Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за представленням право власності на земельну ділянку після померлої бабусі [PERSON] Позовні вимоги мотивовані посиланням на положення ст..ст. 392, 1266, 1268 ЦК України. До суду позивач не зявилась, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді [PERSON] (а.с. 17) В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Інші учасники до суду не зявились, направивши заяви про розгляд справи за відсутності своїх представників, проти задоволення вимог позивача не заперчують. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені на обґрунтування заявленого позову докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: 11 листопада 2009 року померла [PERSON] (а.с. 8), яка доводилась позивачу бабою (а.с. 4-7). Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови обласної державної адміністрації №377 від 10.10.2011 року був затверджений список членів комунального підприємства Дмитрівської сільської ради «Аграрій-Д» (а.с. 12), які мають право на отримання земельної частки (паю), згідно з яким [PERSON] була включена до списку із зазначенням номеру земельної ділянки 198, її площі 3, 7673 га та місця розташування с. Дмитрівка. (а.с. 15). Цим же розпорядженням згадані земельні ділянки відповідно до затвердженого списку були передані у власність членам комунального підприємства «Аграрій-Д». Земельний акт про право власності на згадану земельну ділянку [PERSON] за життя не видавався. Отже, з часу передачі землі у колективну власність сільськогосподарського підприємства [PERSON] набула право на отримання земельної частки (паю) у власність, як член згаданого підприємства, проте право власності на неї у встановленому законом порядку не оформила в звязку із смертю. Спадкоємцями по закону після смерті [PERSON] є позивач у справі [PERSON] та її сестра [PERSON], яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь [PERSON] Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного: У відповідності до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, то ЦК України передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст.376 ЦК України, та підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності у випадках, встановлених ст.392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Згідно із розясненнями, наданими ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на нерухоме майно. Стаття 125 ЗК України / в редакції, що діє з 05.03.2009 року / передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування нею виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, приймаючи до уваги, що право власності на землю підлягає обовязковій державній реєстрації, що не було за життя зроблене спадкодавцем, вона вважається такою, що не набула за життя у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку. Оскільки умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, земельної ділянки в т.ч., є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, а цивільна правоздатність особи /здатність мати права та обовязки/ у відповідності до положень ст..25 ЦК України припиняється у момент смерті, не можна визнати цілком обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання права власності на спірне майно за нею в порядку спадкування за законом. Статтею 1218\~ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначив ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 «якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо ж спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що в порядку спадкування за представленням за позивачем може бути визнане лише майнове право, що належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок її смерті, а саме - право набути у власність земельну ділянку № 198 площею 3,7673 га., розташовану на території Дмитрівської сільської ради м. Комсомольська Полтавської області. На підставі викладеного,

Outcome: partial