Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] щомісяця в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення сином [PERSON] повноліття та стягнути з відповідача 1 300 грн. щомісяця на додаткові витрати на дитину, що повязані з лікуванням та навчанням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по утриманню дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. З 2012 року відповідач з позивачем не проживає. Дитина проживає з позивачкою і вона несе всі витрати на її утримання. Згідно довідки середньої загальноосвітньої школи №229 м. Києва від 25.02.2015 року №19 [PERSON], [INFO], навчається у загальноосвітній школі № 229 м. Києва. [PERSON] є інвалідом з дитинства. Позивачка отримує на нього соціальну допомогу, яка призначена управлінням праці та соціального захисту населення у Соломянському районі м.Києва у розмірі 949,00 грн. Джерел доходу, крім соціальної допомоги, позивачка не має. Дитина фактично знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, обовязків щодо утримання дитини не виконує, ніякої зацікавленості щодо розвитку та виховання дитини не проявляє. У звязку з чим дитина потребує додаткових витрат. Проте, відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дитину, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги повністю і просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували, зважаючи на те, що заявлені позивачем витрати не носять постійного характеру та є разовими. Зобов'язання по утриманню дитини виконується відповідачем добровільно та систематично, тому відсутні підстави для примушування відповідача до виконання такого зобов'язання та стягнення утримання на дитину в примусовому порядку. Відповідач вказує, що твердження позивачки про те, що дитина нібито знаходиться виключно на її утриманні, а також те, що «відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає», є вигаданими, оскільки відповідач регулярно надає грошові кошти для утримання дитини, що підтверджується відповідними квитанціями. Оскільки зобов'язання по утриманню дитини виконуються відповідачем добросовісно, добровільно та систематично, за таких умов вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів на утримання дитини в примусовому порядку, є необґрунтованими. Вимоги позивача про стягнення з відповідача щомісячно додаткових витрат в розмірі 1 300,00 грн. відповідач також вважає необґрунтованими. Так, після отриманої сином у листопаді 2014 р. травми скуло-орбітального комплексу йому було проведено операцію. Згідно пояснень позивачки, на лікування та операцію було затрачено 8 372,15 грн.. Проте, як вказав відповідач, позивачка замовчує ті обставини, що вищевказані витрати на лікування та операцію сина були понесені в тому числі і відповідачем. За таких умов, доводи позивачки, на думку відповідача, про розмір її витрат на лікування дитини є значно перебільшеними та неправдивими, з метою створення у суду помилкового враження щодо понесення таких витрат особисто позивачкою, що суперечить дійсним обставинам справи. Відповідач вказує, що будь-яких доказів того, що дитина потребує позашкільного навчання на постійній основі, а також доказів понесення витрат на додаткове навчання, позивачем не надано. За таких умов вимога позивача про стягнення щомісячних постійних додаткових витрат на оплату позашкільного навчання з репетиторами до повноліття дитини, є безпідставними, оскільки такі витрати, за їх наявності, є разовими, не є періодичними та не можуть стягуватися наперед. Також відповідач вказує, що у зв'язку із завданням дитині тілесного ушкодження іншим учнем ([PERSON]) 10.11.2014 р., відповідачем, як законним представником сина було подано заяву про злочин до Солом'янського РУ ГУ МВС України у м. Києві, про що відкрите кримінальне провадження № 12014100090010240. У кримінальній справі пред'явлений цивільний позов [PERSON] до батьків неповнолітнього [PERSON], яким 10.11.2014 р. завдано тілесних ушкоджень, про стягнення з батьків [PERSON] всіх матеріальних витрат, в тому числі і витрат пов'язаних із операцією та лікуванням сина внаслідок завданої травми. Доводи позивача про те, що дитині щомісячно потрібно приймати дві упаковки протиепілептичного засобу «Топамакс», вартість якого становить 850,00 грн., та позивачка несе витрати на придбання «Топамакса», є безпідставними, оскільки позивачка не купує вказаних ліків для дитини. Оскільки протиепілептичний препарат «Топамакс» завжди надавався та надається безоплатно за рахунок бюджету. Будь-яких доказів того, що позивачкою купується такі ліки за вказаною ціною, суду не надано. Відповідач звертає увагу суду, що твердження позивачки про те, що син потребує оздоровлення в санаторії 1 раз на рік, тому з відповідача потрібно стягнути 1 300,00 грн. додаткових витрат, є необґрунтованими, оскільки позивачкою не вказується розмір витрат на санаторне оздоровлення дитини та не надано жодних доказів того, що позивачка постійно несе витрати на санаторне лікування дитини. Такі обставини пояснюються тим, що позивачка не несе витрат на придбання санаторно-курортних путівок, які надаються дитині-інваліду безоплатно за рахунок бюджету. Згідно ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ, діти-інваліди мають право на безплатне придбання лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування, а також за наявності медичних показань мають право на безоплатне забезпечення санаторно-курортними путівками. Згідно ч. З ст. 185 Сімейного кодексу України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Оскільки витрати на придбання санаторно-курортної путівки не є щомісячними витратами та відбувається один раз на 1 рік, такі витрати є разовими, а не щомісячними, тому можуть бути відшкодовані разово, при надання позивачкою доказів, що такі витрати дійсно нею понесені. При визначенні розміру аліментів та витрат на утримання, просить врахувати обставину, що позивачка щомісячно отримує щомісячну державну соціальну допомогу на дитину-інваліда в розмірі 949,00 грн., про що суду надано копію посвідчення, виданого матері дитини [PERSON] Відповідач вказує, що майже щомісячно їздить до матері у м. Кривий Ріг, допомагає матеріально, купує необхідні речі та ліки, несе інші витрати, пов'язані з проїздом у м. Кривий Ріг та утриманням матері та вважає, що вказані обставини щодо наявності у відповідача непрацездатної хворої матері мають бути враховані судом при вирішенні справи. Інших доходів, окрім заробітної плати за роботу водієм «швидкої» в Комунальній організації «Київмедспецтранс», в нього немає. В частині стягнення додаткових витрат на дитину, просить суд вирішити справу з урахуванням наданих заперечень на позов, врахувати всі наведені істотні обставини, врахувати матеріальний стан відповідача та ті негативні умови, в які буде поставлена одна із сторін внаслідок постійного стягнення коштів на додаткові витрати, які він не в змозі буде сплатити. Просить суд врахувати надані письмові заперечення при розгляді справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27 вересня 1996 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва 27.09.1996 р., згідно актового запису № 777. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою, про що свідчить довідка, видана КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурним підрозділом Центром обслуговуванням споживачів № 2 від 23.02.2015 р. № 1484. Судом встановлено, що згідно довідки середньої загальноосвітньої школи № 229 м. Києва від 25.02.2015 р. № 19 [PERSON], навчається у загальноосвітній школі №229 м. Києва, та є учнем 10-го класу. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Як вбачається з довідки №181 від 05.05.2015 року наданою відповідачем, він офіційно працевлаштований та має регулярний дохід. Між тим під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, в обсязі не достатньому для забезпечення потреб дитини. Відповідач зазначив, що не погоджується із стягненням з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від сукупного доходу щомісяця, та додаткових витрат в розмірі 1300 грн., так як в нього на утриманні знаходиться непрацездатна мати, а позивач просить стягнути на свою користь більше ніж половину його доходів. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України Про виконавче провадження він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин суд з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявність у нього непрацездатної матері та інші обставини, які мають істотне значення, вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дитини задовольнти, а саме, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2015 року - дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до виписки з історії хвороби амбулаторного стаціонарного хворого № 3403 Судом встановлено, що відповідно до Довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 Соломянського району м. Києва від 25.03.2015 року видана [PERSON], що він є інвалідом з дитинства та страдає онтологічною епілепсією. Згідно Постанови Кабінету Міністрів від 17 серпня 1998 р. № 1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань», визначено перелік груп населення та перелік категорій захворювань, при амбулаторному лікуванні яких здійснюється безоплатний відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів. Згідно Додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. №1303 (Перелік груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах ), діти-інваліди відносяться до груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно. Згідно Додатку № 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. №1303 (Перелік категорій захворювань, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби відпускаються безоплатно), епілепсія відноситься до категорії захворювань, при амбулаторному лікуванні яких лікарські засоби відпускаються безоплатно. Згідно Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14 квітня 2003 року № 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2003 р. за № 308/7629 «Про внесення змін до Переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, які можуть закуповувати заклади й установи охорони здоров'я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів», таблетки «Топомакс» віднесено до лікарських засобів, які закуповуються заклади охорони здоров'я за рахунок державного та місцевого бюджету (N03A Протиепілептичні засоби, Топірамат, Іноземні, Топамакс таблетки). Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.1996, № 1071 "Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров'я, що фінансуються з бюджету", за станом на 2015 рік, лікарські засоби з діючою речовиною Топірамат (до яких відноситься Топамакс), також віднесені до лікарських засобів, які закуповуються та фінансуються за рахунок державного та місцевого бюджетів (№664. Топірамат, N03А XII). Таким чином, судом встановлено, що лікарський засіб «Топамакс» віднесений до переліку лікарських засобів, який закуповується за рахунок державного бюджету та безоплатно відпускаються дітям-інвалідам та особам, які хворіють епілепсією, тому твердження позивача про те, що вона несе щомісячні витрати на придбання «Топомакса», не підтверджені позивачем. Згідно ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ, діти-інваліди мають право на безплатне придбання лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування, а також за наявності медичних показань мають право на безоплатне забезпечення санаторно-курортними путівками. Судом встановлено, що Дитячою клінічною лікарнею № 4 Соломянського району м.Києва [PERSON] видана Довідка № 83 для одержання путівки на санаторно курортне лікування. Виходячи з вище викладеного позивачка не несе витрат на придбання санаторно-курортних путівок, які надаються дитині-інваліду безоплатно за рахунок бюджету. Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пункт 18 постанови Пленуму Верховного суду Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Таким чином, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дітей. Аліменти мають забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Проте в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що щомісяця вона несе додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1300,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в цій частині. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], у листопаді 2014 року отримав травму правого скуло-орбитального комплексу зі зміщенням, черепно-мозкову травму та струс головного мозку. 14.11.2014 року йому було проведено складну хірургічну операцію з метало-остеосинтезом на кістках скуло-орбітального комплексу, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного пацієнта від 21.11.2014 р. №483, виданою Дитячою клінічною лікарнею № 7 м. Києва та випискою № 3403 від 12.12.2014 р. З врахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження понесених нею витрат на дитину - товарні чеки, квитанції, фіскальні чеки, медична документація, що підтверджує необхідність проведення лікування, витрати на лікування, суд дійшов до висновку про те, що сума додаткових витрат на дитину, яку позивач фактично понесла, позивачкою доведена. Разом з цим, позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на майбутнє, а не за минулий час в певному розмірі, що не позбавляє позивачку права звернутися до суду з вимогами про стягнення вже понесених додаткових витрат на дитину за минулий час. Виходячи з наведеного, суд вважає, що і дані обставини не є підставою для задоволення вимог позивачки в частині стягнення додаткових витрат на дитину. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial