Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до ТОВ «Телерадіокомпанія «КРУГ» про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав наступне. Позивач працював у TOB ТРК «Круг» на посаді виконавчого директора з 11 липня 2011 року по серпень 2013 року та був звільнений з займаної посади за згодою сторін. До його звільнення, за період з травня по серпень 2013 року йому не було виплачено заробітну плату та, при його звільненні з ним не було проведено розрахунок та не було видано йому трудову книжку. Також позивач вказує, що відповідач не повідомив його письмово про нараховані суми, належні йому при звільненні. При розрахунку в день звільнення, йому, в порушення приписів ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України, не було виплачено нараховану за травень - серпень 2013 року заробітну плату у розмірі 5 658,29 грн. Як вказує позивач, його телефонні звернення до Відповідача з вимогою провести розрахунок з ним, відповідач ігнорує, тому він був змушений звернутися до Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області, що підтверджується копією звернення. На думку позивача, Відповідачем безпідставно затримано проведення з ним розрахунку, у зв'язку з чим, з Відповідача за затримку проведення розрахунку, підлягає стягненню на його користь сума у розмірі середнього заробітку за час затримки, яка становить 8 713,68 грн., виходячи з наступного розрахунку: 11 618,29 грн. (загальна сума нарахованої заробітної плати за 8 місяців 2013 року), 8 міс. = 1 452,28 грн. (середньомісячна заробітна плата), 1 452,28 грн. (середньомісячна заробітна плата) х 6 (кількість місяців затримки) = 8 713,68 грн. Позивач вважає, що на день подання позовної заяви до суду, грошові суми, які Відповідач має сплатити на його користь, становлять: 14 371,97 грн. (з них: 5 658,29 грн. - заробітна плата, що мала бути виплачена йому в день звільнення, а 8 713,68 грн. - становить його середній заробіток за весь час затримки до дня подання позовної заяви. Також, на думку позивача, протиправна поведінка Відповідача протягом тривалого часу порушує його право на своєчасне одержання винагороди за працю та право заробляти собі на життя працею, що негативно вплинуло на його матеріальне становище та моральний стан. У зв'язку з зазначеним, позивач вказує, що він був змушений звертатися до сторонніх осіб за матеріальною допомогою, обмежувати себе та свою родину в потребах. А тому, позивач вважає що протиправною поведінкою відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 гривень. У зв'язку з викладеним, позивач просить: зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Круг» видати йому належно оформлену трудову книжку; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Круг» на його користь грошову суму у розмірі 19371,97 грн., що складається з: невиплаченої заробітної плати - 5 658,29 грн., середнього заробітку за затримку проведення розрахунку - 8 713,68 грн. та моральної шкоди - 5 000 грн. Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Відповідач до суду надав заперечення на позов, у яких зазначив наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Круг» заперечує проти висунутих позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають діючому законодавству з наступних причин: [PERSON] дійсно знаходився в трудових відносинах з TOB «Телерадіокомпанія «Круг» з 11.07.2011 року по 01.09.2013 року. В 2013 році, на підставі заяви [PERSON] та наказу №1-от від 24.04.2013р., останньому була надана чергова відпустка з 03 червня 2013 р. по 27 червня 2013 р. Також, на підставі заяви та наказу № 2-от від 29.04.2013р., [PERSON] були надані ще 23 календарних дні відпустки, з 01 липня 2013 р. по 23 липня 2013 р.. З 1-го по 16-те серпня 2013 року, [PERSON] на роботі не з'являвся, причини неявки не повідомив, про що були складені доповідні бухгалтером [PERSON] та адміністратором [PERSON] 16 серпня 2013 року було складено акт про відсутність на роботі [PERSON], на підставі якого, 23 серпня 2013 року було видано наказ №5-к про накладення дисциплінарного стягнення, у вигляді догани на виконавчого директора [PERSON] З метою повідомлення [PERSON] про накладення дисциплінарного стягнення, бухгалтер за допомогою телефону намагалась зв'язатися з [PERSON], але останній слухавку не брав. 16 серпня 2013 року [PERSON] була написана заява про звільнення за угодою сторін з 01.09.2013 року. Після надання заяви про звільнення до адміністрації Телерадіокомпанії, [PERSON] до роботи не приступив, та не з'являвся на робочому місці по 01.09.2013 року включно. Не зважаючи на це, бухгалтер TOB «ТРК «Круг» продовжувала нараховувати [PERSON] заробітню плату, за що наказом №1-д від 05 лютого 2014 року було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани на бухгалтера TOB «ТРК «Круг» [PERSON] Оскільки, в день звільнення, [PERSON] не було на робочому місці, на виконання вимог законодавства про працю, TOB «Телерадіокомпанія «Круг» двічі направляла листи на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], в третій раз - на ім'я його адвоката [PERSON] ([ADDRESS]), з проханням відвідати бухгалтерію, забрати трудову книжку та розрахунок. Листи на адресу [PERSON] повертались у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Також, адміністратор [PERSON] намагалась по телефону, а згодом і через дільничного інспектора [PERSON]., повідомити [PERSON] про необхідність забрати трудову та розрахунок. На думку відповідача, заява Позивача про те, що його телефонні звернення та вимоги про проведення розрахунку ігноруються, не відповідають дійсності, оскільки станом на 17 березня 2014 року, [PERSON] з вимогою про виплату розрахунку та повернення трудової книжки, до бухгалтерії TOB «ТРК «Круг» не звертався. Посилаючись на ст. 116 КЗпП України, відповідач вказав, що коли працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня, після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Неможливо провести розрахунок з працівником по телефону. Також, на думку відповідача, не відповідають дійсності і твердження Позивача про те, що йому не було виплачено нараховану за травень - серпень 2013 року заробітну плату, в розмірі 5658,29 грн. У відомості на виплату грошей №5 за травень 2013 року наявний підпис [PERSON], а тому наявна заборгованість TOB «ТРК «Круг» перед [PERSON] за червень, липень, серпень 2013р. складає 3768,17 грн., і вона депонована на спеціальному рахунку згідно з вимогами законодавства. Оскільки в день звільнення [PERSON] був відсутній на робочому місці, тому TOB «ТРК «Круг» не мало змоги провести повний розрахунок із працівником, як того вимагає ст.47 КЗпП України. Про те, що 01 вересня 2013 року - останній робочий день, [PERSON] було достеменно відомо, оскільки саме він вказав цю дату у власноруч написаній заяві про звільнення. Також відповідач вказав, що не може погодитись із вимогами Позивача виплатити йому, відповідно до ст. 117 КЗпП України, за затримку проведення розрахунку суму середньомісячного заробітку, у розмірі 8 713, 68 грн. та моральну шкоду в 5 000,00 грн., оскільки з боку TOB «ТРК «Круг» не було жодних винних дій по затримці розрахунку, натомість саме Позивач, не перебуваючи на робочому місці в день звільнення, умисно вчиняв дії, які свідчили про його небажання отримати трудову книжку та розрахунок. Виходячи з викладеного, на думку відповідача, позовні вимоги, в частині стягнення з TOB «Телерадіокомпанії «Круг» 19 371,97 грн. - необгрунтовані, незаконні та не підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому відповідачем також вказано, що борг в розмірі 3768,17грн. підтверджує та зобов'язується виплатити його позивачу за його першою вимогою. Враховуючи викладене, просив суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення з Відповідача TOB «Телерадіокомпанії «Круг» 19 371,97 грн. (а.с.21-23). Вивчивши і дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази по справі, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. [PERSON] знаходився в трудових відносинах з TOB «Телерадіокомпанія «Круг» з 11.07.2011 року, де працював на посаді виконавчого директора, що не заперечується сторонами. На підставі заяв [PERSON] та наказів №1-от від 24.04.2013р., № 2-от від 29.04.2013р., останньому було надано чергові відпустки з 03 червня 2013 р. по 27 червня 2013 р. та з 01 липня 2013 р. по 23 липня 2013 р.(а.с.26-28). 16.08.2013 року головним бухгалтером була написана доповідна записка про те, що з 01.08.2013 р. по 16.08.2013 року, [PERSON] не виходить на роботу.(а,с.29). У той же день, 16.08.2013 року було складено Акт про відсутність на роботі [PERSON] (а.с.31). 16.08.2013 року [PERSON] до керівництва TOB «Телерадіокомпанії «Круг» було надано заяву про те, щоб йому підготували розрахунок та звільнили його з займаної посади за згодою сторін, з 01.09.2013 року. (а.с.25). 23.08.2013 року заст. гендиректора було видано Наказ про оголошення догани [PERSON] за прогул без поважних причин з 01.08.2013 р. по 16.08.2013 року. З зазначеним Наказом, позивача не було ознайомлено, про що свідчить копія наказу №5-к, у якій зазначено, що 28.08.2013 року підписати наказ відмовився. Хто саме відмовився та коли, в Наказі не було зазначено. (а.с.32). 01.09.2013 року, відповідно до Наказу №6-к від 01.09.2013р., [PERSON] був звільнений з займаної посади за згодою сторін.(а.с.24). Згідно зі статтею 47 Кодексу законів про працю, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. В силу ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Проте, всупереч зазначеному законом, TOB «Телерадіокомпанією «Круг», не було виплачено [PERSON] при його звільненні всі суми, що належать йому від підприємства. Згідно з положенням ч. 1 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до листів від 01.09.2013 року за №20, 09.09.2013 року, на ім'я [PERSON] на адресу [ADDRESS], було направлено повідомлення про необхідність прибути та отримати трудову книжку і розрахунок. (а.с.34-35). Також відповідачем зазначено, що третій раз ним було відправлено 13.11.2013 року за №23 повідомлення на ім'я адвоката [PERSON] - [PERSON] на адресу: [ADDRESS], але до суду відповідачем на підтвердження зазначеного ним, було надано копію листа не адвокату, а ксерокопію листа [PERSON] від 13.11.2013 року за №23 (а.с.37) та ксерокопію повідомлення на адресу АК «Агеєв, Бережний та партнери», у якому вказано: дата подання - 18.12. та дата повернення -26.12.(а.с.38). Згідно до Журналу вихідної кореспонденції ТРК «Круг» за 2013 рік, за вихідними номерами 20, 21, 23, 01 вересня, 09 вересня та 13 листопада, значиться як відправлені листи [PERSON] (а.с.75-77). Тобто, відповідно до Журналу вихідної кореспонденції ТРК «Круг» за 2013 рік, відсутня реєстрація відправлення вихідної кореспонденції 13 листопада 2013 року за №23 на адресу АК «Агеєв, Бережний та партнери». Крім того, доказів, що гр. [PERSON] надано повноваження представляти інтереси позивача, відповідачем до суду також не надано та в судовому засіданні цього не було встановлено. Окрім того, на підтвердження вказаного щодо двічі відправлених відповідачем листів [PERSON], ним долучено до заперечень та надано до суду дві ксерокопії одного і того ж конверту відправлення позивачу. (а.с.36). Також доказів вручення позивачу зазначених листів, до позову не долучено. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. В пунктах 2, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість. Отже, всебічно з'ясувавши обставини, наведені відповідачем у запереченнях, зазначене відповідачем, судом не може бути визнано, як належний доказ. Суд також не може прийняти як належний доказ, доповідну записку відповідача за підписом [PERSON], в якій вказано, що вона вияснила номер телефону дільничного інспектора [PERSON]. та звернулась до нього, щоб він передав [PERSON], який проживає на дільниці, яку обслуговує цей інспектор, щоб той прийшов на роботу та забрав трудову книжку та зарплату і дільничний інспектор [PERSON]. їй сповістив, що він вказане передав [PERSON].(а.с.39), оскільки зазначене в доповідній записці нічим не підтверджено. Позивач також на підтвердження зазначеного ним, щодо того, що його телефонні звернення та вимоги про проведення розрахунку, відповідачем було проігноровано, доказів зазначеного ним, до позову не долучив. Проте, посилаючись на ст. 116 КЗпП України, відповідач у запереченнях вказав, що коли працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Неможливо провести розрахунок з працівником по телефону. Тобто, виходячи з зазначеного, відповідач не заперечує, що такі телефонні дзвінки позивача були до відповідача. Крім того, згідно до наданої позивачем до суду копії Листа позивачу Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області, відповідно до якого за його заявою було проведено перевірку відповідача та встановлено порушення відповідачем законодавства про працю стосовно позивача, за якими було складено Акт. (а.с.55-73). Щодо ствердження позивачем того, що йому не було виплачено нараховану за травень - серпень 2013 року заробітну плату у розмірі 5 658,29 грн., суд вважає за необхідне вказати наступне. В силу ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Суд не може погодитись з доводами позивача про те, що йому не було виплачено нараховану за травень 2013 року заробітну плату, оскільки відповідно до відомості про виплату грошей №5 за травень 2013 року, в графі про отримання заробітної плати у сумі 1306,93грн., значиться підпис [PERSON]. А тому, на час звернення з позовом позивача до суду, існувала заборгованість по нарахованій та не виплаченій TOB «ТРК «Круг» [PERSON] заробітній платі за червень, липень, серпень та вересень 2013р., яка, згідно відомостей на виплату грошей №6 - за червень, №7 - за липень, №8 - за серпень 2013 року та №9 - за вересень 2013 року у сукупності складає - 3768,17 грн.(а.с.41-44). Під час розгляду справи в суді, позивачу було виплачено вказану заборговану заробітну плату та видано трудову книжку, що підтверджується наступним. Так, відповідно до видаткового касового ордеру, 20.03.2014 року [PERSON] отримав зазначену заробітну плати у сумі - 3768,17 грн.(а.с.82). Крім того, згідно листа відповідача та книги обліку руху трудових книжок, трудову книжку позивач отримав 20.03.2013 року.(а.с.120, 78-81). Отже, виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача щодо виплати йому відповідачем невиплаченої заробітної плати у розмірі 5658,29 грн. та зобов'язання відповідача видати йому трудову книжку, не можуть бути судом задоволені. Щодо вимоги стосовно стягнення коштів за затримку проведення розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до довідки-розрахунку компенсації, нарахованої за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON], наданої до суду представником TOB «ТРК «Круг», розмір средньомісячного заробітку, виходячи з якого буде нарахована компенсація, розраховується у відповідності до Абз.З пункту 2 Постанови КМ №1398-99-п від 30.07.99г. за 2 календарних місяці, які передують події, з якою пов'язана вказана виплата. Заробіток [PERSON] за 2 місяці, що передують місяцю звільнення, складає: липень 2013р.-1493,16 грн.; серпень 2013р. - 1490,00 грн.; середньомісячний заробіток склав - 1491,58 грн. Кінцевий розрахунок та вручення трудової книжки було здійснено позивачу - 20.03.2014р., тому, як зазначено в довідці відповідача, компенсація повинна бути нарахована за 6 місяців 19 днів, що складає - 9844,43 грн. Проте, ця сума вирахована без утримання податку та інших обов'язкових платежів, після обовязкового утримання, вона складатиме - 8367,77 грн. Тобто, всього на руки, [PERSON] повинен отримати - 8367,77 грн.(а.с.134). Вищенаведені розрахунки, які надані до суду відповідачем, не заперечувались позивачем. Суд також погоджується з наданим вищенаведеним розрахунком відповідача, щодо обрахунку середньоденної заробітної плати [PERSON] та терміну затримки заробітної плати з моменту звільнення до кінцевого розрахунку та вручення трудової книжки, а саме до - 20.03.2014р.. Згідно вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що стягнення суми середньомісячного заробітку за затримку проведення розрахунку у розмірі - 8367,77 грн., відповідає фактичним обставинам справи. Виходячи з викладеного та системного аналізу наведених норм права, відповідач не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень, отже повинен сплатити суму визначеного ним же, розміру суми середньомісячного заробітку за затримку проведення розрахунку - 8367,77 грн.. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що затримка розрахунку при звільненні позивача з роботи мала місце, враховуючи наведене, зібрані по справі докази та вищевказані норми цивільного законодавства дозволяють задовольнити позов щодо стягнення розміру суми середньомісячного заробітку за затримку проведення розрахунку. Отже, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме - 8367,77 грн. Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пункт 2 ч.3 ст.23 зазначеного Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала. Пунктом 2 частини 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 5000грн. та якими доказами це підтверджується. Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд позовні вимоги в цій частині визнає безпідставними необґрунтованими та недоведеними. Оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., задоволенню не підлягають. Стосовно стягнення з відповідача судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з викладеного, в даному випадку підлягає частковому стягненню судовий збір у сумі 60,90 грн. з відповідача на користь держави.

Outcome: partial