Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 березня 1997 року він уклав шлюб з відповідачкою. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 жовтня 2010 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу ними було збудовано домоволодіння разом з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS]. Вважає, що він має право на ? частину домоволодіння, як на майно придбане під час шлюбу, а тому просить визнати за ним право власності на ? частину спірного домоволодіння, провести реальний розподіл домоволодіння [ADDRESS] та господарчих споруд, будівель, згідно запропонованих експертом варіантів. Крім того, визначити порядок користування земельною ділянко, відповідно до виділеної частки у праві власності на домоволодіння. Понесені ним судові витрати просить покласти на відповідачку. Третя особа [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], Косвщинська сільська рада про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] та господарчих споруд, будівель. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спірне домоволодіння було побудовано нею та відповідачами [PERSON], [PERSON] за їх спільні гроші, а тому вважає, що воно є спільною сумісною власністю. Позивач - відповідач [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, при цьому не заперечував проти задоволення зустрічного позову, підтвердив той факт, що [PERSON] дійсно приймала участь у будівництві спірного домоволодіння, нарівні з ним та [PERSON] Крім того, вказав, що судові витрати відшкодовувати не потрібно. Відповідачка [PERSON] частково заперечувала проти первісного позову, просила задовольнити його частково, з урахуванням вимог зустрічного позову, який визнала в повному обсязі. Третя особа за первісним позовом та позивач за зустрічним - [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, щодо первісного позову просила винести рішення з урахуванням її позовних вимог. Відповідач Косівщинська сільська рада в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду повідомлені належним чином, просили справу розглядати у відсутність представника, рішення приймати на розсуд суду у відповідності до вимог закону. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши і оцінивши в сукупності докази по справі, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний є обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 01 березня 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження на а. с. 13. Неповнолітніх дітей вони від шлюбу не мають. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 жовтня 2011 року шлюб між ними розірвано (а. с. 14). Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, на земельній ділянці, яка належить [PERSON], було побудовано домоволодіння разом з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту на земельну ділянку, технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 7-12). [PERSON] 18 грудня 2012 року зареєструвала на своє ім'я права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с. 4). Разом з тим, при розгляді справи було встановлено, що спірне майно було збудовано сторонами внаслідок спільної праці сім'ї та за спільні кошти. При цьому судом встановлено, що в будівництві спірного домоволодіння приймала участь в рівних частках [PERSON], [PERSON] і [PERSON], дані обставини визнані сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно п.п. 3-4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників; згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена; співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном; правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати право власності на домоволодіння [ADDRESS] по 1/3 частині за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] При цьому, слід визнати частково недійсним видане 21 грудня 2012 року виконавчим комітетом Косівщинської сільської ради свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] в частині частки права власності [PERSON], виключивши 2/3 частки, які належать [PERSON], [PERSON] При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7, якими встановлено, що житловий будинок, який перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремий об'єкт нерухомості. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно рішення Конституційного суду України від 19.09.2012 р. по справі №17-рп/2012 «Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Також Конституційний суд зазначив: Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 44/14 від 21 листопада 2014 року експертом зазначено, що розподіл житлового будинку з виділенням окремих ізольованих приміщень співвласникам, з урахуванням їх часток, а саме по 1/3 частині неможливий, запропоновано один варіант порядку користування. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проте, позовні вимоги про встановлення порядку користування житловим будинком [ADDRESS] сторонами не заявлені. У відповідності до ст.88 Земельного кодексу України, учасник спільної часткової власності на будинок має право на отримання у володіння та користування частину земельної ділянки, яка відповідає розміру належної йому частки в жилому будинку. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»(п.19,21), суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, можливість проходу з вулицю на подвір'я тощо, враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивачі як за первісним позовом так і за зустрічним не наполягали на стягненні витрат з відповідачів по проведенню експертизи та судових витрат, стягненню з відповідачів на користь позивачів судові витрати не підлягають.

Outcome: partial