Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося з позовом до суду, і просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 467 743,95 грн. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Надра» посилається на те, що 28.07.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] укладений кредитний договір № 8/2006/980-П/1148-А, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 48450 грн., зі сплатою 16 % річних, на строк до 20 липня 2011 року. Однак відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами договору, чим не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 11.04.2012 р. за договором виникла заборгованість на загальну суму 467 743,95 грн., яка складається: з заборгованості по кредиту - 34846,62 грн.; по відсоткам - 20610,88 грн.; по штрафам -4845 грн.; по пені - 400892,59 грн.; по комісії 6548,86 грн. В забезпечення виконання зобов'язань 28.07.2006 року між Банком та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед Банком у разі порушення умов договору позичальником. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» задоволені, стягнено солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2006/980-П/1148-А від 28 липня 2006 року в розмірі 225 277,11 грн., яка складається: з заборгованості по кредиту - 34846,62 грн.; по відсоткам - 20610,88 грн.; по штрафам - 4845 грн.; по пені - 158 425, 75 грн.; по комісії 6548,86 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2012 року, де ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню в частині стягнення заборгованості з поручителя, та зміні рішення в частині розміру стягненої заборгованості, згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення в цій частині з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», суд першої інстанції виходив з того, що 28.07.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] укладений кредитний договір № 8/2006/980-П/1148-А, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 48450 грн. (а.с.17-19). Позичальник зобов'язався сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 16 % річних, з кінцевим терміном повернення до 20 липня 2011 року. У разі прострочення позичальником строку мінімально необхідного платежу та погашенню кредиту, позичальник сплачує банку штраф та пеню, відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договору. Банк свої зобов'язання по договору виконав належним чином (а.с.22). Відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим за договором виникла заборгованість за новим розрахунком на загальну суму 225 277,11 грн., яка складається: з заборгованості по кредиту - 34846,62 грн.; по відсоткам - 20610,88 грн.; по штрафам - 4845 грн.; по пені - 158 425, 75 грн.; по комісії 6548,86 грн. (а.с.46-50). В забезпечення виконання умов кредитного договору 28.07.2006 року між Банком та [PERSON] укладений договір поруки, згідно умов якого, остання зобов'язалася перед позивачем солідарно з позичальником відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а.с.20-21). Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідачів солідарно зазначені суми. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, при вище наведених обставинах справи, відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені підлягає зміні з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сума боргу за кредитом складає 34846,62 грн., а розмір пені - 158 425, 75 грн., тому враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір боргу, колегія суддів прийшла до висновку про можливість зменшення розміру пені до 35000 грн. та зменшення загальної суми боргу до 101851,36 грн., який складається: з заборгованості по кредиту - 34846,62 грн.; по відсоткам - 20610,88 грн.; по штрафам - 4845 грн.; по пені - 35000 грн.; по комісії 6548,86 грн. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення зазначеної заборгованості за кредитним договором і з [PERSON] в солідарному порядку, як з поручителя, з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається зі справи, умовами договору поруки від 28.07.2006 року, укладеного з відповідачем [PERSON]., не встановлено строк припинення поруки (а.с.20-21). Згідно з умовами кредитного договору № 8/2006/980-П/1148-А від 28.07.2006 року, строк повернення кредиту, тобто виконання основного зобов'язання, встановлено 20 липня 2011 року. Банк з позовом до суду звернувся 10 травня 2012 року, тобто більше ніж через шість місяців після настання 20 липня 2011 року строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, тобто після припинення поруки. Задовольняючи позовні вимоги банку до поручителя [PERSON], суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги та ухвалив рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, в порушення вимог ч.4 ст.559 ЦК України. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ КБ "Надра" в задоволенні позову до [PERSON] як до поручителя, з підстав припинення поруки. Приведені в апеляційній скарзі доводи, що сплинула позовна давність щодо стягнення пені, не може бути прийнято до уваги з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано. Судом встановлено, що відповідач на час ухвалення рішення суду першої інстанції не виконав зобов'язання за кредитним договором. Отже, банк відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України нарахував пеню в межах одного року /а.с. 46-49/. Крім того, відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Відповідач з такою заявою до суду першої інстанції не звертався, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду. Доводи апелянта, що позивач безпідставно збільшив борг по кредиту з 21259,67 грн. до 34846,62 грн., не можуть бути підставою для зміни рішення в цій частині, оскільки заборгованість за кредитом в сумі 34846,62 грн. підтверджується розрахунком заборгованості /а.с. 46/. В апеляційному суді представник банку пояснив, що в претензії, наданої апелянтом за 2010 рік, сума боргу по кредиту в розмірі 21259,67 грн. зазначена внаслідок технічної помилки. Докази, які б підтверджували, що відповідач сплатив будь-які кошти в погашення кредиту, крім тих що зазначені в розрахунку банку, суду не надано. Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують. Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині задоволення позову до [PERSON], та змінити в частині розміру стягненої заборгованості за кредитним договором з [PERSON] В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Outcome: partial