Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у якій просить виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із самоправно зайнятої квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 29 Статуту територіальної громади міста Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 04.07.2007 року №121/07, зареєстрованого Харківським міським управлінням Міністерства юстиції України, міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення. Житловий будинок по вул.Орєшкова, 3 є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс». З метою реалізації громадянами гарантованого Конституцією України права на житло, комплексного регулювання відносин по забезпеченню громадян, які проживають в місті Харкові, житловими приміщеннями, у тому числі тих, які потребують соціального захисту, здійснення громадського контролю та гласності при встановленні черговості на отримання житлової площі, її розподілу, належного обліку звільненого житла та укріплення законності в галузі житлових відносин рішенням Харківської міської ради від 24.06.2009 року № 174/09 затверджено «Тимчасове положення про облік та розподіл, житлової площі, що звільняється в місті Харкові». Питання пов'язані з обліком та розподілом ізольованих, житлових приміщень, у тому числі з частковими комунальними зручностями, вирішуються Харківською міською радою та її виконавчим комітетом відповідно до чинного законодавства України. Виходячи з викладеного, саме Харківська міська рада, є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до інформації КП «Жилкомсервіс» від 15.08.2014 та акту обстеження самовільно зайнятої квартири [ADDRESS] від 11.08.2014 року та від 14.08.2014 року, трикімнатна квартира житловою площею 37,8 кв.м самовільно зайнята родиною [PERSON] (вона, чоловік [PERSON], донька [PERSON] 1985 року народження, донька [PERSON] 1989 року народження). Житловий будинок по [ADDRESS] двоповерховий до 1917 року забудови, рішенням виконкому Червонозаводського району від 01.09.1981 №377/19 віднесений до категорії ветхих з фізичним зносом 71 відсоток. Таким чином, відповідачі незаконно займають квартиру [ADDRESS] в м. Харкові без будь-яких документів, які дають право на вселення у жиле приміщення. Ордер на це жиле приміщення відповідачам також не видавався. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовільнити та пояснив про обставини викладені вище. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти заявленого позову не заперечувала та пояснила, що вони з чоловіком - [PERSON] дійсно займають квартиру [ADDRESS], дана квартира в користування їм не надавалась. Відповідач [PERSON], проти заявленого позову заперечував та просив їх не виселяти з квартири. Відповідач [PERSON] проти заявленого позову заперечувала, оскільки вона не мешкає за адресою вказаною у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася вчасно та належним чином причини своєї неявки суду не повідомила. Суд вислухавши думку осіб приймаючих участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу. Згідно ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, у разі неодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені даною нормою, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст. 30 Житлового кодексу України, відповідні сільські, селищні, міські ради, їхні виконавчі комітети здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду тощо. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд. Однією з підстав для набуття права власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, під приємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради є законним власником житлового будинку по [ADDRESS], а також є власником неприватизованих жилих приміщень в цьому домі. Однак Харківська міська рада не володіє в натурі спірною квартирою тому що цією квартирою незаконно фактично володіють відповідачі по справі, які не звільняють її після закінчення строку договору про тимчасове користування, використовують її у власних потребах, чим порушують права власника на володіння, користування та розпорядження об'єктами нерухомого майна. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку КП "Жилкомсервіс", у квартирі за адресою: [ADDRESS], з 14.03.1967 року був зареєстрований [PERSON] 11.07.1990 року знятий з реєстрації та на даний час зареєстрованим в квартирі ніхто не значиться. Згідно зі ст. 51 Житлового кодексу України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створеної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Харківською міською радою не приймались рішення щодо надання жилого приміщення відповідачам. Договір найму вказаного жилого приміщення з відповідачами не укладався. Також не видавався відповідачам ордер на це приміщення, який відповідно до вимог ст. 58 Житлового кодексу України, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як встановлено в судовому засіданні, квартиру [ADDRESS] незаконно займають відповідачі [PERSON] та [PERSON], доказів на підтвердження того, що у вказаній квартирі мешкають [PERSON] та [PERSON] у суду немає, таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial