Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся із указаним позовом, який мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.08.2013 [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява від 07.08.2013разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 31.05.2019 має заборгованість у розмірі 126365,03 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 4367,01 грн., заборгованості за по процентам за користування кредитом з 07.08.2013 по 31.01.2018 - 121998,02 грн. Посилаючись на норми статей 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 126365,03 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1921,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.44). Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково в частині тіла кредиту, вимоги по процентам не визнає (а.с.65). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 07.08.2013 [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву б/н від 07.08.2013 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9). У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку" (а.с.11-34). Згідно наданого позивачем розрахунку [PERSON] має заборгованість у розмірі 126365,03 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредита - 4367,01 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом з 07.08.2013 по 31.01.2018 у сумі 121998,02 грн. (а.с.7-8). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як випливає із позову, заборгованість за кредитом у сумі 126365,03 грн. відповідачем не погашена. Під час укладення кредитного договору сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. За ухвалою суду від 24.07.2019 (а.с.49), позивачем було надано виписку по кредитній картці [PERSON] та інформацію про усі видані останньому кредитні картки, термін їх дії (а.с.49). На підставі довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» установлено, що [PERSON] було видано дві кредитні картки: -№ [NUMBER] , дата відкриття 07.08.2013, термін дії до 07/17; -№ [NUMBER] , дата відкриття 13.09.2013, термін дії до 11/16. У межах строку дії кредитних карток відповідач користувався картками, знімаючи готівку, погашаючи борг. Останнє погашення заборгованості було здійснене 05.11.2015 року. Після цього жодного разу кредит не погашався (а.с.7-8, 53-59). Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 07.08.2013 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, тому заборгованість за кредитом у сумі 4367,01 грн. підлягає до стягнення із відповідача. Крім того, позивач, обґрунтовуючи заявлений позов, як на підставу виникнення договірних відносин посилався на ст.634 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У відзиві на позов відповідач указала, що із Умовами та правилами надання банківських послуг її не знайомили, жодних Умов та правил надання банківських послуг відповідач не підписувала, а також не підписувала витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Із огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач міг приєднатися лише до тих умов, із якими був ознайомлений під підпис у день укладення договору. Проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на ті, що встановлені законом та ті, що встановлені договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В анкеті-заяві позичальника від 07.08.2013, яку підписав відповідач, процентна ставка не визначена. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з наданого кредиту, просив також, крім заборгованості за кредитом, стягнути у тому числі заборгованість за процентами за користування кредитом. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Натомість підтверджень того, що саме ці Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг діяли на час укладання між сторонами кредитного договору підтверджень не надано. Крім того, не надано підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, суд зазначає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені у анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. З огляду на викладене підстав для стягнення процентів за користування кредитом суд не вбачає. Ураховуючи досліджені докази у справі, встановлені обставини, суд приводить до висновку про часткове задоволення заявлених позивачем вимог . Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 4367,01 грн., тобто на 3,4 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 65,31 грн. (1921,00 грн. х 3,4 %) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial