Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем у справі знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дитина син [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Відповідач добровільно надає кошти на утримання сина, проте не в повному обсязі, як того дозволяють його доходи. Позивач вважає, що оскільки [PERSON] займає посаду в.о. начальника цеху ТЕЗЦ №1 в ТОВ «ДМЗ Комінмет», то отримує достатню заробітну плату, а тому повинен надавати сина допомогу в розмірі ? частини від свого доходу щомісячно. Крім того, з 01.09.2018 син сторін по справі навчається на денному відділенні в Придніпровській державній академії фізичної культури і спорту, а тому потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на контрактній основі, відвідує спортивний зал, необхідно кошти на проїзд до академії, харчування, одяг, комунальні послуги. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання сина і повинен її надавати. З урахуванням викладеного, просила суд, стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? від заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку - у звязку з тим, яка з цих обставин настане першою; стягнути заборгованість за аліментами за період з січня 2018 року по теперішній час, з урахуванням індексації та процентів у розмірі 1% за кожен день прострочення виплати аліментів; стягнути разово з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на оплату навчання сина за 2018-2019 навчальний рік у розмірі 70% від вартості навчання у сумі 8946,00 грн. Ухвалою від 07 листопада 2018 року відкрито провадження по справі та визначено\~ проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17 грудня 2018 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі. Пояснила, що дитина навчається на денному відділенні, відвідує спортивний зал, витрачається немало коштів на проїзд до академії, харчування в академії та дома, одяг, комунальні послуги за квартиру. Вона працює, отримує заробітну плату, проте одна не в змозі утримувати сина. Хоча відповідач і надає на утримання сина аліменти, але їх недостатньо. Крім того, враховуючи посаду, яку займає [PERSON], його щомісячний дохід, він не в повному обсязі сплачує аліменти. Тому в судовому засіданні просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина з 25.10.2018 по 04.12.2018 в розмірі ? частини від його доходу, стягнути аліменти на повнолітнього сина з 04.12.2018 в розмірі ? частини від його доходу, також просила стягнути заборгованість по аліментам з січня 2018 року по теперішній час з урахуванням індексації та процентів в розмірі 1% за кожен день прострочення виплати аліментів, оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував аліменти, а саме на думку позивача, повинен був сплачувати аліменти в розмірі ? частини від свого доходу, а також просила стягнути витрати на оплату навчання сина в розмірі 70% в сумі 8946,00 грн. Просила суд врахувати, що відповідач є працездатною особою, працює, має постійний дохід. Крім того, просила не брати до уваги наданий відповідачем договір оренди, оскільки останній має житло, необхідності в оренді житла не має, він проживає з цивільною дружиною і договір оренди є, на її думку, фіктивним. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частини від доходу відповідача та 50% оплати за навчання. При цьому просила врахувати, що відповідач винаймає житло, оскільки пішов від позивача, допомагає хворій матері. В іншій частині позову просила відмовити. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Так,\~статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями\~198,\~199\~цього\~Кодексу, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст.200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20\~Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Частинами першою - третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей\~180,\~183,\~185,\~193,\~198,\~199 СК України\~визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі\~\~якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини,\~\~влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття\~\~\~\~193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).\~\~ Отже, виходячи з аналізу\~статті 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.\~\~Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Водночас\~статтею 199 СК України\~передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила\~статті 185 СК України\~не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються\~ статтею\~199 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Як визнано сторонами по справі, шлюб не розірвано, хоча [PERSON] та [PERSON] припинили подружні стосунки та проживають окремо. [PERSON] дійсно є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №270 (а.с. 17). З 01.09.2018 син сторін [PERSON] є студентом денного відділення Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту, що підтверджується договором №1/18 від 08.08.2018 та довідкою академії (а.с.13-14,16). За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] навчається на денному відділенні на контрактній основі, стипендію не отримує, а тому потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько зобовязаний та спроможній надавати таку допомогу, оскільки є працездатною особою, офіційно працює в ТОВ «ДМЗ Комінмет», отримує достатню заробітну плату (а.с.53), суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], з якою проживає син сторін, на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), на час навчання до 30 червня 2022 року, але не пізніше досягнення ним 23 років, починаючи стягнення з 04 грудня 2018 року (день досягнення повноліття). Суд не може погодитися з посиланнями представника відповідача щодо можливості сплати відповідачем аліментів в розмірі лише 1/8 частини, оскільки належних доказів матеріальної допомоги матері [PERSON], стороною відповідача не надано, як і не надано доказів витрат на орендоване житло за наданим договором оренди в розмірі 5000 грн., тим більше, що відповідач [PERSON] зареєстрований в гуртожитку і має житло. Стягуючи саме ? частину доходу відповідача, суд враховує, в тому числі і те, що відповідач не заперечує сплачувати 50% вартості навчання сина, що охоплює ст.199 СК України. Водночас, з огляду на наведені норми СК України, та ту обставину, що кошти за навчання сина в академії за 4 місяці в розмірі 5200 грн. (1300 грн. х 4) сплачені до повноліття сина сторін, суд вважає, що ці витрати є додатковими, а тому 50% таких витрат, а не 70%, як заявлено позивачем, підлягає стягненню з відповідача, а саме в розмірі 2600 грн., виходячи з рівності прав та обовязків батьків. Підсумовуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина та додаткових витрат підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по аліментам, які відповідач повинен був сплачувати до повноліття сина, тобто до 04.12.2018, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Як було зазначено вище, за змістом ст.181 СК України способами виконання батьками обов'язку утримувати дитину є домовленість між ними або рішення суду. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Частиною 1 статті 187 СК України передбачено, що один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана. Судом встановлено і визнано сторонами по справі, що відповідач [PERSON] сплачував аліменти на сина добровільно, рішення суду з чого приводу не приймалося, а отже виконавчий лист не видавався. Доказів наявності заяви [PERSON] за місцем роботи про відрахування аліментів, суду не надано і не встановлено, що така заява подавалася. Крім того, письмового договору про утримання дитини до її повноліття із узгодженим розміром такого утримання між батьками не укладалося. Позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач повинен був сплачувати на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі ? частки від свого доходу, проте доказів існування домовленості між батьками про сплату аліментів саме в такому розмірі, суду не надано. Відповідно до положень ч.1, 2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вирішити питання наявності або відсутності заборгованості по аліментам на утримання сина до досягнення ним повноліття, не є можливим, у звязку з чим і не надається можливим вирішити відповідальності за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину, як то передбачено ст.196 СК України, а тому в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Крім зазначеного, позивач [PERSON] під час судового розгляду справи, усно уточнила позовні вимоги та зазначила, що просить суд стягнути з відповідача крім зазначеного у резолютивній частині позовної заяви - аліменти на утримання неповнолітнього сина з 25.10.2018 по 04.12.2018 в розмірі ? частини від його доходу. Так, згідно із положеннями статей 55, 124\~Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі. Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1. ст.6 Конвенції про захист прав людини ї основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. За таких обставин, нормами чинного цивільного процесуального Кодексу України не передбачено уточнення позовної заяви в усній формі. За таких обставин, такі вимоги позивача задоволенню також не підлягають. Враховуючи результат\~розгляду справи\~та відповідно\~до норм\~ст.141\~ЦПК України\~слід стягнути\~з [PERSON]\~ в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп. за вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину та додаткові витрати на неповнолітню дитину.

Outcome: partial