Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 28 лютого 1997 року, він являється власником житлового будинку, який знаходяться за адресою в [ADDRESS]. В даному господарстві крім позивача зареєстровані: його тітка [PERSON] та його племінниця [PERSON], відповідачка по справі. Однак, у вищевказаному господарстві з 1996 року вона не проживає, оскільки мешкає в м. Кіцмань Чернівецької області. Вказує на те, що він неодноразово, у добровільному порядку, звертався до [PERSON], про зняття з реєстрації, однак вона відмовлявся, а тому просив задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи, про свідчить розписка пр. отримання повістки. Клопотань про відкладення справи від неї не надходило. Представник третьої особи у засідання не з'явився, однак подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Так, судом встановлено, що на підставі договору дарування від 28 лютого 1997 року посвідченого державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори, позивачу на праві власності належить житловий будинок, який знаходяться за адресою в [ADDRESS]. Однак, у вищевказаному господарстві крім позивача, його тітки, зареєстрована і відповідачка по справі [PERSON]. Згідно довідки Шипинецької сільської ради та акту обстеження місця проживання, вбачається, що відповідачка [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS], але з дати реєстрації від 04 жовтня 1996 року за вказаною адресою не проживає. Згідно ст. 319 ЦК України власник вправі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідачки у житловому будинку позивача порушує його права у володінні, користуванні та розпорядженні цим житлом і він як власник вправі вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Крім того, згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У зв'язку із цим, відповідно до ст.16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Відповідно до ст..7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежить від вирішення питань про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наявності законних на те підстав і оскільки це відповідає вимогам закону стосовно захисту права власності, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного та у відповідності до ст. ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: partial