Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеною заявою, якою просила визнати за нею право власності земельні ділянки площею 0,1321 га та 0,0126 га за адресою: с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, район Крошня, як за спадкоємцем за заповітом після смерті чоловіка. В судове засідання сторони не з'явились, проте як від позивача так і представники відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (надалі за текстом відповідач 1) позов визнала частково, адже, як вказує, земельна ділянка площею 0,0126 га, що на неї також просить визнати право власності позивач, рішенням сесії сільської ради передбачена під розширення дороги, а тому має належати до земель загального користування. Позивач заяву підтримала та просила її задовольнити і не заперечувала, з огляду на позицію представника відповідача 1, щодо відведення земельної ділянки площею 0,0126 га до земель загального користування. Представник відповідача управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області надіслав до суду заперечення, яким просив відмовити у задоволенні позову в частині вимог до Управління, адже, на його переконання, останнє є неналежним відповідачем за даним позовом і жодним чином не порушувало, не заперечує і не оспорює право власності позивача на назване нерухоме майно. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 31 березня 2045 року помер чоловік позивача [PERSON] (а.с.4, 21). За життя, на підставі державного акта на право власності (а.с.6) останній володів земельною ділянкою площею 0,1447 га, що знаходиться в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, район Крошня, кадастровий номер 1822085600:08:001:0073, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 8 жовтня 2014 року [PERSON] звертався до компетентних органів із заявою (а.с.7) про проведення поділу вищевказаної і належної йому земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки: площею 0,1321 га та площею 0,0126 га. Як зазначає позивач, необхідність у такому поділі виникла тому, що новоутворена земельні ділянка площею 0,0126 га знаходиться біля дороги і в подальшому буде вилучатись сільською радою для громадських потреб. 10 грудня 2015 року управлінням Держгеокадастру у Житомирському районі були підготовлені витяги за № 861 та № 862 про нормативну грошову оцінку вищевказаних земельних ділянок (а.с.14-15). 19 лютого 2015 року зазначеним Управлінням були підготовленні витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки площами 0,1321 га та 0,0126 га і присвоєно їм кадастрові номери: земельній ділянці площею 0,1321 га 1822085600:08:001:1564 (а.с.8-10), земельній ділянці площею 0,0126 га 1822085600:08:001:1565 (а.с.11-13). Позивач зазначає, що у звязку з погіршенням стану здоровя за життя [PERSON] не встиг належним чином оформити правовстановлюючі документи на новоутворенні земельні ділянки. Позивач є єдиною спадкоємицею до майна її померлого чоловіка (а.с.23). Постановою нотаріуса від 7 грудня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею як 0,1447 га так і площами 0,1321 га, 0,0126 га, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на утворені земельні ділянки площами 0,1321 га, 0,0126 га. Рішенням Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 17 квітня 2014 року (а.с.38) затверджено детальні плани території земельних ділянок під будівництво індивідуальних жилих будинків та господарських будівель громадян. Згідно такого плану, як вказала представник сільської ради, земельна ділянка площею 0,0126 га, що була утворена внаслідок поділу належної померлому [PERSON] земельної ділянки площею 0,1447 га, передбачена для розширення дороги, а тому має належати до земель загального користування (а.с.39). Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно п. "а" ч. 4 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Аналіз встановлених судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності, дає підстави суду часткового для задоволення позову з наступних міркувань. В ході розгляду справи судом встановлено, що спадкодавець за життя був фактичним власником новоутворених за його заявою із належної йому на праві власності земельної ділянки, земельних ділянок площами 0,1321 га, 0,0126 га, однак за життя належним чином оформити своє право власності них не встиг, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність частини вказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності, позивача, як спадкоємця за законом після смерті чоловіка, чітко передбачено нормами ЦК України. Разом з тим, наявність рішення органу місцевого самоврядування про віднесення, зокрема, однієї із вищевказаних земельних ділянок земельної ділянки площею 0,0126 га до земель загального користування громади, унеможливлює визнання права власності на неї за позивачем, адже за таким перебігом подій будуть порушені права як сільської ради так і територіальної громади в цілому. Також, не підлягає до задоволення позов в частині предявлення вимог до відповідача управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області з огляду на таке. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Водночас, в ході розгляду справи судом не було встановлено факту порушення, невизнання або оспорювання названим відповідачем прав та інтересів позивача, а тому вимоги до такого відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Відтак, з огляду на вищевикладене, позов підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,1321 га, як за спадкоємицею за законом після смерті чоловіка. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, враховуючи частковість задоволення позову, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору в розмірі 487,20 гривень, з відповідача Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial