Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

В грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит" (надалі Банк) звернулося в суд з позовом до відповідачки [PERSON], посилаючись на порушення своїх прав цією відповідачкою через не виселення добровільно із квартири, на яку за судовим рішення звернено стягнення, як на предмет іпотеки / а.с. 3 - 5 /. Користуючись своїми процесуальними правами, визначеними ст. 31 ЦПК України, Банк через свого представника уточнив заявлений позов шляхом подання відповідної заяви, датованої 24 лютого 2015 року, в якій серед відповідачів зазначив зареєстрованого в спірній квартирі на час вирішення цього спору [PERSON] / а.с. 128 - 120/. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2015 року [PERSON] залучено до участі в справі в якості співвідповідача / а.с. 169 /. Під час розгляду даної справи по суті представник Банку - позивача Кобрись О.М., який діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 83 - 84 /, заявлений позов підтримав, просив задовольнити його та розглянути справу у його відсутність, не заперечуючи проти заочного вирішення справи / а.с. 180 /. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи зареєстрованими за адресою, зазначеною в позовній заяві / а.с. 33, 95, 96 /, та повідомленими про день, час і місце розгляду справи відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, жодного разу в судові засідання не з'явилися, свого ставлення до заявленого позову не висловили / а.с. 69, 71, 72, 73, 94, 105, 106, 107, 111, 125, 126, 127, 166, 167, 171, 172, 173, 181, 182, 183, 184, 185, 186, 187, 188, 189, 190, 191/. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідачів, проти чого представник позивача не заперечував у своїй письмовій заяві / а.с. 180 /. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, надані стороною позивача на засадах змагальності і диспозитивності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Відповідно до ряду судових рішень за позовом Банку - позивача, які набрали законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки у виді двокімнатної квартири № 142 за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Сорочинська 20. Дану квартиру передано позивачу в управління до моменту реалізації предмета іпотеки /а.с. 10 - 13, 14 - 20, 23 - 26 /. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За наявними в справі доказами, відповідачі [PERSON] та [PERSON] станом на 30 січня 1015 року і до цього часу зареєстровані в [ADDRESS] переданій в іпотеку позивачу, що підтверджується довідками Миргородського МВ УДМС України в Полтавській області та Миргородського комунального житлово - експлуатаційного управління Миргородської міської ради / а.с. 33, 95, 96 /. Про їх виселення із цього помешкання вони повідомлялися належним чином та поінформовані / а.с. 27, 28, 29, 30, 174, 175, 176, 177 /. Згідно зі ст. 40 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Статтею 109 ч. 3 ЖК України визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. З цих підстав заявлений позов в цій частині підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог, викладених у пункті 3 резолютивної частини позовів до обох відповідачів, в частині направлення копії рішення суду до відповідного підрозділу Управління Державної міграційної служби, то такі вимоги згідно до положень ст. 16 ЦК України не є способом захисту цивільних прав та інтересів позивача. Крім того, позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстрації за конкретними місцями проживання позивачем не заявлялися, судовим збором не оплачувалися, а відтак і не підлягали розгляду судом, виходячи з імперативних приписів ст. 11 ЦПК України, якою визначено диспозитивність цивільного судочинства. Отже, в задоволенні цієї позовної вимоги в частині направлення копії рішення суду до відповідного підрозділу Управління Державної міграційної служби слід відмовити. Судові витрати по справі в загальній сумі 365 гривень 40 копійок, понесені Банком і документально підтверджені /а.с. 1, 2/, підлягають до стягнення на його користь із відповідачів [PERSON] та [PERSON] в дольовому виразі, в рівних частках, на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial