Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

в позові вказано, що 19.07.2013 р. сторони зареєстрували шлюб, в якому в 2014 році народилась донька. 12.08.2015 року сторони розірвали шлюб, донька залишилась проживати з матірю. Відповідач офіційно не працює, займається бізнесом, стан здоров'я задовільний, інших утриманців немає. Надає щомісяця допомогу на утримання динити у розмірі 500 гривень, однак коштів не вистачає. Крім цього на дитину необхідні додаткові витрати, оскільки донька страждає хронічним захворюванням. Позивачка подала до суду заяву, в якій підтримала позов. Відповідач повідомлений судом про відкриття спрощеного провадження, про порядок і умови реалізації сторонами їх процесуальних прав і обов'язків. Відповідач не подав суду відзиву на позов чи його заперечення. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Оскільки відповідача повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за не здійснення відповідачем обов'язків процесуальним законом повністю покладено на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження Серія І-НМ № 254221 батьками [PERSON] [INFO], зареєстровано сторін спору. 12.08.2015 р. ухвалено рішення, яким розірвано шлюб сторін, доньку залишено проживати з матір'ю. В ст. 2 Закону України Про охорону дитинства вказано, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. В ст. 8 Закону України Про охорону дитинства вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить : з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Малолітня [PERSON] страждає хронічними захворюваннями, а саме: вроджена вада сечовивідних шляхів, хронічний пієлонефрит, що підтверджено виписками із медичних карт від 12.01.2015 р., 24.04.2017., 29.12.2017 р., 23.02.2018 р., 28.12.2018р., які позивачкою долучено до матеріалів справи. У звязку із захворюванням доньки позивачка понесла додаткові витрати, на підтвердження цього нею надано копії квитанцій на придбання медичних препаратів, здійснення операцій. Однак вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, передбачених ст. 185 СК України, позивачкою в позові не зазначено. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже законом на позивачку покладено обов'язок довести перед судом наявність у неї доказів, щодо вжиття заходів для одержання аліментів з відповідача, а також ухилення останього від їх сплати. Позивачка сама зазначила, що відповідач щомісяця сплачував аліменти у розмірі 500 гривень. В попередні періоди відповідач сплачував аліменти, а позивач приймала аліменти в розмірі, що погоджено сторонами між собою. Отже правовою підставою стягнення аліментів за попередній період визначено ухиленням від сплати аліментів. Тому позивачем не доведено правових підстав позову у відповідній частині. Так само в п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ст. 3 ЦК України в якості загальної засади відносин проголошено справедливість, добросовісність та розумність. Отже, за умов подання позову про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, період з 08.07.2017 року по 31.12.2018 року позивачка зобов'язана була надати докази, щодо вжиття заходів для одержання аліментів, та можливості для відповідача здійснювати зазначені витрати, ухилення відповідача від виконання обов?язку. Оскільки в позові вказаноа, що відповідач надавав, а позивачака приймала у нього грошові кошти на утримання дитини, отже сторонами було погоджено розмір і порядок надання відповідних аліментів. Таким чином, позов обґрунтовано належними правовими підставами частково. Крім цього відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини учасники судового розгляду не вправі очікувати від суду вчинення на їх користь дій, що матиме наслідком порушення змагальності і диспозитивності судового розгляду, оскільки це відображало б зацікавленість в результатах судового розгляду. Отже позивач не вправі очікувати від суду виконання її обов'язків щодо обґрунтування правовими підставами предмету спору. Усім учасникам спору забезпечується однакова можливість в реалізації їх прав. Тому позивачем доведено позов в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в сумі 1500 гривень з часу звернення до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати щодо судового збору в цьому спорі покладаються на відповідача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до\~зазначеного суд,-

Outcome: partial