Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 2007 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, виконуючи обовязки контролера на контрольно-пропускному пункті в Управлінні режиму, цех № 171. 09 червня 2015 року вона звільнилась з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. На день звільнення підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платі в сумі 8000 гривень, яка по даний час їй не виплачена. Посилаючись на діюче законодавство, просить суд стягнути з ПАТ «Азовзгальмаш» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8000 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з 09 червня 2015 року по день ухвалення рішення у справі, моральну шкоду в сумі 1000 гривень, обгрунтовуючи її розмір тим, що у зв'язку з порушенням її трудових прав вона повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, що призвело до моральних страждань. Зазначає, що сама по собі заборгованість із заробітної плати є підставою для стягнення на її користь моральної шкоди. 06 листопада 2015 року від відповідача в особі представника за довіреністю [PERSON] надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких остання зазначає, що відповідач визнає позов частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4844,92 гривень, в іншій частині вважає його незаконним та необґрунтованим. Так, заборгованість по заробітній платі в сумі 8000 гривень є необгрутованою та значно перевищує фактичну заборгованість, яка відповідно довідки головного бухгалтера підприємства від 28 вересня 2015 року № 238/ро-885 складає саме 4844,92 гривень. При цьому позивачкою не додано жодного доказу на підтвердження наявності перед нею заборгованості в сумі 8000 гривень. Позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за період з 09 червня 2015 року по день ухвалення рішення також вважає безпідставною, оскільки в день звільнення, 06 серпня 2015 року, позивачка не працювала, отже належні до виплати суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення [PERSON] вимоги про розрахунок. Але остання на адресу відповідача з такою вимогою не зверталась. Отже початком перебігу періоду затримки розрахунку при звільненні є день звернення позивачки до суду з даним позовом, тобто 08 вересня 2015 року. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4844,92 гривень, в решті позовних вимог відмовити. 29 грудня 2015 року до суду надійшла заява [PERSON], в якій вона зазначила, що з сумою заборгованості по заробітній платі, зазначеною відповідачем у запереченнях, згодна, зауважила, що звільнилась з підприємства 09 червня 2015 року, а не 06 серпня 2015 року, як зазначено у запереченнях. Позовні вимоги уточнила, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4844,92 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 09 червня 2015 року по дату ухвалення рішення у справі, та моральну шкоду в сумі 1000 гривень. Просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача до суду не прибув невідомих суду причин. Заяви про розгляд справи за його відсутності, або відкладення судового засідання від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 233 КзПП України\~у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно до\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~\~ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобовязаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки, серія БТ-1 № 8613402, позивач [PERSON], [INFO], у період з 06 липня 2007 року по 09 червня 2015 року працювала у ПАТ «Азовзагальмаш» на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті Управління режиму, цех № 171. Наказом № 24 від 09 червня 2015 року позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-885 від 28 вересня 2015 року, заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] становить 4844,92 гривень. З даної довідки вбачається, що ця сума розрахована вже з відрахуванням належних до утримання податків та зборів. Вказана сума позивачем визнається та підлягає стягненню з відповідача на її користь. Відповідно до ч.1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що обовязок із виплати заборгованості по заробітній плати покладається на роботодавця незалежно від звернення працівника із відповідною вимогою. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст.83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці» щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Таким чином, приймаючи до уваги, що заборгованість із заробітної плати позивачці досі не сплачена, що не спростовується відповідачем, доказів, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини відповідача, суду не надано, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, при цьому вважає початком періоду затримки розрахунку при звільненні день, наступний за днем звільнення, тобто з 10 червня 2015 року по 29 грудня 2015 року (день ухвалення рішення у справі). Посилання представника відповідача на те, що позивачка не зверталась до відповідача із вимогою про здійснення остаточного розрахунку з нею, у звязку з чим перебіг строку розрахунку середнього заробітку за час його затримки має починатись з дня подання позову, суд до уваги не приймає, вважаючи таким, що не ґрунтується на законі. При цьому суд враховує правову позицію з цього питання, яка міститься в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України № 6-4379св10 від 23 лютого 2011 року, а також у Постанові Верховного Суду України № 6-116цс15 від 24 червня 2015 року. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді Так, згідно довідки головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-885 від 28 вересня 2015 року, середньомісячна заробітна плата із розрахунку двох останніх місяців, що передували звільненню, становить 1913,08 гривень, середньогодинна 11,32 гривень. Вказаний розрахунок проведений відповідно до положень п. 2, 4, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в чотири зміни норма тривалості робочого часу позивачки відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях та годинах при сорокагодинному робочому тижні становить: з 10 червня по 30 червня 2015 року - 13 робочих днів, що в перерахунок на години складає 104 години (13х8); у липні 2015 року\~ 184 години; у серпні 2015 року 160 годин; у вересні 2015 року 176 годин; у жовтні 2015 року 176 годин; у листопаді 2015 року 168 годин; з 01 по 29 грудня 2015 року 21 робочий день, що в перерахунку на години складає\~168 годин (21х8) Загалом з 10 червня по 29 грудня 2015 року норма тривалості робочого часу в годинах становить\~1136 годин (104+184+160+176+176+168+168). Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 10 червня 2015 року по 29 грудня 2015 року включає 1136 годин. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 1136 годин х 11,32 гривень = 12859,52 гривень. Позивач також зазначала, що у звязку з порушенням відповідачем її трудових прав, їй спричинено моральну шкоду, пов'язану з необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, що призвело до моральних страждань. Зазначала, що сама по собі заборгованість із заробітної плати є підставою для стягнення на її користь моральної шкоди та просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від березня 1995 року із змінами внесеними\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 13 даної Постанови, відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На підставі наведеного, враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з обставин справи, обсягу та характеру страждань позивачки, принципів розумності та справедливості, а також наведених останньою обґрунтувань моральних страждань, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 500 гривень. Таким чином, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, в межах стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 4844,92 гривень, яка розрахована відповідачем з врахуванням утриманих податків та зборів; середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 10 червня 2015 року по 29 грудня 2015 року, в сумі 12859,52 гривень, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів; моральної шкоди в сумі 500 гривень, а всього - 18204,44 гривень. Крім того, за положеннями ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави\~\~підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial