Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 10.10.2013 року уклала з відповідачем [PERSON] договір позики на суму 599475 грн., що еквівалентно на день укладення даного договору 75000 доларів США. Вказує, що з метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання між нею (позивачкою) та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, зокрема житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,0325га, що знаходиться в с.Сокільники Пустомитівського району. Зазначає, що позичальником [PERSON] борг в обумовлені договором позики строки не було повернуто, а тому відповідно до п.4.1-4.9 Договору іпотеки нерухомого майна, укладеного згідно договору позики кошти, вона (позивачка) виявила намір задоволити свої забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на майно. Окрім того, відповідачем [PERSON] було надано нотаріально посвідчену згоду на перехід будинку та земельної ділянки до неї (позивачки). Стверджує, що з листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Топоровської Н.В. вбачається, що існують арешти у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладених 02.11.2015р. і 12.03.2016р. Мостиським РВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області, згідно яких заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, належного [PERSON] Вважає, що накладення арешту на вищевказане майно, що перебуває у неї (позивачки) у заставі порушує її права, а тому з огляду на вищенаведене просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанови Мостиського РВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області від 02.11.2015р. серії ВП №49172459 та від 12.03.2016р. серії ВП №50445953, винесених державними виконавцями Вергун І.Я. і Полянською О.М., а також зняти арешт і заборону відчуження з нерухомого майна, а саме житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,0325га (цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель), що розташована у с.Сокільники Пустомитівського району. Вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник відповідача - Мостиського РВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області - Вергун І.Я. в судовому засіданні позов визнала частково, зіславшись на письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи. Зазначила, що не заперечує щодо зняття арешту з житлового будинку та земельної ділянки. В частині скасування постанов про відкриття виконавчого провадження просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 75000 доларів США. З метою забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. було посвідчено та зареєстровано Договір іпотеки від 10.10.2013 року, укладений між [PERSON], позивачкою та [PERSON], відповідачем, - відповідно до умов якого, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS] Львівської області та земельна ділянку, площею 0,0325га (цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]), що розташована у с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області. З матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що свої зобов'язання за Договором позики від 10.10.2013 року відповідач [PERSON] не виконав. Позивачка [PERSON] на підставі п. 4.1-4.9 Договору іпотеки набула право на житловий будинок по [ADDRESS] Львівської області та земельну ділянки, площею 0,0325га (цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]), що розташована у с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Окрім цього, як відомо із матеріалів справи, 02.11.2015р. та 12.03.2016р. державними виконавцями Мостиського РВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області Вергун І.Я. і Полянською О.М. було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень по примусовому виконанню рішень Мостиського районного суду Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] відповідно заборгованостей на суму 25659,91 грн. та на суму 110311,39грн. При здійсненні виконавчих дій державними виконавцями було накладено арешт на майно відповідача [PERSON], у тому числі і на спірний будинок та земельну ділянку. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як відомо зі ст.ст.1, 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. На підставі вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Щодо позовних вимог в частині скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень від 02.11.2015р. і від 12.03.2016р., то з даного приводу слід зазначити наступне. З матеріалів справи відомо, що арешт на майно [PERSON] був накладений державними виконавцями Мостиського РВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області Вергун І.Я. і Полянською О.М. 02.11.2015р. та 12.03.2016р. відповідно у рамках виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON], як боржника, грошових коштів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] відповідно до вимог діючого на той час законодавства з метою забезпечення реального виконання рішення суду, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість позовної вимоги про скасування постанов державних виконавців, винесених у виконавчих провадженнях №№49172459, 50445953. Відповідно в задоволенні даної позовної вимоги позивачці [PERSON] необхідно відмовити. За правилом ч.3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався представник позивачки, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку що позов позивачки [PERSON] підлягає частковому задоволенню, зокрема в частині зняття арешту з нерухомого майна, в іншій частині, а саме в частині скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень, задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: partial