Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач 18.03.2021 року звернулась доНікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом (а.с. 1-5), який згодом уточнювала (а.с. 24), остаточно просила суд припинити стягнення з неї аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини, що стягуються на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року, з 21.01.2021 року. Свої вимоги мотивує наступним. На підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року з неї на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини до досягнення ним повноліття. Вказує, що з січня 2021 року син проживає разом з нею, оскільки батько разом з співмешканкою постійно зловживають спиртними напоями за рахунок аліментних коштів, не працюють, виганяють його з будинку, ображають його, спричиняють тілесні ушкодження, не забезпечують його достатньо їжею, одягом і взуттям. Згідно Акту про підтвердження факту проживання (без реєстрації) від 24.02.2021 року, її син [PERSON] проживає без реєстрації разом з нею за адресою [ADDRESS] . Таким чином, починаючи з 25.01.2021 року її син мешкає постійно разом з нею, знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Враховуючи вказане вважає, що право відповідача на отримання аліментів з її доходів на утримання сина припинилося з вказаного часу, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою про відкриття провадження від 08.06.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, що відповідає вимогам\~ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами за місцем його реєстрації (а.с. 30) у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 33). Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року по справі 182/8837/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини до досягнення ним повноліття (а.с. 15). Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 25.01.2021 року проживає без реєстрації разом з позивачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Актом про підтвердження факту проживання (без реєстрації) від 24.02.2021 року, затвердженим секретарем Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Для проживання [PERSON] за вищевказаною адресою наявні всі необхідні умови, що підтверджується Актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Червоноргигорівської селищної ради від 04.03.2021 року (а.с. 18) Відповідно до ч. ч. 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст.\~181, ст.\~183 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. З аналізу норми частини 2\~статті 181 СК України\~випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до положень ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із\~ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані ним аліменти на дитину або діти проживають із тим з батьків, хто зобов`язаний до утримання аліментів. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів, При цьому обов`язок - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Тому проживання сина [PERSON] разом з матір`ю, з якої стягнуто аліменти, утримання матір`ю своєї дитини , суд вважає суттєвою обставиною, яка є підставою для припинення сплати аліментів на користь [PERSON] . При цьому суд враховує ту обставину, що син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] досяг повноліття [INFO] , а тому стягнення аліментів з цього часу вважається припиненим. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що [PERSON] перестав з 25.01.2021 року проживати з батьком та став проживати з матір`ю, що є обставиною, яка має істотне значення, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення її від сплати аліментів на утримання сина з 25.01.2021 року. Доказів того, що [PERSON] проживав раніше вказаної дати разом з матір`ю та перебував на її утриманні в матеріалах справи немає. Таким чином, оскільки [PERSON] став проживати з матір`ю з 25.01.2021 року, то суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про припинення стягнення з неї аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини, що стягуються на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2020 року підлягають частковому задоволенню, а саме в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина з 25.01.2021 року і по 29.05.2021 року, з причини досягнення сином повноліття, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та відсутності у суду відомостей щодо звільнення відповідача від сплати судового збору, то з останнього на користь держави підлягає стягненню судовий у розмірі 908,00 грн., що відповідає розміру встановленому Законом України «Про судовий збір» та положенням, встановленим ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial