Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2011р. в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання доньки [PERSON] [INFO] Посилався на те, що не в змозі сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, так як від іншого шлюбу має двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та з 22.01.2015р. перебуває на обліку в Дніпровському районному центрі зайнятості, тому просить суд звільнити його від заборгованості яка утворилась по сплаті аліментів та зменшити щомісячний розмір аліментів до 400 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, а відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але направив до суду відзив на позовну заяву в якому стверджував, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів позивача зроблений виходячи з середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника, наданої Головним управлінням статистики у м. Києві, а тому є вірним та просив розгляд справи провести за його відсутності Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно рішенням Дарницького районного суду м. Києва 11.10.2011р. (а.с.8), з відповідача стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно свідоцтва (а.с.16), позивач з 24.05.2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мають двох малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.17,18). Згідно довідки (а.с.19) та пояснень позивача, останній з 22.01.2015р. перебуває на обліку в Дніпровському районному центрі зайнятості і отримує допомогу по безробіттю, яка є його єдиним джерелом доходів. Згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину, за жодних обставин, не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, з пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що матеріальне становище платника аліментів [PERSON] після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів погіршилось, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів з 1/3 частини зі всіх видів заробітку(доходу) на 1/6 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача в частині того, що подання даного позову має на меті ухилення позивачем у повному обсязі від зобов'язань утримувати дитину, оскільки доказів таким твердженням останньою не надано. Відповідно ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліменти, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних доказів важкого матеріального становища та нерегулярного доходу в період за який утворилась заборгованість по сплаті аліментів, то суд вважає вимоги в цій частині необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню. Крім того, суд не приймає твердження позивача в тій частині, що розрахунок заборгованості складений державним виконавцем є невірним, оскільки доказів цим твердженням [PERSON] не надав. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати в сумі 243,60 грн.(а.с.22а). На підставі викладеного та

Outcome: partial