Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та суду, який в подальшому двічі уточнювала, вказавши, що 28 квітня 2009 року прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] було порушено кримінальну справу № 56099027 за ознаками ч.3 ст.364 та ч. 2 ст. 366 КК України за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення, вчиненого службовими особами сектору у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області при складанні адміністративного протоколу. Досудовим слідством було встановлено, що вона, займаючи посаду начальника СГІРФО Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області внесла неправдиві відомості в протокол про адміністративне правопорушення серії ДН № 560430 від 12.02.2009 року, складений за ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про те, що зазначене адміністративне правопорушення вчинено громадянкою [PERSON], а також склала від імені [PERSON] завідомо неправдиві пояснення, чим спричинила істотну шкоду охоронюваним законам, інтересам держави у вигляді підриву авторитету та престижу правоохоронних органів. 14 липня 2009 року зазначена кримінальна справа за її обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч. 3, 366 ч.2 КК України, була направлена до Саксаганського районного суду для розгляду по суті. У суді своєї вини у скоєнні зазначених злочинів вона не визнавала, та судом було призначено комісійну судово-почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку якої встановлено, що підпис особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності протоколу про адміністративне правопорушення серії ДН за № 560430 від 12.02.2009 року, складений за ст.197 КУпАП, виконано не громадянкою [PERSON], не [PERSON], а іншою особою. Рукописні тексти на лицьовій стороні протоколу «не проводився», «не надходили», «постанова» і «я вовремя не вклеила фото в паспорт, так как не знала, что нужно обращаться в паспортное в течении месяца» на зворотньому боці протоколу виконані [PERSON]. Отже при проведенні судового розгляду були одержані достовірні дані про те, що вона не підписувала протокол від імені Федько, не виконувала текст пояснення від імені правопорушника, тобто не вносила завідомо неправдиві свідчення до офіційного документу - протоколу про адміністративне правопорушення серії ДН за № 560430 від 12.02.2009 року відносно [PERSON] 18.11.2011 року прокурор, який приймав участь в розгляді кримінальної справи за її обвинуваченням у суді, [PERSON], завідомо знаючи, що вона невинна і доказів її вини у скоєні злочину немає, винесла постанову про зміну звинувачення з раніше інкримінованих їй статей. У постанові вказувалося, що пред'явлене їй раніше звинувачення підлягає зміні у вигляді відмови від звинувачення за ст. 364 ч. 3 і перекваліфікації з ч. 2 ст.366 на ч.1 ст.366 КК України. Одержавши достовірні дані про її невинність і про те, що підробкою протоколу про адміністративне правопорушення серії ДН за № 560430 від 12.02.2009 року відносно [PERSON] займалася паспортист [PERSON], яку необхідно було притягнути до кримінальної відповідальності, Саксаганський районний суд міста [PERSON] 31 серпня 2012 року постановив відносно неї обвинувальний вирок, яким її визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2012 року зазначений вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу було залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.04.2013 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2012 року було скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.07.2013 року вирок Саксаганського районного суду міста [PERSON] від 31 серпня 2012 року було скасовано, а кримінальну справу № 56099027 від 28.04.2009 року було направлено в прокуратуру Саксаганського району для проведення додаткового розслідування. Постановою старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу від 08.10.2013 року кримінальне провадження відносно неї закрито на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України, за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України. Внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, їй було заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 540 000 грн. з них, 200 000 грн. - шкода пов'язана з дискредитацією її, як офіцера міліції: зупинення карєрного зростання, відібрано можливість знайти своє місце у суспільстві після проходження служби в міліції, 190000 грн. з погіршанням стану її здоровя: загострення захворювання на бронхіальну астму, госпіталізація, неодноразове звертання за медичною допомогою, хвилювання, безсоння, приступи задухи, 50000 грн. - з нанесення моральної шкоди її родині: шоковий стан членів сімї - доньки та матері, яка є людиною похилого віку (80 років), у якої погіршився стан здоровя, через що виникла необхідність звертання за допомогою до сторонньої людини, яка мала приглядати за матірю на час перебування у судових засіданнях, 50000 грн. з тривалістю кримінального судочинства що перевищило розумний термін: тривалість кримінального судочинства 4,5 роки, знаходження протягом зазначеного часу в стані стресу та страху за подальшу долю, участь свідків що були підлеглими, свідчення яких спричиняло приниження гідності та страждання, 50000 грн., з відсутності справедливого судового розгляду: не звертання уваги суду на не співпадання свідчень свідків [PERSON] та [PERSON] з висновком почеркознавчої експертизи, відсутність свідчень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на дисках з технічним записом судових засідань, обвинувачення побудоване на неправдивих свідченнях свідків, скасування вироку апеляційною інстанцією на підставі передчасного приходу суду до висновку про винуватість, не визнання прокуратурою права на реабілітацію після закриття кримінального провадження, не принесення вибачень. Під судом та слідством вона знаходилася 53 місці 10 днів ( 28.04.2009 року порушено кримінальну справу, 31.08.2012 року був винесений обвинувальний вирок, 08.10.2013 року кримінальне провадження закрито). За період за період з 01.05.2009 року по 30.11.2013 року вона отримала пенсію у розмірі 134311,57 грн., а сума заробітної плати яку б вона мала отримати у зазначений період, якщо б не було порушено її право незаконними діями прокуратури та суду становить 184820,01 грн. (заробітна плата в квітні 2009 року складала 3487,17 грн.), таким чином її упущена вигода складає 50508,44 грн., (184820,01 - 134411,57). Крім того нею були понесені: витрати по сплаті послуг адвоката у розмірі 3750,00 грн.; витрати по догляду за її матірю у розмірі 4100,00 грн., протягом 41 судового засідання; витрати на сплату медичного реабілітаційного центру у розмірі 1925,00 грн., (875,00 + 1500,00); витрати по сплаті послуг журналіста у розмірі 1500,00 грн.;витрати на придбання лікарських препаратів у розмірі 1915,75 грн.; витрати по сплаті на проїзд ( до суду на 41 судове засідання і додому ) у розмірі 246,00 грн.; витрати на поштові відправлення у розмірі 208,00 грн. Просить стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 540 000,00 грн., та грошову компенсацію матеріальної шкоди, яка втрачена нею внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності у розмірі 73554, 44 грн., та судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 243, 60 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо позовні вимоги підтвердили у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, яку було уточнено 10.02.2015 року. Представник відповідача Державної Казначейської служби України [PERSON] позовні вимоги вважала такими, що не доведені, безпідставні та просила у задоволенні позову відмовити у повному об"ємі. Представник третьої особи Прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] , прокурори прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, кожний окремо, з позовом не погодилися та просили у задоволенні позову відмовити вважаючи, що в матеріалах справи відсутні докази що підтверджували б факт незаконності дій органів дізнання та досудового слідства , прокуратури та суду . Тобто не доведена незаконність дії працівників зазначених органів у встановленому законом порядку що дає підстави відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу в судове засідання не зявився, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за відсутності представника суду. Суд вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, прокурорів, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено в судовому засіданні, відносно [PERSON] правоохоронними органами Дніпропетровської області провадилось досудове слідство за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення, за ознаками ч.3 ст.364 та ч. 2 ст. 366 КК України. Вказана справа розглянута Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 31 серпня 2012 року та постановлено вирок, яким [PERSON] було засуджено за ст. 366 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 510,00 грн., зі звільненням [PERSON] від покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у звязку з закінченням строків давності ( л.с. 9 - 17 - копія вироку суду ). Зазначений вирок ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року залишений без змін ( л.с. 20-22 ) . Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2013 року вищевказану ухвалу апеляційного суду від 18.12.2012 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд ( л.с. 23- 24 ) . Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2012 року відносно [PERSON] за ст. 366 ч. 1 КК України скасований, справу направлено прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування ( л.с. 25 -28). 08.10.2013 року старший слідчий прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу [PERSON] виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 42013040750000070 від 16.07.2013 року за ст. 366 ч. 1 КК України за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину (а.с.29-31). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була піддана кримінальному переслідуванню на протязі 53 місяців та 10 днів, під час якого притягалася в якості обвинуваченого по кримінальній справі, відносно неї обиралась міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. За змістом ст.15, п.9 ч.2 ст.16, ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього(досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176). Згідно положень ст.1 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - «Закон»), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону, у наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода, а згідно до п.п.1, 2 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] було обвинувачено у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України, 28.04.2009 року відносно неї порушено кримінальну справу № 56099027. 18.11.2011 року при проведенні судового розгляду прокурором змінено звинувачення предявлене [PERSON], у вигляді відмови від звинувачення за ст. 364 ч. 1 КК України і перекваліфікації з ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України. 08.10.2013 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито через відсутність в її діях складу злочину . За таких обставин позивач має право відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.4 Закону (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.6 ст.4). Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч.1 ст.12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23). Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що незаконними діями органів досудового слідства було порушено право позивача на свободу та особисту недоторканість, закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнала позивач в зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під підпискою про невиїзд, пов'язаними з цим обмеженнями в її житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушені і розриві деяких її соціальних зв'язків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху, що не могло не відбитись на її психологічному стані. В зв'язку з цим, позивач у відповідності до зазначених вище положень ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» набула право на відшкодування моральної шкоди. Як роз'яснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілоїго, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 1218 гривень(на день розгляду справи). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пп.1,3,4 і 5 ст.3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.п.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п.1 п.41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. А на підставі п.44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Наявність моральної шкоди, вини та причинного зв`язку відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, підлягає доведенню особою, що порушує питання про відшкодування шкоди, на загальних підставах. Таким чином, враховуючи глибину душевних страждань, яких зазнала позивач, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також з урахуванням зазначених вище положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню та на її користь слід стягнути моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До складу шкоди включаються також доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач просить стягнути упущену вимогу у розмірі 50508,44 грв. що складається з різниці яку б вона отримала працюючи, а не отримуючи пенсію . Однак суд вважає , що позовні вимоги про стягнення суми упущеної вигоди задоволенню не підлягають за недоведеністю таких вимог. Окрім того як зазначила позивач в судовому засіданні вона особисто написала рапорт про вихід на пенсію, доказів того, що на неї тисли змушуючи подати такий рапорт нею не надано. Позивачем не доведені позовні вимоги в частині стягнення коштів по догляду за матір"ю позивача і що такий догляд потрібен був , не доведена необхідність отримання послуг медичного реабілітаційного центру, оплата послуг журналіста , підтвердження витрат коштів на проїзд взагалі не надано , підтверджень необхідності поштових відправлень також не надано, а отже такі позовні вимоги задоволенню не підлягають . Підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 3750 грв. На підставі викладеного,

Outcome: partial