Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить поновити її на роботі шкільної медсестри Овруцької центральної районної лікарні з 1 січня 2014 року та стягнути з відповідача на її користь оплату за час вимушеного прогулу з 1 січня 2014 року по день поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що звільнення проведено з порушенням закону, оскільки при її звільненні питання про переважне залишення її на роботі взагалі не вирішувалося. Вважає, що має переважне право на залишенні на роботі перед іншими працівниками, так як має безперервний стаж роботи в лікарні, має спеціальну медичну освіту також має підтверджену вищу категорію за спеціальністю сестринська справа. Окрім того зазначає, що інша робота, як то вимагає ст.40 КЗпП України їй не пропонувалась. Звільнення з роботи проведено в період знаходження її у відпустці. Також зазначає, що її звільнення відбулося без попередньої згоди профспілкового комітету, членом якого вона являється. Вказує на те, що після її звільнення по скороченню штатів на посаду сестри медичної Першотравневої школи прийнята працівниця [PERSON], яка працювала медсестрою терапевтичного відділення Першотравневої селищної лікарні і яка працює в школі по даний час, що свідчить, що фактично скорочення її посади не було. Розмір моральної шкоди мотивує тим, що дії відповідача призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Їй соромно перед колегами на роботі, знайомими і односельцями, чим спричинено їй моральну шкоду. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала повністю та надала розрахунок оплати за час вимушеного прогулу на день розгляду справи, сума якого становить 12844,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю та просить його задовольнити з підстав викладених у позові, які знайшли підтвердження в судовому засіданні та просить поновити її довірительку на посаді медичної шкільної сестри Овруцької центральної районної лікарні з 1 січня 2014 року та стягнути з відповідача на користь довірительки оплату за час вимушеного прогулу з 1 січня 2014 року по день поновлення на роботі в розмірі 12844,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Представники відповідача щодо задоволення позову заперечують. Так, головний лікар Луцко М.М. в судовому засіданні 06.03.2014 року пояснив, що у відповідності до наказу МОЗ України №33 від 23.02.2000 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» відбувається поступова медична реформа. На виконання рішення Овруцької районної ради двадцять восьмої сесії 6 скликання від 24.10.2013 року було прийнято рішення про створення Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги Овруцької районної ради» та було затверджено статут даної установи. Як наслідок цього, звільнення [PERSON] відбулося у відповідності до чинного законодавства. При залишенні [PERSON] керувались тим, що вона соціально захищена. Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступне. [PERSON] 27.01.1981 року була прийнята на роботу в Овруцьку центральну районну лікарню медсестрою терапевтичного відділення дільничної лікарні Рудоуправління, яка була перейменована в Першотравневу селищну лікарню. 30.12.2013 року - була звільнена із займаної посади у зв'язку із скороченням штату ст. 40 п. 1 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу № 92-ос від 30 грудня 2013 року та записами в трудовій книжці (а.с. 3-5). У відповідності до диплому (а.с.6) позивач закінчила медичне училище в 1973 році. Факт зміни прізвища позивача підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с.7). Згідно витягу з наказу від 27.02.2013 року (а.с.8) [PERSON] підтвердила вищу категорію за спеціальністю сестринська справа. У відповідності до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. 29.10.2013 року головним лікарем Овруцької центральної районної лікарні було видано наказ про реорганізацію медичних закладів первинної медико-санітарної допомоги (а.с.146). 31.10.2013 року - було видано наказ по Овруцькій центральній районній лікарні про скорочення посад у зв'язку з реорганізацією дільничних лікарень с.Бондарі, с.Ігнатпіль, смт.Першотравневе (а.с.74). Як вбачається з даного наказу була скорочена посада сестра медична шкільна перша категорія - 1 ставка. Позивач від ознайомленням з даним наказом відмовилась про що складено акт про відмову від 30.12.2013 року (а.с.94). У відповідності до рішення Овруцької районної ради від 24.10.2013 року (а.с.19) було прийнято рішення про створення комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги». Затверджено статут комунальної установи та призначено керівника комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги». Як вбачається з розділу 7 «Структура» Статуту комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги» структурними підрозділами Центру є, в тому числі, п.7.1.3 лікувально-профілактичні підрозділи, зокрема - Першотравнева амбулаторія лікарів загальної практики/ сімейної медицини із ФАПАми і ФП, які розташовані в зоні обслуговування та ліжками денного перебування хворих. Рішенням Овруцької районної ради від 07.10.2010 року (а.с.147-148) було внесено зміни до Статуту Овруцької центральної районної лікарні затвердженого рішенням 12 сесії 24 скликання Овруцької районної ради від 11 грудня 2003 року(а.с.33). Згідно даних змін до складу ЦРЛ увійшов медичний центр первинної медико-санітарної допомоги до складу якого входила, в тому числі Першотравнева ДЛ із ФАПАми і ФП, які розташовані в зоні обслуговування. Як вбачається з розділу 4 Статуту Овруцької центральної районної лікарні від 2003 року (а.с.31) головний лікар ЦРЛ, в тому числі, затверджує штатний розклад, перепрофілює посади, призначає та звільняє з роботи працівників, видає накази і розпорядження , які обов'язкові для всіх працівників, організовує та контролює їх виконання, організовує виконання рішень власника та ін. Згідно нової редакції Статуту Овруцької центральної районної лікарні зареєстрованого 25.11.2013 року (а.с.156-159) до структури центральної районної лікарні не входять, в тому числі, Першотравнева ДЛ із ФАПАми і ФП, які розташовані в зоні обслуговування. Згідно штатного розпису центру первинної медико-санітарної допомоги Овруцької ЦРЛ на 01.12.2013 року, затвердженого головою Овруцької РДА в міській лікарні смт. Першотравневе була посада сестри медичної шкільної, вищої категорії - 1,00 ставки (а.с.91). Згідно штатного розпису Овруцької ЦРЛ на 01.01.2014 року затвердженого головою Овруцької РДА лише в дитячій консультації є посада сестри медичної шкільної, вищої категорії 0,50 ставки, 1-ї категорії - 3 ставки та без категорії - 1 ставка (а.с.100). В судовому засіданні із наявних матеріалів справи, із показів представників відповідача та самого позивача встановлено та не заперечується сторонами, що на даних посадах працюють [PERSON] - фельдшер вищої категорії (СШ №1) з 02.09.1996 року (а.с.52); [PERSON] - медична сестра 1-ї категорії (СШ №3) з 02.08.1990 року (а.с.53); [PERSON] - фельдшер 1-ї категорії (СШ №2) з 20.09.1983 року (а.с.54) та [PERSON] - медична сестра 2-ї категорії (СШ №4) з 25.09.2002 року (а.с.55). Таким чином відбулася реорганізація, шляхом виділу з Овруцької центральної районної лікарні комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги» до структури якої уже увійшла Першотравнева амбулаторія лікарів загальної практики/ сімейної медицини із ФАПАми і ФП, а не Першотравнева ДЛ із ФАПАми і ФП. У відповідності до ст.14 Основ законодавства України про охорону здоров'я реалізація державної політики охорони здоров'я покладається на органи виконавчої влади. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, а також органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров'я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством. В ст.16 Основ законодавства України про охорону здоров'я зазначається, що порядок створення, припинення закладів охорони здоров'я, особливості діяльності та класифікація закладів визначаються законом. Планування розвитку мережі державних і комунальних закладів охорони здоров'я, прийняття рішень про її оптимізацію, створення, реорганізацію, перепрофілювання державних і комунальних закладів охорони здоров'я здійснюються відповідно до закону органами, уповноваженими управляти об'єктами відповідно державної і комунальної власності. Заклад охорони здоров'я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом). Наказом МОЗ України №33 від 23.02.2000 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» затверджено штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я. У Додатку №3 даного наказу передбачено, зокрема п.46, посади медичних сестер або фельдшерів для безпосереднього обслуговування дітей в населеному пункті, де розташована лікарня, та на прикріпленій дільниці (за відсутності фельдшерсько-акушерського пункту), школах і дитячих садках (крім зазначених закладів, у штаті яких, як виняток, збережені посади середнього медичного персоналу) встановлюються з розрахунку 1 посада на: а) 900 учнів шкіл; б) 200 дітей у дитячих садках. Таким чином, з викладеного вище вбачається, що при прийнятті рішень про створення комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги», затвердженні її Статуту, Статуту Овруцької районної центральної лікарні та змін до нього, затвердженні штатних розкладів Овруцька районна рада діяла в межах наданих їй законодавством повноважень. Правомірність видання наказів головним лікарем Овруцької ЦРЛ також знайшла підтвердження в даному судовому засіданні. З вище викладеного вбачається, що відбулося скорочення штату тобто зменшення кількості або ліквідація посад, спеціальностей, професій тощо внаслідок реорганізації. Розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до п.1 ст.40 Кодексу передбачає дотримання певних гарантій для працівника. Так, за загальним правилом встановленим ч.1 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Отже, звільнення може відбуватися не раніше закінчення двомісячного строку з моменту попередження. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що [PERSON] була попереджена про наступне вивільнення за два місяці до звільнення (а.с.94). Таким чином, при звільненні позивача було в повній мірі дотримано вимоги ч.1 ст.492 КЗпП України. В Овруцький районний центр зайнятості 31.10.2013 року було подано звіт про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (а.с.86) з якого вбачається заплановане звільнення медичних сестер у кількості 34 особи. Статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. На практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: освіта; підвищення кваліфікації; виконання норм виробітку; наявність заохочень за успіхи в роботі й відсутність дисциплінарних стягнень. В судовому засіданні позивач заявила свої переваги, щодо залишення або переведення на іншу посаду, що відповідає рівню її кваліфікації, зокрема перед [PERSON] (а.с.51). В судовому засіданні встановлено, що на час реорганізації [PERSON] з 01.01.2011 року працювала як і позивач в Першотравневій СЛ, але на посаді медичної сестри стаціонару. Однак її було переведено в дитячу консультацію медичною сестрою з 02.01.2014 року. Відповідачем на підтвердження переваг [PERSON] було зазначено, що у неї навчається дитина. Як встановлено в судовому засіданні позивач має спеціальну освіту, більший безперервний стаж роботи у медицині, вищу кваліфікацію, зокрема перед [PERSON] За таких обставин, застосуванню підлягає ч.1 ст. 42 КЗпП України, згідно якої перевагу на залишення на роботі має позивач, так як вона має більш високу кваліфікацію. У відповідності до ст.43 КЗпП України - розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На виконання ухвали суду, було надано витяг засідання профкому ЦРЛ від 14.03.2014 року та від 24.03.2014 року. Згідно змісту останнього, було дано згоду на звільнення за скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України [PERSON] (а.с.141-142). Згідно вимог ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто працівнику необхідно пропонувати не тільки роботу за спеціальністю, але й іншу вакантну посаду, нижчу за рангом, або нижче оплачувану роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоров'я. Працівнику пропонуються вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які відкриваються протягом двохмісячного строку аж до фактичного звільнення. Дана вимога відповідачем при звільненні позивача не була дотримана. Що стосується заяви позивача та її представника про звільнення під час перебування у відпустці то суд зазначає, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження даний факт, оскільки наявна в матеріалах справи заява про надання відпустки (а.с.9) із резолюцією «Бух. Нарахувати розрахункові. Негайно надати» не може слугувати допустимим доказом в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України, у відповідності до якої, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Допустимим доказом підтвердження даного факту є наказ по підприємству, установі, організації про надання відпустки. Окрім того, в судовому засіданні сама позивач пояснила, що з наказом про надання їй відпустки вона не знайомилась. Враховуючи всі обставини справи та зібрані, на засадах диспозитивності та змагальності сторін докази, суд вважає, що при звільненні [PERSON] були порушені її права, зокрема, щодо її переведення, за її згодою, на іншу роботу, так як вона має більш високу кваліфікацію. Таким чином, [PERSON] підлягає поновленню на попередній роботі з 01.01.2014 року (ч.1 ст.235 КЗпП України). Відповідно до змісту ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Тому середній заробіток нараховується за весь час вимушеного прогулу, тобто з 01.01.2014 року по 24.04.2014 року (79 робочих дні). При визначенні середньої заробітної плати суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08.02.1995 року №100. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто жовтень-листопад 2013 року. Так відповідно до довідки відповідача №31 від 17.01.2014 року (а.с.10) заробітна плата [PERSON] за жовтень-листопад 2013 року становить 1926,70 грн. щомісяця. Отож, середньоденна заробітна плата становить 87,58 грн. (3853,40 грн./44 роб.дні). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 6918,82 грн. (87,58грн.(середньоденна заробітна плата)х79 днів (число робочих днів у розрахунковому періоді згідно Листа Мінсоцполітики)=6918,82 грн.). Оскільки утримання та сплата податку з доходів фізичних осіб є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначив зазначені суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Суд відмовляє у стягненні решти середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із необґрунтованістю вимог у цій частині позову. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ст. 237-1. КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або на уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань; часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача; відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 5 000 грн. Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень позивач зазнав моральної шкоди, проте, розмір заявленої суми надмірний. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що розмір шкоди підлягає зменшенню до 1000 грн. В стягнені решти суми моральної шкоди необхідно відмовити за безпідставністю. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн. (243,60 грн. по вимогах майнового характеру та 243,60 грн. по немайнових вимогах). У відповідності до ч.5 ст.235 КЗпП України та ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ст.ст. 40, 42, 43, 235, 2371 КЗпП України,

Outcome: partial