Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14.01.2021 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15.07.2005 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою за місцем її проживання, позивачка самостійно несе витрати по утриманню дітей, не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дітей. Відповідачеві на праві власності належить декілька об`єктів нерухомості, які він здає в оренду та отримує значні доходи. На підставі викладеного позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 6000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. 27.01.2021 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначено, що не має можливості сплачувати заявлений позивачкою розмір аліментів, оскільки не має такого рівня доходу. Відповідач зазначає, що він є фізичною особою підприємцем, його дохід згідно довідки ГУ ДПС у Запорізькій області №460/АП/08-01-50 від 21.01.2021 року, у 2019 році склав 96\~000,00 грн., у 2020 році 80\~000,00 грн. Відтак, він виходячи із свого майнового стану має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 1200,00 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову, пояснювала, що вона працює та отримує заробітну плату у розмірі 10\~000,00 грн., також отримує частину доходу з оренди об`єктів нерухомості, які були придбані у шлюбі. Наполягає на тому, що відповідач має значний дохід, який не декларує, витрачає значні кошти на відпочинок та життя, придбав коштовну квартиру ум. Києві, дітям не допомагає. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України,\~\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.\~\~ Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 15.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] , видане Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 559. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] Серії [NUMBER] виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, від 11.11.2010 року, актовий запис №1380, та Свідоцтва про народження [PERSON] , Серії [NUMBER] від 19.06.2015 року, актовий запис №678, сторони є батьками дітей. \~\~\~\~\~\~\~\~Діти проживають разом з позивачкою за місцем її проживання, що визнається сторонами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до\~статті 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно із частин 2, 3\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України"\~прожитковий мінімум на одну особу за 2020 рік становить дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на те, що відповідач є працездатною особою, є фізичною особою підприємцем, має у власності декілька об`єктів нерухомості, які приносять йому дохід, зокрема торгівельний павільйон літ. А, за адресою [ADDRESS] , має власне житло квартиру за адресою: [ADDRESS] , дві квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Має земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на земельну ділянку Серія АИ №847732 від 29.10.2010 року. Крім того відповідач має у власності автомобіль Chevrolet Cruze номер [NUMBER] . Проте, суд визначаючи розмір аліментів виходить з принципу рівності обов`язків батьків утримувати дітей, так позивачка має власний дохід - заробітну плату, отримує певну чистину доходу з оренди квартир, що визнають сторони. До того ж, у відповідності до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того позивачка не довела своїх стверджень про значні статки відповідача а саме, що він має значні доходи, які не декларує, придбав дорогу квартиру в м. Києві, має банківський рахунок, робить коштовні придбання, витрачає значні кошти на відпочинок тощо. При цьому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має мінливий дохід, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі по 6000 грн. на дітей. За таких умов суд вважає за можливе, стягнути аліменти на утримання дітей по 2000,00 грн. на кожну дитину, що відповідає мінімальному та рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, відповідає інтересам дітей. Згідно із\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Отже, аналізуючи викладене вище та беручи до уваги положення ст.182,\~80 Сімейного кодексу України, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомоги, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений\~Законом України «Про Державний бюджет України»\~та обставини справи, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дітей необхідно стягнути з відповідача аліменти на кожну дитину у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно до їх повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~ \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840,80грн. Стаття 430 ЦПК України\~регламентує, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial