Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

До Богунского районного суду м. Житомира 02.10.2017 р. звернулася [PERSON] , з урахуванням позовної заяви про збільшення позовних вимог, в яких просить скасувати накази Житомирського дошкільного навчального закладу № 10: № 2-к/т від 31.01.2017 р., № 3-к/т від 02.02.2017 р., № 91 -к від 07.09.2017 р.; поновити [PERSON] на роботі на посаді машиніста із прання та ремонту спецодягу Житомирського навчального закладу № 10; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток час вимушеного прогулу - 32011,20 грн., за затримку видачі трудової книжки - 32 011,20 грн., 1 037,20 грн. за затримку розрахунку при звільненні; стягнути з відповідача на [PERSON] користь моральну шкоду у розмірі 5 мінімальних заробітних плат в Україні - 18 750 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.11.1994 р. працювала на посаді машиніста з прання білизни Житомирського дошкільного навчального закладу № 10. Працюючі на вказаній посаді керувалася посадовою інструкцією, затвердженою наказом №2-ОД від 02.02.2017 р. За сумлінну працю, зразкове ставлення до своїх обов`язків і активну участь у житті колективу, створення умов для всебічного розвитку дітей неодноразово, 05.03.2005 р., 05.03.2008 р., 02.03.2011 р. була заохочена керівництвом, що підтверджується записом про заохочення в трудовій книжці. На позивача було накладено дисциплінарні стягнення 31.01.2017 р. та 02.02.2017 р. На неправомірні дії [PERSON] неодноразово зверталась до управління освіти Житомирської міської ради, Управління Держпраці в Житомирській області, якими здійснювались відповідні перевірки. В ході перевірок були виявлені порушення з боку керівництва та зобов`язано їх усунути, про що [PERSON] надано відповіді (№ 2988 від 17.10.2016 р., № 570 від 03.03.2017 р., № 19/381/А-679 від 03.08.2017 р.). 15.08.2017 р. наказом № 17-к/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » притягнуто до дисциплінарної відповідальності - «звільнення за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку з урахуванням раніше накладених дисциплінарних стягнень...» без зазначення конкретного порушення з датою його вчинення. 07.09.2017 р. наказом № 91-к «Про звільнення машиніста прання білизни та спецодяг) [PERSON] » звільнено з роботи «за систематичне порушення трудової дисципліни наказ по Житомирському дошкільному навчальному закладу №10 №2-к/т від 31.01.2017 р., наказ № 3-к/т від 02.02.2017 р., наказ №17-к/тм від 15.08.2017 р...». Разом з тим, відповідачем, в порушення вимог ст. 43 КЗпП України звільнення з роботи відбулося без погодження з первинною профспілковою організацією ДНЗ №10, членом якої позивач є, що підтверджується витягом з протоколу № 37 від 28.08.2017 р. Також, всупереч статті 47 КзпП України не видано в день звільнення належно оформлену трудову книжку і копію наказу про звільнення, не проведено розрахунок при звільненні в порушення статті 116 КЗпП України, про що неодноразово зверталась усно та письмово до керівництва ДНЗ №10 (заява від 26.09.2017 р.). Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги позову з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача у судовому засіданні наполягали на своїй позиції викладених у письмових поясненнях та запереченні, просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що 28.11.1994 р. [PERSON] прийнята на посаду машиніста з прання білизни Житомирського дошкільного навчального закладу № 10. (а. с. 6) За період з 27.05.1990 р. по 02.03.2011 р. [PERSON] за сумлінне ставлення до роботи винесено ряд подяк, що підтверджується записами в трудовій книжці. (а. с. 6 на звороті) Згідно акту службового розслідування від 09 серпня 2017 р., Житомирським дошкільним навчальним закладом № 10 надано висновок, в якому зазначено, що в процесі роботи комісії було виявлено ряд суттєвих порушень посадової інструкції № 22 « машиніста з прання білизни дошкільного навчального закладу №10», [PERSON] , яка працює на посаді машиніста з прання білизни та спецодягу у ЖДНЗ №10, а саме (а. с. 29-30): - п. 1.5.3. розділу І «Загальні положення» - машиніст із прання білизни повинен володіти культурою праці, службовою етикою; - п. 8. розділу І « Загальні положення» -у своїй роботі машиніст з прання білизни керується статутом днз, правилами внутрішнього трудового розпорядку днз, санітарними правилам (і цією інструкцією), - п. 2.1 розділу II «Функції» - за своїми функціями машиніст з прання білизни забезпечує своєчасне та якісне прання та прасування білизни; - п.3.1 розділу III «Посадові обов`язки» - приймати та видавати у визначені терміни для прання спецодяг та інші предмети виробничого призначення: рушники, штори, постільну білизну. Покривала; - п.3.4 розділу III «Посадові обов`язки» - забезпечує своєчасне та якісне прання автоматичними машинами, та обов`язкове прасування (прасками в ручну); - п.3.13 розділу III «Посадові обов`язки» - виконує доручену йому роботу сам і не передоручає її іншим особам; - п.3.20 розділу III «Посадові обов`язки» - дбає про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я людей, що оточують у процесі виконання будь - яких робіт чи під час перебування на території дошкільного навчального закладу; - п.5.2. розділу V «Відповідальність» - невиконання або неналежне виконання без поважних причин Статуту та Правил внутрішнього трудового розпорядку, законних розпоряджень завідувача дошкільного навчального закладу та інших локальних нормативних актів посадових обов`язків установлених інструкцією, в тому числі невиконання наданих прав, дисциплінарно в порядку, визначеному трудовим законодавством); - п.5.3. розділу V «Відповідальність» за грубе порушення трудових обов`язків, як вид дисциплінарного покарання - звільнення з займаної посади; - п.5.8. розділу V «Відповідальність» - своєчасне та якісне прання білизни, її прасування; - п.5.9. розділу V «Відповідальність» - повне виконання обов`язків покладених на нього інструкцією; - п.6.5. розділу VI «Взаємовідносини» - отримує від адміністрації дошкільного навчального закладу матеріали нормативно - правового та організаційного характеру, знайомиться під підпис із відповідними документами; - п.6.7. розділу VI «Взаємовідносини» - терміново інформує завідувача дошкільного навчального закладу та відповідні служби про всі нещасні випадки, пов`язані з життям і здоров`ям дітей та працівників. Згідно акту службового розслідування від 23 серпня 2017 р, Житомирським дошкільним навчальним закладом № 10 надано висновок, в якому зазначено, що в процесі розслідування комісії було виявлено ряд порушень посадової інструкції №22-машиніста з прання білизни і спецодягу ЖДНЗ №10 [PERSON] , яка працює на посаді машиніста з прання білизни і спецодягу у закладі, а саме (а.с. 35-36): - п.1.5.3. розділу III «Загальні положення» - машиніст із прання білизни повинен володіти культурою праці, службовою етикою; - п. 3.20. розділу III «Посадові обов`язки» - дбає про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я людей, що оточують у процесі виконання будь - яких робіт чи під час перебування на території дошкільного навчального закладу; - п.5.2. розділу V «Відповідальність» - невиконання або неналежне виконання без поважних причин Статуту та Правил внутрішнього трудового розпорядку, законних розпоряджень завідувача дошкільного навчального закладу та інших локальних нормативних актів, посадових обов`язків установлених інструкцією, в тому числі виконання наданих прав, - дисциплінарно в порядку, визначеному трудовим законодавством; - п. 5.9 розділу V «Відповідальність» - повне виконання обов`язків покладених на нього інструкцією. На підставі наказу № 91-к від 07.09.2017 р. Житомирського дошкільного навчального закладу № 10, [PERSON] , машиніста з прання білизни та спецодягу, з 07.09.2017 року звільнено у зв`язку з систематичним порушенням трудової дисципліни покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України з урахуванням раніше накладених на працівника дисциплінарних стягнень відповідно до наказу по ЖДНЗ № 10 від 31.01.2017 р. № 2-К/Т, від 02.02.2017 р. № 3-К/Т, від 15.08.2017 р. № 17-к/тм. (а. с. 12) Згідно наказу №21/к/тм від 23.10.2017 р., у зв`язку з не зверненням до ПК ЖДНЗ № 10 з поданням на погодження звільнення [PERSON], оператора машинного прання білизни та спецодягу, наказ № 17-к/тм від 15.08.2017 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » та акт від 18.08.2017 р. вважати недійсним. (а. с. 95) Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що внаслідок змін в організації виробництва і праці в Житомирському ОЦЗ відбулося скорочення штату працівників, позивача було своєчасно попереджено про майбутнє звільнення та неодноразово запропоновано ряд вакантних посад, на зайняття яких вона не погодилася. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Систематичне невиконання трудових обов`язків - неодноразове здійснення працівником цих вчинків (два чи більше разів здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше). Звільнення з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП допускається тільки у тому випадку, якщо з моменту виявлення проступку пройшло не більше місяця), а з моменту його вчинення - не більше шести місяців. Невиконання працівником обов`язків вже не буде підставою для звільнення, якщо він повторно вчинив дисциплінарний проступок після закінчення однорічного строку з дня застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення за попереднє вчинення дисциплінарного проступку. При цьому, як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 (даліЇ Постанова ВСУ № 9), слід враховувати лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (ст. 151 КЗпП), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. За нормами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що при звільненні працівника за систематичне порушення трудової дисципліни, яке є заходом стягнення, необхідною умовою такого звільнення є вчинення ним конкретного дисциплінарного проступку, тобто він допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, що носило систематичний характер, а за попереднє порушення трудової дисципліни до такої особи застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, які не втратили юридичної сили за давністю й не зняті. До юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вищевказаних підстав, відноситься обставина про те, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення. Оскільки суд дійшов до висновку про незаконність звільнення позивача із займаної ним посади та поновлює її на роботі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу по день постановлення рішення. Розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, починаючи з наступного робочого дня після звільнення - 08.09.2017 року по день ухвалення рішення 22.04.2019 року становить 73 114,45 грн. (без врахувань обов`язкових платежів та зборів) із розрахунку: 15 360,18 грн. : 25 днів = 614,41 грн; 119 днів х 614,41 = 73 114,45 грн, де 15 360,18 грн. - розмір заробітної плати позивача за два місяці роботи відповідно до кількості відпрацьованих робочих днів (вересень та липень 2018 р.), 25 дні сумарна кількість робочих днів за вересень - 10 та липень - 15 - 2018 р., 614,41 грн.- середньоденна заробітна плата позивача, 119 - сумарна кількість робочих днів за період з 09.10.2018 р. по 29.03.2019 р. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) збитку" за змінами внесеними постановою Пленуму № 4 від 25.15.2001 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяний моральний збиток відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені неправомірними діями інших осіб. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Враховуючи, що судом встановлено порушення трудового законодавства відповідачем щодо процедури самого звільнення, при цьому судом вирішено питання щодо відновлення становища позивача у сфері трудових відносин, крім того позивач не надав належних доказів того, що його здоров`я погіршилося внаслідок дій відповідачів при звільненні, тобто що порушення його законних прав призвело до моральних страждань, а також доказами матеріали справи не спростовується того, що позивач неналежно виконував свої посадові обов`язки, а тому враховуючи вимоги справедливості, беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, витрачені позивачем для захисту його прав, суд оцінює розмір моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат по оплаті витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката . Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial