Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач 17.12.2013 року звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який зараз проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. В офіційному шлюбі з відповідачем вони ніколи не перебували. У зв'язку з тим, що догляд за дитиною її харчування та лікування потребує значних матеріальних коштів, грошей на утримання сина не вистачає. Дитина хворіє. Відповідач не надає матеріальні кошти на утримання дитини, хоча є працездатним, працює зварювальником на Славгородському арматурному заводі і може надавати таку допомогу. Належної участі у догляді за дитиною відповідач зараз не приймає, тому вона вимушена робити це сама. Інших неповнолітніх дітей на утриманні [PERSON] немає. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, пояснила, що дитина потребує значних коштів на лікування, з трьох річного віку кожні шість тижнів на лікування дитини необхідно 500 грн. і більше, на лікування вона не просила у відповідача кошти, відповідач матеріальну допомогу до 4-х річного віку сина надавав частково від 50 до 100 грн. раз в 1,5 міс. Відповідач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, у нього є сумніви, що дитина його, тому не згоден сплачувати аліменти, інших дітей немає на утриманні. Якби позивач перейшла до нього жити у них би була спільна родина він би не оспорював батьківство. Він працює на Славгородському арматурному заводі зварювальником. Останні три роки разом з ним проживає його непрацездатна мати у віці 77 років. У нього самого проблеми з серцем, але групи інвалідності немає. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками дитини: [PERSON], [INFO]. (а.с.4). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. З довідки, що на а.с.5 матеріалів справи виданої Славгородською селищною радою від 13.12.2013 р. №1357, вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно проживає спільно з його матір?ю [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS]. В матеріалах справи є копія виписки із історії хвороби №1328 від 27.04.2009 року із відділення для недоношених дітей ДГКБ №6 м. Дніпропетровська, а також копії з амбулаторної картки [PERSON], 2009 р.н., що свідчать що дитини після виписки з відділення для недоношених дітей перебуває під наглядом лікарів невролога, окуліста, дільничного педіатра в групі дітей високого ризику по СВС (а.с. 27-38). Згідно довідки про доходи [PERSON], вбачається, що відповідач працює на посаді електро-зварник ручної зварки ПАТ «Славгородський арматурний завод» та його заробіток з жовтня 2013 року по березень 2014 року складає 15998 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім)грн. 71 коп. (а.с.16). Згідно довідки, що на а.с. 20 матеріалів справи виданої Славгородською селищною радою від 22.04.2014 р. №368, вбачається, що [PERSON], 1956 р.н. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] має склад сім?ї - [PERSON], [INFO], яка проживає без реєстрації. В матеріалах справи є копія пенсійного посвідчення [PERSON], [INFO] (а.с.15). В матеріалах справи є надані відповідачем виски із історії хвороби №175/62 від 29.01.2003 року та №8747, які свідчать про те що відповідач в період з 16.01.2003 року по 29.01.2003 року знаходився на лікуванні у відділенні ІБС і аритмій ЗОККД (а.с.21) та в період з 09.12. по 01.01.2003 року у відділенні реабілітації санаторія «Бердянськ» (а.с.22), однак суд їх не бере до уваги, так як є застарілими. Довідки про стан свого здоров?я станом на час розгляду справи по суті відповідач не надав. Відповідач мав сумніви щодо свого батьківства, однак відповідних клопотань не заявляв. Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ст..186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших неповнолітній дітей, наявність у платника на утриманні непрацездатної матері, стан здоров'я дитини та платника аліментів, той факт, що відповідач працює та має регулярний заробіток. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, а також ті обставини, що відповідач має на утриманні непрацездатну матір [PERSON], [INFO], суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 17.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуюче вищевикладене, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги встановленою частково. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial