Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач у грудні 2020 р. звернулась до суду із вказаним вище позовом посилаючись на те, що її батьками є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З 2008 року батьки не підтримують шлюбних відносин, та 08 травня 2008 року шлюб між ними розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] проживає разом із матір`ю. Позивач вказує, що з 01 вересня 2017 р. навчається на платній основі у Коледжі мистецтв та дизайну Київського національного університету технологій та дизайну на денному відділенні. Позивач зазначає, що за рішенням суду від 15.06.2004 року батько - [PERSON] допомагав матеріально та відраховував 1/4 частину всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 квітня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від свого батьківського обов`язку щодо матеріального утримання своєї доньки, остання перебуває на повному утриманні своєї матері, яка не в змозі самостійно гідно утримувати та належно забезпечувати життя доньки, у зв`язку з чим позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня звернення із заявою й до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки нею не доведена потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням. Відповідач зазначає, що він має на утриманні другу неповнолітню доньку [PERSON] , 2011 року народження та має допомагати своєму непрацездатному батькові та матері. Також зазначає, що у нього відсутнє власне житло, а тому він змушений неофіційно наймати квартиру, а тому він моє можливість надавати для утримання аліменти у розмірі не більше ніж 1/10 частини від заробітку, але за умови, якщо будуть доведені потреба у матеріальній допомозі та не можливість надання утримання мамою дитини. Також зазначає, що згідно довідки термін навчання закінчився 31.01.2021 року, а тому вимога про стягнення аліментів до досягнення дитиною двадцяти трьох років, необґрунтована, та не має бути задоволена (а.с. 65-67). Ухвалою суду від 10.12.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 11-12). Рішенням суду від 13.01.2021 р. позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 08.12.2020 року й до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с. 36-40). Ухвалою суду від 27.01.2021 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без руху (а.с. 49). Ухвалою суду від 10.03.2021 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2021 року (а.с. 60). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 5). Як встановлено судом [PERSON] , [INFO] на день постановлення даного рішення досягла свого повноліття. Судом встановлено, що згідно довідки Коледжу мистецтв та дизайну Київського національного університету технологій та дизайну [PERSON] є студентом 4 курсу, групи 0-9-9 денного відділення. Термін навчання з 01.09.2017 по 31.01.2021 року (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Судом встановлено, що [PERSON] навчаючись на денній формі навчання не має можливості працевлаштуватися та отримувати власний дохід, у зв`язку з чим перебуває на повному утриманні своєї матері [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання, чи потребує повнолітня донька [PERSON] матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, суд виходить з того, що, враховуючи стаціонарну форму навчання у навчальному закладі, що знаходиться у м. Київ, відсутність джерела доходів, не отримання стипендії, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] в зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України за минулий час аліменти можуть бути стягнуті, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Обставинами, які свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів, можуть бути приховування розміру заробітку, місця проживання, тимчасовий виїзд за кордон тощо. Заходи, які свідчать про дії позивача щодо одержання аліментів, можуть полягати у спробах встановити місце проживання, місце роботи, справжній розмір заробітку відповідача (зобов`язаної особи). Причини, з яких позивач раніше не звергався щодо примусового стягнення аліментів, юридичного значення не мають. Визначаючи розмір аліментів за минулий час, суд керуватиметься обставинами, які наведені у ст. 182 СК України. Так позивач звернувся 25 вересня 2020 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на час навчання, довго не приходило підтвердження з місця проживання боржника, але помилково звернуся з заявою про видачу наказу, а не позовом, тому заяву про видачу судового наказу було повернуто. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан сторін, повнолітньої доньки [PERSON] , потреби особи даного віку, потреби по навчанню, враховуючи встановлені судом обставини справи, та вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 08.12.2020 року та до 31.01.2021 року. Суд вважає, що враховуючи те, що у відповідача на утриманні перебуває інша неповнолітня дитина 2011 року народження, саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, в зв`язку з навчанням, що потребує коштів на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю приладдя для навчання, тощо. Враховуючи те, що згідно довідки навчального закладу, термін навчання до 31.01.2021 року, тому суд присуджує аліменти, відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, до моменту закінчення навчання. Позивачем не надано до суду доказів того, що після 31.01.2021 року вона продовжує своє навчання. З урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд приходить до висновку, що позивачем доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial