Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ім. А.М.КУЗЬМІНА» (далі ПАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ») про відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання, повязаного з виробництвом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 06.06.2003 року по 26.03.2015 року він працював в ПАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» та був звільнений у зв'язку зі станом здоров'я за п.2 ст.40 КзпП. Внаслідок довготривалої роботи в шкідливих умовах отримав професійне захворювання, а саме, хронічне обструктивне захворювання легенів 1-ІІ стадії, група В, вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок І-ІІ стадії з периферичною ангіодистонією, двобічним плечолопатковим періатрозом, ПФ першого ст., періатрозом ліктьових суглобів, ПФ І ст., радикулопатія поперекова-крижова зліва, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом, парезом лівої стопи, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів, ПФ І-ІІ ст., нейросенсорна приглухуватість І ст. Висновком МСЕК від 22.02.2016 року йому встановлена 2 група інвалідності та 70% втрати професійної працездатності. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.02.2016 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Причина виникнення наявність на робочому місці підвищеного рівню пилу та фізичних перевантажень. Вважає, що хворобою та втратою професійної працездатності йому заподіяна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль, через хворобу вимушений постійно знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного та амбулаторного лікування, приймати лікарські препарати, не може влаштуватися на роботу, вести повноцінний образ життя, порушені звичайні соціальні звязки, постійно перебуває у нервовій напруженості, що негативно впливає на його психологічний стан. У звязку з професійним захворюванням погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, підвищена дратівливість, що негативно позначається на його душевному стані. Просить суд стягнути із ПАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» на його користь моральну шкоду в сумі 300000 гривень. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представником позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] також підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та в обгрунтування заперечень проти позову надала пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях (а.с.84,) а саме, що дійсно 02.02.2016 року комісією з розслідування професійних захворювань складено акт, відповідно до якого [PERSON] встановлено професійне захворювання, 22.02.2016 [PERSON] встановлено 70% стійкої втрати працездатності та 2 група інвалідності. Проте, діюче законодавство допускає роботу у важких та шкідливих умовах праці. За виконані роботи у цих умовах праці позивач отримував додаткові пільги та компенсації, при досягненні пенсійного віку буде отримувати пенсію на пільгових умовах. Крім того, будучи обізнаним про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці на власне здоровя, позивач самостійно уклав трудовий договір та продовжував виконувати роботу в таких умовах довгий час, тим самим, з власної ініціативи допускав погіршення свого здоровя. Отже, порушення прав та законних інтересів позивача з боку підприємства допущено не було. Підприємство виконало всі вимоги законодавства, попередивши позивача про важкі та шкідливі умови праці. З доводами позивача в обґрунтування своїх моральних страждань не згодна, тому що вони є безпідставними та непідтвердженими доказами, у звязку з чим просить відмовити у повному обсязі в задоволені позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснив, що позивач дійсно внаслідок роботи у шкідливих умовах отримав професійне захворювання, йому було встановлено 70% втрати працездатності та він визнаний інвалідом 2 групи. При розгляді спору по суті покладається на розсуд суду з урахуванням наданих доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], перебував у трудових відносинах з ПАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» з 06.06.2003 року по 26.03.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7). Відподвідно до медичного висновку Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини від 12.01.2016 року № 025 [PERSON] має професійне захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень І -ІІ стадії (токсикоз-пиловий бронхіт І-ІІ ст., емфізема легень І-ІІ ст..), група В; вегетативна-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок І-ІІ стадії з периферичною ангіодистонією, двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФ першого ст., періартрозом ліктьових суглобів, ПФ І ст., радикулопатія попереково-крижова зліва, з помірного вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом, парезом лівої стопи, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів, ПФ І-ІІ ст.; нейросенсорна приглухуватість І ст. (а.с.8-9). Згідно з висновком МСЕК від 22.02.2016 року [PERSON] встановлена друга група інвалідності та 70 % втрати професійної працездатності (а.с.10). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.02.2016 року, професійне захворювання виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Причина виникнення наявність на робочому місці пилу, фізичних навантажень, тощо (а.с.11), Згідно з виписних епікризів та виписок з медичних карток [PERSON] проходив обстеження та лікування в закладах охорони здоров'я: з 12.03.2014 року по 24.03.2014 року, з 10.07.2014 року по 14.07.2014 року, з 15.07.2014 року п 01.08.2014 року, з 06.08.2014 року по 21.08.2014 року, з 15.09.2014 року по 22.09.2014 року, з 27.11.2014 року по 11.12.2014 року, з 12.12.2014 року по 25.12.2014 року, з 14.01.2015 року по 28.01.2015 року, з 25.02.2015 року по 11.03.2015 року, з 30.04.2015 року по 08.05.2016 року, з 08.06.2015 року по 17.06.2015 року, 21.09.2015 року по 30.09.2015 року, з 10.05.2016 року по 23.05.2016 року. (а.с.14-33). Таким чином, судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача із шкідливими та небезпечними умовами. Під час виконання трудових обовязків, в результаті впливу шкідливих виробничих факторів [PERSON] отримав професійне захворювання, йому встановлено другу групу інвалідності та 70 % втрати професійної працездатності, що підтврджується матеріалами справи. Відповідно до\~ ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України\~встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. 01 січня 2015 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року № 77-VIII. Положеннями частини 8\~статті 36 зазначеного Закону \~передбачено, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється\~незалежно від часу настання страхового випадку\~відповідно до положень\~Цивільного кодексу України\~та\~Кодексу законів про працю України.На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосувати вимоги положень закону, що регулюють трудові правовідносини, оскільки на даний час законодавець чітко визначив, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до норм\~ЦК України\~та\~КЗпП України. Отже, в даному випадку передбачається обовязок роботодавця відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до\~рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004, ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до\~п.4.1. вказаного Рішення Конституційного суду, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Відповідно до\~ ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Отже, у звязку з отримання професійного захворювання та 70 % втрати працездатності, позивач зазнає фізичний біль, страждання та емоційні переживання, потребує постійного лікування, внаслідок професійного захворювання йому встановлено інвалідність. Разом із тим змінився його звичайний спосіб життя, оскільки внаслідок захворювання позивач обмежений у побуті, постійно вимушений знаходитись під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах, потребує сторонньої допомоги, від чого наявне критичне відношення до себе, не може повноцінно піклуватися про свою неповнолітню дитину, від чого відчуває розпач та безпорадність. Все це зумовлює інтенсивні емоційні, психологічні і душевні страждання та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності до ст.237-1 КЗпП України. При цьому суд не може взяти до уваги посилання відповідача в обґрунтування заперечень проти позову на ту обставину, що позивач самостійно з власної ініціативи продовжував довгий час працювати у важких умовах праці, тим самим з власної ініціативи допускав погіршення свого здоровя, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним обовязку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 02.02.2016 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу. За змістом ч.ч. 1-3\~ ст. 23 ЦК України\~ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно\~ ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Виходячи з принципів розумності й справедливості,\~з врахуванням конституційної значимості здоровя, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоровя, ступінь втрати професійної працездатності, повязані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 40000 гривень. В іншій частині позовні вимоги не знайшли свого підтвердження і тому задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнутий з відповідача у сумі 551,20 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial