Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. 00 коп. до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказувала, що перебуває у шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини між подружжям почали виникати сварки та конфлікти, внаслідок несумісності характеру та з побутових питань відповідач самоусунувся від виховання дитини, не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання. Разом з тим зазначає, що вона разом з дитиною мешкає окремо від відповідача, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та відповідач не бажає надавати їй допомогу, хоча останній мешкає в селі та працює трактористом. Вирішити спір в досудовому порядку неможливо. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому, зазначив, що визнає позовні вимоги частково, а саме: в частині стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 800 грн. Вказує, що ним належним чином сплачуються аліменти на утримання дитини у розмірі ј від усіх видів доходів. Відповідач працював в ТОВ «Агрофірма «ім.Довженка» на посаді тракториста-машиніста та зазначає, що його робота носила сезонний характер, від чого залежав розмір заробітної плати та її наявність. Так, за період з березня 2019 року по січень 2020 року ним було отримано лише 40\~854,35 гривень. З 13.01.2020 року звільнений з місця роботи та на даний час не працює, інших джерел доходу також не має. Присутні в судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача Попова М.М., підтримали позовні вимоги та обставини викладені в позовній заяві, просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 20 липня 2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 485 (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20 липня 2018 року, видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області) (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 січня 2019 року, видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області). Згідно зазначеного свідоцтва про народження, позивач зазначена матір`ю дитини, відповідач батьком (а.с. 4). На теперішній час батьки дитини проживають окремо один від одного. Судом встановлено, що дитина проживає з позивачем, про що не заперечував відповідач по справі, а тому остання має право на утримання від чоловіка - відповідача у справі. За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч.ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 ст.84\~СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За положеннями ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Посилання у відзиві на позовну заяву на сплату відповідачем аліментів на утримання дитини на висновки суду не впливає, оскільки подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано. Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів в твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або отримувача аліментів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд виходить із вимог ст.182 СК України. Відповідно до довідки №1 від 19.02.2020 року [PERSON] працював в ТОВ «АГРОФІРМА «ім.Довженка» з 13.03.2019 року по 13.01.2020 року на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва. Його дохід за вказаний період склав 75\~351,70 без урахувань податків та аліментів. [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Зіньківській районній філії Полтавського ОЦЗ з 28 січня 2020 року, що підтверджується довідкою №247 від 27.02.2020 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що хоча відповідач й перебуває на обліку як безробітний, він є достатньо молодою, здоровою, працездатною людиною, може працювати та надавати дружині кошти на утримання, а також відсутність на його утриманні інших дітей або непрацездатних осіб. Позивач здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, жодних доходів не отримує. Враховуючи вищевикладені докази в їх сукупності, суд вважає що позов про стягнення аліментів на утримання дружини підлягає частковому задоволенню та стягує аліменти на утримання позивача в розмірі 1250 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до положень ст. 84 СК України. Суд вважає, що визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам закону, розумності і справедливості. У разі зміни матеріального становища відповідача та неможливості сплати останнім аліментів у встановленому судом розмірі, останній не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів за наявності таких підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи,\~що [PERSON] \~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~суд стягує\~з відповідача\~судовий збір\~в сумі 840,80 грн. на користь держави.

Outcome: partial