Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 27 листопада 2010 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який 03 червня 2015 року рішенням суду було розірвано. Від спільного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою та проживає разом з нею. Рішенням суду від 20 березня 2015 з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, на утримання спільної дитини до досягнення дитиною повноліття. Після зазначеного рішення суду відповідач періодично надавав кошти, однак вказаної суми недостатньо для того, щоб забезпечити доньку всім необхідним, а тому вона самостійно несе всю решту витрат на дитину в розмірі, що значно перевищує суму, яку одержує від відповідача. Фактично спільна дитина перебувала на повному її утриманні. Коли дитина підросла, витрати на її утримання дуже суттєво збільшились, в зв`язку із чим матеріальне становище позивача погіршилось. У березні 2020 року у дитини встановили діагноз ДЖВШ по панкреатичному типу, а тому вона несе додаткові суттєві матеріальні витрати на її лікування. При цьому відповідач відмовляється добровільно збільшити допомогу на дитину, посилаючись рішення суду та відсутність роботи, стабільного заробітку. Проте, останнім часом матеріальне становище відповідача покращилось, оскільки зі слів спільних знайомих їй відомо, що відповідач працевлаштувався на іншу роботу з більшою заробітною платою, при цьому приховує ці обставини. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів стягуваних на підставі рішення суду від 20.03.2015 року та стягувати з відповідача на її користь, на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 4000 грн. від дня винесення рішення та щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та відкладено судове засідання. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив те, що не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн., оскільки його матеріальний стан не дозволяє йому сплачувати такі значні кошти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 714 (а. с. 9). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2015 року і до повноліття дитини (а. с. 10-11). У березні 2020 року у спільної дитини сторін встановлено діагноз ДЖВШ по панкреатичному типу. ФРЖ, що підтверджується консультаційним висновком лікаря [PERSON] від 12.03.2020 року (а. с. 12). Також судом встановлено, що відповідач є працездатною особою та відповідно до довідки Пенсійного фонду України Форми ОК-5 від 23.02.2021 року дохід [PERSON] за період з 01.02.2020 року по 31.12.2020 року склав 80576 грн. 65 коп. (а. с. 60-61). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із вимогами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до вимог ст. ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Позивач вказує, що розмір аліментів визначений рішенням суду є менший за розмір встановлений законом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частино 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України визначена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад стан здоров`я дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. З урахуванням вказаного розміру прожиткового мінімуму для дітей, значного знецінення національної грошової одиниці, що відбулось в період з 2015 по 2021 роки, постійне зростання в цей період споживчих цін, в тому числі й на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів у вигляді 1000 грн. на місяць цим вимогам не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Посилання відповідача на те, що отримує недостатню заробітну плату для сплати аліментів у розмірі 4 000 гривень, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Разом з тим, позов слід задовольнити часткова із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року відповідно до положень Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік». та збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1 000 гривень до 2 400 гривень щомісячно. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що з дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились зазначені вище обставини, зокрема зросли витрати позивачки на утримання дитини, у зв`язку з її станом здоров`я, суд вважає можливим збільшити розмір аліментів з 1 000 гривень до 2 400 гривень, а тому в задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі за одну майнову вимогу у розмірі 840 грн. 80 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial