Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. Позивач пояснює свої вимоги тим, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18.05.2015 року по справі №653\\537\\15-ц були задоволені її вимоги про внесення змін до наказу про звільнення та трудової книжки, стягнуто 5049 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, яке рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 07.07.2015 року скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Вподальшому ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України рішення Апеляційного суду Херсонської області від 07.07.2015 року скасовано та залишено в силі рішення першої інстанції. Цим рішенням було задоволені вимоги про внесення змін до трудової книжки, стягнуто з підприємства відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.01.2015р по 10.03.2015 р.(дати звільнення). Рішенння не виконувалось. Пізніше вона звернулась до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.03.2015 р Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області 18.09.2017 р. було вимоги позивача задоволено , стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.05.2015 року по 18.09.2017 року в сумі 89869,7 ( вісімдесят дев*ять вісімсот шістдесят дев*ять ) гривень 70 коп. В цьому позові просить стягнути суму за за час затримки розрахунку за період після постановлення рішення рішенням Генічеського районного суду Херсонської області 18.09.2017 р., так як кошти не виплачені. Також просить стягнути суму з 10.03.2015 р. по 17.05.2015р. так як в попередньому рішенні( 18.09.2017) суд не зробив цього. Представник позивача за дорученням в суді просить про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10.03.2015 р. по 17.05.2015р та з 19.09.2017р. по день розгляду справи , компенсації втрати частини заробітку у зв*язку з порушенням виплати, також доповнив позовні вимоги - просить стягнути компенсацію втрати частини заробітку у зв*язку з порушенням виплати в сумі 27722,65 грн. Представник відповідача заперечив позов, просить закрити провадження по справі так як такі вимоги вже були предметом розгляду інших судів та є відповідне рішення. Також пояснив, що такі суми , які просить стягнути позивач не є заробітною платою та в розумінні ст. 117 КЗпП України не підлягають стягненню . Також пояснив, що після скасування первісного рішення Апеляційним судом рішення першої інстанції у підприємства не було правових підстав для виплати позивачу коштів. Також невиплата такої суми несвоєчасно відбулась так як позивачем не надані реквізіти для її виплати, також виконання відбувалось через виконавчу службу, тому позивач повинна оскаржувати їх дії. Вина підприємства відсутня. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області було задоволені вимоги позивача про внесення змін до трудової книжки, стягнуто з підприємства відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.01.2015р по 10.03.2015 р.(дати звільнення). ( справа № 653/537/15-ц) . Пізніше за позовом того ж позивача було постановлено рішення Генічеського районного суду Херсонської області 18.09.2017 р.( справа № 653/2063/17) було вимоги позивача задоволено , стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.05.2015 року по 18.09.2017 року в сумі 89869,7 ( вісімдесят дев*ять вісімсот шістдесят дев*ять ) гривень 70 коп. Вимога розрахунку з 10.03.2015 р. в справі № 653/2063/17 розглянута, але вирішення якої відсутнє в резолютивній частині. Відповідно до ст.270 ЦПК України - Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; За таких умов така вимога в даному провадженні не підлягає розгляду тому в частині стягнення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10.03.2015 р. по 17.05.2015р. провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Відповідно до до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунки у строки визначені ст. 116 цього Кодексу. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до «Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012 р.» від 01 березня 2013 року в частині 2 графи "Спори, що виникають із трудових правовідносин" зазначено, що за змістом ст.ст. 116, 117 КЗпП України за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права па оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням…., затримкою видачі трудової книжки або розрахунку - він визначається, за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два повні календарні місяці роботи. Згідно Правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 по справі № 6-788цс16|428/7002/14-ц, аналіз норм ст. 47, 116, 117 КЗпП України дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Більш того, в правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати. На думку суду, невиконання рішення суду від18.05.2015 року є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати. Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується учасниками розрахунок по заробітній платі було сплачено 23.01.2018 р. , тобто вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 19.09.2017р. по день розгляду справи підлягають задоволенню частково, по день фактичної виплати. Так як сума заробітку, яка встановлена до виплати рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18.05.2015 р. сплачена відповідачем тільки 23.01.2018р. Пояснення представника про те, що невиплата такої суми несвоєчасно відбулась так як позивачем не надані реквізіти для її виплати, також виконання відбувалось через виконавчу службу, тому позивач повинна оскаржувати їх дії- не спростовують обов*язку виплати працівнику суми заробітної плати, яка встановлена рішенням суду від 18.05.2015 р.. Також скасування апеляційним судом Херсонської області рішення суду від 18.05.2015 р.., яким вподальшому ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України скасоване рішення Апеляційного суду Херсонської області від 07.07.2015 року скасовано та залишено в силі рішення першої інстанції не звільняє підприємство від обов*язку своєчасного розрахунку з позивачем заробітної плати. Вимога щодо компенсації втрати частини заробітку у зв*язку з порушенням виплати також підлягає частковому задоволенню . Відповідно до ст. 2 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» - Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до ст.3 цього ж закону - Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Як вбачається нарахована сума за вимушений прогул (заробітна плата) була нарахована рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18.05.2015р. за період по 10.03.2015 р. в сумі 5049 грн.. Місяц в якому порвинен був бути розрахунок 04.2015р., як вбачається розрахунок не відбувся. Шляхом множення суми 5049 на індекс інфляції в період з 04.2015р. по день розрахунку 01.2018р. сума складає 2138 грн. За таких умов суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial