Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції у Полтавській області, де просить суд постановити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на його користь 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 вересня 2012 року старшим слідчим прокуратури міста Кременчука Полтавської області Бунецьким І.М. винесена постанова про притягнення його в якості обвинуваченого у кримінальній справі №121325077 за ч.1 ст. 272 КК України, яку він отримав 25 вересня 2012 року. Не погоджуючись із звинуваченням, ним неодноразово подавалися клопотання як до слідчого так, і до суду про закриття кримінальної справи, необхідності проведення додаткової експертизи, оскільки розслідування проводилося без будь-якого встановлення обставин та суті події, а висновки експертизи, які були в матеріалах справи, грунтувалися на аналізі посадової інструкції, що була складена вже після нещасного випадку.01 жовтня 2012 року кримінальна справа була передана до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області для судового розгляду. 18 жовтня 2012 року на попередньому судовому засіданні ним заявлялося клопотання про повернення справи на додаткове розслідування в зв`язку з порушенням його права, передбаченого ст. 197 КПК України (в редакції 1960 року), в задоволенні якого судом було відмовлено з тих підстав, що його порушені права можна поновити в судовому засіданні. За час розгляду справи в суді були проведено дві експертизи, допитані вісім свідків, досліджені письмові докази по справі та витребувані інші докази, які вказували на його невинність. Незважаючи на це, 30 жовтня 2013 року за клопотанням прокурора кримінальна справа про обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України була повернута прокурору міста Кременчука для проведення додаткового розслідування. Вказує, що 11 квітня 2014 року старшим слідчим СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області Савічевим С.О. винесена постанова про закриття кримінального провадження відносно нього за ч.1 ст.272 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, яка в квітні 2015 року скасована. Кримінальне провадження було передане до СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області та перебувало у слідчого Чернова В.Л. В серпні 2016 року справу закрито. Отже, вказує позивач, під слідством та судом він перебував 3 роки і 11 місяців, чим йому була спричинена значна моральна шкода. Так, були порушені його життєві плани, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він пережив сильні моральні страждання та відчуття приниження, отримані за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, від нього відвернулися друзі та знайомі, які тривалий час вважали його злочинцем, чим знизився його авторитет, погіршились взаємовідносини з рідними, шлюб з дружиною за рішенням суду був розірваний. Також, зі сторони слідчого він відчував тиск, який наполегливо прохав його визнати вину та обіцяв звільнити його від кримінальної відповідальності, а після його відмови погрожував арештом та незаконно вилучив мисливську рушницю ТОЗ, позбавивши його можливості реалізувати звички та бажання. Зазначені обставини викликали у нього тяжкі моральні переживання, нервову напругу, безсоння, психологічні розлади. Враховуючи термін його перебування під слідством та розмір мінімальної заробітної плати - 3723 грн., вважає, що розмір спричиненої йому моральної шкоди становить 300 000 грн. Представником прокуратури Полтавської області надіслано відзив на позов. У відзиві зазначається, що [PERSON] обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КПК, яка передбачає відповідальність за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою. Постанову про притягнення позивача як обвинуваченого винесено 24.09.2012 та оголошено 25.09.2012. Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.09.2013 кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] повернуто прокурору м. Кременчука для проведення додаткового розслідування. Відповідно до Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає не з будь-яких дій правоохоронних органів і суду, а у встановлених цим Законом випадках. Оскільки справа відносно [PERSON] судом повернута на додаткове розслідування, що не є підставою згідно з Законом для відшкодування моральної шкоди, та закрита 11.04.2014, а у подальшому закрита 06.06.2016 не відносно [PERSON] , а за фактом, підстав для задоволення позову не вбачає. Вважає, що наведені позивачем моральні страждання не підтверджені доказами та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між змінами у житті [PERSON] та фактом притягнення його до кримінальної відповідальності. Представником Головного управління Національної поліції у Полтавській області надіслано відзив на позов, де вказано, що територіальні підрозділи Національної поліції не є правонаступниками органів внутрішніх справ, а оскільки кримінальне провадження проводилося слідчими органів внутрішніх справ, вважає, що ГУНП у Полтавській області не порушувало прав позивача. Зауважує, що судом повинні братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які будуть доведені позивачем під час розгляду справи, при цьому розмір відшкодування має бути не більший, ніж достатній для розумного задоволення потреб потерпілого і не повинен призводити до його збагачення. Представником Державної казначейської служби України також надіслано відзив на позов, де вказано, що позовні вимоги [PERSON] вони не визнають та заперечують проти задоволення позову. Законом встановлено порядок звернення громадянина за відшкодуванням шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, встановленням її розміру та строк у 6 місяців для такого звернення. [PERSON] цим правом не скористався. Крім цього, позивачем не обґрунтовано належними доказами завдання йому моральних страждань саме Державною казначейською службою України та ГУ НП у Полтавській області та не обґрунтовано розмір шкоди. Ухвалою від 03.05.2019 до участі в справі в якості співвідповідача залучено Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області. Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі ліквідаційної комісії надіслало відзив на позов [PERSON] . У відзиві вказали на обставини, які повинен з`ясувати суд та обставини, які підлягають доведенню позивачем. Вважають, що позивач не вказав у чому полягає спричинена моральна шкода, які втрати він поніс та чим вона може бути підтверджена, не обґрунтував розмір відшкодування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольни з підстав, вказаних у позові. Представник відповідача прокуратури Полтавської області в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України Овчаренко Ю.П. в судовому засіданні позов не визнала. Вважає позовні вимоги незаконними та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між ймовірним настанням моральної шкоди та діями відповідача, а також не дотримано порядку звернення за відшкодуванням шкоди. Відповідачі Головне управління Національної поліції у Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в судове засідання свого представника повторно не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими розписками про отримання судового повідомлення. Заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Конституцією України гарантується захист конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24 вересня 2012 року постановою слідчого прокуратури міста Кременчука Полтавської області Бунецького І.М. [PERSON] притягнуто як обвинуваченого у кримінальному провадженні №121325077 та пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, тобто в порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою. З постанови вбачається. що [PERSON] обвинувачений у тому, що 04.04.2012, перебуваючи на посаді заступника начальника корпусу дорожньої техніки по технічній частині ПАТ "Кременчуцький завод дорожніх машин", не здійснив належного контролю за виконанням підлеглими працівниками вимог Системи управління охороною праці, що спричинило шкоду здоров`ю потерпілому [PERSON] . Постановою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2013 року кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, повернута прокурору міста Кременчука для проведення додаткового розслідування. З тексту постанови вбачається, що [PERSON] залишена попередня міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Як вбачається з дослідженого в суді кримінального провадження, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24.12.2013 постанова Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2013 року про повернення кримінальної справи стосовно [PERSON] прокурору для проведення додаткового розслідування залишена без змін. З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що органом досудового розслідування 03.02.2014 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за правовою кваліфікацією ч.1 ст.272 КК України, наступного змісту: «04.04.2012 [PERSON] , електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, перебуваючи на робочому місці на ПАО «Кременчуцький завод дорожніх машин», отримав тілесні ушкодження на виробництві». З ЄРДР не вбачається. що будь-яка особа повідомлена про підозру за описаним вище фактом, в засіданні сторони погодилися, що підозра у кримінальному провадженні жодній особі вручена не була. 11 квітня 2014 року старшим слідчим СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області Савічевим С.В. кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014170090000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України, закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, а саме суб`єкту, про що була винесена відповідна постанова. Постановою заступника прокурора м.Кременчука Пояркова П.Ю. від 14.01.2015 скасована постанова слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області Савічева С.О. від 11.04.2014 про закриття кримінального провадження. Постановою від 06.06.2016 ст..слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернова В.Л. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014170090000014 від 03.02.2014, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України, по факту травмування [PERSON] на ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦІК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір відшкодування такої шкоди визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»( далі Закон). Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню в тому числі шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян ( п.1 ч.1 ст.1 Закону). У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду ( ч.2 ст.1 Закону). Пунктом 2 ч.1 ст.2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону). Частинами 5,6 статті 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, щоздійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З огляду на викладені норми закону, позивач, на думку суду, має право на відшкодування моральної шкоди. При цьому суд не погоджується з запереченнями відповідачів про недоведеність позовних вимог [PERSON] щодо спричинення йому моральної шкоди, оскільки факт перебування [PERSON] під слідством та судом з 24 вересня 2012 року по 6 червня 2016 року, тобто 3 роки 8 місяців (44 місяців) і 13 днів, очевидно завдав позивачу моральної шкоди внаслідок психічного впливу пред`явленням обвинувачення, проведенням слідчих дій з його участю, позбавлення можливостей в повній мірі реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також внаслідок застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій правоохоронних органів. При цьому суд зазначає, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку з його хворобами, які не підтверджені медичними довідками, та спричиненою шкодою. Суд також не погоджується з твердженнями відповідачів щодо недотримання позивачем порядку відшкодування шкоди, зважаючи на наступне. В силу ст..11 вказаного Закону у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої статті 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення). Згідно п 6 вказаного Положення встановлено, зокрема, що громадянинові, а у разі його смерті - спадкоємцям, відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати. Згідно п.12 Положення у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону постанову (ухвалу). Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратуру, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Суду не доведено, що [PERSON] надсилалося таке повідомлення. При цьому, оскільки закон не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. Таку ж правову позицію висловила Велика палата Верховного Суду в постанові від 29.05.2019 року в справі № 522/1021/16-ц. Також суд вважає неналежними заперечення відповідачів щодо того, що [PERSON] не має права на відшкодування шкоди, оскільки кримінальне провадження було остаточно закрите не відносно нього, а за фактом спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] Остаточно кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014170090000014 від 03.02.2014, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України, закрито постановою від 06.06.2016 ст..слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернова В.Л. саме з підстав відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В постанові слідчим зазначено, що встановлені досудовим слідством обставини, а саме, що [PERSON] , в порушення своїх посадових обов`язків. допустив до роботи в електроустановках особу, яка не пройшла навчання та перевірку знань, не здійснював контроль за переатестацією персоналу корпусу та, як наслідок, не проконтролював за підготовкою робочого місця процесом виконання роботи електромонтером [PERSON] , частково спростовуються висновками експертиз. При цьому слідчим зроблено висновок, що зважаючи, що проведеним досудовим слідством прямої причетності третіх осіб, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з травмуванням потерпілого не встановлено, зазначені обставити вказують на відсутність складу злочину. Тобто, як вбачається з цієї постанови, кримінальне провадження, у вчиненні якого обвинувачувався [PERSON] , було закрито саме за відсутності в діянні особи складу злочину. Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, враховує вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру моральної шкоди, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість понад 3 роки 8 місяців, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, що були витрачені для відновлення попереднього стану. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено мінімальну заробітну плату на рівні 4173 грн. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного суду, України висловлені в постанові від 24 квітня 2017 року у справі № 6-2885цс16, та у справі № 6-501цс17 від 22 червня 2017 року, Верховного Суду від 8 травня 2019 року в справі № 537/4468/16-ц. Оскільки [PERSON] перебував під слідством та судом з 24 вересня 2012 року по 6 червня 2016 року, суд з врахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, визначає розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] в сумі 185450 грн., що, на думку суду, буде розумним та справедливим. Щодо позиції відповідача Державної казначейської служби України щодо того, що ДКС України є неналежним відповідачем, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Шкода, завдана громадянинові у випадках, встановлених ч.1 ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування. прокуратури і суду» відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування. прокуратури і суду (ч.2 вказаної статті). Відповідальним за шкоду в даних правовідносинах є не безпосередній заподіювач шкоди, а особа, відповідальна за поведінку заподіювача. Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферу казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Виходячи з вищенаведеного та сукупності доказів, Державна казначейська служба України є належним відповідачем у справі щодо вимог позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до п. 8 ст.141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial