Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON], який вказав, що є власником 18/25 частин домоволодіння за адресою - м.Одеса, вул.3-я Пересипська, 13. Посилаючись на своє право поділу в натурі спільного майна позивач, вточнивши позовні вимоги, просив виділити йому 18/25 частин домоволодіння та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. 3-та Пересипська, 13 який складається з приміщень позначених літерою «А» - «2-6» - 10,9 кв.м., «2-3» - 26,6 кв.м., літерою «А-1» - «2-2» - 21,3 кв.м., «2-1» - 7,8 кв.м., «2-4» - 21,5 кв.м., літерою «А-2» - «2-6а» - 18,2 кв.м., «2-7» - 13,0 кв.м., «2-8» - 6,3 кв.м., «2-9» - 2,1 кв.м., «2-10» - 13,8 кв.м., «3-2» - 17,7 кв.м., «3-1» - 36,6 кв.м., «3-3» - 52,9 кв.м., літерою «а-2» - «2-10» - 13,8 кв.м., літерою «У»- навіс, літерами «Р, С, Т» - сарай, літерами «Ф, Х» - вольєр, що розташовані на земельній ділянці площею - 875 кв.м., як на окремий об'єкт нерухомості; виділити [PERSON] й [PERSON] 7/25 частин цього домоволодіння та визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що складається з приміщень позначених літерою «А» - «1-3» - 14,9 кв.м., літерою «а» - «1-2» - 12,1 кв.м., «1-1» - 9,9 кв.м., літерою «Б» - літня кухня, «П»- вбиральня, розташований на земельній ділянці площею 340 кв.м. як на окремий об'єкт нерухомості із присвоєнням окремої адреси. А також просив припинити право спільної часткової власності. Доповнивши позовні вимоги позивач також просив виділити йому в користування земельну ділянку площею 875 кв. згідно із рішенням Суворовського районного суду від 17.01.1983р., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. 3-та Пересипська, 13; виділити [PERSON] та [PERSON] в користування земельну ділянку площею 340 кв.м. згідно із рішенням Суворовського районного суду від 17.01.1983р., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. 3-та Пересипська, 13. Встановити земельний сервітут на земельної дільниці площею 340 кв. м. на користь [PERSON] площею 2,99 кв.м. вдовж зовнішньої стіни приміщення частини жилого будинку літ. «А», який належить [PERSON], для обслуговування стіни приміщення жилого будинку літ. «А», площею 27,79 кв. м, вдовж приміщень частини жилого будинку літ. «А» та вдовж зовнішньої стіни сараю літ. «Т», які належать [PERSON], для обслуговування стіни приміщень частини житлового будинку літ. «А» та стіни сараю літ. «Т». Не погоджуючись з заявленими до неї позовними вимогами [PERSON] в особі її представника, так як позивач має багато самочинних будівель, а загальний розмір земельної ділянки (яка зазначена в її правовстановлюючому документі) складає 1\~215 кв.м., звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], треті особи [PERSON], Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада, в який просила: - визнати за нею право власності у спірному сумісному будинку розміром 27,9 кв.м. (5,1х5,47), яке складається з кухні 12,1 кв.м., коридору 9,9 кв.м. та сараю 6,62 кв.м. (2,1х3,15), що відображено у технічному паспорті домоволодіння станом на 17.02.1989р.; - визнати право спільної часткової власності на земельну ділянку 800 кв.м. за [PERSON] 400 кв.м. та [PERSON] 400 кв.м., у земельній ділянці 1\~215 кв.м. за адресою м.Одеса, вул.3-я Пересипська, 13; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що складається з приміщень, позначених літерою «А» - «1-3» - 14,9 кв.м., літерою «а» - «1-2» - 12,1 кв.м., «1-1» - 9,9 кв.м., літерою «Б» - літня кухня, «П»- вбиральня (відповідно до технічного плану домоволодіння від 25.09.2015р.) як на окремий обєкт нерухомості з присвоєнням окремої адреси; - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами (м.Одеса, вул.3-я Пересипська, 13), що складається з житлових приміщень «А» - «2-6» - 10,9 кв.м., «2-3» - 26,6 кв.м., літерою «А-1» - «2-2» - 21,3 кв.м., «2-1» - 7,8 кв.м., «2-4» - 21,5 кв.м., літерою «А-2» - «2-6» - 18,2 кв.м., «2-7» - 13,0 кв.м., «2-8» - 6,3 кв.м., «2-9» - 2,1 кв.м., «2-10» - 13,8 кв.м., «3-2» - 17,7 кв.м., «3-1» - 36,6 кв.м., «3-3» - 52,9 кв.м., літерою «а-2» - «2-10» - 13,8 кв.м., літерою «У»- навіс, літерами «Р, С, Т» - сарай, літерами «Ф, Х» - вольєр, що розташовані на земельній ділянці площею 415 кв.м. (відповідно до технічного паспорту від 25.09.2015р.). Уточнивши заявлені за зустрічним позовом вимоги представник відповідача [PERSON] просив: - припинити право спільної часткової власності між [PERSON], [PERSON] з [PERSON]; - за домоволодінням [PERSON], [PERSON] залишити адресу - м. Одеса, вул. 3-я Пересипська, 13; - за домоволодінням [PERSON] визнати нову адресу м.Одеса, вул. 3-я Пересипська, 13А; - визнати за [PERSON], як спадщину за законом після померлого 18.02.2005р. батька [PERSON] пристрій до жилого будинку за адресою: [PERSON], вул. 3-я Пересипська, 13, розміром 27,9 кв.м. (5,1x5,47) на підставі рішення Виконавчого комітету Ради народних депутатів Ленінського району м. Одеси №226/3 від 18.08.1989р. та яке було відображено у технічному паспорті МБТІ від 17.02.1989р.; - визнати спільними частковими співвласниками домоволодіння адресою: м. Одеса, вул. 3-я Пересипська, 13, яке розташоване на земельній ділянці площею 810 кв.м. [PERSON] та [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.2005р., посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори за номерами 3-2075, 3-2076; - визнати за [PERSON] (дослівно) будинок за адресою: м. Одеса, вул. 3-я Пересипська, 13А, який складається з двох кімнат (10,8 кв.м., 26,6 кв.м.) та сараю під літерою «І» згідно Рішення Суворівського народного суду м. Одеси від 29.07.1981р. по справі №2-164 та готовими до експлуатації реконструкції частини жилого будинку з господарський будівлями, згідно до Декларації інспекції ДАБК в Одеській області ви 01.04.2012р. за № ОД 18212471702; - встановити факт володіння [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою площею, 0,0810 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка), за адресою: м. Одеса, вул. 3-я Пересипська 13, у наступних межах - 1-2 - проїзд до земельної ділянки з фасадного боку (3,16м), 2-3 - по зовнішній стіні житлового будинку (14,74 м), 3-4-5 - по зовнішній стіні нежитлової капітальної будівлі (6,94м+4,05м), 5-6-7-8 по металевому паркану (28,00м+2,00м+10,95м), 8-9-10-11 - з тильного боку земельної ділянки, по металевому паркану (5,46м+0,22м+13,00), 11-12-13-14-15 - по металевому паркану (10,36м+2,01м+13,66м+5,28м), 15-16 по внутрішній асфальтованій площадці (6,14м), 16-17 - по зовнішній стіні навісу (3,04м), 17-18-19-20-21 - по зовнішній стіні капітальної нежитлової будівлі (2,20м+1,89м+4,64м+1,46м), 21-22-23-24-25 - вздовж стіни житлового будинку (8,39м+4,07м+1,51м+4,99м), 25-26 - по стіні житлового будинку (0,46м), 26-27-28 - по внутрішній стіні житлового будинку (9,67м+5,39м), 28-1 по зовнішній стіні житлового будинку (2,46м). В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини; заперечували обґрунтованість заявлених зустрічних позовних вимог щодо розміру та меж користування земельною ділянкою, який (розмір) вже був раніше визначений судовим рішенням; заперечували проти вимоги відповідача на виділ частини домоволодіння в натурі, посилаючись на наявність самочинного будівництва з її боку. [PERSON] окремо зазначив, що заперечує право відповідача на спадщину у звязку з відсутністю належних доказів наявності родинних звязків відповідача зі спадкодавцем. Відповідач [PERSON] а також представник відповідачів [PERSON] й [PERSON] - [PERSON], заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на наявність у відповідача самовільних, не введених до експлуатації будівель. Також вказували, що до свідоцтва про право власності в порядку спадкування відповідачів не увійшли деякі будівлі, які однак були власністю спадкодавця на підставі рішення виконкому райради народних депутатів; а оскільки усі співвласники домоволодіння не мають правовстановлюючих документів щодо землі, тому вважали їх права на користування земельною ділянкою рівними тобто в річних частках. Не заважаючи на викладене в уточненій позовній заяві прохання не розглядати раніше заявлені позовні вимоги такого в судовому засіданні не озвучували. Представники третіх осіб до суду не зявились, треті особи повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, що зявились до суду, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з відповіді КП БТІ, домоволодіння за адресою - м.Одеса, вул.3-я Пересипська, 13, зареєстровано на праві власності за [PERSON] 9/25 частин на підставі рішення народного суду Суворовського району м.Одеси від 29.07.1981р. (справа № 2-164); та 9/25 на підставі договору дарування, посвідченого Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою від 19.09.1984р., р.№ 5052; за [PERSON] 14/75 частин вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого четвертою Одеською держнотконторою 22.11.2005р. за р.№ 3-2075 (т.1 а.с. 199). Згідно вищезазначеного рішення народного суду Суворовського району м.Одеси від 29.07.1981р. (справа № 2-164) та додаткового рішення від 26.10.1981р. (т.1 а.с. 213-214, 215) було здійснено поділ домоволодіння № 13 по вул.3-й Пересипській в м.Одесі, та в користування [PERSON] й [PERSON] було виділено в жилому будинку літ. «А» приміщення 1-4 жилою площею 10,8 кв.м., 2-3 жилою площею 26,6 кв.м., сарай літ. «И», що складає 18/25 частин; [PERSON] було виділено в користування літ. «А» приміщення 1-3 житловою площею 14,9 кв.м., сарай літ. «Л», вбиральня «П», що складає 7/25 частин домоволодіння. Також рішенням Ленінського районного народного суду м.Одеси від 17.01.1983р., справа № 2-17/1983р., було здійснено розподіл земельної ділянки домоволодіння за адресою - м.Одеса, вул.3-я Пересипська, 13. [PERSON] й [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 875 кв.м., [PERSON] площею 340 кв.м. (т.1 а.с. 217). Межі земельних ділянок, виділених сторонам в користування, визначені не були. [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченого 19.09.1984р. договору подарувала [PERSON] належні їй 9/25 частин домоволодіння № 13 по вул.3-й Пересипській в м.Одесі, яке складається з однієї камяної житлової будівлі біт. «А, А-1», загальною житловою площею в 73,6 кв.м., з надвірними господарчими спорудами чотири сараї літ. «Г, И, С, Л», літньою кухнею літ. «К», вбиральнею літ. «П», огородженням № 1-6 та мощенням П, розташованого на земельній ділянці площею 1\~238 кв.м. (т.1 а.с. 230-231). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.2005р. [PERSON] є власником 2/3 частин (з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась [PERSON]П.) спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка складається з 7/25 частин домоволодіння № 13 по вул.3-й Пересипській в м.Одесі, яке в свою чергу складається з однієї житлової будівлі 73,6 кв.м., літ «А», з надвірними господарчими спорудами «П» - вбиральня, «Р» - сарай, № 1, 4-6 огорожа, 1 мостіння, розташованого на земельній ділянці площею 1\~215 кв.м. (т.1 а.с. 159, 160, 208, 209). [PERSON] зареєструвала своє право власності на 7/75 частин домоволодіння № 13 по вул.3-й Пересипській в м.Одесі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], виданого четвертою Одеською держнотконторою 22.11.2005р. за р.№ 3-2076 лише 13.05.2015р. (т.1 а.с. 159, 162, т.2 а.с. 14). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної на підставі відповідної ухвали суду, у фактичному користуванні позивача [PERSON] перебуває земельна ділянка, межі якої описуються наступним чином в графічному відображені до експертизи: від точки 1, по прямій лінії на відстані 12,12м по (до точки 2) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,29м (до точки 3) з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 5,63м (до точки 4) з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 1,56м (до точки 5) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,51м (до точки 6), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 8,45м (до точки 7) з подальшим поворотом вліво по прямій лінії на відстані 1,78м (до точки 8) з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 1,0м (до точки 9), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 3,31м (до точки 10), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,40м (до точки 11), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 0,42 м (до точки 12), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,30м (до точки 13), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 11,79м (до точки 14), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 5,02м (до точки 15), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 6,22м (до точки 16) з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,11м (до точки 17) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 13,00м (до точки 18) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 9,66м (до точки 19), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,50м (до точки 20), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,48м (до точки 21), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 8,36м (до точки 22), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 3,64м (до точки 23), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,32м (до точки 24), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,92м (до точки 25), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 3,41м (до точки 26) з послідуючим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 9,15м (до точки 27), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 3,79м (до точки 28), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 17,10м (до точки 29) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,99м (до точки 30), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 11,03м до початкової точки відліку (т.1 а.с. 82-113). Згідно висновку вказаної експертизи площа земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні позивача складає 872 кв.м., що на 3 кв.м. менше площі, вказаної рішенням суду від 17.01.1983р., справа № 2-17/1983р. Доступ до земельної ділянки відповідачів експерт отримати не зміг, незважаючи на те, що судом було попереджено сторони по справі про наслідки ухилення особи яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо (суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні); тому, відповідно, визначити межі земельної ділянки, що перебуває в користуванні відповідачів за первісним позовом, експерт не зміг, зокрема з причини ненадання відповідачами геодезичної зйомки земельної ділянки. Також, з урахуванням того, що позивачу необхідно обслуговувати стіни домоволодіння, експерт запропонував встановити земельний сервітут по відношенню до території, що перебуває у фактичному користуванні позивача - на іншій частині земельної ділянки за адресою м.Одеса, вул..3-я Пересипська, 13 площею 2,99 кв.м., уздовж зовнішньої стіни приміщення частини житлового будинку літ. «А», для обслуговування стіни приміщення житлового будинку, а також площею 27,79 кв.м., уздовж приміщень частини житлового будинку літ. «А» і вздовж стіни сараю літ. «Т», для обслуговування стіни приміщення частини житлового будинку літ. «А» і стіни сараю літ. «Т». Експерт також дійшов до висновку про те, що можливо виділити в натурі в окремий об'єкт нерухомості 18/25 домоволодіння, розташованих по вул. Третій Пересипської, 13 в м.Одесі, що належить [PERSON], до складу яких входять: - частина житлового будинку літ. «А», у складі таких приміщень - 2-1 коридор площею 7,8 кв.м., 2-2 житлова площею 21,3 кв.м., 2-3 житлова, площею 26,6 кв.м., 2-4 хол площею 21,5 кв.м., 2-6 житлова площею 10,8 кв.м., 2-6а кухня площею 18,2 кв.м., 2-7 коридор площею 13,0 кв.м., 2-8 ванна, площею 6,3 кв.м., 2-9 туалет, площею 2,1 кв.м., 2-10 кухня площею 13,8 кв.м., 3-1 гараж, площею 36,6 кв.м., 3-2 підсобне площею 17,7 кв.м., 3-3 житлова, площею 52,9 кв.м., загальною площею 248,6 кв.м., в т.ч. жилою - 111,6 кв.м.; - сарай літ. «С», площею забудови 4,7 кв.м.; - сарай літ. «Т», площею забудови 4,1 кв.м.; - навіс літ. «У», площею забудови 12,0 кв.м.; - вольєр літ. «Ф», площею забудови 18,7 кв.м.; - вольєр літ. «X», площею забудови 7,7 кв.м. Разом з тим позивачем жодного належного доказу введення цих приміщень до експлуатації не надано. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355, ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частиною ст. 358, ст.ст. 361, 362 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. При цьому, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а інші співвласники мають переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 370, ч. 1-3 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Разом з тим п.9 вищезазначеної Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 передбачає обовязок суду враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. У звязку із змінами в діючому законодавстві (ч.2 ст. 331 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») право власності на нерухоме майно з моменту державної реєстрації. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього ч.2 ст. 376 ЦК України. Судом встановлено, що фактично будинок розділений між співвласниками, тривалий час кожен із співвласників користується своєю часткою та не чинить перешкод у користуванні іншим сусідам. Дане домоволодіння зареєстроване за трьома співвласниками, але в даній ситуації у виділенню частки житлового будинку в натурі перешкоджає наявність самочинних будівництв, не введених в експлуатацію. Згідно статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона відповідно до вимог статті 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач звертається до суду з вимогами про виділ в натурі частини домоволодіння, до складу якого входять самочинні будівлі, та визнання на нього права власності як на окремий обєкт нерухомості. Як розяснює в свої постанові пленум ВССУ від 30.03.2012р. за № 6 в п.6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Тому в задоволені позовних вимог [PERSON] про припинення права спільної часткової власності, виділ частки домоволодіння в натурі, визнання права власності на виділену частину домоволодіння має бути відмовлено. Оцінюючи позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту, суд виходить з того, що статтею 42 Земельного Кодексу в редакції від 18.12.1990 року, який діяв на час існування спірних земельних правовідносин, визначає, що громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди стаття 30 ЗК України. До відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території відповідно до статті 9 ЗК України крім іншого також належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, погодження проектів землеустрою, погодження будівництва жилих та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні, вирішення земельних спорів у межах своєї компетенції тощо. Змісту вказаних статей Земельного Кодексу в редакції від 18.12.1990 року також відповідають норми статей 12, 90, 91 Земельного Кодексу Української РСР в редакції від 08.07.1970 року. А відповідно до положень частин 1 та 2 статті 120 Земельного Кодексу України в редакції від 25.10.2001 року що набрав чинності з 01.01.2004 року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, а якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Крім того, як визначено п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. за N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. А згідно п.22 цієї Постанови якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. У резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна зі сторін, і тих, які виділено для спільного користування тощо. Як встановлено судом та фактично не заперечується відповідачами, сторонами дотримується порядок користування земельною ділянкою, розмір часток кожному із співвласників був визначений рішенням Ленінського районного народного суду м.Одеси від 17.01.1983р., справа № 2-17/1983р. ([PERSON] й [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 875 кв.м., [PERSON] площею 340 кв.м.). Але оскільки межі вказаних часток земельної ділянки визначені не були суд вважає за необхідне вказати межі земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 020/2014 від 04.07.2014р., а саме встановити наступний порядок користування земельною ділянкою за адресою м.Одеса, вул.3-я Пересипська, 13, визначивши, що в користування [PERSON] переходить частина земельної ділянки площею 872 кв.м., межі якої описуються наступним чином в графічному відображені до експертизи: від точки 1, по прямій лінії на відстані 12,12м по (до точки 2) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,29м (до точки 3) з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 5,63м (до точки 4) з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 1,56м (до точки 5) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,51м (до точки 6), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 8,45м (до точки 7) з подальшим поворотом вліво по прямій лінії на відстані 1,78м (до точки 8) з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 1,0м (до точки 9), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 3,31м (до точки 10), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,40м (до точки 11), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 0,42 м (до точки 12), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,30м (до точки 13), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 11,79м (до точки 14), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 5,02м (до точки 15), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 6,22м (до точки 16) з подальшим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,11м (до точки 17) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 13,00м (до точки 18) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 9,66м (до точки 19), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,50м (до точки 20), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,48м (до точки 21), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 8,36м (до точки 22), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 3,64м (до точки 23), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,32м (до точки 24), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,92м (до точки 25), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 3,41м (до точки 26) з послідуючим поворотом вправо по прямій лінії на відстані 9,15м (до точки 27), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 3,79м (до точки 28), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 17,10м (до точки 29) з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,99м (до точки 30), далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 11,03м до початкової точки відліку. Не можуть бути прийняті до уваги судом посилання відповідачів за первісним позовом на наявність у них права на користування частиною земельної ділянки в іншому розмірі, як таких, що суперечить вищевикладеним правовим підставам. Завданнями цивільного судочинства відповідно до ст.1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, але а ні позивач [PERSON], а ні відповідач [PERSON] в зустрічній позовній заяві, звертаючись з вимогами про визнання за іншими особами права власності, визначення права користування, не вказують, на який підставі вони заявляють позовні вимоги в інтересах інших учасників процесу та не зазначають, як саме це може захистити їх права, а тому вимоги про виділ в натурі, визнання за іншими учасниками процесу права власності на відокремлені домоволодіння задоволенню не підлягають. Не можуть бути задоволені вимоги сторін про присвоєння виділеному в натурі нерухомому майну окремої адреси як похідних та, зокрема, таких, що відносяться до компетенції Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради відповідно до рішення Одеської міської ради №4584-VI від 13.02.2014р. Відповідно до положень ст. 402 ЦК України, ст.ст. 98-100 ЗК України обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги встановити земельний сервітут по відношенню до території, виділеній в користування [PERSON], на іншій частині земельної ділянки за адресою м.Одеса, вул..3-я Пересипська, 13 площею 2,99 кв.м., уздовж зовнішньої стіни приміщення частини житлового будинку літ. «А», для обслуговування стіни приміщення житлового будинку та площею 27,79 кв.м., уздовж приміщень частини житлового будинку літ. «А» і вздовж стіни сараю літ. «Т», для обслуговування стіни приміщення частини житлового будинку літ. «А» і стіни сараю літ. «Т». Стосовно вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, до складу якого у свідоцтво про право власності не увійшло пристрій до жилого будинку розміром 27,9 кв.м., яке складається з кухні площею 12,1 кв.м., коридору та сараю 6,62 кв.м., то суд виходить з того, що згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. А за ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ч.1 ст. 328 ЦК України. Оскільки, як розяснює в своїй постанові від 30.05.2008р. за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум ВССУ, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, тому в задоволені відповідних вимог [PERSON] має бути відмовлено. Стосовно вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, суд виходить з того, що підстави для набуття права власності на землю визначені статтями 116 й 128 ЗК України, проте відповідачем не зазначено жодної фактичної та правової підстави для визнання права власності на земельну ділянку. Зокрема суд зазначає, що сторонами у справі є позивач та відповідач. Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін. Згідно положень ст. 11 ЦПК України право визначення предмета та підстав позову належить виключно позивачеві. Але належним відповідачем по позовних вимогах [PERSON] по визнанню права власності на земельну ділянку є її власник територіальна громада міста [PERSON] в особі Одеської міської ради, тому в задоволені цих вимог судом має бути відмовлено. Стосовно інших зустрічних позовних вимог [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності та визнання за сторонами права власності на відокремлені обєкти нерухомості з присвоєнням окремої адреси, встановлення факту користування земельною ділянкою певної площі вони також задоволенню не підлягають з викладених вище правових підстав їх заявлення до неповного кола відповідачів, наявність самочинних споруд, які не підлягають виділу в натурі тощо, а також у звязку з наявністю встановленого порядку користування земельною ділянкою, який є обов'язковим для осіб, що згодом придбали відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Судом не приймаються до уваги інші пояснення сторін як такі, що не мають правового значення для вирішення спору по суті. В силу положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно частині заявлених позовних вимог немайнового характеру в сумі 114,70 в рівних частках з кожного з відповідачів. З урахуванням того, що в задоволенні вимог матеріального характеру про визнання права власності позивачу було відмовлено, з нього слід стягнути на користь держави відповідно судовий збір в сумі 3\~441 грн. (в розмірі, визначеному законом станом на день звернення до суду), так як позивачем іншої ціни позову не доведено.

Outcome: partial