Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із загибеллю на виробництві фізичної особи. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є сином [PERSON], який з 12 липня 1985 року по [INFO] року працював в ПрАТ «АКХЗ». [INFO] року о 08 год. 55 хв. під час виконання робіт [PERSON] загинув на виробництві, працюючи машиністом установки сухого гасіння коксу, через падіння з висоти. Про нещасний випадок, який трапився з батьком позивача, відповідачем був складений акт форми Н-1 від 16 травня 2018 року та акт форми Н-5 від 16 травня 2018 року. Загибель батька стала для позивача страшним потрясінням, він втратив рідну людину, поніс значні моральні страждання, які носять триваючий характер, зазнав істотних змін в особистому житті, переніс і продовжує переносити душевні страждання. За таких обставин, позивач просить суд в рахунок відшкодування моральної шкоди , заподіяної внаслідок смерті батька на виробництві, стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 300 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справу у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також відзив на позовну заяву, згідно з яким ПрАТ «АКХЗ» вважає вимоги позивача суттєво завищеними. На ПрАТ «АКХЗ» існує сучасна система охорони праці, направлена на запобігання нещасним випадкам на підприємстві та виконанню вимог законодавства про охорону праці. Нещасний випадок з працівником ПрАТ «АКХЗ» стався в період, коли ПрАТ «АКХЗ» та його працівники знаходилися в тяжких умовах в зоні бойових дій та проведення антитерористичної операції і здійснювали свою виробничу діяльність при форс-мажорних обставинах, у зв'язку з цим і став можливим нещасний випадок. Зовнішні умови праці, як з боку підприємства, так і з боку працівника потребують уваги та певної навички , а в ситуації, коли фактично на території підприємства та міста проводяться бойові дії, уважно та правильно , з дотриманням вимог законодавства про охорону праці, правил техніки безпеки все це зробити дуже складно. Знаходячись в стані перманентного стресу робітники підприємства втрачають пильність у питанні дотримання техніки безпеки при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, нещасний випадок зумовлений не тільки і не стільки діями або бездіяльністю ПрАТ « АКХЗ», скільки зовнішніми факторами та форс-мажорними обставинами. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 08 травня 1992 року. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «АКХЗ» з 12 липня 1985 року відповідно до копії трудової книжки [NUMBER], виданої 25 липня 1985 року, [INFO] року виключений зі спискового складу ПрАТ «АКХЗ» в зв'язку зі смертю. Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався [INFO] року о 08 год. 55 хв. у Приватному акціонерному товаристві «Авдіївський коксохімічний завод» за формою Н-5 від 16 травня 2018 року визнано нещасний випадок зі смертельним наслідком , що стався [INFO] року з машиністом УСГК ПрАТ «АКХЗ» [PERSON] таким, що пов'язаний з виробництвом. Згідно з актом про нещасний випадок , пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 16 травня 2018 року, [INFO] року о 08 год. 55 хв. стався нещасний випадок з [PERSON] на обслуговуючому майданчику установки сухого гасіння коксу коксового цеху № 3 через падіння потерпілого з висоти. Причинами настання нещасного випадку визначені: основна - конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва, супутні - невиконання посадовий обов'язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладено на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Як вбачається з акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку з смертельним наслідком та акту про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом непереборної сили або умислу потерпілого в настанні смертельного випадку, що трапився з ним, немає. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних Переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи ступінь моральних страждань сина загиблого, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у його житті, а також з урахуванням конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю батька, підлягає 200 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він переживає та переносить. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до вимог, визначених в п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» , звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial