Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що вони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 1996 року, який розірвали в 2013 році. За час спільного проживання ними придбано двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на статті 60, 69, 70 Сімейного Кодексу України, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири (ідеальну частку), а колишній дружині залишити у власності половину цієї квартири. В судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримано з підстав, означених у позовній заяві. Відповідач вимоги позивача не визнала з тих підстав, що квартира куплена на кредитні кошти. Кредит оформлено на неї і вона сама повинна його погашати. [PERSON] звернулись із зустрічним позовом, в якому просить визнати за нею право на ? частину гаража, розташованого по [ADDRESS] загальною площею 36,4 кв.м., виділивши її частку у вигляді грошової компенсації в розмірі 10 000 грн.. Відповідачка - позивачка [PERSON] уточнила свої вимоги і по зустрічному позову просила визнати за нею право на ? частину гаража - ідеальну частку в спільному майні подружжя. Судом за клопотанням відповідачки притягнуто до справи в якості третьої особи без самостійних вимог Хмельницький обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, кредитний договір з яким на час розгляду справи не розірвано. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію відповідачки, звернув увагу суду на джерело придбання квартири, яким являються кошти, отримані в кредит [PERSON] із фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. На час розгляду справи погашена лише 1/3 частина взятих у позику коштів, а тому відсутні підстави для поділу в цілому квартири. Просив задовольнити зустрічний позов, визнавши право за [PERSON] на ? частину гаража, розташованого по [ADDRESS] та стягнути судові витрати. [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений належно про час та місце розгляду справи. Справа розглядалась в його відсутності. Представник позивача - відповідача зустрічний позов визнав частково, погодився, що гараж куплено подружжям під час шлюбу. Повідомив, що його довіритель не заперечує на визнання частки гаража за відповідачкою. Звернув увагу суду на зустрічну вимогу позивачки. Вважав її процесуально необґрунтованою, по якій потрібно відмовляти в її задоволенні, оскільки вона протирічить статтям 27, 31 ЦПК України. Не можна уточнювати і відмовлятись від частини в цілому позові, заявленому [PERSON] про визнання права власності на 1/2 гаража і стягнення компенсації 10 000 грн. Заслухавши позицію відповідачки, представників, дослідивши письмові докази, слід вважати основний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний - частковому задоволенню. Судом встановлені факти, які не оспорювались сторонами, про те, що подружжя зареєструвало шлюб 27 жовтня 1996 року, який рішенням Віньковецького районного суду від 10.09.2013 року було розірвано. За час перебування у шлюбі ними за кредитні кошті, отримані по договору кредиту, придбано квартиру [ADDRESS] та за спільні кошти придбано гараж площею 36,4 м.кв. по [ADDRESS]. Зазначене нерухоме майно належить їм. Частиною 3 статті 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного Кодексу України, які набрали чинності з 1 січня 2004 року регламентовано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної власності подружжя. Сторони не оспорювали, що гараж та квартира придбані подружжям за час шлюбу, відповідно в 2006 році - квартира (договір купівлі - продажу від 06.04.2006 року) і в 2006 році - гараж (рішення Віньковецького районного суду про визнання угоди дійсною від 21.08.2006 року). Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п.п. 22-24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно кредитної угоди № 06/669/06к від 15.06.2006 року та договору купівлі - продажу, квартира придбана під час шлюбу на ім'я [PERSON] за рахунок коштів, отриманих нею в кредит від Хмельницького обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. На час розгляду справи вона несе відповідальність за кредитною угодою № 06/669/06/к. Проте, нею не заявлено вимог про розподіл кредитних коштів між подружжям, а справа розглядається відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених сторонами вимог, тому суд не приймає її позицію щодо того, що чоловік повинен претендувати на меншу, ніж ?, частку квартири. Джерелом купівлі- продажу квартири [ADDRESS] є кошти, отримані в кредит дружиною за договором позики під час шлюбу. [PERSON] та його представник це не оспорювали і не оспорювали правомірність укладання кредитної угоди, чи угоди купівлі квартири. Укладаючи кредитну угоду і договір купівлі - продажу квартири, відповідачка діяла в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно, одержане за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності. Із наведеного слідує, що [PERSON] вправі ставити питання про розподіл витрат, пов'язаних із придбанням квартири, але таке питання нею не ставиться. Судом також не приймається позиція представника позивача про неможливість і неправомірність відповідачки уточнювати позовну вимогу про визнання за нею права на ? частину гаража та виділення цієї частки у виді грошової компенсації його вартості в розмірі 10000 грн. в частині відмови від грошової компенсації. Суд не може погодитись з такою позицією представника позивача, оскільки стаття 31 ч.1 ЦПК України дає право позивачу протягом усього часу розгляду справи зменшувати розмір позовних вимог, відмовитись від позову. Уточнюючи свої вимоги і просячи суд визнати за нею тільки право на 1/2 частину гаража (ідеальну частку) без грошової компенсації, [PERSON] фактично відмовилась від позову про стягнення 10 000 грн. вартості гаража із [PERSON]. Ця відмова приймається судом як така, що не порушує права інших осіб, сторін, третіх осіб, а тому відповідачка діє саме в межах прав, наданих їй статтями 31 та 174 ЦПК України. За ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а тому право на половину гаража та квартиру мають дві сторони . Вимога відповідачки про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, оскільки відсутні докази (квитанції тощо), пов'язані з оплатою гонорару адвокату в розмірі 1000 грн., окрім того в уточнюючій зустрічній позовній заяві вона вимог про стягнення витрат на правову допомогу та судового збору 243, 60 грн. не висуває.

Outcome: partial