Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним\~позовомта просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], та зняти її з реєстраційного обліку у цій квартирі, оскільки відповідачка не мешкає за вказаною адресою з 2013 року, особистих її речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує, що значно погіршує його матеріальний стан. Ухвалою суду від 25 липня 2018 року позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони та представник третьої особи не зявилися. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали з підстав, викладених в заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, відзиву не подала. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не зявилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 вересня 2014 р. є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 9, 10 - копія свідоцтва, витягу). У вказаній квартирі, згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Схід-16», зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 14), яка, за даними акту про фактичне проживання квартирі, складеного 02 липня 2018 року мешканцями квартир № 92, 95, 94 будинку № 6 по вулиці Мухіної та затвердженого головою ЖБК «Схід-16» [PERSON], не проживає з 01 травня 2012 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідач є колишньою дружиною позивача, шлюб між якими розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2015 року (а.с. 12 копія рішення суду), тобто колишнім членом сім'ї власника житла. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач, як колишній член сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. В частині заявленої вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зі змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій (а.с. 7), він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial