Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики, стягнути з нього на свою користь заборгованість у розмірі 147 085,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який було оформлено у вигляді розписки. Відповідно до умов договору позики, позивач надав у борг, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 2 750,00 дол. США, з зобов'язанням повернути отримані в борг грошові кошти в повному обсязі не пізніше 05.05.2016 року. Підставою для отримання в борг зазначених грошових коштів слугувало те, що Відповідач повідомив, що має на меті зайнятись певною підприємницькою діяльністю, з метою отримання прибутку, а для цього йому потрібні кошти для початку такої діяльності і для особистих потреб. Як пояснено позивачем, відповідач запевнив його, що окрім поверненої суми позики, також отримає чималі відсотки. Позивач вказав, що 03.03.2016 року відповідач повторно звернувся до позивача з проханням надати йому у борг грошові кошти. В ході розмови, відповідач попросив надати йому у борг ще 3000,00 дол. США, та 03.03.2016 позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 дол. США, однак, жодного документу, що підтверджує передачу та отримання цих коштів позивач від відповідача не отримав, між сторонами було узгоджено, що повернення цієї суми буде відбуватися по першій вимозі позивача. Позивач посилався на те, що після спливу строку для повернення боргу, що був визначений у розписці, а саме: 05.05.2016, він звернувся до відповідача з численними вимогами про повернення коштів, які ним були отримані у борг, однак, відповідач всі вимоги проігнорував, на телефонні дзвінки не відповідав, особистих зустрічей уникав. Позивачем пояснено, що у зв'язку з вищенаведеним він звернувся до Оболонського управління поліції Головного Управління Національної поліції в місті Києві з заявою про злочин, який на його думку, був вчинений відповідачем. Позивач вказав, що висновком старшого слідчого відділу поліції № 2 Оболонського управління ГУНП в м. Києві, капітаном поліції А.В. Могилко, який розглянув матеріали перевірки ЖЄО № 31168 від 18.05.2016 року було встановлено, що дійсно позивач 03.03.2013 року надав у борг відповідачу 2750,00 дол. США за договором позики, яка була оформлена у вигляді розписки. На час розгляду слідчим цього питання, кошти повернуті не були. Також позивач в своїх усних поясненнях зазначив, що відповідач 03.03.2016 року додатково отримав від нього 3000,00 дол. США у борг, однак, відповідач не надав жодного боргового документа (розписки). Слідчим з даного приводу був опитаний відповідач, який пояснив, що 03.03.2016 року позичив у позивача гроші у розмірі 3000,00 дол. США на добровільних умовах, близько двох місяців назад повернув позивачу 205,00 дол. США, також відповідач повідомив, що при першій можливості поверне борг позивачу. Позивач пояснив, що 31.05.2016 отримав повідомлення від Оболонського управління ГУНП в м. Києві про те, що в діях відповідача не вбачається ознак складу злочину, а відносини між сторонами мають цивільно-правових характер. У зв'язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні частково визнав позов, у розмірі 20 000 грн., та пояснив, що дійсно взяв у позивача в борг гроші. Вказав, що частково погасив перед позивачем борг, на підтвердження чого суду надав відповідні чеки та пояснив, що сплату боргу перед позивачем здійснював у гривнях та йому залишилося повернути позивачу суму боргу у розмірі близько 20 000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав кошти в сумі 2750 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем надано відповідну розписку від 03.03.2013, в якій визначено строк повернення коштів 05.05.2016 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України). Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України встановлено, що угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Як визначено частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вищезазначене кореспондується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Також вбачається, що предметом договору позики від 03.03.2013 у справі, яка переглядається, є іноземна валюта. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь 5750 дол. США, що станом на 02.11.2016 еквівалентно до національної валюти України 147 085,00 грн., вказуючи, що кошти передавав згідно розписки у сумі 2750 дол. США та без розписки і договору у сумі 3000 дол. США. Суд, виходячи з вимог закону, а саме: ст. 1046 ЦК України, приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення боргу у розмірі 905,15 дол. США, що виник у зв'язку з невиконанням умов договору позики від 03.03.2013, та необґрунтованості у сумі 3000 дол. США. Крім того, критично оцінює посилання представника позивача на те, що кошти згідно квитанцій - це оплата відсотків та ще чогось, виходячи з того, що прострочення не було, та кошти сплачувалися за період до 05.05.2016, що суд рахує саме погашенням боргу. Суд зазначає, що зазначений вище договір від 03.03.2013 підписаний в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнаний недійсним. Судом встановлено, що відповідачем на користь позивача здійснювалась оплата боргу шляхом здійснення переказу грошових коштів на рахунок позивача, що підтверджується матеріалами справи: 27.01.2015 перераховано 1012,00 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 63,69 дол. США, 05.11.2014 перераховано 510 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 37,80 дол. США, 19.11.2014 перераховано 1010 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 66,48 дол. США, 29.12.2014 перераховано 2970 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 188,45 дол. США, 27.12.2014 перераховано 125 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 7,93 дол. США, 03.10.2014 перераховано 510 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 54,37 дол. США, 19.11.2015 перераховано 998 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 23,91 дол. США, 25.12.2015 перераховано 998 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 22,96 дол. США, 15.05.2015 перераховано 2527 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 20,56 дол. США, 21.10.2015 перераховано 3024 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 21,98 дол. США, 25.02.2015 перераховано 1008 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 28,04 дол. США, 02.07.2015 перераховано 505 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 21,00 дол. США, 31.10.2014 перераховано 100 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 12,95 дол. США, 27.08.2014 перераховано 1780 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 128,15 дол. США, 25.02.2016 перераховано 98 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 27,21 дол. США, 09.09.2014 перераховано 510 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 12,82 дол. США, 22.04.2016 перераховано 498 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 23,37 дол. США, 19.02.2015 перераховано 3030 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 110,75 дол. США, 20.02.2015 перераховано 1010 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 36,25 дол. США, 02.03.2015 перераховано 505 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 18,80 дол. США, 15.04.2015 перераховано 2525 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 110,13 дол. США, 06.05.2015 перераховано 505 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 23,9 дол. США, 03.06.2015 перераховано 405 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 19,22 дол. США, 04.06.2015 перераховано 317,20 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 15,09 дол. США, 05.06.2015 перераховано 315,12 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 14,99 дол. США, 23.06.2015 перераховано 2800 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 128,67 дол. США, 02.07.2015 перераховано 252,2 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 25 дол. США, 16.07.2015 перераховано 1973,04 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 89,28 дол. США, 24.09.2015 перераховано 1019,75 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 47,28 дол. США, 16.10.2015 перераховано 2024,00 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 93,31 дол. США, 05.11.2015 перераховано 527,28 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 23,96 дол. США, 20.12.2015 перераховано 1002 грн., що в доларовому еквіваленті (станом на дату перерахування коштів) становить 42,67 дол. США. Таким чином, відповідачем на користь позивача було сплачено борг у розмірі 1844,85 дол. США. Оскільки, за договором позики від 03.03.2013 позичальник зобов'язувався у строк до 05.05.2016 повернути позикодавцю кошти в сумі 2750 дол. США, у вказаний період відповідачем було перераховано позивачу кошти загальною сумою 1844,85 дол. США, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 03.03.2013 у розмірі 905,15 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розгляду справи становить 26 104,53 грн. Що стосується посилання позивача на те, що між сторонами було укладено правочин 03.03.2016, за яким позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 дол. США, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦПК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Виходячи з вищенаведених вимог законодавства, позивачем не було надано доказів того, що між сторонами було 03.03.2016 укладено правочин. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов частково, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, що також підтверджено відповідачем у судовому засіданні, тому підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики від 03.03.2013 у розмірі 905,15 дол. США. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 329,64 грн.

Outcome: partial