Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за нею права власності на автомобіль «Volkswagen Passat Variant», 1.8, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер № [NUMBER], що зареєстрований на ім'я [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ-1 - го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 19.06.2008 року, а також зняття арешту й розшуку автомобіля, накладеного державним виконавцем. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що за вказаний автомобіль вона передала відповідачеві грошові кошти, отримала автомобіль, ключі та документи, а також письмову розписку про передачу коштів з генеральною довіреністю, однак на даний час через боргові зобов'язання відповідача, до яких позивачка не має відношення, заборонено відчуження автомобіля, що перешкоджає позивачці розпорядитися автомобілем, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав власника. У судове засідання представники сторін подали заяви, згідно яких просили розглянути справу за їх відсутності, при цьому позовні вимоги представник позивачки підтримав. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно повідомлені у встановленому законом порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що автомобіль «Volkswagen Passat Variant», 1.8, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], реєстраційний номер № [NUMBER], належав [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ-1 - го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 19.06.2008 року 08.08.2011 року між позивачкою та відповідачем була укладена угода про відчуження автомобіля на користь позивачки, відповідач отримав грошові кошти за вказаний автомобіль та надав письмову розписку, в якій зазначено про отримання ним 41 000 гривень за автомобіль, що складало 5000 доларів США (а.с.4, 5). 14.09.2015 року відповідачем, на підтвердження відчуження автомобіля, додатково була видана на ім'я позивачки нотаріально посвідчена довіреність (а.с.22). Вказаним автомобілем позивачка безперешкодно користувалась та користується по цей час, однак на даний момент має перешкоди у можливості його використання, оскільки постановою державного виконавця від 05.09.2014 року Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт майна та заборони його відчуження, 44704103, запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №14543929 від 19.09.2014 року; а постановою державного виконавця від 25.11.2016 року Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області оголошено розшук автомобіля по ВП №52354637, у зв'язку з наявністю у відповідача боргових зобов'язань. Разом з тим, матеріали справи містять довідку про виконання відповідачем усіх кредитних зобов'язань перед банком з приводу кредиту на придбання спірного автомобіля (а.с.13). Автомобіль на даний час перебуває у володінні позивачки та у відповідності до договору про надання стоянки для автомобіля, знаходиться на зберіганні за адресою: м.Одеса, вул.Бочарова, 57 (а.с.15). За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст.202-205, 316, 317, 319, 321, 328, 639, 655 ЦК України та Законом України «Про виконавче провадження». Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 205 даного кодексу передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Крім того, відповідно до ст.639 Цивільного Кодексу України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Договір купівлі-продажу є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4, 5 ст.203 ЦК України). Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох (трьох) осіб на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обов'язку, обумовленого цим правом. За таких обставин є підстави вважати, що сторони вчинили правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.І ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до абзацу 3 пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до п. 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету міністрів України 7 вересня 1998 року№1388, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі рішення суду про визнання права власності на транспортні засоби за фізичними або юридичними особами. Частина 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що в інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності та зняття арешту і припинення розшуку є законними й обґрунтованими та підлягають задоволенню. В частині вимог позивачки про визнання договору дійсним на підставі ст.220 ЦК України, суд вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству, оскільки зазначена норма закону стосується виключно договорів, які в обов'язковому порядку посвідчуються нотаріально, а при відчуженні автомобіля не вимагається нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 2560 гривень 00 копійок.

Outcome: partial