Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач в особі свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язання Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві зняти відповідачів з реєстрації з вказаної квартири. Вимоги мотивовані тим, що квартира [ADDRESS] знаходиться на балансі ЖРЕО № 412, позивач є основним квартиронаймачем квартири, у якій ще зареєстровані члени сім'ї [PERSON]: відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є онуками позивача, а також відповідач [PERSON] - правнук. Відповідачі довгий час у вказаній квартирі не проживають та всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення покладені лише на позивача, яка є людиною похилого віку. У зв'язку з викладеним просить задовольнити позов з посиланням на ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (а.с. 15). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що реєстрація відповідачів перешкоджає оформленню позивачем субсидії щодо оплати житлово-комунальних послуг, оскільки будь-якої участі в утриманні житла відповідачі не несуть, останні не проживають у [ADDRESS] без поважних причин, їхнього майна у квартирі не має. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], яка також є законним представником малолітнього [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, третя особа суду надала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини і чинного законодавства, при цьому також зазначено, що проти задоволення позову орган опіки та піклування заперечує, оскільки це може призвести до порушення прав малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 24). Представник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явися, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно довідки ЖРЕО № 412 від 15.05.2015 р., у спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, квартира не приватизована, відповідачі по справі є онуками позивача (а.с. 6). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] з 1997 року у квартирі [ADDRESS] підтверджується актами від 16.10.2014 р., від 04.05.2015 р. та від 14.05.2015 року, засвідченими начальником ЖРЕО № 412 (а.с. 7-9), листом ЖРЕО № 412 від 17.10.2014 року та листом Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 02.10.2014 року (а.с. 10, 11). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі з 1997 року по даний час у спірній квартирі не проживають, особистих речей їхніх там не має, житлом не цікавляться, квартирну плату та комунальні послуги не оплачують, перешкод їм у користуванні жилим приміщенням не чинилось, залишили житло добровільно та по даний час ним не цікавляться, до квартири не з'являються, наміру у ній проживати не виявляють. Таким чином суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] постійно не проживають у [ADDRESS] без поважних причин більше шести місяців. У зв'язку з цим позовні вимоги щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов щодо вказаних відповідачів підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються копією особової справи № Я-44 учня загальноосвітньої середньої школи № 294 м. Києва [PERSON], наданою разом з повідомленням управління освіти Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, з якого убачається, що [PERSON], [INFO], навчається у 5-Б класі школи І-ІІІ ступенів № 294 Деснянського району м. Києва (а.с. 42-44). Враховуючи наведені приписи ст. ст. 71, 72 ЖК України, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягають доказуванню позивачем та дослідженню судом. У зв'язку з цим вищезазначені надані позивачем докази про не проживання малолітнього відповідача [PERSON] у спірній квартирі суд до уваги прийняти не може, виходячи з наступного. Згідно положень частини першої та третьої ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом не встановлено обставин щодо визначення місця проживання дитини [PERSON], хлопчик, враховуючи його вік, мешкає з батьками та не може надавати суду пояснення і висловлювати свою думку з приводу обирання місця проживання, доказів щодо забезпечення дитини іншим придатним для проживання житлом позивач суду не надала, тому суд вважає, що малолітній відповідач не проживає у спірній квартирі з поважних причин, у зв'язку з чим позов у частині вимог до дитини задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісного відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином також відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного Закону є підставою зняття особи з реєстрації. Згідно положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial