Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивачі у березні 2017 р. звернулися до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] на прохання своєї подруги та її доньки, що є відповідачами по справі, зареєструвала останніх за місцем свого проживання для можливого працевлаштування. Вже близько трьох років відповідачі за місцем реєстрації не проживають, їх особисті речі у квартирі відсутні, позивачами не здійснювались перешкоди у користуванні відповідачами жилим приміщенням. Оскільки відповідачі за місцем реєстрації не проживають більше року без поважних причин, а тому позивачі просять усунути їм перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Ухвалою суду від 10.03.2017 р. відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 21.06.2017 р. справу прийнято до провадження судді Шум Л.М. Ухвалою суду від 18.04.2018 р. розпочато підготовче провадження. 09.10.2018 р. підготовче провадження завершено, суд перейшов до розгляду справи по суті. Позивачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують (а.с. 33, 36, 40, 46). Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (а.с. 22) за адресою місця реєстрації, а тому суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність останніх на підставі наявних даних в матеріалах справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явся, повідомлявся належним чином (а.с. 23, 27, 44), причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/5 частині кожному квартира [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на житло (а.с. 5). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 32,7 кв.м., загальна площа становить 54,6 кв.м. (а.с. 7-8). Відповідно до довідки про склад сім'ї у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.12.2016 р. за місцем реєстрації позивачів, є зареєстрованми також [PERSON], [PERSON] (а.с. 9). [INFO] р. позивач [PERSON] померла (а.с. 38). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації в [ADDRESS], не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрати, пов'язані з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачують послуг за житлово-комунальні послуги, що фактично створює позивачам перешкоди в користуванні власністю, а тому, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію. З огляду на викладене, відсутні підстави для зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Outcome: partial