Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою № Х-3607/03.04 від 22.03.2004 року та Договором про надання траншу № 2.22154/3607 від 27.06.2007 року звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці АТ «ПроКредит Банк» (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги) відповідно до Договору іпотеки № Х-3607/03.04-ІД 01 від 22.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. та зареєстровано в реєстрі за № 534, а саме: квартиру, загальна площа якої становить 48,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], на загальну суму заборгованості 899 775,50 гривень, що підлягає сплаті позивачеві з вартості предмета іпотеки шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою вартістю, що буде встановлено на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, зобов'язати [PERSON] передати АТ «ПроКредит Банк» оригінали правовстановлюючих документів, технічної документації, всіх договорів оренди (суборенди, найму, користування, спільної діяльності) та інші договори, на підставі яких у третіх осіб виникає право користування на спірну квартиру та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено Рамкову угоду № Х-3607/03.04 від 22.03.2004 р., нова редакція якої викладена в Договорі № 4 про внесення змін від 27.03.2009 року. На підставі Рамкової угоди між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу №2.22154/3607 від 27.06.2007 р., нова редакція якого викладена в договорі про внесення змін №1 від 27.03.2009 р. У зв'язку із порушенням [PERSON] умов рамкової угоди, кредитного договору та несвоєчасним погашенням кредиту ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось до суду із позовною заявою. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2015 р. позовну заяву ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість на загальну суму у розмірі 899 775,50 грн. В забезпечення виконання зобов'язань між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки № Х-3607/03.04-ІД 01 від 22.03.2004 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 534. Відповідно до даного Договору в іпотеку Банку передана двокімнатна квартира, загальною площею - 48,1 кв.м., жилою площею 32,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов Іпотечного договору, а саме: п. 5.1 Іпотекодержатель вправі задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у наступних випадках: - у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором; - у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем свої зобов'язань за цим Договором; - у інших випадках, передбачених Кредитним договором, цим Договором та чинним законодавством України. Згідно п. 5.2 цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись за вибором Іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання або на підстав виконавчого напису нотаріуса згідно §2, §3 цієї статті, або на підставі рішення суду. 01.04.2014 р. відповідачу [PERSON] було направлено вимогу про виникнення заборгованості та про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але вимога не була виконана. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону(ст. 39 зазначеного Закону). Пунктом 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Згідно ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, з метою забезпечення виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача передати правовстановлюючі документи на іпотечне майно у володіння власнику. Судом також встановлено, що предмет іпотеки, двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. 21.06.2000 р. за реєстром №1633, тобто не рахунок кредитних коштів, оскільки рамкова угода укладена 22.03.2004 р. Відповідно Правової позиції ВСУ в постанові від 10 лютого 2016року у справі № 6-2830цс15 за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв?язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 1322 ЖК УРСР. Таким чином, визнання відповідача такими, що втратив право користування спірною квартирою, без надання іншого постійного житла, суперечить правовим висновкам Верховного суду України, які є обовязковими для суду. На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судових збір. На підставі викладенного,

Outcome: partial