Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Приватбанк звернувся до суду з вказаним позовом який обґрунтовував тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву №б/н від 14.07.2014 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але всупереч укладеному договору відповідач порушувала строки погашення кредиту та процентів, в зв'язку з чим станом на 30.09.2018 року має заборгованість в розмірі 14632,42 грн., в т.ч.: 13,95 грн тіло кредиту; 4637,37 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 8808,13 грн. - по пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 672,97 грн. - штраф (процента складова). Посилаючись на вказане просив стягнути з відповідача цей борг та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказі. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання Відповідача, що належним чином повідомлений, від якого не надійшло заяви про причини неявки, або якщо причини неявки, зазначені в заяві, будуть визнані судом не поважними просив розглядати справу у заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 01.02.2019 року до суду не з'явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь, належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 14.07.2014 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, поставивши свій підпис, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку» складає між ним та банком Договір (а.с.8-24). Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] на отримання кредиту, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що є складовою частиною кредитного договору, сторони дійшли згоди, що погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.9). Відповідач прострочив виконання зобов'язання, оскільки порушив строки повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, внаслідок чого станом на 30.09.2018 року має заборгованість в розмірі 14632,42 грн., в т.ч.: 13,95 грн тіло кредиту; 4637,37 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 8808,13 грн. - по пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 672,97 грн. - штраф (процента складова). ( а.с.3). За загальним правилом, на особу покладається обов'язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання (ч.1 ст.614 ЦК України). Неналежне ставлення до виконання цього обов'язку свідчить про вину особи, яка є безумовною підставою для відповідальності за порушення зобов'язання. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не с підставою дня звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання Відповідно до п. 2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг", позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену. Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Згідно н. 2.1.1.12.4 Договору в разі непогашених Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. За таких обставин, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за заявою б/н від 14.07.2014 року у сумі 14132,42 грн., законною, обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована складова) та 672,97 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем на підставі несвоєчасного повернення відповідачем заборгованості, суд вважає необхідним зазначити наступне. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Вказана норма не є диспозитивною і сторони не можуть змінити її положення та встановити у договорі неустойку у вигляді твердої грошової суми. Отже встановлений договором позики вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі, як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання, ці умови договору не відповідають вимогам закону, а тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована складова). Нарахування штрафу (процентна складова) передбачено умовами Договору, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 672,97 грн. штрафу (процентна складова). Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає, що сплачений АТ КБ « ПриватБанк» судовий збір в сумі 1762 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial