Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000.00грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.03.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в порядку загального позовного провадження. В подальшому позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу ) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 01.03.2021 року та до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та наполягала на задоволенні позову. ( а.с.40) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та просив суд стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу ) відповідача, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] .( а.с.41) Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (ч.3 ст.51 Конституції України ). Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 23 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, на підставі актового запису №110, що підтверджується свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] . (а.с.12). Від спільного життя мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом државної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управліеея юстиції в Одеській області від 22.07.2014 року, на підставі актового запису №451.(а.с.13). Сторони проживають окремо. Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Виноградарського старостинського округу Роздільнянського району Одеської області від 14.05.2021 року син - [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на її утриманні. (а.с.39). На підставі досліджених доказів суд вбачає, що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі та має необхідність в отриманні аліментів. Усі витрати по утриманню, догляду сина несе вона особисто. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідач зобов`язаний сплачувати на утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 ч.1 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до довідки №61 виданої ТОВ «Північ Транс» від 01.04.2021 року. відповідач працює у працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» з 30.08.2017 року, водієм автотранспортних засобів, його середньомісячна заробітна плата складає 1236грн.(а.с. 32). Також, ч.2 ст.182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду з дня подачі позовної заяви. Будь-яких відповідних та належних доказів, що підтверджують надання матеріальної допомоги дружині відповідачем суду не надано. При цьому суд також враховує, що позивач з метою визначення розміру доходу відповідача не надала суду належних доказів про розмір його доходу, тому вважає, що стягнення аліментів у зазначеному в позовній заяві розмірі не може бути задоволено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач, будучи молодою особою, маючи задовільний стан здоров`я, оскільки не довів протилежне, цілком може надавати своєму сину матеріальну допомогу. Оскільки відповідач позов визнав, при таких обставинах, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] , слід стягнути на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу ) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 908грн. На підставі ст.180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, , ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: partial