Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеними позовами, об»єднаних ухвалою суду від 26.06.2014 р. в одне провадження, в яких вказала, що їй, [PERSON] та відповідачу [PERSON], яка є її рідною донькою, на праві спільної сумісної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS], де також прописані та проживають неповнолітні діти відповідача - [PERSON], 1997 року народження та [PERSON], 2000 року народження. У 2001 році позивач змушена була поїхати на заробітки до Росії, але періодично приїжджала до дому та матеріально допомагала відповідачці. На початку 2012 року позивачка повернулася до дому назавжди та повідомила про це доньку, на що [PERSON] заявила позивачці про те, що місця в квартирі для неї не має та змінила замки на вхідних дверях, в зв'язку з чим позивач на теперішній час не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Просила усунути перешкоди, які чинить [PERSON] їй в користуванні зазначеною квартирою шляхом передачі ключів від вхідних дверей та вселити її у спірну квартиру. Також просила припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири. Крім того, просила визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши їй у користування кімнату приблизною площею 17 кв.м., а інші дві кімнати приблизною площею 10 та 11 кв.м. залишити в користуванні відповідачки, залишивши у спільному користуванні сторін кухню, ванну, вбиральню, коридор та вхід у квартиру. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала із зазначених вище підстав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди представника позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов в частині визначення порядку користування квартирою підлягає задоволенню, а в частині усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири -частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.03.1995 року. Відповідно до технічного паспорту спірна квартира розташована на першому поверсі двохповерхового будинку та складається з 3-х кімнат, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., з яких одна кімната - 10,8 кв.м., друга - 16,7 кв.м., третя кімната - 11,2 кв.м. На кожного зі співвласників припадає по 19,65 кв.м. житлової площі. Кімната, яку позивач просить виділити їй в користування загальною площею 16,7 кв.м. є прохідною кімнатою та має вихід на терасу, загальною площею 4,7 кв.м. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10.06.2013 року по цивільній справі №661/165/13-ц визначено порядок користування спірною квартирою за адресою: [ADDRESS], та розділено між співвласниками особові рахунки відповідно до встановленого порядку користування. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10.09.2013 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10.06.2013 року змінено в частині визначення порядку користування житлом та залишено терасу, площею 4,7 кв.м у загальному користуванні співвласників. Рішення в частині поділу особового рахунку скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким відмовлено [PERSON] у задоволені позову про поділ особового рахунку. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 р. рішення зазначених судів в частині вирішення позовних вимог про визначення порядку користування власністю скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд, у зв»язку з неповним з»ясуванням обставин справи в частині визначення порядку користування житлової кімнати площею 16,7 кв.м., яка не є ізольованою. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження воїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють, користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з роз»ясненнями, викладеними у п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду країни від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як роз'яснено в п.п. 7,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91 року, з послідуючими змінами «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасниками спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК УРСР). При поділі жилого будинку суд зобов»язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Відповідно до висновку № 57 будівельно-технічної експертизи № 57, проведеної у справі, перепланування квартири [ADDRESS] таким чином, щоб житлова кімната «5» площею 16,7 кв.м. стала ізольованою можливо. Для цього необхідно закласти дверний отвір між кімнатою «5» (площею 16,7 кв.м.) і кімнатою «6» (площею 11,8 кв.м.) та виконати дверний отвір з коридору «1» (площею 5,0 кв.м.) в житлову кімнату «6» (площею 11,8 кв.м.). Відповідно до планування квартири на розгляд суду експертом запропоновано єдиний технічно можливий порядок користування приміщеннями квартири, шляхом виділення у користування [PERSON] житлову кімнату «5» площею 16,7 кв.м., зробивши її ізольованою та терасу «7» площею 1,4 кв.м. Виділити у користування [PERSON] у квартирі житлову кімнату «4», площею 10,8 кв.м. та житлову кімнату «6» площею 11,8 кв.м., зробивши її ізольованою. Залишити у загальному користуванні співвласників коридор «1» площею 5,0 кв.м., кухню «2» площею 5,9 кв.м., санвузол «3» площею 3,7 кв.м. Згідно відповіді виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області № 29/4421 від 21.11.2014 р. перепланування квартири [ADDRESS] таким чином, щоб житлова кімната «5» площею 16,7 кв.м. стала ізольованою шляхом закладання дверного отвору між кімнатою «5» (площею 16,7 кв.м.) і кімнатою «6» (площею 11,8 кв.м.) та виконати дверний отвір з коридору «1» (площею 5,0 кв.м.) в житлову кімнату «6» (площею 11,8 кв.м.) є можливим з наданням відповідного дозволу виконавчого комітету Новокаховської міської ради. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що визначити порядок користування спірним жилим приміщенням можливо без обмеження інтересів сторін, згідно висновку експертизи № 57, з урахуванням перепланування з дозволу виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, оскільки у даному випадку відступ від часток відповідача у праві спільної часткової власності є незначним, з покладанням на сторін взаємного обов»язку по переплануванню, що у даному випадку відповідатиме принципу розумності та справедливості, визначеному цивільно-процесуальним законодавством. Тому у цій частині позовні вимоги суд знаходить обґрунтованими. Щодо інших вимог, то відповідно до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені; ст. 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Ч.2 ст. 364 ЦК України встановлено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співучасників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, оскільки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 57 провести розподіл квартири [ADDRESS] з організацією двох ізольованих квартир, у складі житлової кімнати та підсобних приміщень, які б відповідали діючій нормативно-технічній документації не переставляється можливим, вимог щодо одержання грошової компенсації за виділ частки від сторін не надходило, тому позовні вимоги в частині припинення права спільної сумісної власності на спірну квартиру, визнання за позивачем права власності на 1/2 її частину суд знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, оскільки під час судового розгляду встановлено, що у теперішній час відповідачка [PERSON] змінила замки на вхідних дверях, в зв'язку з чим позивачка не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, внаслідок чого має право на усуненні перешкод у здійсненні цих прав, суд вважає за необхідне усунути перешкоди, які чинить [PERSON] в користуванні квартирою позивачеві шляхом передачі останній ключів від вхідних дверей та вселити [PERSON] у спірну квартиру. Тому, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а отже, підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 79 ч. 3 п. п. 2, 4 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати, пов»язані із проведенням судових експертиз. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із доданої представником позивача квитанції від 05.08.2014 р. вбачається про прийняття експертом Крутьком В.С. коштів у сумі 3300 грн. від [PERSON] за проведення експертизи по цивільній справі № 661/53/14-ц. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3300 грн. за проведення названої експертизи. Щодо витрат на правову допомогу, позивачем на їх підтвердження надані квитанції № 57/14 від 04.06.2014 р. на суму 1000 грн., № 107/13 від 12.12.2013 р. на суму 2000 грн., № 84/12 від 26.12.2012 р. на суму 1000 грн., що підтверджують прийняття адвокатом [PERSON] від позивача названих сум за договорами № 22 від 26.12.2012 р. та № 83 від 12.12.2013 р. Стягнення понесених стороною витрат на правову допомогу здійснюється відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", якими передбачено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. З договорів №22 від 26.12.2012 р. та № 83 від 12.12.2013 р. про надання правової допомоги між адвокатом [PERSON] та [PERSON] вбачається, що адвокат приймає на себе представляти права та законні інтереси клієнта в суді та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору, з усіма правами представника, які передбачені ЦПК України у зв»язку із зверненням клієнта до суду у справах «про визначення порядку користування власністю та розподілу особових рахунків» та «про усунення перешкод в користуванні власністю, припинення спільної сумісної власності та виділення в натрі 1/2 частини в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS]». Обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим Договором визначається у відповідному розрахунку, який є невід»ємним додатком до цього договору (додаток № 1) і свідчить про виконання сторонами своїх зобов»язань .( п.п. 1.1., 1.2., 4.2. Договорів) (а.с. 39-40, 48-49). Як вбачається з журналів судового засідання по цивільним справам №№ 661/165/13-ц, 661/53/14-ц адвокат [PERSON] приймала участь, здійснюючи представництво інтересів позивача: 06.02.2013 р. з 10-36 год. до 10-41 год., що становить 5 хвилин (а.с. 27); 22.05.2013 р. з 14-49 год. до 15-10 год., що становить 21 хвилину. (а.с. 56-57); 03.06.2013 р. з 9-36 год. до 10-28 год., що становить 52 хвилини (а.с. 61-62); 10.06.2013 р. з 09-20 год. до 09-46 год., що становить 26 хвилин (а.с. 65); 11.02.2014 р. з 15-14 год. до 15-15 год., що становить 1 хвилину (а.с. 49); 19.02.2014 р. з 11-11 год. до 11-12 год., що становить 1 хвилину (а.с. 53); 04.03.2014 р. з 10-52 год. до 10-53 год., що становить 1 хвилину (а.с. 55); 04.06.2014 р. з 11-24 год. до 11-25 год., що становить 1 хвилину (а.с. 94); 26.06.2014 р. з 11-52 год. до 13-37 год., що становить 1 годину і 45 хвилин (а.с. 104-105); 07.07.2014 р. з 15-47 год. до 15-48 год., що становить 1 хвилину (а.с. 2); 17.07.2014 р. з 14-56 год. до 15-52 год., що становить 56 хвилин (а.с. 7); 20.11.2014 р. з 15-29 год. до 15-32 год., що становить 3 хвилини; 04.12.2014 р. з 10-35 год. до 10-43 год., що становить 8 хвилин. Таким чином, враховуючи встановлений Законом України «Про державний бюджет в Україні на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 р. у розмірі 1147 грн., 40 % від якої становить 458 грн. 80 коп., а з 01.12.2013 р. у розмірі 1218 грн., 40 % від якої становить 487 грн. 20 коп., загальні витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача є 2232 грн. 49 коп.: (458,8 грн. + 458,8 Х 44:60 = 336,45 грн. = 795,25 грн. (за 2013 рік); 487,2Х2+487,2Х57:60=462,84=1437,24 грн. (за 2014 рік): 795,25 + 1437,24 = 2232,49 грн.). Інших належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правову допомогу позивач та його представник не представили, а так званий «розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу», наданий у справі представником позивача суд таким не приймає з причини його неналежного оформлення, який не свідчить про виконання сторонами Договорів №№ 22,83 своїх зобов»язань, зокрема, в частині консультацій, підготовки, ознайомлення та складання процесуальних документів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру заявлених вимог - на загальну суму 310 грн. 60 коп. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст. 82 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору при подачі заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 121 грн. 80 коп., відстрочені за ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 14.05.2014 р. (а.с. 85).

Outcome: partial