Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У березні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до укладеного договору № OD7КАЕ00000038 від 17 липня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 26065, 00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач свої зобов'язання виконав належним чином. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 26 лютого 2013 року заборгованість за вказаним кредитним договором складала 9507,71 дол. США, що еквівалентно 75 995,13 грн. Просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснити передачу в заклад (володіння) банку предмету застави: автомобіля TOYOTA, модель: RАV 4, рік випуску 2003, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу шляхом вилучення у відповідача, та звернути стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнути з відповідачів солідарно 10 000,00 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200, 00 грн. та судові витрати (а.с.2-4). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.67-69). В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 70-74). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № OD7КАЕ00000038 від 17 липня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 26065, 00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 17 липня 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором був укладений договір застави, згідно з яким в заставу надано автомобіль ТОYОТА модель: RАV 4, 2003 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. 20 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167, за умовами якого ТОВ «Акцент-Банк» зобов'язалось відповідати перед позивачем за виконання відповідачем своїх обов'язків за укладеними договорами в межах 10 000 грн.(а.с. 8) Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення, суд 1 інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів щодо видачі відповідачу кредиту, детального розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника про здійснення примусового стягнення боргу чи звернення стягнення на майно. Крім того, в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення зобов'язань. Однак, із вказаними висновками суду погодитись неможливо. Так, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи у суді 1 інстанції відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів, тому посилання суду на те, що позивач не надав суду доказів щодо видачі відповідачу кредиту, - не відповідає фактичним обставинам справи. Не ґрунтується на матеріалах справи і посилання суду на відсутність детального розрахунку заборгованості оскільки такі докази у матеріалах справи є (а.с.5-7). Таким чином, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що, згідно із п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, зокрема п. 7.1 кредитного договору OD7КАЕ00000038 від 17 липня 2007 року банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 17 липня 2007 року по 17 липня 2012 року у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 26065, 00 доларів США на купівлю автомобіля, зі сплатою всіх необхідних платежів за кредитом в тому числі за договорами страхування транспортного засобу та особистого страхування, на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору із сплатою процентів за користування відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаним пунктом також встановлено період оплати кредиту з 05 по 10 числа кожного місяця, розмір щомісячного платежу для погашення заборгованості по кредиту договору становить 375,57доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам, винагороди. Для виконання вказаного договору банк відкриває позичальнику рахунок [NUMBER] для зарахування коштів. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26 лютого 2013 року заборгованість за вказаним кредитним договором складала 9507,71 дол. США, що еквівалентно 75 995,13 грн. із яких заборгованість по кредиту - 7539,35 доларів США, по процентам -11643,25 доларів США, по комісії 19,02 долари США, пеня 306, 09 доларів США (а.с.5-7). Відповідно до ч.1 ст. 589, ч.2 ст. 590 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу», у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений договором або законом строк, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку, що позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню, а посилання відповідача на відсутність заборгованості за вказаним кредитним договором, - спростовується рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року, яким у задоволення позовних вимог [PERSON] про припинення зобов'язань - відмовлено. Цим судовим рішенням встановлено наявність заборгованості за кредитним договором у сумі 9507,71 дол. США, що еквівалентно 75 995,13 грн. (станом на 26 лютого 2013 року). Посилання відповідача на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не можуть бути прийнято до уваги, оскільки із преамбули вказаного Закону вбачається, що він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Також підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення солідарно із ПАТ «Акцент банк» і [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 10 000 гривень, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а із договору поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем ТОВ «Акцент-Банк» вбачається, що ТОВ «Акцент-Банк» зобов'язалось відповідати перед банком за виконання відповідачем своїх обов'язків за укладеними договорами в межах 10 000 грн. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України на повернення судових витрат слід стягнути із Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» 365гр. 40коп, із [PERSON] 774гр. 52коп. У той же час у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на юридичну допомогу слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Outcome: partial