Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.08.2006 з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивач вказує, що в даний час у нього змінився матеріальний та сімейний стан. Він став проживати спільно однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Таким чином, на його утриманні в даний час знаходяться дружина та малолітня донька. Позивач проживає з сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Дану житлову площу він з сім`єю винаймають, оскільки власного житла ні він, ні його дружина [PERSON] не мають. Таким чином, сплачуючи орендну плату, він змушений також відкладати певну суму від свого заробітку для придбання житла для своєї родини. У разі зміни розміру стягуваних з нього аліментів до 1/8 частини від заробітку, розмір аліментів, що підлягатиме відрахуванню на утримання сина [PERSON] становитиме більше одного розміру прожиткового мінімуму на дитину віком 14 років, навіть станом на кінець 2018. Дана сума, на думку позивача, є цілком прийнятною, враховуючи спільний обов`язок з відповідачем на утримання дитини та наявність у нього обставин, що потребують додаткових витрат та коштів. В зв`язку з вказаними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача відповідно до рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.08.2006 на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/8 частини зі всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття. Також просить стягнути з відповідача на його користь всі понесені та документально підтверджені судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду клопотання, у якому просить розгляд справи здійснювати у його відсутність. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без його та відповідача участі. Вказав, що він та відповідач позовні вимоги не визнають, просять суд відмовити у їх задоволенні. Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.08.2006, з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2006 до його повноліття, що підтверджується копією вказаного рішення суду (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.10.2013 (а.с. 7), позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини є [PERSON] . Згідно копії довідки голови будинкового комітету по вулиці Артоболевського від 02.01.2018 (а.с. 8), позивач [PERSON] проживає з сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.08.2018 (а.с. 10,11), позивач [PERSON] та [PERSON] нерухомим найном не володіють. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. 180-183, 192 СК України. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України, при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе. Позивач, на обгрунтування позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів вказує, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки він став проживати однією сім`єю з [PERSON] , з якою у нього [INFO] народилась спільна дитина - дочка [PERSON] . Вказані особи, тобто [PERSON] та малолітня дочка, знаходяться на його утриманні. Також позивач з сім`єю винаймать житло та сплачують орендну плату за нього, оскільки ні він, ні [PERSON] , власного житла не мають. Окрім того, позивач змушений відкладати кошти для придбання власного житла для своєї родини. Дані обставини позивач вказує як підставу для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. З досліджених судом доказів підтверджено, що позивач [PERSON] дійсно є батьком спільної з [PERSON] дитини - [PERSON] , [INFO] , зі своєю сім`єю він проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, факт винаймання позивачем квартири та сплату орендної плати за неї, на які позивач посиляється як на погіршення свого матеріального становища, суд вважає не доведеним, за відсутності відповідних доказів цього - договору оренди житла, квитанцій про сплату орендної плати, тощо. З огляду на вказані обставини, суд вбачає суттєву зміну сімейного та матеріального становища платника аліментів, в порівнянні з його становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, що відповідно до положень ст.192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів. Таким чином, визначаючи аліменти у новому розмірі, судом врахувуютьсяінтереси неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього іншої малолітньої дитини. Також суд враховує положення ч. 3 ст. 183 СК України, відповідно до якої, законодавцем визначено розмір аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, беручи до уваги, що позивач є батьком двох неповнолітніх дітей, враховуючи норми ч. 3 ст. 183 СК України, суд вважає правильним, у даному випадку, стягнути з позивача аліменти у новому розмірі - 1/6 частину його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде розумним та справедливим, враховуючи майновий стан платника аліментів та інтереси неповнолітніх дітей. За викладених обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Таким чином, аліменти у новому розмірі слід стягувати від дня набрання чинності рішенням суду. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що відповідач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а також те, що позов задоволено частково, суд вважає, що слід компенсувати за рахунок держави на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial