Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 17339,14 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором б/н від 09.12.2013. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на вимоги своїх вимог або заперечень. Судом встановлено,\~що 09 грудня 2013 р. відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що вона отримала кредит у розмірі 4800 грн. Згідно зі ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055\~ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст.\~77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6\~ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача, копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості. Надані АТ КБ «ПриватБанк» документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача. Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карта Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Станом на 13.03.2019 відповідачем зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 517,32 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 4689,03 грн., всього 5206,35 грн. Вказана сума на підставі ст.ст. 526, 1054 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «КБ «ПриватБанк» пені за прострочене зобов`язання в сумі 9230,93 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 1600 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 801,86 грн., з наступних підстав. Згідно ст.\~2\~Закону України\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції"\~від 02.09.2014\~№ 1669\~на час\~проведення антитерористичної\~операції забороняється\~нарахування пені\~та/або\~штрафів на\~основну суму\~заборгованості із\~зобов`язань за\~кредитними договорами\~та договорами\~позики з\~14\~квітня 2014\~р.\~громадянам України,\~які зареєстровані\~та постійно\~проживають або\~переселилися у\~період з\~14\~квітня 2014\~р.\~з населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція,\~а також\~юридичним особам\~та фізичним\~особам -\~підприємцям,\~що провадять\~(провадили)\~свою господарську\~діяльність на\~території населених\~пунктів,\~визначених у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає застосуванню на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум штрафів, та включає м. Новодружеськ, в якому зареєстрований відповідач. На день розгляду справи судом проведення антитерористичної операції не припинено, З назви та змісту тесту Указу Президента України №116/2018 від 30 квітня 2018 р. неможливо зробити висновок про припинення проведення антитерористичної операції, затверджений цим Указом текст рішення РНБО зазначений для службового користування та не оприлюднений, тому суд вважає, що, виходячи з принципу правової визначеності, положення ст. 2 зазначеного Закону продовжують діяти. З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня за прострочене зобов`язання в сумі 9230,93 грн. та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 1600 грн., нараховані відповідачу в порушення вищевказаних норм Закону, а тому позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню. Оскільки суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду, суд також відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості зі штрафу (фіксована частина) 500 грн. і штрафу (процентна складова) 801,86 грн.\~\~ Суд, на підставі викладеного, вважає надані позивачем докази в частині задоволення позовних вимог достатніми та переконливими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014, із змінами і доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 25.03.2019 про сплату судового збору в сумі 1921 грн. Враховуючи те, що задоволено 30,03 % позовних вимог (5206,35 грн. від 17339,14 грн. складає 30,03 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 576,88 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1921 грн. х 30,03 % / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial