Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Просить виділити у власність [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] ;Виділити у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] ;Виділити у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] ;Виділити у власність [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: 3222481201:01:005:0121, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 та, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);Виділити у власність [PERSON] 1/2 частину автомобіля А0ШІ А8, 2007 року випуску, д/н/з [NUMBER] ;Виділити у власність [PERSON] 1/2 частину грошових коштів у сумі 300 000доларів США). В обгрунтування позову посилається , що в період 2005-2006 р.р., за час перебування у шлюбних відносин з [PERSON] , [PERSON] оформив на неї генеральну довіреність на право купівлі-продажу об`єктів нерухомості, які придбавались за його кошти, в інтересах сім`ї.Так, діючи на підставі довіреності [PERSON] уклала на своє ім`я Кредитний договір № 473/л-р від 22.12.2005 року, Іпотечний договір № 4016 від 22.12.2005 року та Договір купівлі-продажу № 4012 від 22.12.2005 року. Предметом договору є придбання квартири [ADDRESS] .Подальше погашення кредиту здійснювалося за рахунок грошових коштів [PERSON] , оскільки він був єдиним в сім`ї хто працював та здійснював матеріальне забезпечення.Таким чином, не дивлячись на те, що кредитний договір та договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] було оформлено на [PERSON] , фактичне придбання квартири та погашення кредиту здійснювалося за рахунок коштів [PERSON] .Діючи на підставі генеральної довіреності виданої на ім`я [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу № 3793 від 05.12.2008 року. Предметом вказаного договору є придбання квартири [ADDRESS] . Договір купівлі- продажу було оформлено на сина позивача [PERSON] . Вказану квартиру було придбано в інтересах сім`ї за рахунок коштів отриманих від реалізації квартири [ADDRESS] , яка належала Позивачу, а також за рахунок продажу належної Позивачу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яку було продано за 145 000,00 дол. США. Станом на дату придбання вищевказаної квартири син Позивача, [PERSON] був студентом Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана, навчався на денній формі навчання за рахунок державного бюджету, ніде не працював та не мав особистого доходу, що виключає можливість придбання квартири за його особисті кошти.Таким чином, не дивлячись на те, що квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] її фактично було придбано за грошові кошти Позивача в інтересах сім`ї.16.07.2004 року було укладено Договір купівлі-продажу №1831. Предметом даного договору було придбання квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири, згідно спільного рішення Позивача та Відповідача 1, було оформлено на [PERSON] , яка є матір`ю Відповідача 1. Вказану квартиру було придбано в інтересах сім`ї за рахунок грошових коштів Позивача, які він отримав від продажу належної йому квартири [ADDRESS] отриманої від Міністерства внутрішніх справ України за час перебування на службі.Також, частину грошових коштів на придбання вказаної квартири було отримано в якості кредиту в Національному банку України в розмірі 185 000,00 грн.Станом на дату укладення Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] була особою пенсійного віку, а до виходу на пенсію працювала вчителем у районній школі в смт. Софіївка Дніпропетровської області та не мала достатнього доходу для придбання вказаної квартири.В подальшому, з метою позбавлення Позивача права власності на вищевказану квартиру Відповідачі уклали між собою Договір дарування квартири № 409 від 31.01.2013 року.Таким чином, квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , оскільки дана квартира була придбана в інтересах сім`ї за грошові кошти Позивача.За час шлюбних відносин Позивач та Відповідач 1 набули у власність земельну ділянку (кадастровий номер: 3222481201:01:005:0121), що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 26.03.2009 року, за час перебування у шлюбі, було укладено Договір №26/03-09 купівлі- продажу автомобіля Ауді А-8, номерний знак [NUMBER] Даний транспортний засіб є спільною власністю. Позивач , представник позивача позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, надав відзив. Вказував , що 29/100 частини квартири [ADDRESS] належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки вона була придбана за її особисті кошти (ст. 57 СК України). 71/100 частина Квартири є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між Позивачем та нею. Просить поділити квартиру Києві в таких частинах: Виділити у власність [PERSON] 35,5/100 відсотків квартири; Виділити у власність [PERSON] 64,5/100 відсотків квартири. Просить визнати право власності на автомобіль Ауді А-8, номерний знак [NUMBER] в таких частинах: Виділити у власність 14/ 100 частини автомобіля [PERSON] ; Виділити у власність 14 /100 частини автомобіля [PERSON] . Вказувала , що земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3222481201:01:005:0121 - отримана у власність під час безоплатної приватизації земельної ділянки. Квартиру [ADDRESS] отримала в дар від своєї матері [PERSON] , договір № 409 від 31 січня 2013 року. Власником квартири за адресою: [ADDRESS] .є [PERSON] . Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, просила розглядати у відсутність. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, просив розглядати у відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено , що 13.02.1993р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12.11.2018р. шлюб розірвано. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] . Позивач посилається , що під час шлюбу набули у спільну власність квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ;квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 3222481201:01:005:0121, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 та, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); автомобіль АUDI А8, 2007 року випуску, д/н/з [NUMBER] ; грошові кошти у сумі 300 000 доларів США. Встановлено , що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2005р. (а.с.121 т.1 ) Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 5.12.2008р. (а.с.40т.1 ) . [PERSON] зазначає, що квартиру [ADDRESS] набула у власність за рахунок коштів отриманих, в тому числі, від продажу її особистої квартири [ADDRESS] . Встановлено, що власником квартири [ADDRESS] був Позивач, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на квартиру від 27.11.1996 року . Дану квартиру Позивач подарував своєму батьку [PERSON] , після чого батько перереєстрував квартиру на [PERSON] , шляхом укладення Договору дарування від 05.12.2001 року. Таким чином, твердження [PERSON] з приводу того, що вона продала свою квартири [ADDRESS] та отримані кошти вклала в придбання квартири [ADDRESS] є безпідставним . Встановлено , що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 31.01.2013р. укладеного з [PERSON] [PERSON] набула право власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2004р. (а.с.232 т.1) Встановлено , що Земельна ділянка площею 0,15 га , що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3222481201:01:005:0121 - отримана у власність [PERSON] на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради від 7.08.2008р. (а.с.175,176 т.1 ) Встановлено , що Автомобіль АUDI А8, 2007 року випуску, д/н/з [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрації від 31.03.2009р. (а.с.179 -181) У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Відповідно до ст.. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. З`ясувавши всі обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та установивши що за період шлюбу придбано квартиру [ADDRESS] , автомобіль АUDI А8, 2007 року випуску, д/н/з [NUMBER] та є спільною сумісною власністю. Посилаючись на придбання квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] за спільні кошти подружжя , позивачем не надано належних та допустимих доказів , укладені договори купівлі-продажу від 5.12.2008р., купівлі-продажу від 16.07.2004р. ним не оспорювались. Судом встановлено , що квартира [ADDRESS] , Земельна ділянка площею 0,15 га , що розташована за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] відповідно до ст.. 57 СК України. Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності коштів в розмірі 300 000 дол.США , які б підлягали поділу. При таких обставинах , суд приходить до висновку що квартира [ADDRESS] , автомобіль АUDI А8, 2007 року випуску, д/н/з [NUMBER] підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. В інших частинах позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст..141 ЦПК України , враховуючи що позов підлягає задоволенню частково та часткове визнання позову відповідачкою [PERSON] , слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 960,50 грн. Повернути [PERSON] з державного бюджету 960,50 грн. 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: partial