Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «ЮНЕКС БАНК» суму боргу за кредитним договором № 23.315.0220.ФО_К від 10.02.2020 року у розмірі 80 042,06 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом 45 618,57 грн.; сума заборгованості за процентами та комісіями 34 423,49 грн. та судовий збір 2 270,00 грн., обґрунтовуючи позов наступним. 10.02.2020 року Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК» та гр. [PERSON] , уклали між собою кредитний договір № 23.315.0220.ФО_К, на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на Офіційному сайті Банку за електронною адресою. Акцептування позичальником даної публічної пропозиції здійснюється шляхом укладання Кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому правилами, за адресами місцезнаходження підрозділів клієнтського обслуговування банку, перелік яких оприлюднений на офіційному сайті банку. Приймання позичальником цієї публічної пропозиції відбувається виключно в цілому, без можливості запропонувати банку свої умови кредитного договору, який є договором приєднання відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України. Преамбулою правил передбачено, що правила та всі додатки до них, кредитний договір та всі додатки до нього, вважаються його невід`ємною частиною та разом складають кредитний договір як єдиний документ. Таким чином, відповідно до підписаного кредитного договору відповідач, акцептував та приєднався до публічної пропозиції позивача на укладення даного договору на умовах та в порядку, передбаченому правилами, що оприлюднені на офіційній інтернет сторінці банку. Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 процента річних, та комісією за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі з 1 по 12 місяць 7 процентів, з 13 по 24 місяць 5,5 процента, з 25 по 36 місяць 0,5 процента щомісячно. В порядку й на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 кредитного договору та пунктів 3.3., 3.4., 3.5., 3.6., 3.8., 3.9. правил, позичальник зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, зі строком погашення кредиту - не пізніше 11.02.2023 року. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. Пунктом 3.14 правил передбачено, що відповідач доручив позивачу самостійно здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку на умовах, визначених Кредитним договором та правилами. Відповідно до п. 4.2.2 правил, відповідач взяв на себе зобов`язання щомісяця сплачувати платежі по кредиту, комісії за обслуговування та проценти за користування кредитом у строк не пізніше останнього робочого дня місяця та повернути кредитні кошти у строк визначений кредитним договором та правилами. Проте, відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує що місячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору та правил. Станом на 07 червня 2021 року загальна заборгованість [PERSON] серед АТ «ЮНЕКС БАНК» за кредитним договором № 23.315.0220.ФО_ К від 10.02.2020 року складає: 80 042,06 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом складає 45 618,57 грн.; сума заборгованості за процентами та комісіями складає 34 423,49 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається (ст. 525 ЦК України). Таким чином, порушивши умови кредитного договору та правил щодо вчасного повернення кредиту та оплати процентів за користування кредитними коштами, відповідач допустив односторонню відмову від зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання позичальник зобов`язаний з відшкодувати банку збитки. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений поговором. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором та правилами не виконав, оскільки не погасив заборгованість за кредитом, процентами та комісією, що є порушенням умов кредитного договору, правил та діючого законодавства України. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено - якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідачем протягом тривалого часу не сплачуються щомісячні платежі на погашення кредиту, процентів та комісій за користування кредитними коштами позивачем прийнято рішення звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В порядку п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередня сума судових витрат складає 2 270,00 грн., ставка судового збору за подачу позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лисюк О.В. позовні вимоги позивача визнала частково, а саме: в частині стягнення заборгованості, а в іншій частині не визнає, оскільки існує постанова Верховного Суду по питанню процентів та комісії, а тому просить позовні вимоги позивача задовольнити частково, а в іншій частині вимог відмовити. Суд, вислухавши представників сторін та вивчивши матеріали, приходить до наступного висновку. Вимогами ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. 10.02.2020 року Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК» та гр. [PERSON] уклали між собою кредитний договір № 23.315.0220. ФО-К, на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «ПРАВИЛА (ДОГОВІРНІ УМОВИ) НАДАННЯ СПОЖИВЧИХ КРЕДИТІВ АТ «ЮНЕКС БАНК», що оприлюднені на Офіційному сайті банку за електронною адресою. Згідно умов кредитного договору встановлено, що банк на умовах строковості,повернення, платності та відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит у сумі 50 000,00 грн. із терміном (строком) користування до 11 лютого 2023 р. (день остаточного повернення кредиту), а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору. Цільове призначення (мета) кредиту - споживчі потреби. Строк Термін користування кредитом обчислюється від моменту перерахування кредитних коштів надання кредиту відповідно до пункту 2.2. цього договору. За користування кредитом позичальник сплачує: ?1.4.1. проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0.01% (Нуль цілих і один сотих процента) річних. ?1.4 2. комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня отримання надання кредиту, в розмірі 0.0% (нуль процентів) від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору. ?1.4.3. комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі з 1 по 12 місяць 7.0%, з 13 по 24 місяць 5.5%, з 25 по 36 місяць 0,5% від суми кредиту, зазначеної в п 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з позичальника заборгованості за кредитом та процентів, є обґрунтованими, оскільки позичальник не виконує належним чином грошове зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для стягнення з останньої отриманих коштів та відсотків за користування кредитом, відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, тому в частині вимог позивача суд задовольняє і стягує з відповідача на користь позивача ) заборгованість за Договором № 23.315.0220.ФО_К від 10.02.2020 року у розмірі 45 622 грн. 05 коп., у тому числі: сума заборгованості за кредитом 45 618,57 грн.; сума заборгованості за процентами 3,48 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення суми заборгованості за комісією, то суд приходить до наступних висновків. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). У ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону)». Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на це, умови кредитного договору про нарахування комісії банком за сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту є незаконними, та як наслідок нікчемними, і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16,постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі №686/25972/14-ц (провадження № 61-433св17). Враховуючи встановлені вище обставини, нікчемність умов кредитного договору щодо сплати комісії, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення нарахованих банком комісійних в сумі 34 420 грн. 01 коп., тому в цій частині вимог суд позивачу відмовляє. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача кошти у сумі 80 042 грн. 06 коп. Позовні вимоги задоволено частково: на користь позивача з відповідача стягнуто кошти у сумі 45 622 грн. 05 коп., що становить 57 % від заявлених вимог. АТ «Юнекс Банк» документально підтверджено сплату судового збору на загальну суму 2270,00 грн. Отже, на користь АТ «Юнекс Банк» з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 1293 грн. 90 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial