014 року борг за нарахованими процентами становив 136 грн. 06 коп., тому з відповідача необхідно стягнути заборгованість по процентам в розмірі 1 741 грн. 48 коп.(1 605 грн. 42 коп. + 136 грн. 06 коп.). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Із розрахунку заборгованості за договором (а. с. 4) вбачається, що банком нарахована до стягнення з відповідача комісія та пеня однією сумою (колонки 13, 14) в загальній сумі 2 400 грн., при цьому суми одноразових нарахувань складають по 100 грн. щомісячно. Таким чином, із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити окремі суми комісії та пені, а відтак перевірити, чи нараховані вони відповідно до умов договору. Крім того, нарахування пені та комісії разом не узгоджується із нормами цивільного законодавства України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки підстави для нарахування пені та комісії різні, пеня та комісія мають різну правову природу. За наведених обставин суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з відповідача пені та комісії. Щодо вимог про стягнення штрафів, то суд виходить з того, що пунктом 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Враховуючи розмір заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача 4 454 грн. 87 коп. (2 713 грн. 39 коп. (заборгованість за кредитом) + 1 741 грн. 48 коп. (заборгованість за процентами), сума штрафу (процентної складової) за порушення строків платежів складає 222 грн. 74 коп.(4 454,87 х 5%), а тому штраф має бути стягнутий з відповідача в розмірі 722 грн. 74 коп. (500 грн.(фіксована частина) + 222 грн. 74 коп.(процентна складова)). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором з відповідача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість, яка складається з 2 713 грн. 39 коп. заборгованості за кредитом, 1 741 грн. 48 коп. процентів за користування кредитом та 722 грн. 74 коп. штрафів, а всього 5 177 грн. 61 коп.(2 713 грн. 39 коп. + 1 741 грн. 48 коп. + 722 грн. 74 коп.). Щодо судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1 378 грн., які були понесені позивачем та документально підтверджені(а.с.1), то вони відповідно до вимог ст.88 ЦПК України присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем було заявлено до стягнення 18 938 грн. 98 коп., а до задоволення підлягає сума боргу в розмірі 5 177 грн. 61 коп., що становить 27,34% (5 177,61 х 100% : 18 938,98) від заявлених вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 376 грн. 75 коп.(1 378 грн. х 27,34%), які слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial