Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 19.11.2018 року, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, припинення права власності на частку в майні та стягнення грошової компенсації. Свої вимоги позивач обгрнутовувала тим, що сторони з 03.10.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 28.04.2018 року. За час перебування у шлюбі подружжя за спільні кошти придбало автомобіль марки ВАЗ-2114, держномер [NUMBER], який за спільною згодою вони зареєстрували за [PERSON] Наразі між сторонами виникла суперечка щодо поділу майна подружжя, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з відповідним позовом в якому просила визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, здійснити його розподіл шляхом припинення права власності [PERSON] на ? частину автомобіля та стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за частину автомобіля в розмірі 70000 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача судові витрати по справі. Стислий виклад відзиву відповідача: 29.12.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що відповідач не оспорює вимогу щодо визнання автомобіля спільним майном подружжя, проте не згідний з розміром грошової компенсації, оскільки вона завищена. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 04.12.2018 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. 10.01.2019 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 10.01.2019 року від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про зменшення позовних вимог на суму 35208 грн. з проханням розділити судові витрати між сторонами порівну. Також позивач не заперечувала щодо стягнення з неї 50% вартості експертного дослідження і просила суд розглядати справу без її участі. 10.01.2019 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшла письмова заява про визнання уточнених позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації в сумі 35208 грн., відсутність заперечень щодо розподілу судових витрат між сторонами порівну та розгляд справи без її участі. Встановлені судом обставини: Судом встановлено, що 03.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON], яка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» було укладено шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 03.10.2009 року, Серії [NUMBER] (а.с.12). 28.04.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.04.2018 року, Серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно листа Регіонального сервісного центру в Черкаській області МВС України від 13.12.2018 року №31/23/1-2670, відповідно до ЄДР МВС автомобіль ВАЗ-21144, держномер [NUMBER], кузов [NUMBER], 2007 р.в., свідоцтво по реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] значиться зареєстрованим з 17.12.2016 року за [PERSON],[INFO], який зареєстрований в [ADDRESS]. Підставою для реєстрації вищевказаного автомобіля за [PERSON] став договір від 13.12.2016 року №6588/16/000206, що був складений субєктом господарювання ПП «Карат-Авто». Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], [PERSON] належить на праві власності автомобіль марки ВАЗ-21144, реєстраційний номер [NUMBER]. Дата реєстрації 17.12.2016 року Отже в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу. З висновку експерта СПД [PERSON] №01 від 05 січня 2019 року щодо проведення судової автотоварознавчої експертизи вбачається, що ринкова вартість легкового автомобіля ВАЗ-21144, держномер [NUMBER] на дату дослідження - 05.01.2019 року, становить 70416 грн. з ПДВ. Відповідно до акту наданих послуг від 05 січня 2019 року та квитанції до прибуткового касового ордера №01 від 05.01.2019 року вартість виконаних експертних послуг, які були оплачені відповідачем складає 1700 грн. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. ст. 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст.61 СК України - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. ч. 1 ст. 365 ЦК України визначає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. ч.1, ч. 2, ч. 3 ст.372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. У Правовій висновку постанови ВСУ від 07 червня 2017 року по справі 6-2670цс16 вказано, що за змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Отже в судовому засіданні встановлено, що автомобіль ВАЗ-21144, держномер [NUMBER], кузов [NUMBER], 2007 р.в., був придбаний під час перебування сторін у шлюбі, а тому останній є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Даний факт сторонами не заперечується. Автомобіль належить на праві приватної власності позивачу, на підставі договору від 13.12.2016 року №6588/16/000206, що був складений суб'єктом господарювання ПП «Карат-Авто». При розгляді справи суд переконався в неможливості спільного користування сторонами спірним майном, а тому є доцільним присудити автомобіль в порядку ст. 71 СК України відповідачу, з подальшим стягненням з нього грошової компенсації на користь позивача замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, яку відповідач не заперечує сплатити, проте без припинення права власності позивача на частку спірного автомобіля, оскільки автомобіль залишається у власності відповідача. Вартість автомобіля згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи становить 70416 грн. з ПДВ. Оскільки частки чоловіка та дружини є рівними у спільній сумісній власності, то вимога позивача про стягнення грошової компенсації у розмірі 35208 грн. є обгрунтованою. Судові витрати: Суд вирішує судові витрати в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України (судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог). Оскільки сторони просили розподілити судові витрати порівну між ними, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України - особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов'язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Згідно квитанції від 05 січня 2019 року до прибуткового касового ордера №01 [PERSON] сплачено 1700 грн. експерту [PERSON] за надання висновку судової експертизи. У зв'язку з чим з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати за проведену експертизу в розмірі 850 грн.

Outcome: partial