Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Заявник звернувся до суду в порядку цивільного судочинства зі скаргами на дії державних виконавців, в яких просить визнати неправомірними постанови старшого державного виконавця Ярового О.В. від 22.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України, про арешт майна боржника [PERSON] та зобов'язати старшого державного виконавця Ярового О.В. скасувати зазначені постанови, а також визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. від 31.01.2018 про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] за виконавчим листом № 2/756/3260/17, виданим 01.11.2017 Оболонським районним судом м. Києва. Вимоги заявника обґрунтовані наступним. На виконанні у Оболонському РВ ДВС м. Київ перебувають виконавчі провадження № 55070174 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 6000 грн., починаючи з 06.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття, та № 55070156 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання, починаючи з 06.04.2017 і до досягнення дитиною трирічного віку. В ході здійснення виконавчих дій у ВП № 55070156 31.01.2018 державним виконавцем Ярмоленко К.Ю. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Заявник вважає вказану постанову несправедливою та передчасною, оскільки така винесена державним виконавцем без врахування теперішнього матеріального становища боржника, зазначений в постанові розмір щомісячного погашення боргу є суттєвим навантаженням на його дохід. Також зазначає, що у лютому 2018 року у межах ВП № 55070174 державним виконавцем Яровим О.В. були винесені неправомірні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзді за межі України та про арешт майна боржника. Дані постанови порушують його права, оскільки під час їх винесення державний виконавець також не врахував суттєвого погіршення матеріальну стану боржника, припинення ним підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця. Крім того, при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам державний виконавець не повністю врахував суми сплачених ним аліментів. Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, враховуючи, що заявник [PERSON] постанови державних виконавців від 31.01.2018 та 22.02.2018 отримав лише 03.04.2018 та 09.03.2018 відповідно, суд вважає, що процесуальний строк звернення до суду зі скаргами пропущено не було, у зв'язку з чим відсутні підстави для його поновлення. Ухвалою судді від 19.04.2018 відкрито провадження у справах за скаргами [PERSON] та об'єднано їх в одне провадження. Від представника скаржника та його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Оболонський РВ ДВС м. Київ явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про місце та час судового розгляду повідомлений належним чином. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час судового розгляду повідомлялася належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, прийшов до наступних висновків. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2017, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2017, задоволено частково позовні вимоги [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 6000,00 грн., починаючи стягнення з 06.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття; та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1684,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 06.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення суду 01.11.2017 Оболонським районним судом м. Києва видано два виконавчі листи № 756/4789/17, які було пред'явлено на примусове виконання до Оболонського РВ ДВС м. Київ. Постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ Ярового О.В. від 06.11.2017 відкрито виконавче провадження № 55070174 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 6000,00 грн., починаючи стягнення з 06.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ Ярмоленко К.Ю. від 07.11.2017 відкрито виконавче провадження № 55070156 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1684,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 06.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2018 державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ Ярмоленко К.Ю. у ВП № 55070156 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON], які він отримує у ТОВ «Свармед». Встановлено, що стягненню підлягає 1684,00 грн. щомісячно з 01.02.2015 та 25% від доходу боржника в рахунок погашення боргу з 06.04.2017 по 31.01.2018, що становить 9060,25 грн. В обґрунтування свої вимог щодо неправомірності даної постанови, [PERSON] посилався на те, що вона є несправедливою по відношенню до нього, оскільки при її винесенні державний виконавець не врахував погіршення його матеріального стану, припинення ним підприємницької діяльності. Проте суд з такими твердженнями заявника не погоджується, оскільки стягнення аліментів державним виконавцем здійснюється у розмірі, визначеному рішенням суду, та у разі зміни матеріального стану боржник не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом в порядку, передбаченому ст. 192 СК України. Також заявник посилався на те, що він звернувся до суду з заявою про розстрочку сплати заборгованості по аліментам, а тому постанова державного виконавця про звернення стягнення на його заробітну плату є передчасною. Однак, жодних доказів на підтвердження таких обставин ні державному виконавцю, ні суду заявник не надав, а тому суд вважає їх безпідставними. Відтак, суд доходить висновку, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] від 31.01.2018 прийнята державним виконавцем Ярмоленко К.Ю. у відповідності до норм чинного законодавства, підстав для визнання її неправомірною судом не встановлено, а тому в цій частині вимог [PERSON] слід відмовити. Крім того, як встановлено судом, на виконанні у Оболонському РВ ДВС м. Київ перебуває ВП № 55070174. В ході здійснення виконавчих дій у даному виконавчому провадженні державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ Яровим О.В. 16.02.2018 було складено довідку-розрахунок по аліментах, згідно з якою станом на 01.02.2018 заборгованість [PERSON] становила 54716,27 грн. Постановами державного виконавця Ярового О.В. від 22.02.2018 у зв'язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів за період з 06.05.2015 по 01.02.2018 в розмірі 54716,27 грн. [PERSON] встановлені тимчасові обмеження, а саме: тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості в повному обсязі. Крім того, постановою державного виконавця від 22.02.2018, у зв'язку із несплатою заборгованості та для забезпечення належного виконання рішення суду, накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017, який набрав чинності 06.02.2018, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. При цьому, в ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» внесено зміни, а саме доповнено частиною 4, згідно якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев'ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Як вбачається зі змісту оскаржуваних постанов від 22.02.2018, заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] нарахована за період з травня 2015 року по лютий 2018 року, тоді як виконавче провадження № 55070174 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина відкрито у листопаді 2017 року. Отже, враховуючи положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», станом на 22.02.2018 у державного виконавця були відсутні підстави для застосування заходів, передбачених ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд доходить висновку про визнання неправомірними постанов державного виконавця Ярового О.В. від 22.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами та про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України та зобов'язання державного виконавця їх скасувати. Разом з тим, заявником не доведено та судом не встановлено факт неправомірності винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника [PERSON] від 22.02.2018, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в цій частині. З викладеного,

Outcome: partial