Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Відповідач є батьком позивача, який [INFO] досяг повноліття. 1. Позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] навчається на 3 курсі денної форми навчання у Барському гуманітарно-педагогічному коледжі імені Михайла Грушевського, стипендії не отримує. Оплата гуртожитку, проїзду з дому до місця навчання та харчування потребують значних матеріальних витрат, які не здатна забезпечити лише мати. Батько самоусунувся від виконання обов'язку по утриманню. Вважає, що відповідач матеріально забезпечений, зокрема, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, має власний житловий будинок, інших утриманців не має, а тому 01 березня 2018 року подав до суду позов про стягнення з нього на свою користь аліментів на період навчання у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу). У судових дебатах позивач просив стягнути з відповідача 1/3 частину заробітку (доходу). Відповідач позовні вимоги не визнав, подав відзив на позов (а.с. 22-23). Зокрема, заявляє, що позивач мав би довести своє важке матеріальне становище у зв'язку з чим потребує батьківського утримання. Однак, позивач не потребує жодної матеріальної допомоги, оскільки неофіційно систематично здійснює музичний супровід урочистих заходів, купує дороге музичне обладнання. Натомість він сам важко хворіє, має на утриманні дружину, що є інвалідом дитинства, та її доньку від першого шлюбу, за місцем роботи отримує мінімальну заробітну плату, крім того, погашає кредити. За таких обставин його заробітку залишається менше, ніж прожитковий мінімум для дорослої особи, а тому він не має можливості утримувати свого повнолітнього сина. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. На ствердження своїх позовних вимог та заперечень відзиву позивач надав документи, що знаходяться на а.с. 5-9 та 40-49. У судовому засіданні позивач просив не приймати до уваги доказ у вигляді розписки жителів села Яришів про матеріальний стан сім'ї відповідача, що міститься на а.с. 40. Відповідач просив долучити до матеріалів справи та вирішити його заяву про реєстрацію в ЄРДР відомостей про злочин, вчинений [PERSON] (підробка доказів у справі). Судом відмовлено у прийняті такої заяви, оскільки на етапі розгляду справи по суті судом не надавалася оцінка доказам сторін, крім того, позивач відмовився від доказу, який оспорює відповідач. Відповідачу було рекомендовано звертатися із відповідною заявою до правоохоронних органів. У підготовчому засіданні відповідач клопотав про допит як свідка його дружини [PERSON]. Це клопотання судом було задоволено. Інших заяв та клопотань сторони не заявляли. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 18). 02 квітня 2018 року проведено підготовче засідання, за результатами якого закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті, позивачу надано строк до 10 квітня 2018 року для подання відповіді на відзив, а відповідачу - строк до початку розгляду справи по суті - для подання заперечень (а.с. 52). 4. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено на підставі свідоцтва про народження (а.с. 5) і не спростовується сторонами, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який [INFO] досяг повноліття (а.с. 3). Повнолітній позивач [PERSON] навчається на денній формі навчання в Барському гуманітарно-педагогічному коледжі імені Михайла Грушевського, що підтверджується довідкою № 888 від 15 січня 2018 року (а.с. 6), і з 01 липня 2017 року до цього часу не отримує стипендії (за власним зізнанням, через низькі оцінки). [PERSON] зареєстрований та проживає з матір'ю в с. Дружба Мурованокуриловецького району (а.с. 7), з досягненням повноліття відповідач в його утриманні участі не приймає (не заперечується відповідачем і доводиться поданою ним довідкою Яришівським психоневрологічним будинком-інтернат № 172 від 20 березня 2018 року (а.с. 28)). Позивач стверджує, що у зв'язку із навчанням потребує батьківської матеріальної підтримки. Так, його витрати на оплату гуртожитку за 5 місяців складають 1660 гривень (а.с. 46), він придбав для навчання ноутбук вартістю 8500 гривень (а.с. 47-48) та телефон за 3500 гривень (а.с. 48-49), на тиждень він витрачає 300 гривень на харчування та 100 гривень на переїзд із дому до навчального закладу. Відповідач стверджує, що у позивача нема потреби в його матеріальному утриманні, оскільки він зі своєю мамою створили музичний гурт, закупили дорогі музичні інструменти та обладнання, здійснюють оплатний музичний супровід святкових подій. Ці обставини позивач довів скріншотами у соціальних мережах (а.с. 35-39). Позивач не заперечує, що він є творчою людиною, пише вірші та музику, а також, що іноді допомагає мамі у музичному супроводі святкових подій, іноді пристає а пропозиції друзів провести дискотеки. Одночасно вказує, що у оголошеннях в Інтернеті він подав неправдиву інформацію про те, що він придбав апаратуру і світломузику, насправді це обладнання придбала його мати. Відповідач стверджує, що він не має матеріальної можливості утримувати повнолітнього сина, оскільки отримує мінімальну заробітну плату (а.с. 28), сплачує кредити (а.с. 29, 30), є важкохворою людиною (а.с. 32), утримує дружину-інваліда та її малолітню дочку (а.с. 31). Крім того, заявляє, що після припинення шлюбу з матір'ю позивача, він віддав їй все майно, на яке вона претендувала, а також всі спільно нажиті грошові збереження (а.с. 34), що мало стати запорукою достойного матеріального забезпечення сина в період навчання. Позивач оспорює такі обставини і заявляє, що відповідач має у власності житловий будинок (а.с. 41), його дружина-інвалід отримує пенсію і заробітну плату, щодо отриманих матір'ю майна і грошей, - він не має до них ніякого відношення і йому нічого не відомо про їх існування. Крім того, заявив, що він успадкував від батька гіпертонічну хворобу (а.с. 42, 43). 5. Оцінка аргументів сторін. Суд не приймає як беззаперечний доказ матеріального забезпечення позивача, надані відповідачем скріншоти з Інтернету (а.с. 35-39). Зокрема, цими доказами не доводиться розмір матеріального забезпечення, а також належність дорогих інструментів та обладнання саме позивачу. Одночасно, суд не йме віри твердженням позивача про те, що його майновий стан на стільки важкий, що він потребує половину заробітку (доходу) свого батька. Так, сам позивач не заперечив у цьому судовому засіданні, що він зі своєю матір'ю має музичний гурт «Я і мама», що вони здійснюють музичний супровід святкових подій. З огляду на регіональні традиції, такі послуги завжди були оплатними, а тому існує висока ймовірність, що позивач має достойний підробіток у позаурочний час. Крім того, через байдуже ставлення до навчання позивач втратив можливість отримувати стипендію, яка гарантувала б йому достойне забезпечення своїх щоденних потреб. Щодо аргументів відповідача про свою неспроможність матеріально забезпечувати повнолітнього сина, суд враховує наступне: Як вбачається із довідки про заробіток Яришівського психоневрологічного будинку-інтернат № 172 від 20 березня 2018 року (а.с. 28), без утримання аліментів на сина позивач щомісяця отримує доходів у вигляді зарплати в сумі понад 3 тисячі гривень. Сплату кредитів (а.с. 29, 30) не можна вважати обставиною, що ставить особу у важке матеріальне становище, оскільки сам кредит було свого часу отримано як додатковий дохід, який потрібно повернути частинами зі сплатою відсотків за його використання. Твердження відповідача про наявність на його утриманні дружини-інваліда (а.с. 26, 27), спростовано поясненнями допитаної у судовому засіданні за клопотанням відповідача свідка [PERSON]. Так, свідок пояснила суду, що вона із серпня 2014 року проживає (зі своєю дочкою від першого шлюбу) із [PERSON], а в січні 2016 року зареєструвала з ним шлюб. Вона дійсно має 3 групу інвалідності по зору, отримує пенсію, а також працює і отримує заробітну плату. Таким чином, теперішня дружина відповідача не лише не є його утриманкою, а й сама отримує два види доходів щомісячно. Наявність у відповідача хвороби (а.с. 32) є обставиною, що має враховуватися судом при визначенні розміру аліментів, а не питання про звільнення від обов'язку утримувати повнолітнього сина. Обставина, що відповідач після припинення шлюбу з матір'ю позивача добровільно віддав майно та грошові кошти, що стверджується розпискою (а.с. 34), суд вважає, що такий доказ не стосується правовідносин між батьком та сином, а є доказом добровільного виконання вимоги про поділ майна подружжя. З цих підстав суд не приймає розписку як доказ виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню сина після досягнення повноліття у зв'язку з продовженням навчання. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). 6. Висновки суду. Встановивши, що позивач досягнув повноліття, продовжує навчання, не отримує стипендію, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, яка оплачує проживання у гуртожитку, забезпечує одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями, суд враховує, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків, зокрема, що відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, а тому приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь повнолітнього сина на період до закінчення ним навчання в Барському гуманітарно-педагогічному коледжі імені Михайла Грушевського. Одночасно, суд вважає, що для забезпечення і дотримання прав та інтересів всіх учасників справи позов підлягає до часткового задоволення в частині визначення розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач має постійне працевлаштування, а тому вимога позивача про стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) є логічною і правомірною. В судовому засіданні (судових дебатах) позивач просив стягнути з відповідача 1/3 частину його заробітку (доходу) щомісячно. Саме в цій частині вимога підлягає до часткового задоволення. Так, суд враховує, що і позивач, і відповідач мають хвороби, пов'язані з кровообігом (а.с. 32, 42-43), а тому однаково потребують періодичного лікування. Сторони у справі є повнолітніми і працездатними особами, здатними забезпечити себе матеріально. Однак, син продовжує навчання, а тому потребує матеріальної допомоги батьків. Враховуючи названі позивачем потреби у зв'язку з навчанням (оплата гуртожитку, проїзду з місця проживання до місця навчання, харчування), а також враховуючи розмір заробітної плати відповідача, суд прийшов до висновку, що відповідач спроможний без шкоди своїх власних інтересів надавати матеріальну допомогу синові у розмірі 1/4 частини заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернувся до суду з цим 01 березня 2018 року. 7. Розподіл судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial