Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 21.02.2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами 21.07.2012 року укладено шлюб. Від шлюбу в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Приморського районного суду від 21.01.2019 року шлюб розірвано. В 2008 році [PERSON] внаслідок незаконних шахрайських дій втратила своє особисте майно, а саме квартиру, в якій планувала проживати надалі. Тому, на сьогоднішній день [PERSON] особистого житла немає. Після розірвання шлюбу, донька проживає з позивачкою. Відповідач більше 5 років не проживає разом з позивачкою та їхньою донькою. Дитина часто хворіє на респіраторні захворювання, але батько ніяк матеріально не підтримує дитину, не забезпечує необхідними речами, ліками, тощо. У зв`язку з чим, позивачка просила стягувати з [PERSON] за користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно. Ухвалою суду від 28.02.19 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 22.04.2019 року. До суду 04.03.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації боржника, якою зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 06.12.2006 року в [ADDRESS] . В судове засідання призначене на 22.04.2019 року сторони не з`явилися,, були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 13.06.2019 року. В судове засідання призначене на 13.06.2019 року сторони не з`явилися,, були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 11.07.2019 року. В судове засідання призначене на 11.07.2019 року сторони не з`явився, представник [PERSON] - адвокат Грішина В.О. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю. В заяві представник позивача також зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачу за місцем його реєстрації. Крім того, ухвалу суду від 28.02.2019 року про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м.Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення. Проте, відповідач своїм процесуальним правом не скористався та відзиву не позов до суду не надав. З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позовної заяви не надав, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 17.07.2019 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2012 року. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21.01.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 16.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції (а.с.10). Більше п`яти років сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. На даний час донько [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не забезпечує дитину необхідними речами, ліками, витратами на загальний розвиток дитини, що в свою чергу ускладнює матеріальне становище позивачки. Донька часто хворіє на респіраторні захворювання, на неодноразові прохання до відповідача матеріально підтримувати, будь-якої допомоги не надає. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання доньки, не переймається питаннями її годування, одягнення та розвитку, та відмовляється у добровільному порядку сплачувати на її утримання аліменти, [PERSON] була змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Матеріали справи не містять доказів щодо заробітної плати відповідача та неможливості надання такої матеріальної допомоги. З урахуванням викладеного суд вважає можливим задовольнити позовну заяву та стягнути з Відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 21.02.2019 року. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, 11.07.2019 року представником позивачки - адвокатом Грішиною В.О. було подано до суду заяву про вирішення питання про судові витрати. Розглянувши дану заяву, суд прийшов до наступного. Представництво інтересів від імені [PERSON] здійснювала адвокат Грішина В.О. на підставі ордеру серії ОД №355506 від 19.02.2019 року. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно розрахунку сторони позивача, сума фактичних судових витрат, які [PERSON] понесла у зв`язку з розглядом даної справи, складає 10 100,00 грн. Представником [PERSON] - [PERSON] суду було надано лише Акт виконаних робіт на виконання вимог Угоди №2, проте в матеріалах справи міститься лише Витяг з Договору №2 і не надано договору про надання правової допомоги від 19.02.2019р. тому суд позбавлений можливості перевірити умови договору , та визнаечної сторонами розміру послуг, та не надано доказів оплати за виконанні послуги. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст.13 ЦПК України). У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Ознайомившись з переліком послуг, які вказані в Акті виконаних робіт від 10.07.2019 року, суд приходить до висновку, що останні не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази щодо сплати позивачкою послуг адвоката щодо надання правової допомоги, суду не надано копії квитанції, згідно якої [PERSON] на користь [PERSON] було сплачено суму у розмірі 10 100,00 грн. Таким чином, на підставі викладено, суд вбачає, що у задоволені вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial