Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, а саме: житловим будинком № 104 по вул.Коллонтай в м.Миколаєві, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позову посилався на те, що 01.11.1999 року за договором купівлі-продажу ним придбано у власність у [PERSON] житловий будинок № 104 по вул.Коллонтай в м.Миколаєві. На момент укладення договору крім колишнього власника будинку- Абрамяна К.С. в будинку зареєстрований і його син- Абрамян [PERSON] переходу права власності на будинок до нього, колишній власник та члени його родини знялися з реєстрації. Відповідач залишився зареєстрованим, оскільки він попросив його не виписувати до того часу, поки той не влаштується в іншому місці. Проте на даний час реєстрація відповідача є для нього перешкодою в користуванні та розпорядженні майном і порушує його право власності. Відповідач в зазначеному будинку не з'являється, його особисті речі там відсутні. На даний час місцезнаходження відповідача невідоме, за місцем реєстрації відповідача надходять листи з банку про наявність в нього кредитної заборгованості, постійно турбують кредитори і колектори, крім того він несе додаткові витрати на утримання житла. У звязку з викладеним, він змушений звернутися до суду з вказаним позов та просив його задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся через оголошення в газеті Рідне Прибужжя, а тому вважається повідомленим належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа свого представника в судове засідання не направила та заяв до суду не надала. Свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною позивача. Будинок вони купували разом, відповідач доводився сином колишнього власника будинку і після продажу будинку в ньому ніколи не з'являвся та не проживав, його речей в будинку немає. Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом позивача з 2001 року та ніколи не бачив та не знав [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст.ст.317,383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що на підставі Договору № 65 купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.1999 року, укладеного на Універсальній Товарній Біржі Марія та зареєстрованого в Миколаївському МБТІ за реєстровим № 2299 від 04.11.1999 року, позивачу [PERSON] належить будинок 104 по вулиці Коллонтай в місті Миколаєві. Зазначений договір купівлі-продажу будинку заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22.09.2014 року був визнаний дійсним. Згідно з довідками ф.3, виданими КП ДЕЗ „Океан № 1056 від 28.02.2013р. та № 2750 від 19.05.2009р., і витягом з будинкової книги, відповідач [PERSON] зареєстрований у зазначеному будинку з 1989 року як особа без родинних відносин. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Згідно із ч. 4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст.64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Оскільки відповідач не є членом сім'ї власника будинку, у нього відсутнє право користування спірним житловим будинком, а відтак і належні правові підстави для проживання в ньому. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселенні, на користування житлом. Актом про непроживання від 13.06.2014 року і показаннями свідків підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку з червня 2000 року, особистих речей в будинку немає. До теперішнього часу відповідач із спірного будинку не знявся з реєстрації, як встановлено судом, його особистих речей в будинку немає, перешкод у проживанні відповідачу не чинили, участі в оплаті комунальних платежів він не бере та не здійснює догляду за квартирою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є членом сім'ї попереднього власника спірного майна та проживав і користувався спірним майном зі згоди колишнього власника. Правових підстав для проживання, користування та володіння відповідача у спірному будинку позивача на час розгляду справи суд не вбачає. Тому реєстрація відповідача за зазначеною адресою без наявних на те підстав є порушенням права власності нового власника будинку, у зв'язку із чим відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування спірним приміщенням, з огляду на що суд вважає обґрунтованими та законними позовні вимоги, щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном позивачу, та з урахуванням ст.391 ЦК України вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача зняти відповідача з реєстраційного обліку, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо втрати права користування житловим приміщенням відповідачів спірної житлової площі є відповідною правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Отже, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом та залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Однак спору між позивачами та третьою особою з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку немає. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби.

Outcome: partial