Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення боргу за договором купівлі-продажу від 07.02.2019 у розмірі 29040, 00 грн., інфляційних витрат - 1328,22 грн., 3% річних - 1220,00 грн., пені- 11187,16 грн, судового збору - 840,80 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 3200 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.02.2019 року було укладено нотаріально посвідчений договір між нею та ТОВ «Азовтенгрі», за умовами якого вона передала у власність відповідача кіоск [ADDRESS] , загальною площею 13,1 кв.м. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та на даний час грошові кошти за предметом договором їй не сплачені, хоча за умовами договору відповідач повинен був сплатити кошти до 01.03.2019 року у сумі 29040 грн., тому вона вимушена звернутись до суду з позовом. Ухвалою суду від 26.03.2021 року було скасоване заочне рішення по справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.08.2021 року було витребувано у відповідача завірену належним чином копію касового ордеру від 20.02.2019 року та зобов`язано надати оригінал для огляду у судовому засіданні. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності представника.Позовну заяву просила задовольнити. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, також суду надано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних имог просила відмовити в повному обсязі, оскільки грошові кошти відповідно договору купівлі-продажу від 07.02.2019 року було сплачено позивачу в повному обсязі, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 20.02.2019 року. Також повідомила, що виконання ухвали суду про витребування оригіналу ордеру не можливе, оскільки касова книга за перший квартал 2019 року разом з прибутковими та видатковими касовими ордерами була загублена після проведених обшуків на підприємстві, про що ТОВ «Азовтенгрі» було повідомлено ГУ ДПС в Донецькій області. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно дост.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі продажу від 07.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г. за реєстровим №184, [PERSON] продала ТОВ «Азовтенгрі» кіоск за [ADDRESS] та передала технічну документацію на цей кіоск. Продаж вчинено за 29040 грн., які ТОВ «Азовтенгрі» повинно було сплатити до 01.03.2019 року, на підтвердження повної сплати за договором буде квитанція на рахунок, або касовий ордер про отримання сплати за договором.Сума договору влаштовує кожну зі сторін. Договір підписано позивачем та відповідачем по справі у присутності приватного нотаруса Слащева А.Г . З витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Азовтенгрі» є [PERSON] , керівник - [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна кіоск №3в, який розташований на [ADDRESS] належить ТОВ «Азовтенгрі», на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г. за реєстровим №184. У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків сторін є укладення між німи договору. Статтею 665 ЦК встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно(товар) у власність другій стороні, а інша приймає або зобов`язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» зазначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Окільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України,за весь час просрочення з березня 2019 року по липень 2020 року (з моменту укладання договору та на час зверення до суду з позовною заявою) тобто таке просрочення є триваючим та право стягнення інфляційних витрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість за договором купівлі-продажу від 07.02.2019 складається з: суми богу за договором- 29040, 00 грн., інфляційних витрат - 1328,22 грн., 3% річних - 1220,00 грн., пені- 11187,16 грн. Суд звертає увагу, що відповідачем суду не надано відомостей щодо сплати заборгованості за договором купівлі-проджау від 07.02.2019 року та відсутності боргу. Надану суду ксерокопію видаткового касового ордеру від 20.02.2019 року суд оцінює критично, оскільки вона не завірена жодним чином, у графі підпис одержувача мається підпис без зазначення прізвища особи, яка його здійснила. Відповідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч.ч.1,2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ч.6 зазначеної статті якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. За наведених обставин копія видаткового касового ордеру від 20.02.2019 року, яка не засвідчена належним чином, не відповідає критеріям доказу у цивільній справі, суд не може пересвідчитися в отриманні позивачем грошових коштів, інших доказів на підтвердження передачі цих грошових коштів позивачу відповідач не надав. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. На обґрунтування своїх вимог позивач з посиланням на положення ст.549,624 ЦК України, закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» взяв за основу відсоткову ставку НБУ та провів розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за подвійною обліковою ставкою. Рішенням Конституційного суду України від 11.07.2013 року у справі № 7-рп/2013 надано тлумачення закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у взаємозв`язку з положеннями статей 1,3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності . У справі правовідносини виникли між юридичною та фізичною особою. Таким чином відсутні правови підстави для врахування судом наведених позивачем розрахунків пені. Отже, оцінюючи з`ясовані обставини справи та представлені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором купівлі-продажу від 07.02.2019 у розмірі 29040, 00 грн., інфляційні витрати - 1328,22 грн., 3% річних - 1220,00 грн. Крім того, позивач у позовній заяві зазначає вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8.ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу до суду надано акт №5 приймання наданих послуг за договором № 01/24 від 11.04.2020 року, який складено щодо наданих послуг за вказаним договором, а саме: складання позовної заяви - 2000 грн., складання відповіді на відзив- 1000 грн., складання клопотання по справі -200 грн., усього 3200 грн. та додаток №1 до договору 01/24 від 11.04.2020 року. Суд виходячи з критерію реальності виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) приходить до висновку, що понесені витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог , а саме 620,93 грн.

Outcome: partial