Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

В грудні 2016 року Приватне підприємство «Укрінтерпостача» (далі ПП «Укрінтерпостача») звернулося до суду із позовом до [PERSON] та Приватного підприємства сільськогосподарського підприємства «Агро-Дар-Вознесенськ» (далі ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 3,4897 га., розташованої в межах Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить [PERSON], укладений між відповідачами, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.01.2015 року. Позивач зазначає, що між ним та [PERSON] було укладено договір оренди земельних ділянок загальною площею 4.2354 га., який зареєстрований 21.10.2009 року за реєстровим № 040901100014 і строк дії цього договору закінчується 21.10.2023 року, тому порушується право позивача на оренду, оскільки ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ» може користуватися предметом оренди і отримувати замість позивача дохід, тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 17.02.2017 року Вознесенським міськрайонним судом прийнято подану 24.01.2017 року відповідачем [PERSON] зустрічну позовну заяву до Приватного підприємства «Укрінтерпостача» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ» та Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання договору оренди землі недійсним, визнання протиправним та скасування запису щодо реєстрації договору оренди землі. [PERSON] посилається на ту обставину, що 01.12.2014 року між ним та ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3.4897га., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і отриману відповідачем, як спадщину після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO]. У січні 2017 року він дізнався що ПП «Укрінтерпостача» претендує на право користування його власністю, але оспорюваній ним договір оренди не міг бути укладений, оскільки на той час його батько помер, а в договорі відсутнє посилання на довіреність або договір на управління спадщиною. [PERSON] зазначив, що інформація в Державному земельному кадастрі щодо оспорюваного договору оренди відсутня, а наявну в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Вознесенського реєстраційного відділу за № 040901100014 від 21.10.2009 року просить скасувати, посилаючись на положення ст.ст. 202-203, 212-215, 626, 628 ЦК України, в задоволенні первісного позову відмовити, а його вимоги по зустрічному позову задовольнити. Ухвалою суду від 25.05.2017 року позов ПП «Укрінтерпостача» залишено без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв'язку із задоволенням заяви представника позивача - адвоката Вуїв О.В. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги по зустрічному позову підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник ПП «Укрінтерпостача» - адвокат Вуїв О.В. в судове засідання 25.05.2017 року не з'явилася, від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутність. В попередніх судових засіданнях зазначала, що заперечує проти задоволення зустрічного позову, оскільки оспорюваний відповідачем договір оренди було укладено керівником ПП «Укрінтерпостача» саме з [PERSON], останнім і підписаний, але дата його укладання інша, яка саме, пояснити не змогла. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по зустрічному позову : ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ» - Воронова О.В. позов [PERSON] визнала, зазначила, що на момент підписання 30.08.2008 року договору оренди з ПП «Укрінтерпостача »-[PERSON] помер і хто підписав цей договір з боку орендодавця невідомо, тому він має бути визнаний судом недійсним. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, в заяві на адресу суду просив слухати справу у його відсутності, свою позицію з приводу позову не висловив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного. [PERSON] згідно Державного акту на право власності від 22.11.2006 року є власником земельної ділянки площею 3.49 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 9). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 30.09.2008 року ПП «Укрінтерпостача», як орендар, в особі директора Григорян Е.Ю. прийняв в строкове - на 15 років, платне користування земельну ділянку загальною площею 4,2354 га. від орендодавця [PERSON] і зареєстрував у Державному реєстрі земель Вознесенським реєстраційним відділом 21.10.2009 року за № 040901100014 (а.с. 5-9). Згідно свідоцтва про смерть від 08.10.2007 року - [PERSON] помер [INFO] в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області ( а.с. 36). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2008 року після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадщину, яка складається з земельної ділянки 3.4897 га., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області отримав його син [PERSON] ( а.с. 37) [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2008 року, ВКК № 863157, зареєстрованого в реєстрі № 677 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку від 31.10.2008 року площею 3.49га.,цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010801100215 (а.с. 45). В подальшому відповідач, як спадкоємець померлого [PERSON] розпорядився своєю власністю і 06.12.2014 року передав земельну ділянку в оренду Приватному підприємству сільськогосподарському підприємству «Агро-Дар-Вознесенськ» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 22.01.2015 року зроблено запис за № 8478701. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом роз'яснено учасникам процесу право заявляти клопотання про призначення та проведення судово-почеркознавчої експертизи, однак представник ПП «Укрінтерпостача» проігнорував його, а [PERSON] категорично заперечував необхідність її проведення (експертизи), оскільки на його думку підпис на договорі не міг належати і не належав його батьку. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до положень ст. ст. 13, 16 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Згідно з вимогами ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України. Частиною 2 ст. 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду у таких справах не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Зазначене положення закону міститься в роз'ясненнях п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суд вважає доводи [PERSON] щодо тієї обставини, що договір від 30.09.2008 року з ПП «Укрінтерпостача» про надання в оренду земельної ділянки строком на 15 років, його батько - [PERSON] не укладав, оскільки на той час майже рік, як помер, обґрунтованими. Посилання представника ПП «Укрінтерпостача» на іншу дату укладення договору і підписання оспорюванного договору саме [PERSON] належним чином не доведено, хоча судом стороні позивача надавалася така можливість. Як вбачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи вимоги ст.ст. 59, 60 ЦПК України ПП «Укрінтерпостача» виконані не були. Обставини справи свідчать про те, що [PERSON] довів належними доказами, що договір оренди землі покійний [PERSON] не підписував, а саме він на час укладення зазначеного договору (30.09.2008 року), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом з 03.06.2008 року був власником орендованої земельної ділянки, яку зареєстрував у відповідний спосіб 31.10.2008 року. Тобто наявність підпису від імені покійного [PERSON] на спірному договорі оренди земельної ділянки не означає відповідність умов спірного договору оренди внутрішній волі останнього, а тому відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про оренду землі» та ч.3 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України і є підставою для визнання його недійсним. Вимога [PERSON] щодо скасування запису в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Вознесенського реєстраційного відділу за № 040901100014 від 21.10.2009 року, то вона не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. З 01.01.2013 року державну реєстрацію прав на земельні ділянки та ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснює Державна реєстраційна служба України, повноваження якої визначені в Положенні, затвердженому Указом Президента України від 06.04.2011 року за № 401/2011. До компетенції державного реєстратора відповідно до частини 3 ст. 10 Закону № 1952-IV відноситься зокрема: зупинення державної реєстрації прав та їх обтяжень, відмова в державній реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Суд вважає, що оскільки судом визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 30.09.2008 рок, укладений між ПП «Укрінтерпостача» та [PERSON], до того ж інформація щодо цього договору відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тоді, як внесені відомості щодо договору оренди відповідача із третьою особою ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ», тим самим відсутня подвійна реєстрація прав на земельну ділянку, яка належить [PERSON], тим самим його право не порушено і додаткове скасування запису щодо державної реєстрації прав є неналежним способом захисту, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 640 грн. судового збору.

Outcome: partial