Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

В серпні 2016 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшов вищезазначений позов. Позивачка в своїй позовній заяві посилається на те, що згідно Свідоцтва серії [NUMBER] про право на спадщину за законом від 22.12.2006 [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] Даний факт підтверджується також витягом про реєстрацію власності на нерухоме майно від 25.12.2006 серії ССВ № 455336. На сьогодні склалася така ситуація, що [PERSON] як власник 1/2 частини спірного житлового будинку немає можливості самостійно користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки постійно проживає в Російській Федерації. Тому, 06.02.2016 [PERSON] надала доручення 89 АА № 0604188 позивачці яким уповноважила останню управляти належною їй частиною житлового будинку. На виконання вищезазначеного доручення [PERSON] звернулася до відповідачки [PERSON], яка на сьогоднішній день зайняла весь житловий будинок без згоди іншого співвласника, про вселення в 1/2 частину будинку, надавши для огляду всі документи на право вселення, на що відповідачка відмовила та повідомила, що це її житловий будинок і нікого вселяти в нього вона не дозволить. Після цього [PERSON] ще декілька разів намагалася в добровільному порядку вирішити спір та вселитися в будинок, при цьому пояснюючи відповідачці [PERSON], що вона чинить протизаконно та порушує право власності інших осіб на житловий будинок. Відповідачка не зважаючи на законні вимоги [PERSON] категорично відмовилася від вселення останньої до житлового будинку. На даний час відповідачка без дозволу співвласника житлового будинку розпочала проводити роботи з реконструкції житлового будинку, а саме: без належної технічної документації та дозволу на початок проведення будівельних робіт почала прибудовувати веранду, виконувати перепланування та ремонтні роботи в середині житлового будинку. Враховуючи систематичну відмову відповідачки виконати законні вимоги про вселення, [PERSON] 27.04.2016 звернулася до виконавчого комітету Ржищівської міської ради із заявою про допомогу вселитися в 1/2 частину житлового будинку. Створена комісія виконавчого комітету Ржищівської міської ради [PERSON] не вселила та прийшла до висновку, що в зв'язку з неможливістю врегулювати конфліктну ситуацію мирним шляхом рекомендувала [PERSON] звернутися до суду з позовною заявою. Таким чином, відповідачка [PERSON] чинить перешкоди у користуванні власністю, а саме: 1/2 частиною житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] Відповідачка не йде на контакт і не хоче порозумітися, не дає вселитися в житловий будинок і чинить перешкоди в проживанні [PERSON] в житловому будинку. Позивачка [PERSON] просить вселити її в житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] зобов'язати відповідачку [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловим будинком, а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та підтвердила той факт, що вона дійсно перешкоджає [PERSON] вселитися в житловий будинок та користуватися ним. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав, подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивачка не має права на вселення в будинок, де проживає сім'я відповідачки, оскільки доручення від [PERSON] не надає [PERSON] права на вселення в будинок, а лише на управління. Крім того, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог про вселення в спірний житловий будинок. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13254905 від 17.01.2007 (а.с.18-19) та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.20-23), домоволодіння по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник спірного житлового будинку [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. Також судом встановлено, і це не заперечувалося сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що спадкові права після смерті [PERSON] ніким із спадкоємців, ні позивачкою, ні відповідачкою, не оформлені. Відповідно до ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на вищезазначене, суд не може прийняти до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки вона суперечить принципу непорушності права власності та змісту ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири, визначеніст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Для виконання своїх обов'язків відповідно до ст. 360 ЦК України як співвласника майна та реалізовуючи свої права щодо спірного майна [PERSON] згідно довіреності 89 АА 0604188 від 06.02.2016 (а.с.10) уповноважила [PERSON] управляти належною їй на праві спільної часткової власності частиною житлового будинку та земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] Таким чином, судом встановлено, що позивачка на відповідній правовій підставі має право володіти та користуватися 1/2 частиною спірного житлового будинку. Судом не може бути прийняте до уваги твердження представника відповідача про те, що позов не підлягає задоволеню, так як частка [PERSON] не виділена в натурі, оскільки відповідно до норми 364 ЦК України виділ співвласником своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності, не є обов'язком власника, а є його правом, і не виділення частки в натурі не тягне за собою припинення права власності. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], яка діє на підставі довіреності серія 89 АА № 0604188 від 06.02.2016, не має вільного доступу до 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], внаслідок чого вона позбавлена можливості виконувати свої обов'язки згідно довіреності, а тому її вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування та вселення мають бути задоволені на підставі ст. 321, 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України.

Outcome: partial