Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-09 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.04.2011 року відповідач ідентифікувашись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» став клієнтом банку та отримав кредитну картку «Універсальна карта». 16.03.2013 року, відповідач переоформив кредитну картку на «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 4000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк, на підставі п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу [PERSON] кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, у порушення норм закону та умов договору, свої зобов'язання належним чином не виконав. В зв'язку з чим станом на 30.11.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 50 738,74 грн., яка складається з наступного 3978,90 грн. - заборгованість за кредитом; 40357,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3510,00 грн. - заборгованість за пенею та комісія. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2392,32 грн., - штраф (процентна складова), які позивач і просив стягнути з відповідачки, а також судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позові зазначив, у разі неявки представника позивача в судове засідання проти винесення заочного рішення не заперечує, надав додаткові письмові пояснення, які оголошено в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] особисто в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128-130 ЦПК України. До суду надав відзив на позов, згідно якого вбачається, що проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечує. Вважає позов не обґрунтованим та незаконним, просив суд відмовити в позові. Вказав, що надані суду документи, а саме розрахунок заборгованості, заява - анкета не можуть підтверджувати те, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, а також вказав, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підпису про ознайомлення не ставив. [PERSON] вказав, що не погоджується з розрахунком ПАТ «КБ «ПриватБанк» взагалі, вважає його надуманим. Дослідивши матеріали, відзив, пояснення та докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 20.04.2011 року [PERSON], підписавши Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк». Із вказаної заяви вбачається, що підписавши заяву, відповідач [PERSON] ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеними на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Також в заяві зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, для ознайомлення, що засвідчується підписом [PERSON] в Заяві про приєднання. Суд також зазначає, що згідно Заяви відповідач зобов'язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. 16.03.2013 року [PERSON] переоформив кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 4000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Суду позивачем була надана інформація стосовно відкриття карткового рахунку, а саме: на ім'я [PERSON] були видані дві картки; [NUMBER] та [NUMBER], остання з яких мала термін дії до останнього дня лютого місяця 2017 року. Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт. Згідно наданого суду розрахунку, кредитний ліміт за картковим рахунком не змінювався, а довідка про рух за картковим рахунком свідчить про те, що з кредитної картки знімались грошові кошти та частково здійснювалось погашення, тобто кредитною карткою користувались. Проаналізувавши вищевикладене, суд вважає, що заперечення відповідача щодо позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки при укладанні договору сторонами не були порушені вимоги законодавства, договір був укладений у відповідності до ст. 207, ч.2 ст. 639 та ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки [PERSON], будучі повнолітньою та дієздатною особою, особою яка повністю розуміє та віддає звіт своїм діям, заповнив та підписав заяву - анкету ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредиту, таким чином уклавши з позивачем Договір про надання банківських послуг (кредитний договір) Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). У заяві, яку підписав [PERSON] вказано, що він ознайомлений з Правилами надання послуг, які надаються йому в залежності від оформлюваного продукту - в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, оскільки предметом договору є платіжна карта. Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов та Правил "Картрахунки відкриті на невизначений строк". Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнтка тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк картки до останнього дня лютого місяця 2017 року, (довідка про видачу кредитних карт) Позивач звернувся до суду у січні 2018 року. У зв'язку з чим, суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, в межах трирічного строку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, видав платіжну карту та відкрив картрахунок. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами, встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. В позові зазначено, що [PERSON] свої зобов'язання за даним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 30.11.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 50 738,74 грн., яка складається з наступного 3978,90 грн. - заборгованість за кредитом; 40357,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3510,00 грн. - заборгованість за пенею та комісія. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2392,32 грн., - штраф (процентна складова). Однак в той же час суд не може повністю погодитись з наданим розрахунком заборгованості, у зв'язку з наступним: Відповідно до Постанови Верховного суду України від 11.10.2017 року №347/1910/15-ц, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому суд вважає що подвійне стягнення з відповідача і пені і штрафів суперечить нормам діючого законодавства. Відповідач дійсно у добровільному порядку не погасиа вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором. При таких обставинах позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає 47 846,42 гривень, яка складається з : 3978,90грн. - заборгованість за кредитом; 40357,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3510,00 грн. - заборгованість за пенею та комісія. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов'язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки частково - в сумі 1661,56 гривень.

Outcome: partial