Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом,який уточнював в ході розгляду справи. В обґрунтування позову зазначив,що 01 лютого 2008 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір № MR14GL12160036 , за яким банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії в сумі 32 767,5 доларів США строком до 01 лютого 2023 року, а останній зобов*язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, винагороди та комісії, на умовах, встановлених договором, по 356,23 доларів США щомісячно з 10 по 15 число кожного місяця. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 09 серпня 2011 року було стягнуто з [PERSON] заборгованость за кредитним договором у розмірі 55 137,66 доларів США. Відповідач свої зобов*язання за кредитним договором не виконував станом на 19 червня 2015 року має заборгованість у розмірі 147 975,01 доларів США.З урахуванням стягнутої суми заборгованості за кредитним договором,просили стягнути з відповідача різницю заборгованості у розмірі 92 837,35 доларів США,яка складається з : - 10 476,90 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом ; - 3 997 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом ; - 80 803,84 доларів США -пеня за несвоєчасне виконання зобов*язань за договором ; а також штраф (процентна складова) відповідно до договору - 4 641,87 доларів США, а всього 97 479,22 доларів США , що за курсом 21,32 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 серпня 2015 року становить 2 078 256,97 грн. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ « Приватбанк» - відмовлено. В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ « Приватбанк» Гринь К.А. просить рішення суду скасувати,ухвалити нове про задоволення позовних вимог з тих підстав,що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини ,що мають значення для справи,висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального та процесуального права. У судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ « Приватбанк»,що діє за довіреністю Малервейн М.С. підтримала доводи апеляційної скарги . [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не з*явився,належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ,шляхом отримання судової повістки, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.116). Заслухавши суддю - доповідача,пояснення представника ПАТ КБ « Приватбанк»,дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ,суд першої інстанції виходив з того,що оскільки рішенням Володарського районного суду Донецької області від 09 серпня 2011 року, яке набрало законної сили, вся кредитна заборгованість за кредитним договором № MR14GL12160036 від 01 лютого 2008 року в сумі 55 137,66 доларів США була стягнута достроково,позивач в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов*язання,та з вказаного часу банк втратив право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, кредитні зобов*язання між сторонами припинилися, залишилися виключно боргові зобов*язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням,та банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,позовних вимог по яким не заявляв. Проте з такими висновками суду погодитися не можна. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Апеляційним судом встановлено,що 01 лютого 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником всіх прав та обов*язків якого з 30 квітня 2009 року є ПАТ КБ « Приватбанк» , та [PERSON] укладено кредитний договір № MR14GL12160036, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії в сумі 32 767,5 доларів США строком до 01 лютого 2023 року, а останній зобов*язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, винагороди та комісії, на умовах, встановлених договором, по 356,23 доларів США щомісячно з 10 по 15 число кожного місяця (п.8.1 договору). Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що цей договір діє в обсязі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов*язань за цим договором. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 09 серпня 2011 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ « Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № MR14GL12160036 від 01 лютого 2008 року за період з 01 лютого 2008 року по 09 червня 2011 рік в сумі 55 137,66 доларів США ,з яких : - 30 347,29 доларів США- заборгованість за кредитом ;-10 464,26 доларів США- заборгованість за відсотками за користування кредитом ; 2 925,35 доларів США-заборгованість по комісії за користування кредитом ;8 745,28 доларів США -пеня за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором ; 31,37 доларів США- штраф (фіксована частина) ; 2 624,11 доларів США-штраф (процентна складова) (а.с.117-118). Постановою державного виконавця відділу ДВС Володарського районного управління юстиції Донецької області від 15 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-432 ,виданого 09 серпня 2011 року Володарським районним судом Донецької області за вказаним рішенням (а.с.119). З урахуванням уточнених позовних вимог, станом на 19 червня 2015 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 147 975,01 доларів США і складається з заборгованості за кредитом в сумі 30 528,37 доларів США, з заборгованості по процентам в сумі 20 953,1 доларів США, з заборгованості з комісії в сумі 6 922,35 доларів США, з пені в сумі 89 571,19 долар США, штрафів в сумі 11,73 долари США - фіксована частина, 7398,75 доларів США - процентна складова. За відрахуванням стягнутої раніше заборгованості за рішенням суду, сума заборгованості за договором, становить 92 837,35 (147 975,01-55 137,66) доларів США і складається з наступного: - 10 476,90 доларів США - заборгованість за відсотками, - 3 997 доларів США - заборгованість з комісії, -80 803,84 долари США - пеня, а також 4 641,87 долар США- штраф (процентна складова),а всього заборгованість до стягнення становить 97 479,22 доларів США (а.с.51-53). Як вбачається з розрахунку вказана заборгованість за кредитним договором виникла за період з 10 червня 2011 року по 19 червня 2015 року. Також,з досліджених матеріалів справи вбачається ,що відповідно п.2.2.2 договору позичальник зобов*язувався сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.2.3.1,2.3.2.,2.3.3.,3.1,3.2.,8.1 договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснювати не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно п.3.1. за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі ,зазначеному в п.8.1.змінної частини договору.В договорі сторони визначили відсоткову ставку за користування кредитними коштами на рівні 0,90 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Порядок погашення заборгованості визначається щомісячними платежами згідно графіку погашення (п.8.1,8.9). Пункт 5 кредитного договору передбачає відповідальність сторін. Відповідно до п.п. 5.1,8.4 договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту ,позичальник сплачує банку пеню у розмірі ,який зазначений у п.8.4 договору за кожний день просрочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку ,якщо кредит видається в іноземній валюті ,пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до п.5.3.,6.4 договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов*язань,передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів ,позичальник зобов*язаний сплатити банку штраф у розмір 250 грн.+5% від суми позову (а.с.8-10). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206/цс15,яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов*язковою для всіх судів України . Отже,з урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку , що позичальник зобов*язаний виконати свої зобов*язання за основним договором у повному обсязі на умовах та в порядку ,визначених основним договором,та з відповідача на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне виконання зобов*язання за договором ,штраф процентна складова . За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов*язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов*язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1, 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо в зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим, оскільки виконання договірних зобов*язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз*яснено, що у разі пред*явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання. Як вбачається з розрахунку позивача пеня у розмірі 80 803,84 долари США ,що еквівалентно 2 101 707 грн.88 коп. за курсом НБУ ( 100 долар США -2601,5065) станом на 24 березня 2016 року , нарахована за період з 10 червня 2011 року по 19 червня 2015 року. До загальних засад цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України відносяться справедливість,добросовісність та розумність ,а також свобода договору. Суд апеляційної інстанції вважає необхідним застосувати і положення ч.3 ст.551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду,якщо він значно перевищує розмір збитків ,та за наявності інших обставин ,що мають істотне значення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року № 6-100/цс14). Отже ,ч.3.ст.551 ЦК України ,з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства,дає право суду зменшити розмір неустойки за умови ,якщо він значно перевищує розмір збитків. Встановивши, що сума заборгованості за кредитом складає 30 528,37 доларів США,суд апеляційної інстанції відповідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України надає належну оцінку цієй обставині та вважає необхідним стягнути з відповідача пеню у співмірному розмірі. Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог . Таким чином ,з урахуванням викладеного,апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ « Приватбанк» та стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором MR14GL12160036 від 01 лютого 2008 року : - по процентам за користування кредитом у розмірі 10 476 доларів США 90 центів, що з переведенням іноземної валюти в українську за курсом , встановленим НБУ на день ухвалення рішення 24 березня 2016 року (100 долар США-2601,5065) становить 272 504 грн.17 коп. ; - по комісії за користування кредитом 3 997 доларів США, що з переведенням іноземної валюти в українську за курсом , встановленим НБУ на день ухвалення рішення 24 березня 2016 року (100 долар США-2601,5065) становить 103 961 грн.97 коп ; -штраф процентна складова у розмірі 4 641 доларів США 87 центів, що з переведенням іноземної валюти в українську за курсом , встановленим НБУ на день ухвалення рішення 24 березня 2016 року (100 долар США-2601,5065) становить 120 735 грн.04 коп.; - пеню за несвоєчасне виконання зобов*язань за договором у розмірі 789 333 грн.01 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно ч.1,ч.5 ст.88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення ,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково ,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ,а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог ,у задоволенні яких позивачеві відмовлено . Якщо суд апеляційної,касаційної інстанції чи Верховний Суд України ,не передаючи справи на новий розгляд ,змінює рішення або ухвалює нове,суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У зв*язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру та при подачі апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 32 610 (тридцять дві тисячі шістсот десять ) грн. 78 коп. (19 295,51 грн.+ 13 315,27 грн.=32 610,78 грн.) (а.с.1,1»а»,72,86) .

Outcome: partial