Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач 04.12.2019 р. звернувся до суду з позовом в якому просив визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вищевказаним місцем проживання, мотивуючи тим, що йому належить житловий будинок [ADDRESS] , у вказаному будинку зареєстрований відповідач, який є його сином, проте з 2003 року відповідач у зазначеному місці, без поважних причин не проживає, та з того часу за місцем реєстрації жодного разу не з`являвся. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.02.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 14.03.2019 р. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.03.2019 р. задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків, судове засідання відкладено на 08.05.2019. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.03.2019 року в порядку підготовки справи до розгляду задоволено клопотання представника позивача про заміну раніше викликаних свідків. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив суду не подавала. Представник третьої особи Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що працював з позивачем на одному підприємстві. Відповідач син позивача приблизно років 15 не проживає у будинку позивача. Йому відомо, що відповідач виїхав на інше місце проживання. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є товаришем позивача з дитинства. Відповідач є сином позивача. Він не бачив його більше п`яти років. Часто буває у позивача дома, [PERSON] у будинку [PERSON] не проживає, його речей там не має. Суд, заслухав вступні слова позивача, та його представника, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] що свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 13.07.1990 року державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Заславець Н.В. за реєстровим №3-843 (арк. справи 7) Згідно довідки виданої 20.12.2018 року Органом самоорганізації населення №27 виконавчого комітету Корабельної у м. Херсоні ради та письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2003 року (арк. справи 8-9). За відомостями домової книги на домоволодіння [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований у будинку з 06.07.1996 року. Відсутність речей відповідача та його не проживання за вказаною адресою підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив, майно та речі відповідача у будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому будинку з 2003 року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому відповідач додатковому визнанню таким, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку не підлягають, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 11 травня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial