Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів, просить встановити строком на п`ять років сервітут на технічне підвальне приміщення житлового будинку [ADDRESS] , для встановлення та обслуговування такого вузла обліку АТ "Криворізька теплоцентраль"; зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні технічним підвальним приміщенням житлового будинку, шляхом надання до нього доступу позивачу для встановлення та обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії. В обґрунтування позову посилається на те, що Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності і населення у м. Кривому Розі. Позивач виступає оператором зовнішніх інженерних мереж, основним обов`язком якого є оснащення вузлами комерційного обліку будівель, що на день набрання чинності Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року були приєднані до його зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності вказаним Законом вийшли з ладу. Пунктом 3 ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» встановлено, що оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузлів комерційного обліку повідомляє власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол, вартість такого встановлення, розмір та порядок сплати передбаченого цим Законом внеску за встановлення вузла комерційного обліку. На виконання вимог Закону та Порядку інформування оператором інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 року №444, позивачем 16 жовтня 2018 року на офіційному сайті АТ «Криворізька теплоцентраль» та додатково 16 січня 2019 року у друкованому виданні №3 «Домашняя газета» було розміщено інформацію щодо наміру позивача здійснити обладнання вузлами комерційного обліку будівель, серед яких будинок [ADDRESS] . З метою здійснення оснащення вказаного будинку вузлом комерційного обліку, позивачем було замовлено та отримано робочий проект ПР 2105/29 ЕУС 125 «Установка коммерческого узла учета тепловой энергии на нужды отопления жилого дома по адресу: [ADDRESS] ». Пунктом 2.4 Проекту встановлено, що вузол обліку теплової енергії повинен бути змонтований у технічному неопалювальному підвальному приміщенні будинку. Монтаж лічильника повинен виконуватися у відповідності до проекту на вузол обліку та експлуатаційної документації на обладнання, яке входить до складу лічильника. Вузол обліку теплової енергії повинен бути розміщений відповідно до схематичного зображення, наведеного в ситуаційному плані, який додається до Проекту. 02 квітня 2019 року мешканці будинку [ADDRESS] не допустили інженерів-інспекторів АТ «Криворізька теплоцентраль» та інженера ПП «НВФ» ЕРГО МЕРА», направлених для здійснення встановлення вузла комерційного обліку. Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що у разі якщо протягом двох місяців з дня отримання повідомлення власник (співвласники) не повідомив оператора зовнішніх інженерних мереж про намір погодити з ним відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, а також у разі якщо власник (співвласники) повідомив про намір погодити відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, але не зробив цього протягом чотирьох місяців з дня повідомлення оператором про намір встановити вузли комерційного обліку, оснащення будівлі вузлами комерційного обліку здійснює оператор зовнішніх інженерних мереж. Однак, вузол комерційного обліку на будинок [ADDRESS] встановлено не було. Будь-яких звернень відповідачів до позивача щодо постановки на облік вузла комерційного обліку не надходило. У зв`язку із вказаним позивач звертається до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Заперечень проти винесення заочного рішення не направив. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] сповіщені шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останніх, зареєстрованим у встановленому законом порядку, відповідачі [PERSON] , [PERSON] повідомлялись шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. При цьому, відповідачі будь - яких заяв про розгляд справи в їх відсутності, відзиву на позов не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 25 червня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про залучення належних відповідачів та виключення неналежних відповідачів. Суд, дослідив матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, зазначає таке. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №789 від 19 червня 2017 року прийнято рішення про видачу ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (а.с.14). Відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12 жовтня 2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання» надано згоду на передачу об`єктів теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста Кривого Рогу від комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (а.с.15). Отже, позивач виступає оператором зовнішніх інженерних мереж, основним обов`язком якого є оснащення вузлами комерційного обліку будівель, що на день набрання чинності цим Законом були приєднані до його зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності цим Законом вийшли з ладу (пункт 2 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (Закон). Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі Закон), оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг. Відповідно до абзацу 1 частини 3 ст. 3 Закону, оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузлів комерційного обліку повідомляє власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол, вартість такого встановлення, розмір та порядок сплати передбаченого цим Законом внеску за встановлення вузла комерційного обліку. Відповідно до п. 4 Порядку інформування оператором інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 444 (Порядок), повідомлення доводиться до відома власників (співвласників) будівлі шляхом розміщення на офіційному веб-сайті оператора зовнішніх інженерних мереж, а у разі відсутності такого веб-сайту - на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування; у загальнодоступному місці на інформаційних стендах у під`їздах будівлі. Так, на виконання вимог Закону та Порядку на офіційному сайті АТ «Криворізька теплоцентраль» та додатково удрукованому виданні «Домашняя газета» №3 (1163) за 16 січня 2019 року було розміщено інформацію щодо наміру позивача здійснити обладнання вузлами комерційного обліку будівель, в тому числі будинку [ADDRESS] (а.с.7,8). Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 3 Закону, власник (співвласники) будівлі протягом двох місяців має право повідомити оператору зовнішніх інженерних мереж (за своїм вибором) про згоду на встановлення вузла комерційного обліку на запропонованих оператором зовнішніх інженерних мереж умовах; намір погодити з оператором зовнішніх інженерних мереж відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку; намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку. З метою оснащення будинку [ADDRESS] вузлом комерційного обліку, позивачем було погоджено робочий проект ПР 2105/29 ЕУС 125 -АОВ «Установка коммерческого узла учета тепловой энергии на нужды отопления жилого дома по адресу: [ADDRESS] ». Пунктом 2.4 Проекту встановлено, що вузол обліку теплової енергії монтується у технічному неопалювальному підвалі будівлі. Монтаж лічильника повинен виконуватися у відповідності до проекту на вузол обліку та експлуатаційної документації на обладнання, яке входить до складу лічильника (а.с.11-13). Із Акту «Про недопущення до будівлі (приміщення) та відмова від встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії» від 02 квітня 2019 року слідує, що мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] не було допущено персонал АТ «Криворізька теплоцентраль» та інженера ПП «НВФ ЕРГО МЕРА» для встановлення вузла комерційного обліку, згідно затвердженого проекту. Присутні мешканці вказаного будинку від підпису акту відмовились (а.с. 9). Абзацом 3 частини 3 ст. 3 Закону визначено, що у разі якщо протягом двох місяців з дня отримання повідомлення власник (співвласники) не повідомив оператора зовнішніх інженерних мереж про намір погодити з ним відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, а також у разі якщо власник (співвласники) повідомив про намір погодити відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, але не зробив цього протягом чотирьох місяців з дня повідомлення оператором про намір встановити вузли комерційного обліку, оснащення будівлі вузлами комерційного обліку здійснює оператор зовнішніх інженерних мереж. Абзацом 4 ч. 3 ст. 3 Закону передбачено, що у разі якщо власник (співвласники) будівлі не дає згоди або створює перешкоди встановленню вузла комерційного обліку в місцях вводу зовнішніх інженерних мереж у будівлю, оператор зовнішніх інженерних мереж, до яких приєднана (приєднується) будівля, може вимагати встановлення судом сервітуту щодо частини будівлі, в/на якій обладнується вузол комерційного обліку, для встановлення та обслуговування такого вузла обліку. У такому разі порядок відшкодування витрат на оснащення будівлі вузлами комерційного обліку, встановлений цією статтею, не змінюється. Частиною 1 ст. 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За приписами ст. 402 Цивільного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно з ч.2 ст. 403 ЦК України сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Тому, правова природа сервітуту передбачає, що однією з умов його встановлення є неможливість власника майна задовольнити власні потреби без встановлення користування чужим майном. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм процесуального закону видно, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено усі залежні від нього дії з метою погодження з володільцем будівлі порядку та способу встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії. Відповідачі, зі свого боку, згоди АТ «Криворізька теплоцентраль» на встановлення відповідного вузла не надали, самостійно вузол комерційного обліку теплової енергії у строки, передбачені Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», не встановили. А отже, у позивача відсутня можливість виконати вимоги чинного законодавства щодо оснащення будинку [ADDRESS] вузлом комерційного обліку теплової енергії іншим способом, аніж встановлення сервітуту на технічне підвальне приміщення вказаного житлового будинку, як передбачено робочим проектом по встановленню такого вузла обліку. Позивачем на підтвердження обставин стосовно того, що відповідачі є власниками квартир житлового будинку [ADDRESS] надано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Із інформації, яка міститься у вказаних Державних реєстрах видно, що відповідач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвліснтиками (по 1/ 4 частки) квартири №2 в будинку [ADDRESS] (а.с.124-1265); відповідач [PERSON] є власником квартири №3 вказаного будинку (а.с.126); відповідачі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири №5 вказаного будинку (а.с.129-130); співвласниками квартири №6 по [ADDRESS] є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.131-132), відповідач [PERSON] є власником квартири №8 вищевказаного будинку (а.с.134). Також встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.136), доказів про те, що останній на праві власності належить квартира у спірному будинку позивачем не надано. Таким чином, в даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості на підтвердження заявлених позовних вимог стосовно відповідача [PERSON] , що саме останньою порушено невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси позивача. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов про встановлення сервітуту строком на 5 років та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні технічним підвальним приміщенням житлового будинку[ADDRESS] підлягає частковому задоволенню лише відносно відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В задоволенні позову в частині вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме по 349,27 грн., з кожного із відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (3842 грн/ 11). На підставі викладеного,

Outcome: partial