Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач у грудні 2017 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому з врахуванням заяви від 05.02.2018 року, просив стягнути з [PERSON] дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності середній заробіток в сумі 72361 грн. 62 коп. за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та компенсаційні втрати в сумі 6370 грн. 28 коп, а також стягнути на відшкодування моральної шкоди 10\~000,00 грн. На обґрунтування позову позивач та його представник посилалися на те, що позивач з 2000 року працював на посаді директора [PERSON] дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Наказом від 17.05.2016 р. № 273 к його було звільнено із займаної посади з 18.05.2016 року за п. 3 ст.40 КЗпП України, який було оскаржено до суду. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц, яке набрало законної сили 09.11.2016 року, позивача було поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2016 року по 20.07.2016 року в сумі 15455 грн. 88 коп. та на відшкодування моральної шкоди - 4000 грн. В подальшому рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року по справі № 295/9867/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2016 року по 18.08.2016 року в сумі 7376 грн. 67 коп. Під час розгляду Богунським районним судом м. Житомира справи за № 295/14695/16-ц відповідач [PERSON] дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності добровільно сплатила на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2016 року по 18.01.2017 року 36883 грн. 35 коп. Однак, незважаючи на рішення суду позивача фактично було поновлено на роботі наказом № 98 лише з 15.11.2017 року, в п.3 якого зазначено про необхідність виплати компенсації втраченого заробітку за час вимушеного прогулу з 19.01.2017 року по дату поновлення на роботі, натомість такі виплати не проведені, а відтак відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.01.2017 року по 14.11.2017 року та компенсаційні втрати, відповідно до Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення у відсутності відповідача. Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Судом встановлено, що на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц, яке набрало законної сили 09.11.2016 року, позивача було поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2016 року по 20.07.2016 року в сумі 15455 грн. 88 коп. та на відшкодування моральної шкоди - 4000 грн.(а.с.7-9). Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року по справі № 295/9867/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2016 року по 18.08.2016 року в сумі 7376 грн. 67 коп.(а.с.10.11). Під час розгляду Богунським районним судом м. Житомира справи за № 295/14695/16-ц відповідач [PERSON] дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності добровільно сплатила на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2016 року по 18.01.2017 року 36883 грн. 35 коп. Натомість, позивач був поновлений на роботі лише з 15.11.2017 року наказом № 98, в п. 3 якого зазначено про необхідність виплати компенсації втраченого заробітку за час вимушеного прогулу з 19.01.2017 року по дату поновлення на роботі. Однак, такі виплати не проведені, а відтак відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.01.2017 року по 14.11. 2017 року та компенсаційні втрати, відповідно до Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Тобто, роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Згідно ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. П. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить 72361грн. 62 коп. з розрахунку: 351,27 грн.( середньоденна заробітна плата позивача) х 206 дня( сумарна кількість робочих днів ) починаючи з 19.01.2017 року по 14.11.2017 року. При цьому розмір середньоденного заробітку був визначений відповідного до діючого законодавства та встановлений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц, яке набрало законної сили 09.11.2016 року, оскільки позивач після винесеного рішення фактично не працював. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати(далі компенмація) провадиться відповідно до індексу зростання цін наспоживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним заонодавством. Пунктом 2 Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, передбачено, що така компенсація проводиться у разі затримки на один і більше колендарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01.01.2001року. Сума компенсації обчислюється у відповідності до Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць(після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, що відповідно наданого розрахунку, який приймається судом, становить 6370,28 грн. Таким чином, на користь [PERSON] підлягає стягненню 72361грн. 62 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.01.2017 року по 14.11. 2017 року та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в сумі 6370,28 грн. Дана сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів. При вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що порушення з боку відповідача дотримання вимог трудового законодавства щодо проведення остаточного розрахунку при звільненні призвело до порушення нормальних умов життя позивача. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що позивач зазнав через незаконні дії відповідача моральних страждань. Однак, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердив, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 3\~000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача, згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial