Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 100 000,00гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 жовтня 2017 року близько 16:00год., у відповідача, знаходячись на ринку «Оболонь», що за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 41, спостерігаючи за [PERSON] , який є чоловіком позивача, який був з дитячою коляскою, в якій знаходилась малолітня дитина позивача, виник умисел спрямований на викрадення дитини. Реалізуючи свій умисел, відповідач попрямувала за [PERSON] до дитячого садочку № 606 , що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Оболонський, 39-В . Через деякий час, цього ж дня, відповідач зайшовши до даного дитячого садочку, підійшла до коляски та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, схопила переносну дитячу сумку з малолітньою дитиною та зникла з місця вчинення злочину. В подальшому, відповідач утримуючи при собі викрадену дитину, на громадському транспорті, поїхала до м. Вишгород, Київської області, а саме, до місця проживання та роботи її співмешканця, за адресою: [ADDRESS] , де в подальшому утримувала малолітню дитину. За фактом вчинення відповідачем злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України було відкрито кримінальне провадження, в межах якого відповідача, вироком Оболонського районного суду міста Києва від 20.06.2018 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі. 21 листопада 2018 року ухвалою Київського апеляційного суду вирок Оболонського районного суду міста був залишений без змін. Відповідно, зазначений вирок Оболонського районного суду міста Києва від 20.06.2018 року набрав законної сили 21.11.2018 року. Внаслідок злочинного, суспільно небезпечного діяння відповідача, позивач пережила потужний психоемоційний стрес, оскільки відповідачем була викрадена її малолітня дитина. Факт викрадення дитини позивача, створив умови, які спричинили моральні страждання позивачу, оскільки позивача охоплювала думка, що вона ніколи більше не побачить рідну доньку, не зможе побачити як вона росте, посміхається та радіє життю. Позивача охоплював жах, щодо неможливості почути голос своєї дитини та неможливість подарувати дитині всю материнську любов . Позивач до теперішнього часу відчуває психоемоційне хвилювання від однієї думки, що її дитині, могли завдати фізичні страждання. На момент викрадення дитини, позивачу вже було діагностовано неврологічний розлад - розсіяний склероз. Разом з тим, після перенесеного нервозного психоемоційного стану, внаслідок викрадення її дитини відповідачем, позивач відчула загострення свого захворювання центральної нервової системи - розсіяного склерозу, що призвело до частішого запаморочення, порушення пам`яті, порушення роботи органів малого тазу, порушення ковтання, порушення слуху, тощо. Позивач, внаслідок психотравмуючої події, пов`язаної з викраденням її дитини, дотепер відчуває тривогу, - порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, що пов`язана з неможливістю позбутись неприємних спогадів, щодо викрадення її дитини. Позивача та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на відсутність причинного зв`язку між діями заподіювача та завданою шкодою. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до вироку Оболонського районного суду м.Києва від 20.06.2018 р. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 КК України, та йому призначено покарання у 2 років обмеження волі. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Зі змісту вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов [PERSON] , не вирішувався. На підставі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач пред`явила вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відносно неї злочину. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України 2Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України позивачем надано докази на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу для відшкодування моральної шкоди. Сам факт вчинення злочину не є беззаперечним фактом для відшкодування моральної шкоди без доведеності тих обставин, які передбачені законом, а саме наявності такої шкоди, її розміру, причинного зв`язку між діями заподіювача та завданою шкодою. Такі обставини були доведені позивачем при зверненні до суду, з огляду на що суд вбачає підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що з Відповідача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення має бути стягнуто 40 000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у справі.

Outcome: partial