Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-банк), звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по процентах за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 06 червня 2007 року за №11165886000 в розмірі 1\~806,44 швейцарських франків та 27\~481,03 грн. понесених збитків, а також сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн.. В обґрунтування вимог вказує, що 06 червня 2007 року між АКІБ УкрСиббанк (після зміни назви - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,)\~ та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 11165886000 ( далі-договір), за умовами якого, останній отримав кредит в сумі 17000,00 швейцарських франків, зі сплатою 7,99 % річних та кінцевим терміном повернення до 10 червня 2014 року. Згідно умов договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, а погашення нарахованих процентів - з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Додатковою угодою № 1 від 23.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту №11165886000 від 06.06.2007 року сторони домовились змінити графік погашення. Додатковою угодою № 2 від 12.11.2009 року до договору про надання споживчого кредиту №11165886000 від 06.06.2007 року сторони домовились змінити графік погашення. Додатковою угодою № 3 від 20.11.2009 року до договору про надання споживчого кредиту №11165886000 від 06.06.2007 року сторони домовились змінити розмір процентної ставки, так за користування кредитними коштами з 17.11.2010 року встановлена процентна ставка у розмірі 9,99% річних. Додатковою угодою № 3 від 12.01.2010 року до договору про надання споживчого кредиту №11165886000 від 06.06.2007 року сторони домовились, що погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. 16 травня 2014 року банк, у зв»язку з невиконанням [PERSON] зобов»язань за кредитним договором та виникненням простроченої заборгованості, звернувся до Гусятинського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON],[PERSON] про стягнення заборгованості за договором в розмірі 6808,76 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 13.05.204 року становило 89\~391,11 гривень, з яких: 6036,63 швейцарських франків, що еквівалентно 79253,93 гривень - заборгованості за кредитом; 350,83 швейцарських франків, що еквівалентно 4605,99 гривень - нарахованих та несплачених відсотках за користування кредитом; 418,69 швейцарських франків, що еквівалентно 5496,93 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов»язань зі сплати кредиту; 2,61 швейцарських франків, що еквівалентно 34,26 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань зі сплати процентів, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.12.2014 року в справі №596/1055/14-ц позов банку задоволено. Вирішено стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором, по відсоткам та пені, яка становила 6 808,76 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 13.05.2014 року становила 89 391,11 грн., з яких 6036,63 швейцарських франків, що еквівалентно 79253,93 гривень - заборгованості за простроченим кредитом; 350,83 швейцарських франків, що еквівалентно 4605,99 гривень - заборгованості по прострочених процентах за користування кредитом; 418,69 швейцарських франків, що еквівалентно 5496,93 гривень - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 2,61 швейцарських франків, що еквівалентно 34,26 грн.- пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом та судові витрати в розмірі 893,91 грн.. 26 березня 2015 року рішення суду набрало законної сили. 14 серпня 2015 року видано виконавчий лист. 08 жовтня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. 22 жовтня 2015 року закінчено виконавче провадження за виконавчим листом у зв»язку з виконанням рішення суду. Кошти, що надійшли в рахунок погашення заборгованості за кредитом були розподілені, зокрема: 3471,19 швейцарських франків погашено заборгованість за основним боргом, 350,83 швейцарських франків погашено заборгованість за процентами. Проте, залишилися невиконаними належним чином у повному обсязі зобовязання відповідача за кредитним договором. Позивач вважає, що рішення суду про стягнення заборгованості та постанова про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення суду не є підставами для припинення зобов»язань за кредитним договором чи звільнення позичальника від обов»язку повернути всю суму боргу, що залишається не сплаченою . Крім того, позивач, посилаючись на норми ст.ст.610, 611, 623 ЦК України, просить, стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а саме з 26.03.2015 р. (дата набрання рішенням чинності) по 23.10.2015р. (дата фактичного погашення), а також три проценти річних від простроченої суми. З врахуванням вищенаведеного, позивач просить стягнути з відповідача проценти, нараховані за період з 01.05.2014 року по 23.10.2015 року в розмірі 1 806,44 швейцарських франків; 3% річних в розмірі 1 557,61 грн. за період з 26.03.2015 року по 23 жовтня 2015 року та заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 25923,42 грн.. В судове засідання 04 березня 2019 року представник позивача не зявився, будучи належним чином повідомлений про день, час, місце слухання справи, проте, із сторони останнього до суду надіслано письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, згідно якого він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечує. Представник позивача в судовому засіданні 17.04.2018 року позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив, у якій також зазначено, що після стягнення суми заборгованості за кредитним договором або після звернення стягнення на предмет іпотеки кредитний договір діє і повинен виконуватися сторонами. Банк, отримавши виконавчий лист, продовжує нараховувати позичальнику відсотки, а також штраф і пеню у разі неотримання своїх доходів. Згідно з чинним законодавством такий договір є чинним, а дії банку правомірними і законними. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 04 березня 2019 року не з»явився, будучи належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду справи, проте, ним до суду надано письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачем до суду надіслано відзив на позов, згідно якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що він виконав усі грошові зобов»язання перед банком, зокрема, сплатив повністю суму основного боргу, всі нараховані відсотки за користування кредитними коштами та пеню за несвоєчасну сплату кредиту про що свідчить постанова відділу ДВС Гусятинського управління юстиції від 22.10.2015 року. Згідно поданого заперечення на відповідь на відзив, відповідач вказав, що відповідь на відзив подана представником позивача жодних пояснень чи міркувань по суті справи не надає, а зводиться тільки до цитування статей законодавства України. Відзив на позов відповідач підтримав в судовому засіданні 17.04.2018 року а також вказав, що він визнає позов лише в частині щодо стягнення з нього трьох процентів річних за прострочення виконання грошових зобов»язань, дві інші позовні вимоги не визнає і просить відмовити в їх задоволенні. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні 17.04.2018 року, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з вимогами ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 06 червня 2007 року між АКІБ УкрСиббанк та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за №11165886000, відповідно до умов якого останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 17\~000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 70482 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 7,99 % річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення в строк до 10.06.2014 року. Пунктом 1.2.2 кредитного договору визначено, що позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 10 червня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Відповідно до п. 1.3.4. договору строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. Сторони також погодили, що в разі повернення до банку всієї суми кредиту: банк в день такої повної сплати суми кредиту здійснює нарахування процентів за його користування протягом календарного місяця (в якому здійснюється повне повернення кредиту), починаючи з першого календарного дня такого місяця по день, що передує даті повернення всієї суми кредиту, а позичальник не пізніше дати повного повернення кредиту зобов»язується сплатити банку суму таких нарахованих процентів. Пунктом 7.7 кредитного договору визначено, що строк договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання договору сторонами) до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 06 червня 2007 року між АКІБ УкрСиббанк та [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано належний останнім на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 118,2 кв. м., житловою площею 78,5 кв. м., що в с. Старий Нижбірок, вул. Заводська буд. №8 - б Гусятитнського району Тернопільської області. Позивач свої зобов'язання виконав належним чином та видав відповідачу визначену суму кредитних коштів. Додатковою угодою № 1 від 23.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 11165886000 від 06.06.2007 року сторони домовились: змінити графік погашення; Додатковою угодою № 2 від 12.11.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 11165886000 від 06.06.2007 року сторони домовились: змінити графік погашення; Додатковою угодою № 3 від 20.11.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 11165886000 від 06.06.2007 року сторони домовились: змінити розмір процентної ставки, так за користування кредитними коштами з 17.11.2010 року встановлюється процентна ставка у розмірі 9,99% річних; Додатковою угодою № 3 від 12.01.2010 року до договору про надання споживчого кредиту № 11165886000 від 06.06.2007 року сторони домовились: що строк сплати процентів відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти банком. Позичальник належним чином не виконував своїх зобовязань по кредитному договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом. У зв»язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов»язань за кредитним договором, позивач 28 березня 2014 року надіслав відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредитному договорі, процентів. Після того, 16.05.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 6808,76 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.05.2014 року становила 89391,11 грн. та звернення стягнення на вищевказаний предмет іпотеки. Рішенням Гусятинського районного суду від 29 грудня 2014 року в справі № 596/1055/14-ц за позовом ПАТ УкрСиббанк до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11165886000 від 06.06.2007 р. в загальній сумі 6808,76 швейцарських франків, що еквівалентно 89391,11 грн., з яких: 6036,63 швейцарських франків, що еквівалентно 79253,93 гривень - заборгованості за простроченим кредитом; 350,83 швейцарських франків, що еквівалентно 4605,99 гривень - заборгованості по прострочених процентах за користування кредитом; 418,69 швейцарських франків, що еквівалентно 5496,93 гривень - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 2,61 швейцарських франків, що еквівалентно 34,26 грн.- пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом та звернуто стягнення на предмет іпотекти - жилий будинок з будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 118,2 кв. м., житловою площею 78,5 кв. м., що знаходиться в с.Старий Нижбірок, по вул. Заводська буд. №8-б Гусятитнського району Тернопільської області. Вирішено продаж предмету іпотеки здійснити спеціалізованим організаціям з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження та встановити початкову ціну, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб»єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства. Додатковим рішенням Гусятинського районного суду від 23 січня 2015 року у вищевказаній справі стягнуто з [PERSON] в користь банку 893,91 гривень судового збору. Рішення суду, після його перегляду за апеляційною скаргою відповідача [PERSON] 26.03.2015 року - в апеляційній та відповідно за касаційною скаргою останнього 27.05.2015 року - в касаційній інстанціях, залишено без змін. Рішення суду вступило в законну силу 26 березня 2015 року. Відповідач рішення суду не виконував до винесення постанови державним виконавцем відділу ДВС Гусятинського районного управління юстиції (08.10.2015 року). Із представленого позивачем розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитом за кредитним договорм від 06.06.2007 року №11165886000 вбачається, що станом на 23.10.2015 року заборгованість по процентам за користування кредитними коштами\~по позичальнику [PERSON]М становить 1806,44 грн., що еквівалентно 45816,94 грн.. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов'язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов'язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~ позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. У постанові [PERSON] Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до Гусятинського районного суду Тернопільської області та за результатами розгляду справи отримання відповідного рішення від 29.12.2014 року про стягнення з відповідача боргу у вигляді тіла кредиту, процентів за користування ним та пені, позивач втратив право на стягнення процентів за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору, у такому випадку має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених\~статтею 625 ЦК України. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 1806,44 швейцарських франків за договором про надання споживчого кредиту за №11165886000 від 06.06.2007 року. Суд не приймає до уваги посилання сторони позивача на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника не припиняє правовідносин сторін та не позабавляє банк права на стягнення процентів за кредитним договором до його повного виконання, оскільки такими діями (вимога про дострокове повернення кредиту, звернення до суду з відповідним позовом) кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Посилання строни позивача, що надані кредитний договір, додаткові угоди до нього та розрахунок заборгованості підтверджують наявність заборгованості є недоречним, оскільки така позиція суперечить обставинам, встановленим судовим рішенням, яке набрало законної сили. Судом також встановлено, що 08.10.2015 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції на підставі заяви банку про примусове виконання від 05.10.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №489228688 за виконавчим листом №596/1055/14-ц, виданим 14.08.2015 року Гусятинським районним судом Тернопільської області та постановлено: боржнику ([PERSON]М.) виконати вказану постанову в строк для самостійного виконання до 15.10.2015 року. Як вбачається із копії квитанції ПАТ КБ «Привабанк» від 13.10.2015 року (а.с 46) [PERSON]-відповідачем по справі 13.10.2015 року була сплачена сума боргу за вищевказаним рішенням суду у розмірі 89 458,53 грн., що підтверджено відповідачем в судовому засіданні та не заперечено в судовому засіданні представником позивача. Постановою від 22.10.2015 року у ВП 489228688 з примусового виконання виконавчого листа від 14.08.2015 року де стягувачем є позивач, а боржником відповідач, заступником начальника відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції, на підставі п.8 ч.1\~ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв»язку з сплатою визначеного зазначеним вище рішенням суду боргу в повному обсязі, виконавче провадження було закінчене, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду. Таким чином, після ухвалення рішення суду від 29 грудня 2014 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі кредитного договору, за змістом якого відповідач отримав у банку кредит в іноземній валюті 17 000,00 швейцарських франків. Відповідно до розрахунку індексу інфляції, долученого до позовної заяви, сума інфляційних втрат за прострочення виконання зобовязання, виходячи із суми боргу - 89391,11 грн., вказаної в рішенні суду складає 115\~314,53 грн.. Отже, враховуючи, що кредитний договір був виражений в швейцарських франках, то суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення інфляційних втрат слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми за прострочення виконання грошових зобов"язань, то суд вважає, що дана позовна вимога є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Суд погоджується з розрахунками трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов"язання, який був наданий позивачем (а.с.24). На підставі вищенаведеного, ст.ст.526, 530, 625, 1048, 1050, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial