Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі належно уповноваженого представника - адвоката Романик Н.М. 09.09.2014 року звернувся в суд з позовною заявою, уточненою 20.01.2015 року у ході судового розгляду, в якій, з урахуванням поданих уточнень, просить визнати недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, розповсюджену відповідачем [PERSON] у письмовому зверненні, адресованому 21.07.2014 року голові Державного агентства лісових ресурсів України про те, що позивач роздає незаконні допомоги та компенсації за відпустки працівникам очолюваного ним ДП «Славське лісове господарство» і тим самим купив частину працівників; про те, що частину вказаного трудового колективу він застрашив, а ще його частина дуже добре живе під його крилом (покровительством); про те, що позивач внаслідок своєї діяльності на посаді директора ДП «Славське лісове господарство» має неофіційне (незаконне) джерело доходів, частину яких спрямовує у компетентні служби та органи влади на уникнення відповідальності за поданими на його службову діяльність зверненнями, скаргами; про те, що позивача слід відсторонити від займаної ним посади директора ДП «Славське лісове господарство» і тим самим відірвати від джерел незаконних доходів; про те, що у справі про підпал домоволодіння [PERSON] відкрите кримінальне провадження і позивач є єдиною підозрюваною особою у кримінальному провадженні за фактом пожежі у домогосподарстві [PERSON]. Також просить зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію у встановлений законом спосіб. Ще просить стягнути з відповідача [PERSON] у свою користь заподіяну поширенням у вказаному письмовому зверненні недостовірної і такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 20 000 грн.. Судові витрати у справі, які полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у загальному розмірі 490 грн. 00 коп. просить покласти на відповідача [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працює на посаді директора ДП «Славське лісове господарство», що знаходиться у смт. Славське Сколівського району Львівської області і підпорядковується Державному агентству лісових ресурсів України. 21.07.2014 року у письмовому зверненні на ім'я голови Державного агентства лісових ресурсів України, автором якого є відповідач [PERSON], останньою поширено недостовірну інформацію, яка порушує його особисті немайнові права і порочить честь, гідність та ділову репутацію, чим грубо порушила чинне законодавство, яке регулює можливість та порядок розповсюдження інформації, не перевіривши викладену нею інформацію у встановленому порядку. Так, автор звернення (відповідач) з-поміж іншого вказує, що він (позивач) роздає незаконні допомоги та компенсації за відпустки працівникам очолюваного ним ДП «Славське лісове господарство» і тим самим купив частину працівників; про те, що частину вказаного трудового колективу він застрашив, а ще його частина дуже добре живе під його крилом (покровительством); про те, що він (позивач) внаслідок своєї діяльності на посаді директора ДП «Славське лісове господарство» має неофіційне (незаконне) джерело доходів, частину яких спрямовує у компетентні служби та органи влади на уникнення відповідальності за поданими на його службову діяльність зверненнями, скаргами; про те, що його (позивача) слід відсторонити від займаної ним посади директора ДП «Славське лісове господарство» і тим самим відірвати від джерел незаконних доходів; про те, що у справі про підпал домоволодіння відповідача відкрите кримінальне провадження і позивач є єдиною підозрюваною особою у кримінальному провадженні за фактом пожежі у такому домогосподарстві. Такі негативні твердження, викладені відповідачем у письмовому зверненні, порочать його честь, гідність та ділову репутацію, так як він є директором державного підприємства, що входить у систему Державного агентства лісового господарства України, саме він піклується про належний рівень ввіреного йому підприємства і його діяльність. Він особисто вклав багато зусиль для можливості належного функціонування вказаного підприємства і одержання ним прибутку, що спрямовується виключно у дохід держави, проведення у ньому різного роду іновацій тощо, однак поширена відповідачем інформація у своєму зверненні може вплинути на думку його безпосереднього керівництва і на роботу підприємства в цілому. Він вважає викладену негативну інформацію про нього особисто та про очолюване ним підприємство недостовірною, так як така не відповідає дійсності. За таких обставин він був змушений звертатися до суду із даним позовом для захисту своїх особистих немайнових прав шляхом визнання інформації, викладеної відповідачем