Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в якій просила: визнати незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» щодо виселення її з квартири [ADDRESS] ; вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] ; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову вказує на те, що дошлюбне прізвище позивача [PERSON] - « [PERSON] ». Згідно з розпорядженням органу приватизації КЖЕП Виробничого об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 20.12.2006 року за № 440-06 та свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданим органом приватизації на основі цього розпорядження, власниками вказаної квартири стали позивач, її батьки [PERSON] , [PERSON] та брат [PERSON] . 25 червня 2007 року між батьком позивача - [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Кредитний договір № 11175170000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 77 500,00 доларів США. Також, 25 червня 2007 року між позивачем, її батьками та братом з однієї сторони та ПАТ «УкрСиббанк» з іншої сторони було укладено Договір іпотеки № 11175170000/1, згідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з різким ростом курсу долара США у батька виникли проблеми з погашенням кредиту, що призвело до заборгованості. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір, яким останній купив право вимоги за кредитним договором батька. 25 вересня 2018 року був укладений Договір № 766/К між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яким компанія купила право вимоги до батька, його майнових та фінансових поручителів, які виникли за укладеним з ним Кредитним договором. Вранці 06 листопада 2018 року батько поїхав у справах, а у квартирі залишилась позивач з братом. Позивач та її брат від народження глухонімі, є інвалідами 3-ї групи, дзвінків, стукотінь в двері не чули і були сильно налякані, позивач особисто отримала сильний стрес, коли приблизно об 11 годині були виламані вхідні двері і вісім чоловіків вдерлися в квартиру і не дивлячись на її протест з братом виражений мімікою, стали пакувати майно і разом з меблями виносили з квартири на вулицю. Директор [PERSON] показав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого право власності на квартиру сім`ї позивача зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». З квартири їх було виселено, все їхнє майно було винесено з квартири. Виселення позивача з квартири вважає незаконним з огляду на наступне. Ні позивач, ні батьки та брат від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» вимоги про звільнення квартири не отримували. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до суду з позовом про виселення з квартири всіх іпотекодавців не зверталось. Спірна квартира була приватизована і не придбана за рахунок кредитних коштів і згідно з ст. 109 ЖК УРСР компанією не вирішувалось питання про надання іпотекодавцям іншого постійного жилого приміщення. Батько позивача звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання його виселення незаконним та про його вселення. Рішенням вказаного суду від 18.06.2019 року по справі № 204/107/19, яке набрало чинності, виселення визнано незаконним і вселено батька позивача в спірну квартиру, а також стягнуто на користь батька в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. По заяві батька Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпро відкрив виконавче провадження і 14.11.2019 року державний виконавець вселив його в спірну квартиру, директор компанії [PERSON] передав йому ключі. Однак, 15.11.2019 року та 28.11.2019 року невідомі особи не дали можливості батьку потрапити у квартиру. Директор компанії [PERSON] в присутності працівників поліції заявив, що квартиру охороняє працівник компанії, який буде впускати в квартиру тільки батька, тому що відсутнє рішення суду щодо вселення інших членів сім`ї. Також, незаконним виселенням позивачу завдана моральна шкода. Після незаконного виселення і позбавлення житла, позивач та члени її сім`ї змушені орендувати житло, що є причиною її душевних переживань. Відсутність свого житла порушило її соціальні зв`язки, призвело до напруження стосунків між членами її родини. Сам факт того, що майно позивача і майно членів її родини викинули на вулицю і те, що для проживання необхідно шукати нове житло, також були причиною її душевних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 100 000,00 грн. На підставі вищевикладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. 26 грудня 2019 року від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] відповідач не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 25.09.2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги № 766/К. 27 вересня 2018 року відповідачем на адресу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] засобами поштового зв`язку було направлено вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у тридцяти денний строк та повідомлено про те, що у разі невиконання зазначеної вимоги відповідач буде вимушений звернути стягнення на іпотечне майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 01 листопада 2018 року в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відповідач набув право власності на предмет іпотеки - вищезазначену квартиру. Відповідачем не вчинялось жодних дій щодо виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та матеріали справи таких доказів не містять. Позивачем жодних заяв щодо вчинення протиправних дій щодо неї до поліції не подавалось. Відповідно до довідки від 05.11.2018 року у вищевказаній квартирі відсутні зареєстровані особи, а отже позивач у вказаній квартирі не зареєстрована. Враховуючи, що жодних доказів на підтвердження того факту, що позивач була виселена з квартири за адресою: [ADDRESS] , не надано, а отже і жодних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. Що стосується рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2019 року по справі № 204/107/19, на яке посилається позивач, то у даному рішенні не було встановлено жодних обставин щодо незаконного виселення позивача, таких обставин не було встановлено і в ході проведення досудового розслідування за заявою [PERSON] . Ключі від квартири знаходяться у [PERSON] . Необхідною умовою для виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди є заподіяння цієї шкоди, однак всі твердження позивача є абсолютно необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними доказами, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України на підтвердження його позовних вимог, жодних підстав для задоволення позовних вимог не має. У зв`язку з викладеним просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, було залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 77) 16 січня 2020 року від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначене наступне. 06 листопада 2018 року відбулось незаконне виселення відповідачем із квартири позивача, її брата [PERSON] та батька [PERSON] , з квартири було винесено на вулицю все майно сім`ї, в тому числі і її, після чого директор ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» [PERSON] зі своїми людьми виштовхали її, батька та брата з квартири, полагодили вхідні двері та поміняли на них замки, мотивуючи це тим, що товариство є власником квартири, про що нею викладено у позовній заяві і чим підтверджується її постійне проживання в квартирі. Проживання позивача в спірній квартирі підтверджується її паспортом, в якому є відмітка про реєстрацію її місця проживання в квартирі [ADDRESS] з 28.03.2013 року по теперішній час. В дійсності, на підставі наданого відповідачем реєстраційній службі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності» від 01.11.2018 року, яким підтверджено право власності на спірну квартиру за відповідачем, позивач та її батько, без їх відома та згоди, зняті з реєстраційного обліку 02.11.2018 року. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 30 січня 2020 року від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до суду надійшло письмове заперечення, в якому зазначено наступне. Жодних належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог позивач не надає. Всі твердження позивача та надані докази зводяться до обставин виселення та вселення [PERSON] . Не маючи жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивач намагається маніпулювати обставинами та ввести суд в оману. Зазначає, що з моменту реєстрації права власності за ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на квартиру [ADDRESS] позивач жодного разу не зверталась до відповідача з приводу її проживання в даній квартирі, не зверталась до правоохоронних органів із заявою про незаконне виселення, не приходила разом з батьком до помешкання після рішення суду, яке було винесене по справі № 204/107/19. Позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі, а отже можна припустити, що вона проживає разом із своїм чоловіком в іншому помешканні. Жодних пояснень щодо окремого проживання від чоловіка позивач не надає. У задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначив також, що позивач проживала у квартирі [ADDRESS] все життя. Вказана квартира була приватизована на чотирьох осіб. 02 листопада 2018 року позивача відповідачем було знято з реєстрації у вказаній квартирі. На теперішній час спірна квартира знаходиться під охороною, квартирою може користуватись лише [PERSON] . Зазначив також, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська скасовано запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», однак дане рішення суду на теперішній час ще не набрало законної сили. Представник відповідача - Чміль Ю. В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. Треті особи в судове засідання не з`явились,надали до суду заяви, в яких просили розглядати справи без їх участі, вважають, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] , [INFO] , - « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 17 серпня 2012 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 серпня 2012 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 30). На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого КЖЕП «Південне» 20 грудня 2006 року згідно з розпорядженням (наказом) № 440-06 від 20 грудня 2006 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] (а.с. 28). Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за вищевказаними особами у Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14800143 від 06 червня 2007 року (а.с. 29). Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11175170000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 77 500 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних за користування кредитом, на строк не пізніше, ніж до 24 червня 2016 року (а.с. 6-7). З метою забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором № 11175170000 від 25 червня 2007 року та за кредитним договором № 11175174000 від 25 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» як іпотекодержателем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як іпотекодавцями було укладено Договір іпотеки № 11175170000/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 6274, відповідно до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71,4 кв.м, житловою площею 38,7 кв.м. (а.с. 9-10). 13 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11175170000 від 25 червня 2007 року, в якому сторони, серед іншого, дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту (а.с. 8). Також 13 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» як іпотекодержателем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як іпотекодавцями було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору іпотеки № 11175170000/1 від 25 червня 2007 року, яким п. 1.2 договору іпотеки було викладено у наступній редакції: Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Іпотекодавця - 1 за кредитним договором № 11175170000 від "25" червня 2007 року та Договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору №1117517000 від «10» лютого 2009 року (надалі Кредитний договір - 1) та за Кредитним договором 11175174000 від «25» червня 2007 року (надалі Кредитний договір - 2), а саме, але не обмежуючись наступними зобов`язаннями. Крім того, п. 1.2.2 договору іпотеки було викладено у наступній редакції: Зобов`язання по поверненню кредиту за кредитним договором в термін до «24» червня 2021 року, якщо інший термін повернення кредиту не встановлений згідно до умов Кредитного договору 1 (а.с. 11). Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 925. 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк», який є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», як продавцем, та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги, в тому числі і права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 11175170000 від 25.06.2007 року (а.с. 12-13). 25 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» як покупцем було укладено Договір № 766/К купівлі-продажу майнових прав, згідно якого продавець відступив шляхом продажу покупцю права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього договору, в тому числі і до боржника [PERSON] за кредитним договором № 11175170000 від 25.06.2007 року (а.с. 14-16). Вищевказані обставини визнаються учасниками справи, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Також судом встановлено та визнавалося сторонами, що позичальник [PERSON] зобов`язання за Кредитним договором № 11175170000 від 25.06.2007 року виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у останнього виникла прострочена заборгованість за кредитним договором. Листом вих. № 657012 від 26 вересня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» повідомили [PERSON] про те, що 25 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» як первісним кредитором/продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» як новим кредитором/покупцем було укладено Договір № 766/К купівлі-продажу майнових прав, згідно якого первісний кредитор/продавець відступив шляхом продажу новому кредитору/покупцю права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 11175170000 від 25.06.2007 року (а.с. 17). У вказаному листі [PERSON] було також повідомлено про те, що з усіх питань, в тому числі щодо внесення відповідних змін до вищевказаного кредитного договору необхідно звертатись до нового кредитора/покупця. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 143717423 від 01.11.2018 року, вбачається, що 29 жовтня 2018 року реєстратором Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Бутюгіною Є. С. право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (а.с. 18). Підставою виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» права власності у вказаному Витягу зазначено: договір відступлення права вимоги від 25.09.2018 року р.н. 985, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., та договір іпотеки від 25.06.2007 року р.н. 6274, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про визнання виселення незаконним, вселення та відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що позовних вимог щодо правомірності набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки позивачем не заявлено, то суд розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог та не розглядає питання щодо правомірності підстав набуття відповідачем права власності на квартиру [ADDRESS] . Більш того, судом встановлено та визнавалося сторонами, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року по справі № 204/3953/19 (вступна та резолютивна частина рішення міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/87045816) визнано незаконним рішення Державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дніпропетровської області Бутюгіної Євгенії Сергіївни про реєстрацію 29 жовтня 2018 року за № 28708550 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, права власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 4069681); скасовано запис за № 28708550 від 29 жовтня 2018 року про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на квартиру [ADDRESS] , за реєстраційним номером у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 1683016512101. Однак, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень на теперішній час вищевказане рішення суду не набрало законної сили. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Як зазначає позивач, 06 листопада 2018 року позивача [PERSON] та членів її родини - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] насильницькими діями примусово виселили з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , аргументуючи такі дії тим, що позивач та його родина більше не є власниками даної квартири, а власником є відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». З цього приводу [PERSON] звернувся до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим 07 листопада 2018 року було відкрито кримінальне провадження № 12018040680001899 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На переконання суду факт того, що позивач [PERSON] не зверталась до правоохоронних органів з заявою про незаконне виселення, жодним чином не свідчить про відсутність події виселення позивача 06 листопада 2019 року. Твердження сторони відповідача про те, що позивачем не доведено, що станом на 06 листопада 2018 року вона проживала у квартирі [ADDRESS] , суд до уваги не приймає та відхиляє з огляду на наступне. З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року по справі № 204/107/19 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання виселення незаконним, вселення та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вбачається, що під час розгляду справи судом [PERSON] наполягав на тому, що 06 листопада 2019 року зі спірної квартири був незаконно виселений не лише він, а і всі члени його родини. При цьому, з вищевказаного рішення суду по справі № 204/107/19 вбачається, що стороною відповідача під час розгляду тієї справи не заперечувалось, що [PERSON] проживав у спірній квартирі не сам, а разом з родиною, відповідач лише наполягав на тому, що позивач разом з родиною добровільно звільнили спірну квартиру. Про факт визнання відповідачем того, що [PERSON] до 06 листопада 2018 року дійсно проживала у квартирі [ADDRESS] свідчить також і те, що сам відповідач направляв позивачу [PERSON] листи за допомогою засобів поштового зв`язку саме на адресу: [ADDRESS] (а.с. 62-63, 66). Дійсно, з відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вих. № 10/5-926 від 11 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована: по Ф- А матері з 28.02.1991 року, по власній Ф- А з 03.12.1997 року, знята з реєстраційного обліку 21.01.1999 року, зареєстрована з 05.02.2004 року, знята з реєстраційного обліку 08.05.2009 року, зареєстрована з 28.03.2013 року, знята з реєстраційного обліку 02.11.2018 року (а.с. 85). За таких обставин, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що [PERSON] хоча і не зверталась до правоохоронних органів з заявою про незаконне виселення, однак станом на 06 листопада 2019 року вона також проживала у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] . При цьому, суд також враховує, що позивач [PERSON] є інвалідом 3 групи з дитинства по слуху, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER], виданим 04 квітня 2013 року Пенсійним фондом України (а.с. 37). Постановою слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Чеченко С.О. від 17 листопада 2018 року кримінальне провадження № 12018040680001899, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 листопада 2018 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 27). З вказаної постанови вбачається, що підставою для закриття кримінального провадження стало те, що в ході проведення досудового розслідування було отримано належну документацію, з якої вбачається отримання правонаступництва компанією «Дніпрофінансгруп» та встановлено, що право власності на об`єкт нерухомості перереєстровано за невиконання договору кредиту між фінансовою установою та фізичною особою, інші спори з вказаного приводу потрібно вирішувати в рамках цивільного судочинства. Разом з цим, з вищевказаної постанови слідчого вбачається також, що проведеним досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12018040680001899 встановлено, що приблизно о 10.30 год. 06 листопада 2018 року група невстановлених осіб, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли всередину вищевказаної квартири та спакувавши особисті речі і документи, а саме паспорт на ім`я [PERSON] , викинули їх на вулицю, після чого з вказаного місця зникли. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, жодних доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» направляло [PERSON] письмову вимогу добровільно звільнити квартиру та виселитися протягом одного місяця з дня отримання вимоги, стороною відповідача суду не надано. Так само не надано стороною відповідача і відповідного рішення суду про виселення позивача з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Суд зауважує, що у Вимозі/Іпотечному повідомленні про дострокове погашення заборгованості від 27 вересня 2018 року відповідач не вимагав від позивача та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] добровільно звільнити квартиру протягом одного місяця з дня отримання вимоги, а лише вимагав усунути порушення зобов`язань за кредитним договором та зазначив, що у разі невиконання вимоги буде звернуто стягнення на іпотечне майно - квартиру [ADDRESS] . До суду з позовом про виселення позивача, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зі спірної квартири Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» також не зверталось. Крім того, відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка була передана в іпотеку, була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів відповідно до Договору про надання споживчого кредиту № 11175170000 від 25.06.2007 року, а належала позивачу та його родині на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого КЖЕП «Південне» 20 грудня 2006 року згідно з розпорядженням (наказом) № 440-06 від 20 грудня 2006 року. Таким чином, відсутні будь-які передбачені законом підстави для виселення позивача та членів його родини з даної квартири без надання їм іншого постійного житла. При виселенні позивача з квартири [ADDRESS] їй не було надано іншого жилого приміщення, що є грубим порушенням вимог статті 109 ЖК Української РСР. За таких обставин слід констатувати, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було порушено передбачений порядок для здійснення виселення мешканців квартири. Вищезазначені обставини вже були встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року по справі № 204/107/19, яким було визнано незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» щодо виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. (а.с. 22-26). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року було залишено без змін. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» щодо виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] слід визнати незаконними, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. З огляду на наведене суд також вважає, що оскільки права позивача були порушені незаконними діями щодо його виселення, то такі права підлягають судовому захисту і їх слід відновити шляхом вселення позивача [PERSON] до квартири [ADDRESS] , оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме відновленню порушених прав позивача та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що сторонами визнається, що на теперішній час ключі від спірної квартири знаходяться у [PERSON] , однак з заяв [PERSON] державному виконавцю Чечелівського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 15.11.2019 року, 18.11.2019 року та 29.11.2019 року вбачається, що співробітники відповідача перешкоджали проживанню [PERSON] у спірній квартирі (а.с. 32, 33, 34), що також підтверджується долученим до матеріалів справи диском з відеозаписом, на якому зафіксовано, що [PERSON] не міг потрапити до квартири [ADDRESS] , а також зафіксовано, що представником відповідача було повідомлено [PERSON] , що у спірній квартирі може знаходитись лише [PERSON] , а інші члени його родини у вказаній квартирі проживати не можуть, оскільки рішенням суду від 18.06.2019 року до квартири було вселено виключно особисто [PERSON] а не членів його родини (а.с. 91). Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь [PERSON] моральної шкоди, суд виходить з наступного. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вже було встановлено судом, дії відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» щодо виселення позивача [PERSON] з квартири [ADDRESS] є незаконними. Суд вважає, що позивач має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з її незаконним виселенням з квартири, де вона тривалий час проживала, без завчасного попередження про виселення та без надання їй іншого житла для проживання. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує те, що у зв`язку з незаконним виселенням змінився звичний уклад життя позивача, позивач зазнала негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з виселенням та протиправними діями відповідача. Крім того, у зв`язку з виселенням позивач була вимушена здійснювати дії щодо негайного пошуку нового житлового приміщення для її проживання та перевозити речі. При цьому, суд також враховує, що позивач є інвалідом 3 групи з дитинства по слуху, та спосіб у який було виселено позивача, завдав їй значних душевних страждань та нервових переживань. Враховуючи встановлені обставини, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Усі доводи і заперечення сторони відповідача суд до уваги не бере та відхиляє, оскільки вони спростовуються доказами наявним у матеріалах справи та рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року по справі № 204/107/19, набравшим законної сили. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені частково, а саме задоволено три позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 305,20 грн. (768,40 грн. + 768,40 грн. + 768,40 грн. = 2 305,20 грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial