Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, ТОВ «Ямпільський молокозавод», на її користь моральну шкоду в розмірі 250 000,00 грн, заподіяну кримінальним правопорушенням. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15.12.2018 близько 06:20 год. на автодорозі між с.Гремячка та с.Воздвиженське Ямпільського району Сумської області виявлено труп [PERSON] з тілесними ушкодженнями, які є характерними для виникнення під час дорожньо-транспортної пригоди. У ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що наїзд на пішохода скоїв водій [PERSON] , [INFO] , який керував автомобілем «ГАЗ 33021-212» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці. Водій [PERSON] на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ямпільський молокозавод». Вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 06.07.2020 по справі №590/486/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Цивільний позов потерпілої (відповідачки) задоволено у повному обсязі. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10.12.2020 вищезазначений вирок суду залишено без змін, проте постановою Верховного Суду від 24.03.2021 вказані рішення були скасовані в частині вирішення цивільного позову та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Зважаючи на те, що моральна шкода, завдана протиправними діяннями відповідача позивачці відшкодована не була, остання звернулась до суду із позовом до ТОВ «Ямпільський молокозавод», як власника джерела підвищеної небезпеки, з яким [PERSON] на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надавши клопотання, в якому просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання повторно не направив, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. З матеріалів справи вбачається, що всі поштові відправлення Середино-Будського районного суду Сумської області у справі №586/296/21 (копії ухвал та позовної заяви з додатками в паперовій формі) надіслано рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресою ТОВ «Ямпільський молокозавод», вказаною у позовній заяві, яка також співпадає з юридичною адресою згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (61058, місто Харків, вул. Культури, 9). Однак, зазначені відправлення не вручено адресатові та повернуто до суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою" (згідно довідки відділення поштового зв`язку Укрпошти). Жодних відомостей щодо інших засобів зв`язку із ТОВ «Ямпільський молокозавод» матеріали справи не містять. Отже, суд належним чином виконав вимоги Цивільного процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи з метою належного їх повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання; відповідач мав достатньо часу підготувати відзив на позовну заяву і визнається таким, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , та його представник у судове засідання не з`явились, проте від представника третьої особи надійшла заява, в якій представник просить суд розглянути справу без його участі, також останній заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, адже вважає, що відомі суду взаємовідносини позивачки із померлим сином, груба недбалість самого загиблого дають підстави вважати, що виплачена страховою компанією сума є достатньою для компенсації потерпілій моральної шкоди. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ «НАСК «ОРАНТА, у судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи без участі свого представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував, під час вирішення справи по суті просив суд врахувати надані ним письмові пояснення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.12.2018 близько 04:00 год. [PERSON] , перебуваючи перед с.Грем`ячка Ямпільського району Сумської області, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, будучи неуважним, не врахував дорожню обстановку та відволікся від керування транспортним засобом, при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість у темну пору доби, внаслідок чого при наближенні до пішохода - [PERSON] , [INFO] , який лежав на проїзній частині на відстані 3,4 м від лівого краю дороги, допустив наїзд на пішохода, в результаті чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці ДТП. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, що підтверджується копією вироку Середино-Будського районного суду Сумської області від 06.07.2020 по справі №590/486/19 /а.с.5-10, т.1/. Відповідно до вказаного вироку суду [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Крім цього розглянуто та задоволено заявлений потерпілою [PERSON] (позивачка по справі) цивільний позов /а.с.5-10, т.1/. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10.12.2020 вищезазначений вирок суду залишено без змін, проте постановою Верховного Суду від 24.03.2021 вказані рішення були скасовані в частині вирішення цивільного позову та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства /а.с.11-24, т.1/. З матеріалів справи встановлено, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинув [PERSON] , водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ямпільський молокозавод», до якого позивачка і пред`явила позов. З письмових пояснень на позовну заяву, наданих представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по даній справі, вбачається, що 22.11.2018 між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ТОВ «Ямпільський молокозавод» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7978031, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ГАЗ 33021 212, реєстраційний номер [NUMBER] , договором визначені ліміти відповідальності: 200 000,00 грн - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, 100 00,00 грн - за шкоду, заподіяну майну, 1000,00 грн - франшиза. Відповідно до страхового акту №ОЦВЗ-19-32-4840/1 від 28.09.2020 страхове відшкодування в сумі 44 676,00 грн виплачено [PERSON] , а також відповідно до страхового акту №ОЦВС-19-32-4840/2 від 25.02.2021 виплачено страхове відшкодування (витрати на виготовлення і спорудження пам`ятника) в сумі 22 000,00 грн, та відповідно до страхового акту №ОЦВЗ-19-32-4840/3 від 22.06.2021 виплачено страхове відшкодування (витрати на поховання) в розмірі 13 185,00 грн, таким чином, загальна сума страхового відшкодування становить 79 861,00 грн /а.с.100, 126, т.1/. На підтвердження викладено, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надав суду копії страхових актів №ОЦВЗ-19-32-4840/1 від 28.09.2020, №ОЦВЗ-19-32-4840/2 від 25.02.2021 та №ОЦВЗ-19-32-4840/3 від 22.06.2021, копії платіжних доручень №45898 від 29.09.2020 та №10158 від 26.02.2021 з реєстрами безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання про здійснення виплат [PERSON] в сумі 44 676,00 грн та 22 000,00 грн /а.с.101-104, 127, т.1/. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У частині другій зазначеної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, які виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.11.2013 №6-108цс13. Отже, з викладеного можна зробити висновок, що відшкодування шкоди, зокрема і моральної, завданої джерелом підвищеної небезпеки, покладається не на водія транспортного засобу, а на його власника, в даному випадку на відповідача - ТОВ «Ямпільський молокозавод». Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (далі по тексту - Постанова Пленуму), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14-ц). Судом під час розгляду справи встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.12.2018 близько 06:20 год. за участю [PERSON] , водія транспортного засобу, належного відповідачеві, помер син позивачки, [PERSON] від отриманих травм. Сам факт смерті сина позивачки призвів до суттєвих та непоправних змін у житті останньої, погіршення її емоційного стану, який супроводжується постійним пригніченням та неможливістю змиритися з втратою рідної людини. Враховуючи викладене, а також зважаючи на суттєві негативні зміни у житті позивачки, зумовлені втратою сина, глибину фізичних і душевних страждань останньої, вважає, що відшкодування моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 100 000,00 грн. Вказана сума відповідає вимогам розумності і справедливості, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. При вирішенні справи суд не враховує письмові заперечення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та становлять під сумнів обставини та події, які дослідженні під час розгляду кримінального провадження та встановлені вироком суду, який не змінений в цій частині та не скасований рішеннями апеляційної та касаційної інстанції, крім цього не містять жодних підтверджень та не мають відповідного обґрунтування. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовна вимога про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, підлягає частковому задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі, пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання зазначеної позовної заяви становить 1 відсоток ціни позову - 2 500,00 грн. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (100 000,00 грн), а саме у розмірі 40% (100 000,00 х 100 : 250 000,00). Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 000 грн (2 500 : 100 х 40%). З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial