Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.11.2014р. у розмірі 57 545,01 грн. Із змісту позовної заяви слідує, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 12.11.2014р. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з ''Умовами та правилами надання банківських послуг'', ''Тарифами'', які викладенні на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а саме - надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення кредитної заборгованості. Тому, станом на 14.07.2020р. останній має заборгованість за кредитним договором - 57 545,01 грн., з яких: - 49774,48 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. - 36763,03 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 13011,45 - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 2513,28 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 5257,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ ''ПРИВАТБАНК'', та змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України та ч. 11 ст. 128 ЦПК України розміщено оголошення про повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду справи на веб-сайті "Судова влада", так як згідно довідки Новгородківської селищної ради від 24.09.2020 року №01-16/474 остання відомостями щодо місця проживання та реєстрації відповідача не володіє. На виконання вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу на його останню адресу проживання, яку відповідач отримав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи, просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, в тому числі й шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов не надавав. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясував наступне. 12.11.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна'', Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також паспорт споживчого кредиту. За розрахунком Банку станом на 14.07.2020р. відповідач має заборгованість - 57 545,01 грн., з яких: - 49774,48 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. - 36763,03 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 13011,45 - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 2513,28 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 5257,25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. нараховано комісії. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як слідує з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Із змісту ч.2 ст.1054 ЦК України вбачається, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ''ПРИВАТБАНК''). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У заяві позичальника (відповідача) від 12.11.2014р. процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту, а також заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 та штрафи (фіксована частина і процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за вказаним договором, послався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна'' та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна'' та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, позивач не надав до суду підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ ''ПриватБанк'' в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, анкета-заява, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (''Розстрочка'') (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. (провадження № 6-16цс15). Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна'' та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ ''ПриватБанк'' не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Із змісту розрахунку та тексту позовної заяви слідує, що заборгованість за поточним тілом кредиту складає - 36763,03 грн. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поточним тілом кредиту. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2019р. по справі №382/1131/18 провадження №61-4057 св 19). Суд також вважає, що не підлягає задоволенню і клопотання представника позивача про огляд веб-сайту, так як останнім не наведено достатнє обґрунтування необхідності огляду доказу за місцезнаходженням та відповідно неможливості забезпечення доказу в інший спосіб. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial