Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог (т. 1 а. с. 95-102), просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені додаткові витрати на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25913 грн. 50 коп., за вивчення дитиною англійської мови за ІІ семестр навчання в розмірі 1440 грн. та стягувати з відповідача щомісячно витрати за відвідування дочкою басейну в розмірі 385 грн. та спортивної секції в розмірі 275 грн. В обґрунтування позову зазначала, що вона у період з 01 вересня 2001 року по 08 серпня 2017 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами дочка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Згідно із судовим наказом з 18 жовтня 2018 року із [PERSON] на її користь на малолітню дочку [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Однак, дочка [PERSON] росте та потребує додаткових витрат на своє утримання, зокрема, харчування, одяг, взуття, лікування, придбання шкільного приладдя, інших речей, необхідних для її розвитку і виховання: відвідування розвиваючих кружків, басейну та спортивної секції. Відповідач [PERSON] грошових коштів на додаткові потреби дитини добровільно їй не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Нею особисто були здійснені додаткові витрати на утримання дитини, зокрема, на вивчення дочкою англійської мови, її лікування, відвідування дитиною спортивної секції та басейну, придбання одягу, меблів, велосипеда, святкування дня її народження, відвідування кінотеатру. Всього нею понесені додаткові витрати на загальну суму 51827 грн. Посилалася на те, що батьки мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, тому вона вважає, що половину здійснених нею додаткових витрат на дочку [PERSON] в розмірі 25913 грн. 50 коп. підлягають стягненню на її користь з відповідача. Також вказувала на те, що дочка [PERSON] відвідує басейн та спортивну секцію, щомісячні платежі за заняття яких становлять відповідно 770 грн. і 550 грн., тому половину цих платежів необхідно щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] наперед на її користь. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити заявлені [PERSON] позовні вимоги повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 1400 грн. за вивчення дитиною англійської мови. В іншій частині позову проти заявлених позовних вимог заперечував, просив суд у їх задоволенні відмовити, посилаючись на безпідставність цих вимог. Вказував на те, що відповідач добровільно надавав позивачу грошові кошти на лікування дитини в розмірі 5000 грн. Посилався на те, що заробітна плата [PERSON] з листопада 2018 року по січень 2019 року становить 11646 грн., тому, враховуючи сплату ним аліментів на дочку в розмірі 1050 грн. щомісячно, стягнення з нього ще й додаткових витрат на дитину унеможливить його (відповідача) повноцінне існування. Крім того, зазначав, що позивач [PERSON] отримує значно більшу заробітну плату та має можливість вибирати найдорожчого лікаря стоматолога для дитини, купувати дочці меблі, влаштовувати дитині святкування дня народження, витрачаючи на це значні грошові суми. Зазначав, що від участі у вихованні дитини відповідач [PERSON] не ухиляється, сплачує щомісячно аліменти на дочку у визначеному судовим наказом розмірі, подарував дочці на день народження гіроскутер вартістю 4690 грн. і телефон вартістю 2699 грн., влітку передав позивачу готівкою 8000 грн. на відпочинок дитини. Вважає, що суд повинен врахувати, у якій мірі кожен з батьків має брати участь у додаткових витратах на дитину, з огляду на матеріальне становище сторін та заявлені позивачем до стягнення додаткові витрати, які не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 01 вересня 2001 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом із матір`ю. Із 18 жовтня 2018 року згідно із судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на їхню дочку [PERSON] у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Дані обставини сторонами у суді не заперечувалися, тому вони в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, посилалася на те, що нею здійснені додаткові витрати на дочку сторін [PERSON] в загальному розмірі 51827 грн., зокрема, на вивчення дитиною англійської мови, лікування дочки, відвідування нею спортивної секції і басейну, придбання одягу, меблів, велосипеда, святкування дня народження та відвідування кінотеатру, тому половину цих понесених нею витрат підлягає стягненню з [PERSON] на її користь. Також у зв`язку з відвідуванням дитиною спортивної секції та басейну просила стягувати з відповідача щомісячно 385 грн. на басейн та 275 грн. на спортивну секцію. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У ч. 2 ст. 185 СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 висловив правову позицію та зазначив, що положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц та від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту автомобілів. Його заробітна плата за листопад 2018 року по січень 2019 року становить 11646 грн., за період із січня по березень 2019 року відповідачу нарахована заробітна плата в розмірі 12600 грн., з якої утримано податків у розмірі 2457 грн. та стягнено аліментів у розмірі 3150 грн. Відповідно до довідки № 06-03/2020 від 06 березня 2020 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] , та доданих до неї заяв відповідача на договірне списання коштів і платіжних доручень, із заробітної плати відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти, заборгованості по виплаті аліментів він немає. Також суд встановив, що за період з 01 липня по 01 грудня 2018 року на лікування дочки [PERSON] позивачем [PERSON] були понесені витрати в загальному розмірі 13852 грн., зокрема, на відвідування дитиною лікарів: лора, педіатра, алерголога, стоматолога, ортодонта та купівлю ліків, що підтверджується квитанціями (т. 1 а. с. 23-26, 28-29, 106, 108). Суд вважає, що ці витрати викликані особливими обставинами, що стосуються здоров`я дитини, вони є додатковими витратами на дитину, відповідач [PERSON] як батько дочки [PERSON] зобов`язаний брати участь у таких витратах, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню половина вказаних вище, понесених [PERSON] витрат у розмірі 6926 грн. Надані позивачем у ході розгляду справи квитанції № 234627 від 12 лютого 2019 року та № 234630 від 02 квітня 2019 року про видалення дочці [PERSON] молочних зубів на суму 350 грн. і 450 грн. відповідно, суд до уваги не приймає, оскільки на даних квитанціях відсутня печатка лікарської установи, вони не можуть визнаватися належними доказами здійснення позивачем цих витрат на лікування дочкою зубів (т. 2 а. с. 24). Не приймаються судом до уваги і доводи відповідача про надання ним коштів позивачу на лікування зубів дочки [PERSON] за період з 01 липня по 01 грудня 2018 року, оскільки у період з 25 липня по 16 серпня 2017 року дитина також проходила лікування у лікаря-стоматолога, відповідачем кошти на рахунок позивача перераховувалися у період з 06 липня 2017 року по 20 березня 2018 року, що співпадає із вказаним вище періодом лікування дочкою зубів. Разом з тим, витрати здійснені позивачем на придбання одягу для дитини покриваються аліментами, які стягуються з відповідача, тому дана вимога задоволенню не підлягає. Що стосується витрат на дочку, здійснених позивачем [PERSON] , на придбання меблів, велосипеда, святкування дня народження, відвідування кінотеатру, басейну і спортивної секції, суд вважає, що ці витрати не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України, тому дані вимоги є безпідставними та задоволенню вони не підлягають. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом встановлено, що 29 серпня 2018 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з вивчення англійської мови дочкою сторін [PERSON] . За умовами п. 1 цього договору вартість послуг, що надаються становить 2880 грн., початок семестру 03 вересня 2018 року, закінчення 22 грудня 2018 року. 21 грудня 2018 року між зазначеними сторонами вказаного договору був укладений додаток до договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з вивчення англійської мови [PERSON] , навчальний семестр включає 32 заняття, а саме: період з 14 січня по 11 травня 2019 року. Оплата за семестр здійснюється одним платежем діти (6-11 років) та складає 2880 грн. 04 липня 2019 року [PERSON] здійснив перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів у сумі 1400 грн. за заняття англійською мовою дочки [PERSON] за один семестр. 22 серпня 2019 року відповідачем здійснено перерахування позивачу грошових коштів у сумі 1500 грн., призначення даного платежу додаткові витрати на дочку [PERSON] , що підтверджується платіжними дорученнями (т. 2 а. с. 63-64). Згідно із квитанцією № 813072 від 29 серпня 2018 року та квитанцією № 268023 від 21 грудня 2018 року за заняття по вивченню англійської мови дочкою [PERSON] позивачем [PERSON] було сплачено грошові кошти в загальному розмірі 5760 грн. Враховуючи, що відповідач здійснив часткову оплату за заняття по вивчення дочкою [PERSON] англійської мови за один семестр в розмірі 1400 грн., а позивачем сплачено за два семестри навчання грошові кошти в розмірі 5760 грн., тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягнення витрати на заняття по вивченню дитиною англійської мови в розмірі 1480 грн. (5760 грн. / 2 - 1400 грн.). Також суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню додаткові витрати на лікування дочки сторін [PERSON] у період з 01 липня по 01 грудня 2018 року в загальному розмірі 5426 грн., тобто половина від понесених позивачем витрат на лікування дитини в загальному розмірі 13852 грн., за вирахуванням сплачених відповідачем у ході розгляду цієї справи 1500 грн., (13852 грн. / 2 - 1500 грн.). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно надав додаткові витрати на дочку в розмірі 1500 грн., сплатив кошти за вивчення дитиною англійської мови в розмірі 1400 грн., позов у частині стягнення з нього витрат на вивчення дочкою англійської мови визнав, а також те, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення додаткових витрат у частині витрат на одяг, придбання меблів, велосипеда, святкування дня народження дочки, відвідування кінотеатру, басейну та спортивної секції на вимогах ст. 185 СК України не ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню лише частково у зазначених вище розмірах, у сумі 5426 грн. та 1480 грн. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення оплату додаткових витрат на дитину позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial