Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової і моральної шкоди. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 23 грудня 2011 року в м.Миколаєві на дорозі по пр.Миру в районі перехрестя з проспектом Жовтневим сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія [PERSON], який керував автомобілем «Mitsubishi», державний номер [NUMBER], внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки «Opel Astra H», реєстраційний номер [NUMBER], який належить їй на праві власності. Внаслідок ДТП її автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно висновку автотоваронавчого дослідження сума матеріального збитку внаслідок пошкодження належного їй майна складає 26968 грн. 33 коп. Крім того, вона понесла витрати на проведення експертної оцінки в розмірі 720 грн. Посилаючись на викладене, уточнивши свої вимоги та зазначивши третіми особами у справі страхові компанії: приватне акціонерне товариство страхова компанія «Інспол», приватне акціонерне товариство «Міська страхова компанія», [PERSON], позивачка просила суд стягнути на свою користь з відповідача всього 27688 грн. 33 коп. майнової шкоди, а також стягнути з відповідача 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля, та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов. Просили про його задоволення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що не є належним відповідачем у справі, оскільки він застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а відтак відшкодовувати завдану ним шкоду позивачці має страхова компанія, яка і має бути відповідачем у справі. Він же може нести відповідальність лише у разі недостатності такої страхової виплати. Посилаючись на ці обставини, просив у позові відмовити. Представники страхових компаній в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи треті особи повідомлялися судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2011 року близько 19.30 год. в м.Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобілем марки «Opel Astra H», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить на праві власності позивачці. Внаслідок ДТП автомобіль позивачки отримав механічні ушкодження. Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24.02.2012 року [PERSON] визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до звіту №10/01/2012 від 16.01.2012 року про визначення матеріального збитку, завданого позивачці, як власнику автомобіля «Opel Astra H», вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 19349 грн. 96 коп. Як визначено ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 р. № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV) при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як слідує з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами була застрахована в ПрАТ «Міська страхова компанія». Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача з умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Так, згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, у разі невиконання страхувальником обов'язку, передбаченого ст. 33 Закону, він позбавляється права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком у порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК України. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" оскільки відповідно до ст. 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Статтею 57 ЦК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, [PERSON] повинен був надати суду належні та допустимі докази про те, що ПрАТ «Міська страхова компанія» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово була повідомлена відповідачем про дорожньо-транспортну пригоду за встановленим зразком повідомлення відповідно до умов договору страхування. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують визначений договором та законом порядок повідомлення застрахованою особою про дорожньо-транспортну пригоду. Враховуючи викладене, суд вважає, що саме на [PERSON] має бути покладена відповідальність за завдану ним майнову шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля, який складає 19349 грн. 96 коп.. Крім того, внаслідок ДТП позивачка зазнала душевних страждань у звязку з пошкодженням її автомобіля. Так, виходячи з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України та враховуючи характер правопорушення, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань позивача на користь підлягає стягненню грошова компенсація за завдану моральну шкоду в розмірі 500 грн. Також, з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати понесені нею на експертну оцінку у розмірі 720 грн., а також сплачений судовий збір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial