Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, який в подальшому уточнили шляхом подачі заяви про збільшення позовних вимог (а.с.87-95), остаточно просили встановити, що [PERSON] на час його смерті [INFO] належала 1/3 ідеальна частина квартири [ADDRESS] . Встановити, що [PERSON] на час її смерті [INFO] належала 1/3 ідеальна частина квартири [ADDRESS] . Встановити, що [PERSON] належить 1/3 ідеальна частина квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 4/9 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабці [PERSON] . Позов мотивують тим, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, то відповідно розмір часток таких в квартирі не визначено. Так як між співвласниками відсутні будь-які домовленості щодо розміру часток, вони однаково володіли та користувалися житлом, то позивачі вважають, що частки співвласників у праві на квартиру у відповідності до положень ст..372 ЦК України є рівними та становлять по 1/3 частки. [INFO] помер [PERSON] , батько позивача [PERSON] та відповідно чоловік позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому на момент смерті майно, в тому числі на 1/3 ідеальну частину квартири [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] особистого розпорядження на випадок своєї смерті не зробив, то спадкування його майна відбувалось за правилами спадкування за законом, тобто в порядку черговості. Спадкоємцями першої черги померлого [PERSON] були його донька [PERSON] , дружина [PERSON] та мати [PERSON] Позивачі спадщину після померлого [PERSON] прийняли шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] , як мати померлого, також у відповідності до ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину, як така, що постійно з [PERSON] була зареєстрована та проживала з 1987 року, вступила в управління спадковим майном, користувалась та доглядала за ним, підтримувала його у належному стані. Однак, жоден із спадкоємців права на спадщину не оформив та свідоцтва про права на спадщину не отримав. Постановою державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори Бояківського О.В. від 08.06.2018 року за №971/02-31 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з непредставленням документів на підтвердження права власності спадкодавця на частину квартири. [INFO] померла [PERSON] , бабця позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй на момент смерті майно, в тому числі на частку в квартирі [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що померла [PERSON] за життя зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, згідно якого все належне їй на момент смерті майно заповіла онуці [PERSON] , тому спадкування її майна відбувалось за правилами спадкування за заповітом. Постановою приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О. від 14.02.2019 року за №59/02-31 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з непредставленням документів на підтвердження права власності спадкодавця на частину квартири. З метою захисту своїх спадкових прав та неможливістю їх захисту в позасудовому порядку, позивачі звернулись до суду з відповідним позовом, який просять задоволити. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, передбачених в позові та уточненнях до нього. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.107-109). Пояснив, що квартира [ADDRESS] дійсно належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, однак частки співвласників у праві на квартиру не можуть бути рівними, оскільки починаючи з 2001 року усі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням спірного нерухомого майна ніс виключно відповідач [PERSON] . Впродовж вказаного періоду відповідачем за власний кошт робились поліпшення спірного майна, які не можна відокремити. Внаслідок покращень вартість квартири зросла, а відтак і зросла частка відповідача до Ѕ. Вимогу про визнання за позивачами права власності на майно в порядку спадкування вважає передчасною, оскільки у випадку визначення часток померлих у майні, позивачі можуть оформити свої спадкові права шляхом звернення з відповідними заявами до нотаріуса і для цього відповідного судового рішення не потрібно. Вважає, що заява про збільшення позовних вимог подана після підготовчого засідання, а тому її прийнято до розгляду хибно та у зв`язку з цим вимоги такої не підлягають задоволенню. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності(а.с.55). Крім того, скерував на адресу суду копію матеріалів спадкової справи №389 за 2002 рік, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 01.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі - відкрито. Ухвалою суду від 28.03.2019 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали спадкової справи №389 за 2002 рік, заведеної після смерті [PERSON] , та №9/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , ухвалюючи рішення відповідно до ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 14.03.2000 року (а.с.22). У зв`язку із смертю співвласників квартири [PERSON] , [PERSON] , спадкоємці останніх [PERSON] та [PERSON] , позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права щодо оформлення спадщини після померлих у зв`язку із невизначенням частки спадкодавців у квартирі. Частка у праві спільної сумісної власності, згідно вимог ч. 1 ст. 1226 ЦК України, спадкується на загальних підставах. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до положень пункту 12 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.4 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. З матеріалів справи та пояснень учасників справи, даних в судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та померлі [PERSON] , [PERSON] спільно приватизували квартиру [ADDRESS] , однаково володіли та користувались житлом, між ними не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру. Покликання сторони відповідача про поліпшення спірного майна за особисті кошти свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки стороною відповідача не представлено жодних доказів на їх підтвердження та клопотань про їх витребування не заявлено, а тому суд не знайшов підстав для відступу від принципу рівності часток, а тому вважає, що їхні частки як співвласників у спільній сумісній власності є рівними. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що померлому [PERSON] (на час його смерті [INFO] ) належала 1/3 ідеальна частина квартири [ADDRESS] та померлій [PERSON] (на час її смерті [INFO] ) належала 1/3 ідеальна частина квартири [ADDRESS] . У позовній вимозі про встановлення розміру частики відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] суд відмовляє, оскільки така самостійно відповідачем заявлена не була, а у відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно, серії [NUMBER] (а.с.19), після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на частку в квартирі [ADDRESS] . Оскільки за життя [PERSON] особистого розпорядження на випадок своєї смерті не зробив, то спадкування його майна відбувалось за правилами спадкування за законом. Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.4 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» (п.1) при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норми ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №389 за 2002 рік, заведеної після смерті [PERSON] , спадкоємцями останнього є дружина [PERSON] (а.с.16), донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] а.с.15,17) та мати [PERSON] (а.с.18). Згідно ст.549 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що позивачі прийняли спадщину після померлого [PERSON] шляхом подачі нотаріусу заяв про прийняття спадщини (а.с.57,65). Однак, Постановою державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори Бояківського О.В. від 08.06.2018 року за №971/02-31 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з непредставленням документів на підтвердження права власності спадкодавця на частину квартири (а.с.69). [PERSON] , як мати померлого [PERSON] згідно ст.549 ЦК УРСР також прийняла спадщину, як така, що постійно з [PERSON] , була зареєстрована та проживала з 1987 року, вступила в управління спадковим майном, користувалась і доглядала за спадковим майном, підтримувала його у належному стані, однак не оформила права на спадщину. Тому твердження сторони відповідача в цій частині суд вважає хибними. Зважаючи на те, що частка померлого [PERSON] в квартирі становила 1/3, то при її спадкуванні спадкоємці останнього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають рівні права на успадкування своєї частики в розмірі 1/9 кожен (1/3:3). Оскільки невизначення частки померлого [PERSON] перешкоджало оформленню позивачам своїх спадкових прав у нотаріуса, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , а за [PERSON] право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Як встановлено судом [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.141), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема і на частку в квартирі [ADDRESS] . Ще за життя [PERSON] зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Згідно заповіту від 28.07.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Сулимою Надією Богданівною, [PERSON] все свою майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі на належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] заповіла своїй онуці [PERSON] (а.с.145), позивачу по справі, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на Підгорна. З матеріалів спадкової справи №9/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини (а.с.140). Однак, Постановою приватного нотаріуса Ківерецького районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О. від 14.02.2019 року за №59/02-31 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з непредставленням документів на підтвердження права власності спадкодавця на частину квартири (а.с.173). Як зазначено вище в даному рішенні за життя [PERSON] належало право на 1/3 частину квартири, як співвласнику в праві спальної сумісної власності, та на 1/9 частину в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] . Таким чином загальний розмір частки [PERSON] в квартирі становив 4/9 (1/3+1/9), право власності на які померла не зареєструвала, а відтак правовстановлюючих документів не отримала, однак зазначене не позбавляє [PERSON] права на цю частку. Зважаючи на те, що відсутність у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючих документів до спадкове майно перешкоджає позивачу [PERSON] оформити спадкові права, як єдиному спадкоємцю померлої за заповітом, про що нотаріусом винесену відповідну постанову, то суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 4/9 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабці [PERSON] . Покликання сторони відповідача щодо помилкового прийняття заяви про збільшення позовних вимог суд вважає хибними, оскільки мотиви суду з яких останній виходив, приймаючи таку заяву, отримали своє відображення в ухвалі суду від 28.03.2019 року про закриття підготовчого провадження по справі. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 2 178,00 грн. судового збору, а на користь [PERSON] - 1 409,60 грн. судового збору.

Outcome: partial