Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи тим, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2012 року, яке вподальшому було скасовано, відповідач зобов»язаний був сплачувати їй аліменти в твердій гршовій сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 11 квітня 2012 року й до повнолітня дитини, а за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, яке набуло чинності, відповідач зобов»язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2012 року, й до його повноліття. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв»язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 березня 2014 року у розмірі 36 560 грн. 92 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з квітня 2012 року по березень 2014 року становить 150 093 грн. 31 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити: стягнути з відповідача на її користь 36 560 грн. 92 - заборгованості по сплаті аліментів та 150 093 грн. 31 коп. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 20 квіня 2013 року (а.с.54), позовні вимоги не визнав уцілому, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на складне матеріальне становище платника аліментів, вважаючи, що заборгованість виникла не з умисної вини відповідача. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов»язань, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям; у шлюбі перебували з 19 травня 1998 року, який розірвано 27 березня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її матеріальному забезпеченні (а.с.17-18). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, яке набуло чиннності, відповідач зобов»язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2012 року, й до його повноліття. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв»язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 березня 2014 року у розмірі 36 560 грн. 92 коп., що підтверджується розрахунком, проведеним державним виконавцем (а.с.31) За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з квітня 2012 року по березень 2014 року в загальній сумі 150 093 грн. 31 коп. Вказані розрахунки ґрунтуються на вимогах ст. 196 СК України. Суд вважає, що виникнення заборгованості по аліментам відбулась з наявної вини платника аліментів. Проте, суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, його середньомісячний заробіток, який складає 1 795 грн. 00 коп. (а.с.59), вважає розмір пені зменшити й встановити в 100 000 грн. 00 коп. Суд, вирішуючи спір про стягнення заборгованості за аліменти у розмірі 36 560 грн. 92 коп., яка утворилася станом на 01 березня 2014 року, вважає такі вимоги позивача безпідставними, оскільки стягнення заборгованості за аліменти боржника відноситься до компетенції державної виконавчої служби на підставі розрахунку заборгованості. Відповідно до частини 4 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Та, як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем зроблений такий розрахунок № 894/9 від 01.04.2014 року (а.с.31), загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з квітня 2012 року по березень 2014 року складає 36 560 грн. 92 коп., сума якої не оспорюється сторонами. Вказаний розрахунок є виконавчим документом, на підставі якого будуть проводитися стягнення у зазначеному розмірі. За таких підстав постановлення рішення про стягнення заборгованості по аліментам не потребує, а тому вимоги в цій частині позову є безпідставними. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги розмір задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити й понесені позивачем судові витрати (судовий збір) у співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог - 1000 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст. 196 СК України, з урахуванням п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у зв»язку з переглядом цивільних справ в касаційному порядку і за винятковими обставинами у 2007 році,

Outcome: partial