Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 07.07.2001 року перебувала у шлюбі із відповідачем. На теперішній час шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. На підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду від 02.10.2012 року відповідач сплачував аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] включно. На теперішній час донька [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчання на другому курсі Технологічного коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету на денній формі навчання. Закінчує навчання 31 січня 2022 року. [PERSON] проживає у гуртожитку коледжу в якому навчається, який є платним. На вихідні дитина приїжджає додому і проживає разом позивачем. Донька є студентом денної форми навчання та не має змоги влаштуватися на роботу та не має ніякого джерела доходу, та потребує матеріальної допомоги не тільки з боку матері, але і з боку свого батька. Вважає, що відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітньою доньку, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути із [PERSON] , на її користь щомісячно аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з часу подання позовної заяви і до закінчення дитиною навчання,але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку. Позивач до початку судового засідання надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає частково в розмірі 1/8, оскільки у нього на утриманні є хвора мати пенсійного віку, яка також потребує матеріальних витрат на ліки. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , народилась [INFO] в смт. Славгород Синельниківського району Дніпропетровської області. ЇЇ батьками є: батько [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.2). Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] виданого 01.10.2019 року, [PERSON] є студенткою Технологічного коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, групи ЗП-19-1/11. Посвідчення дійсне до 31 січня 2022 р. (а.с.5). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. Згідно ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст.199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків. Згідно ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Судом встановлено, що утриманні і матеріальному забезпечені своєї матері - [PERSON] , знаходиться дочка [PERSON] , яка навчається на 2 курсі денної форми навчання, через навчання не в змозі працювати та отримувати доходи та потребує допомоги батька у зв`язку з навчанням. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітню доньку у зв`язку з її навчанням, так як є працездатною особою, в той же час суд враховує, що на утриманні відповідача також знаходиться мати пенсійного віку [PERSON] 1951 р.н., яка має захворювання. Таким чином, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу доньці, яка продовжує навчання однак у меншому розмірі, ніж просить позивач. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище дитини, яка продовжує навчання, та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього на утриманні іншої дитини, що підтверджується матеріалами справи та те, що обов`язок матеріально утримувати дитину є як у матері так і у батька, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову Крім того, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі зазначеного,

Outcome: partial