Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 11311,81 гривень, компенсації втрати заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 15312,32 гривень та моральної шкоди в сумі 5000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 12.09.2001 р. працював в Мостозагоні № 2 ПАТ «Мостобуд» на посаді водія. 29.03.2013 року позивач був звільнений з Мостозагону № 2 ПАТ «Мостобуд», що підтверджується довідкою № 2-вк від 15.01.2018 року. В обґрунтування позову позивач зазначає, що в день звільненні його не була виплачена заробітна плата в сумі 11311,81 гривень. У відповідності до вимог ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу інфляції зростання цін на споживчі товари і послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Позивач зазначає, що у зв»язку з порушенням виплати заробітної плати має право на компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату у сумі 15312,32 грн. Крім того, позивач посилається на те, що в зв»язку з порушенням з боку підприємства його прав на своєчасне отримання заробітної плати, йому була завдана моральна шкода, що полягає у душевних переживаннях, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини. Моральну шкоду позивач оцінює в 5000 гривень. Позивач в ході підготовки справи до розгляду подав заяву про розгляд справи на підставі наявних доказів у його відсутність і надав свою згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. На підставі положень ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.09.2001 р. працював в ВАТ «Мостобуд» Мотозагін № 2, на яку призначений відповідно до наказу № 265-к від 20.09.2001 р. 30.03.2010 року ВАТ «Мостобуд» перейменовано на ПАТ «Мостобуд». На підставі наказу № 10-к від 29.03.2013 р. [PERSON] звільнений з переведенням в ДКЛ-1 відповідно до ч.5 ст.36 КЗпП України. Відповідно до Звіту про виплату заробітної плати за період з 01.08.2012 р. по 31.03.2013 року підприємство не виплатило позивачу заробітну плату в сумі 11311,81 гривень. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Зазначені положення закріплені також ст.24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу положень ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов»язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. В силу положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівник має право на отримання компенсації. Порядок нарахування і виплати такої компенсації регулюється нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку із порушенням термінів її виплати. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»зку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов»язкових платежів). На індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсація виплачується при затримці виплати заробітної плати а календарний місяць і більше. Розрахунок компенсації, проведений позивачем і поданий до суду відповідає вимогам спеціального Закону, який регулює даний вид правовідносин, не спростований відповідачем, а тому може бути взятий судом до уваги. З огляду на викладене, в зв»язку з доведеністю позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини доходів в зв»язку з затримкою виплати заробітної плати, суд приходить до висновку про їх задоволення в цій частині. Підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Однак, суд вважає, що позивач ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довів розмір своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень, в зв»язку з чим,

Outcome: partial