у письмовому зверненні від 21.07.2014 року недостовірною у певній частині та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а також шляхом зобов'язання відповідача спростувати її у визначений законом спосіб. Окрім того, вказує, що у результаті згаданих вище протиправних дій відповідача йому спричинено моральну (немайнову) шкоду, яка полягає насамперед у тривалому стресі, отриманому від осуду колективу і переживань, чи зміниться про нього думка основного керівника, пов'язаних із викладеною у зверненні негативною інформацією, від чого він також тривалий час не міг плідно працювати. Все це, як наслідок, призвело до погіршення стану його здоров'я в цілому, до постійних душевних хвилювань. Розмір такої шкоди він оцінює у сумі 20 000 грн.. Належним чином уповноважена представник позивача [PERSON] - адвокат Романик Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові (а. с. 1-5) та уточненнях позовних вимог (а. с. 46-50), просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник позивача надала пояснення, аналогічні наведеним у позові та уточненнях позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі з підстав, викладених у письмовому запереченні на позовну заяву від 10.10.2014 року (а. с. 28-32) та письмовому запереченні на уточнення позовних вимог від 20.01.2015 року (а. с. 51-55), надала пояснення, аналогічні наведеним у поданих письмових запереченнях проти позову та проти уточнень позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, вивчивши позовну заяву та уточнення позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Романик Н.М. на підтримання уточнених позовних вимог, пояснення відповідача [PERSON] щодо заперечень проти уточненого позову, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. п. 3, 4 і 9 ч. 2 ст. 16 глави 3 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦК України право фізичної особи на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі відносяться до особистих немайнових прав, а ч. 1, 2 ст. 275 вказаного Кодексу передбачено право фізичної особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, що здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватись також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, визнання недостовірною інформації, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст. 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст. 278 ЦК) тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦК України фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право іншої фізичної особи, зобов'язана вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміються документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Як вбачається із змісту письмового звернення щодо неправомірної діяльності позивача [PERSON] як директора ДП «Славське лісове господарство», адресованого 21.07.2014 року голові Державного агентства лісових ресурсів України (а. с. 9), автором такого є провідний інженер з підготовки кадрів зазначеного - відповідач [PERSON], про що безпосередньо йдеться під вказаним зверненням. Відповідно, належним відповідачем у справі визначено саме [PERSON]. Як уже зазначено, інформація викладена у письмовому зверненні до іншої особи, а тому, згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», поширення інформації у даному випадку має місце. Аналізуючи у судовому засіданні інформацію, викладену відповідачем про позивача та ДП «Славське лісове господарство», посаду директора якого він займає, у зверненні від 21.07.2014 року на ім'я голови Державного агентства лісових ресурсів України, а також вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд приходить до висновку, що в цілому звернення побудоване на особистості позивача, де він неодноразово згадується, та на створених ним-же, як директором, умовах роботи на державному підприємстві, у зв'язку з чим розгляд справи проводився у порядку цивільного судочинства. Така інформація (у межах заявлених позовних вимог) за характером і за своєю суттю в основному не являється фактичними твердженнями, а є лише оціночними судженнями відповідача щодо тих чи інших обставин, пов'язаних з особистістю та поведінкою позивача, а також його діяльністю щодо створення умов праці на підприємстві і таке інше. Разом з тим, частина згаданої інформації є нічим іншим, як фактичними даними про те чи інше явище (твердженнями), а ще частина з неї містить ознаки наклепу та образи, що є неприпустимим. Так, на переконання суду, детальні висловлювання відповідача про факт тримання позивачем, як керівником, у страху частини трудового колективу очолюваного ним ДП «Славське лісове господарство», а ще покровительство з його боку частини такого колективу і їх роботи шляхом несправедливих винагород та заохочень, про той факт, що позивача слід відсторонити від займаної ним посади директора ДП «Славське лісове господарство» і тим самим відірвати від джерел одержуваних ним незаконних доходів (прибутків), як і про те, що за фактом пожежі у домоволодінні відповідача відкрите кримінальне провадження і триває досудове розслідування, є оціночними судженнями, а останні - інформацією, що не містить ознак недостовірної та негативної. Частина таких висловлювань є оцінкою дій позивача відповідачем, а частина з них має всі ознаки критики особистості позивача відповідачем, зокрема його моральних якостей та ділових здібностей. Критична оцінка з огляду на характер використання мовних засобів відповідачем дій позивача у даному випадку хоча і є негативною (негативна критика також критика і може мати місце), однак така не містить наклепу чи образи. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відтак, за змістом ст. 277 ЦК України, не можуть бути предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсним обставинам (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Зрештою, право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано статтею 34 Конституції України. З огляду на вказане, у задоволенні позовних вимог у частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача зазначену вище інформацію, що міститься у зверненні від 21.07.2014 року і має ознаки оцінки його дій відповідачем та критики, частина - достовірної інформації (про порушення кримінального провадження за фактом пожежі), а також спростуванні такої інформації, слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Крім того, якщо позивач вважає, що згадана вище критична оцінка відповідачем певних фактів і недоліків, оціночні судження або думки, поширені громадськості шляхом викладення у письмовому зверненні, принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, то він вправі скористатись наданим йому ч. 1 ст. 277 ЦК України правом на відповідь, у той-же спосіб, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Водночас, як уже йшлося вище, вагома частина викладеної відповідачем у письмовому зверненні від 21.07.2014 року інформації не підпадає під ознаки оціночних суджень чи критики. Так, зокрема відповідачем наведено інформацію, що містить фактичні дані про численні порушення позивачем закону шляхом надання підлеглим йому працівникам підприємства безпідставних грошових премій та матеріальної допомоги, грошових компенсацій за відпустку тощо. Фактично йдеться про незаконне розпорядження державними коштами та їх нецільове використання. Ще відповідач стверджує про одержання позивачем регулярних доходів внаслідок своєї професійної діяльності, які спрямовуються виключно на його власні потреби, а не на потреби очолюваного ним підприємства (про джерело «нетрудових» доходів), частина яких спрямовується на підкуп посадових та службових осіб, відповідальних за розгляд скарг та звернень на дії позивача і надання позитивних відповідей на згадані скарги. Нічим іншим, як фактичними твердженнями є також інформація, розповсюджена відповідачем про те, що позивач є підозрюваною особою у кримінальному провадженні, внесеному у ЄРДР за фактом пожежі, що мала місце у липні 2014 року у домогосподарстві відповідача. Вся наведена інформація має ознаки наклепу і стосується безпосередньо позивача. За змістом ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Жодних доказів на підтвердження того, що зазначена вище, поширена відповідачем у письмовому зверненні інформація, яка є фактичними твердженнями про ті чи інші дії позивача, є достовірною, останньою у ході судового розгляду справи не подано і таких судом не здобуто. Натомість, представником позивача на підтвердження недостовірності поширеної відповідачем інформації про вчинення дій, які негативно вплинули на фінансово-господарський стан підприємства (надання численних незаконних фінансової допомоги та компенсацій), а також дій, які негативно вплинули на роботу підприємства у цілому (залякування колективу і, навпаки, заохочення іншої частини колективу, одержання незаконних прибутків і скерування їх для власних цілей), подано копію довідки № 08-13/6 від 29.08.2014 року про результати розгляду скарги голови ГО «Активний елемент» та анонімного звернення, що надійшло від імені жителів окремих населених пунктів Сколівського району Львівської області (а. с. 71-73), за змістом якої порушень фінансово-господарського характеру не виявлено, діяльність підприємства під керівництвом позивача є прибутковою. Слід зазначити, що вказана перевірка проводилась у кінці серпня 2014 року, тобто одразу після звернення відповідача до голови Державного агентства лісових ресурсів України, що мало місце у липні 2014 року, така перевірка охоплювала всі галузі діяльності підприємства і роботи позивача, як його директора. Судом встановлено, що інформація, яка викладена відповідачем у поданому нею письмовому зверненні 21.07.2014 року голові Державного агентства лісових ресурсів України, вказаним органом, як компетентним перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, не перевірялась, відповідь на звернення відповідачу не надавалась, що також не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Відтак, враховуючи наведення у зверненні інформації про діяльність позивача в цілому (а не лише тої, яка свідчить про порушення прав відповідача), суд не розцінює наведену обставину, як реалізацію відповідачем конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а має місце поширення відповідачем недостовірної інформації. З витребуваної судом за клопотанням сторін у справі інформації СВ Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області за вих. № 822 від 09.02.2015 року з приводу існуючого кримінального провадження № 12014140300000650 за фактом пожежі, вчиненої 17.07.2014 року у домогосподарстві відповідача у смт. Славське Сколівського району Львівської області (а. с. 62) вбачається, що на даний час досудове розслідування триває, а підозра нікому з осіб не оголошувалась. Суд, при ухваленні рішення, враховує пояснення представника позивача, а також оглянуті та досліджені вказані вище письмові докази, так як такі є детальними та послідовними, здобуті у законний спосіб - з приводу подій, викладених відповідачем у зверненні від 21.07.2014 року, повністю відповідають обставинам справи. Одночасно суд не бере до уваги пояснення відповідача про те, що обставини з приводу застрашення частини колективу, підкупу частини колективу та посадових осіб, надання окремим працівникам незаконних компенсацій та премій, одержання позивачем скритих доходів тощо дійсно мали місце і є правдивою інформацією, оскільки такі не спростовують наведених вище доказів по справі, вони нічим не підтверджуються. Суд переконаний, що у зверненні від 21.07.2014 року інформація у цій частині наведена передчасно, без будь-яких доказів, як і інформація про оголошення позивачу підозри у кримінальному провадженні за фактом пожежі. Відповідачу як автору звернення, слід було спершу дочекатись результатів досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також скерувати заяви у правоохоронні органи для перевірки певних фактів, що стосуються особи позивача і його дій як посадової особи, що нібито носить кримінально караний характер. Натомість, як уже йшлося вище, така інформація не підтвердилась. Суд також бере до уваги і ту обставину, що межа допустимої критики щодо публічної особи (позивач займає посаду на місцевому рівні і є публічною особою), є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК Української РСР (справа про поширення відомостей) N 1-9/2003 від 10.04.2003 року, викладена наступна правова позиція: «Проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії»,"Яновський проти Польщі" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства». Разом з тим, як уже йшлося вище, відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження діяльності позивача на посаді директора ДП «Славське лісове господарство» без правових підстав чи з грубим порушенням норм законодавства та моралі, а, відтак, критичне реагування відповідача у даному випадку явно вийшло за межі допустимого, навіть з урахуванням позиції перебування позивача на публічній посаді і, у зв'язку з цим, підвищеної уваги до його персони. З огляду на вказане, негативна інформація про те, що позивач роздає незаконні допомоги та компенсації за відпустки працівникам очолюваного ним ДП «Славське лісове господарство» і тим самим купив частину працівників, про те, що позивач внаслідок своєї діяльності на посаді директора ДП «Славське лісове господарство» має неофіційне (незаконне) джерело доходів, частину яких спрямовує у компетентні служби та органи влади на уникнення відповідальності за поданими на його службову діяльність зверненнями, скаргами, про те, що позивач є єдиною підозрюваною особою у кримінальному провадженні за фактом пожежі у домогосподарстві відповідача, не відповідає дійсності і є недостовірною, а, відтак, не могла і не може бути поширеною відповідачем, у тому числі і у спосіб, що має місце у даному випадку (викладення у зверненні, адресованому іншій особі). При цьому, суд виходить також із роз'яснень, що містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», так як має місце поширення відповідачем недостовірної інформації і переслідування останньою виключно наведених цілей. Крім того, проаналізувавши детально письмове звернення від 21.07.2014 року, суд вважає, що для звернення відповідача до голови Державного агентства лісових ресурсів України в цілому не було жодних підстав, і таке було викликане не наміром відповідача виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права чи законні інтереси, а наміром помститись, так як остання перебуває з позивачем у неприязних відносинах. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, враховуючи той факт, що відповідачем, яка поширила згадану вище негативну інформацію, не доведено її достовірність, а, навпаки, у судовому засіданні здобуто ряд доказів на підтвердження її недостовірності та надуманості, суд вважає за необхідне визнати вказану вище інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, а, відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. Суд переконаний, що уданому випадку однозначно має місце визначений п. 15 вже згаданої вище Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичний склад правопорушення, пов'язаного з поширенням недостовірної інформації про особу, що призвело до порушень її особистих немайнових прав. За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Як роз'яснюється у п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватись у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередню поширену інформацію. Враховуючи пред'явлення позивачем позовної вимоги про зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, поширену у зверненні від 21.07.2014 року, адресованому іншій особі, у встановлений законом спосіб, суд, вважає за необхідне таку задовольнити у частині зобов'язання відповідача спростувати інформацію про викладені вище факти, які призвели до порушення особистих немайнових прав позивача, у порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема шляхом надіслання письмового листа голові Державного агентства лісових ресурсів України (особі, якій адресоване звернення від 21.07.2014 року, у якому міститься недостовірна інформація), не пізніше наступного дня від дати набрання даним рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Суд вважає переконливими твердження представника позивача, що внаслідок порушення особистих немайнових прав позивача поширенням про нього інформації у письмовому зверненні, яка у визначеній судом частині є недостовірною і такою, що підлягає спростуванню, йому заподіяно моральну шкоду у вигляді тривалих негативних психоемоційних переживань, змін у функціонуванні, що супроводжувались почуттям обурення, приниження честі й гідності. У нього тривалий час після того, як стало відомо про існування звернення відповідача від 21.07.2014 року і його скерування голові Державного агентства лісових ресурсів України, був стан стресу, тривога за свою майбутню роботу на займаній посаді, він був позбавлений можливості вільно реалізовувати свої звичні плани, навички та бажання, втратив здоровий сон, а серед частини оточуючих, у тому числі і серед колективу, існувало презирство, що він нібито правопорушник чи злочинець, є тираном по відношенню до людей. Разом з тим, суд не погоджується із розміром моральної шкоди, про яку зазначає позивач у поданій ним позовній заяві. Розмір відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. суд вважає значно завищеним. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд вважає достатнім стягнути у користь позивача 1000 грн. заподіяної йому моральної шкоди. Така шкода, у межах заявлених позовних вимог, повинна бути стягнена з відповідача, як автора звернення, у якому була поширена недостовірна інформація. Визначаючи розмір морального відшкодування суд враховував й характер та вагу наведеної відповідачем недостовірної інформації, її наслідки для позивача. Стягнення решти суми моральної шкоди до задоволення не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує особисті немайнові права позивача і підлягає спростуванню у певній частині, суд, у межах заявлених позовних вимог вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у справі у цій частині, що мінімально складає 243 грн. 60 коп. згідно квитанцій № 10 від 05.09.2014 року (а. с. 6) та № 39 від 12.09.2014 року (а. с. 21). Судові витрати у справі за пред'явлення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача у розмірі 243 грн. 60 коп. згідно квитанції № 40 від 12.09.2014 року (а. с. 22), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, але не менше розміру, встановленого Законом України «Про судовий збір» для оплати такого станом на дату звернення до суду із позовом.

Outcome: partial