Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.01.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином,у нього станом на 30.11.2015 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 18 854 гривень 85 копійок, що складається з заборгованості за кредитом 4\~691,18 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 11\~189,63 грн., заборгованості за пенею та комісією 1 600,00 грн., а також штрафи - (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в сумі 874,04 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] 18 854 гривень 85 копійок заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року\~\~позов задоволено. Ухвалено стягнути з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 854 гривень 85 копійок та судові витрати по справі в сумі 1 378 гривень 00 копійок судового збору. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 02 лютого 2017 року змінено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 17\~174, 85 заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі в сумі 1 515 гривень 80 копійок судового збору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 02 лютого 2017 року постановлено скасувати, справу передати на новий розгляд суду першої інстанції. Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Вказував, що строк звернення з позовом до суду не пропущено, оскільки 21.01.2013 року [PERSON] внесла кошти в сумі 250 гривень на рахунок, вчинивши дії по визнанню боргу. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову , представник відповідача суду пояснив, що кредитна картка діяла протягом трьох років, тобто до 15.01.2011 р., а тому необхідно застосувати строк позовної давності при розгляді даного спору. Суму в розмірі 250 гривень відповідач не вносила, і ій не відомо хто це зробив. Крім того, наголошував, що дані кошти внесено на депозит SAMDN34000019185987, а не в погашення заборгованості за кредитним договором. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 січня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви (а.с. 7), яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між банком та відповідачем договір кредиту. Відповідно до умов даного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7% на місяць на суму залишку заборгованості. Своїм підписом у заяві на отримання кредиту [PERSON] підтвердила, що ознайомилася та згідна із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою (а.с. 7 зворот). Відповідно до умов укладеного договору, термін дії кредитного ліміту дорівнює терміну дії платіжної картки, вказаному на лицевій стороні картки (п.3.1.1 Умов надання банківських послуг (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). На виконання умов вищевказаного договору відповідачу було видано банком кредитну картку № 4149625323227338 з терміном її дії до 01/2011, що підтверджується довідкою наданою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 88). Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1\~ст. 536 ЦК України\~передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Факт отримання кредиту стороною відповідача не заперечувався. Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Привалами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 6.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за Договором відповідач, на вимогу Банку повинен виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити Винагороди Банку. Як вбачається з наданого розрахунку, станом на 30.11.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 18 854 гривень 85 копійок, що складається з заборгованості за кредитом 4\~691,18 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 11\~189,63 грн., заборгованості за пенею та комісією 1 600,00 грн., а також штрафи - (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в сумі 874,04 грн. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позивальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Однак,в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії за порушення умов договору слід відмовити, оскільки як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору не передбачено право банку та порядок стягнення пені та комісії. Банком не подано належних та допустимих доказів щодо існування заборгованості за пенею та комісією в сумі 1 600,00 грн., про порядок їх нарахування. Таким чином, підлягає зменшенню розмір штрафу (процентна складова), у звязку із зміною суми позову, і буде становити 794,04 грн. ( 4 691.18+ 11 189.63=15880.81 грн. сума позову х 5%). Покликання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності не заслуговує на увагу суду враховуючи наступне. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253, 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Відповідно до умов укладеного договору термін дії завершився із спливом строку дії картки, зокрема у січні 2011 року. Позивач звернувся до суду із даним позовом 14 січня 2016 року. Однак після закінчення строку дії договору, відповідачем 21.01.2013 року через касове відділення банку № 15 внесено на рахунок 250 грн., що підтверджується випискою руху коштів по кредитній картці [PERSON] (а.с. 109). Крім того, в матеріалах справи наявна заява про внесення готівки, з якої вбачається що 21.01.2013 року [PERSON] внесла 250 грн. на картковий рахунок № 4149625323227338, який відкритий на її імя.\~ А тому, суд приходить до висновку, що, внесенням суми у розмірі 250 гривень, [PERSON] визнала свій борг, в звязку з чим відбулося переривання строку позовної давності. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою у справі №6-1457цс16 від 09.11.2016 року, у справі № 6-2462цс16 від 14.12.2016 року. Також судом встановлено, що при укладені кредитного договору графік погашення кредитної заборгованості не складався, умовами заяви передбачалось щомісячне погаження заборговності шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.7). У звязку з тим, що [PERSON] внесла кошти по кредитній картці в сумі 250,00 гривень після спливу строку дії кредитного договору, ці кошти не є черговим платежем, а платежем на погашення боргу і вказують на визнання боргу в цілому, а не як окремого платежу. Отже строк позовної давності розпочався з 26 лютого 2013 року. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача про те, що операція щодо внесення готівки здійснена з описом «Депозит», а тому строк позовної давності не переривається. Так, як встановлено судом з пояснень представника позивача номер договору SAMDN34000019185987, це внутрішній номер для обліку заборгованості в банку. Дана обставина підтверджена довідкою по рахунках від 16.12.2016 року (а.с.218), згідно якої вбачається, що за номером рахунку № 4149625323227338 вказано номер угоди № SAMDN34000019185987, на який внесено суму 250 гривень. Крім того, згідно із заяви про переказ готівки, оригінал якої був наданий 02.02.2017 року при розгляді справи апеляційним судом Волинської області, кошти в сумі 250 гривень були внесені саме на рахунок № 4149625323227338 (а.с.220). Також судом встановлено, що депозитного рахунку на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» не було відкрито. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме з [PERSON] слід стягнути в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість відповідно до укладеного договору № б/н від 15.01.2008 року в розмірі 17174 (сімнадцять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 85 копійок. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: partial