Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 13 червня 2019 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем була підписана заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно заяви про приєднання та Правил надання банківських послуг в АТ «Ощадбанк» відповідач отримав картку з кредитним лімітом, погодився з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правил надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, ознайомився з договором до його укладення та згоден з його умовами. Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 38 850,00 грн. з відсотковою ставкою 38% річних строком на 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Проте, з боку відповідача, має місце неналежне виконання взятих на себе грошових зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим, виникла прострочена заборгованість за кредитом, що обліковується на картковому рахунку, у розмірі 44 435,03 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку, з них: 38 803,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 558,34 грн. - проценти за користування кредитом; 29,50 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 20,91 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 15,50 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 7,57 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Після відкриття спрощеного поводження у справі, 03.11.2021. відповідачем [PERSON] було надано відзив, в якому він зазначив, що з позовом не згоден в повному обсязі, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №324/180/17 (прв 14-131цс19) в якій викладено правову позицію про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», «Універсальна 55 днів пільгового періоду» і Витяг з Умов та Правил, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Після отримання копії відзиву представником позивача 17.11.2021 було надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідачу було надано кредит у розмірі 38 8500,00 грн. з відсотковою ставкою 38,00% річних на строк 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк. Відповідно до п.3.4.1. [PERSON] було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та надано платіжну картку. Отримання відповідачем кредиту та розмір заборгованості підтверджується наданими банківськими виписками по рахунку відповідача та розрахунком заборгованості. Відповідно до виписки по рахунку вбачається, що з 15.06.2019 по 18.06.2019 відповідачем було отримано кредитних коштів на загальну суму 38 792,45 грн. згідно п.5.6 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсиланню клієнту. Крім того, інформація з автоматизованої системи (банківські виписки є належним доказом руху коштів та здійснення оплати за кредитними договорами (ВГСУ від 06.04.2017 у справі 3905/2009/15). В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалася у встановленому законом порядку. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 червня 2019 року між АТ "Ощадбанк" та [PERSON] була підписана заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку № [NUMBER] з використанням електронного платіжного засобу (а. с. 7,8). Позивач стверджує, що відповідно до п. 3.1 заяви про приєднання, відповідач беззастережно приєднується до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на офіційному інтернет-сайті банку та складає з банком кредитний договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Позивач свої обов`язки виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно розрахунків, у виді виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, наданих позивачем, за зазначеним вище кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем, станом на 29.09.2021 мається заборгованість у розмірі 44 435,03 грн., що складається з наступного: 38 803,20 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 5 558,34 грн. - проценти за користування кредитом; 29,50 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 20,91 грн. - 3% річних розмір за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 15,50 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 07.58 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а. с. 5-6). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до приписів ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізакономяк істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір - укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми - є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивачі - АТ «Ощадбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку, в даному випадку відповідачка) - лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, на думку суду, в разі укладення кредитного договору - проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд встановив, що у вищевказаній заяві про приєднання № 2564158/101116 без вказання дати підписання - процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, зокрема відповідачем - відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума,яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Позивач АТ «Ощадбанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.06.2019 року, посилається на заяви про приєднання та Правила надання банківських послуг в АТ «Ощадбанк», згідно яких відповідач отримав в АТ «Ощадбанк» картку з кредитним лімітом, погодився з тим , що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, ознайомився з договором до його укладення та згоден з його умовами. При цьому, суд звертає увагу на те, що матеріали позову - не містять підтверджень, що саме ці умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання № 2564158/101116, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів, пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих документальних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, відповідальність у договорі, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісії банку, тарифи банку, наданий банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб - не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Також, суд дійшов висновку, що надана позивачем форма заяви про приєднання, з огляду на її мінливий характер - не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальниці про приєднання, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 рокуу справі «Парафіягреко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоніпроти Франції», заява № 17862/91,§ 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постановівід 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Отже, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді : ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також комісії банку. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом 5 558,34 грн., , 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 20,91 грн., суми втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 7,58 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у заяві про приєднання № 2564158/101116, яка не є складовою частиною спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування, а також через відсутність подібної санкції (відповідальності) відповідача по її сплаті позивачу в заяві про приєднання. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, що підтверджується випискою по рахунку відповідача, а також вимоги частини другоїстатті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у виді суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 38 803,20 грн. (основний борг по кредиту), 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 29,50 грн. та суми інфляційних витрат за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 15, 50 грн., у зв`язку з чим, в цій частині, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка і дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем вимог, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 38 848,20 грн. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно платіжного доручення позивачем при пред`явленні позову до суду було сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн.(а. с. 1). Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1984,59 грн. (38848,20х2270,00/44435,03). На підставі викладеного,

Outcome: partial