Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся 23.03.2020 року до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 49\~429,49 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.10.2020 року, 3% річних у сумі 1338,70 грн., інфляційні витрати у сумі 2541,34 грн., а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Зазначає, що відповідач не в повному обсязі сплачував вартість наданих послуг за період з 01.01.2016 року по 31.10.2020 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 49\~429,49 грн., на яку у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 3% річних у розмірі 1338,70 грн. та інфляційні витрати у розмірі 2541,34 грн. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого визнає позов частково з урахуванням трирічного строку позовної давності. Крім того, зазначив, щодо підігріву води на ту обставину, що в нього стоїть лічильник на гарячу та холодну воду, однак розрахунок позивачем проведено без урахуванням його показника. Також зазначає, що підігріває воду за допомогою бойлера, а тому вважає, що заборгованість з підігріву води відсутня. Вказує, що нарахування позивачем за ціною 31,80 грн. за 1м2 води є незаконним та необґрунтованим, оскільки постанова КМУ, якою встановлено такий тариф, скасована, а тому застосуванню підлягає тариф, що діяв попередньо, тому визнає суму заборгованості у розмірі 11\~727,19 грн. На підставі викладено просить задовольнити вимоги частково та стягнути на користь позивача заборгованість у розмірі 11\~727,19 грн. та розподілити пропорційно судові витрати. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила наступне. Нарахування в квартирі [ADDRESS] , окрім нарахувань за опалення, проводяться і за послуги з гарячого водопостачання. В квартирі відповідача встановлено прилад обліку, який підлягав періодичній повірці ще у 2018 році. Нарахування проводяться відповідно до наданих відповідачем підприємству показань приладу обліку гарячої води, зокрема, в червні 2018 року об`єм використаної гарячої води змінився з 187 куб.м. до 206 куб.м., в жовтні 2018 року з 206 куб.м. на 211 куб.м, в серпні 2019 року з 211 куб.м. на 233 куб.м., тому нарахування за гарячу воду за період з 01.01.2016 року по 31.01.2020 року проведено на підставі наданих відповідачем власноруч показань приладу обліку гарячої води. Також зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року скасована постанова КМУ від 27.04.2016 року №315 з моменту її прийняття, якою було встановлено ціну на природний газ, що діяла в період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року для виробників теплової енергії, в тому числі і для КП «Харківські теплові мережі». З 01.04.2017 року діяла ціна на природний газ, встановлена постановою КМУ від 22.03.2017 року №187. Тарифи на комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, органами місцевого самоврядування для КП «Харківські теплові мережі», на які розповсюджувалась би дія постанови КМУ від 26.06.2019 року №560 не встановлена для позивача. При цьому обов`язок здійснити перерахунок цін/тарифів на послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для населення до 01.09.2019 року встановлено для органів місцевого самоврядування міст обласного значення, а не для виконавців послуг. Після прийняття відповідних нормативних актів та перерахунку вартості газу будуть підстави для здійснення перерахунку вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період дії ціни на природний газ для виробників теплової енергії, встановленою постановою КМУ від 27.04.2016 року №315. З огляду на викладене вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою судді від 15.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито позовне провадження з призначенням розгляду справи за пралами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 15.03.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової експертизи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник проти задоволення позовних вимог заперечувала в частині, зазначеній у відзиві на позовну заяву, просила застосувати позовну давність у три роки. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 24.05.2021 року. У відповідності\~до ч.1,\~3,\~4\~ст.223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи,\~за умови,\~що його\~належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, представник відповідача належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та його представника за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 червня 2018 року № 2189-VIII (далі - Закон 2189) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, вcтановленими відповідно до законодавства. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених нормативів (норм) споживання. У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»\~встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім,випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що [PERSON] є власником жилого приміщення квартири [ADDRESS] та користується наданими позивачем послугами з теплопостачання, у зв`язку з чим сторони перебувають у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки. Відповідно до частини 1статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Будинок [ADDRESS] оснащений єдиною централізованою системою опалення. Таким чином, позивачем виконано свої зобов`язання, щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідачі по справі зобов`язані оплатити надані послуги. Така правова позиція викладена в ухвалах ВССУ від 20 листопада 2013 року по справі № 6-29503св13, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-6707св14 та в ухвалі від 15 жовтня 2014 року по справі № 6-29394св14. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по цивільній справі № 6-59цс/13, зазначено, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо споживач фактично користувався ними. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з надання централізованого опалення, та підігріву холодної води для гарячого водопостачання. Статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Крім того, частинами 1 та 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною 4 статті 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у в сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є державним колегіальним органом, що здійснює регулювання діяльності у сфері теплопостачання (крім діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії), централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів для об`єктів, які обслуговують населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб, та об`єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік. Постановою Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі\~НКРЕКП) №377 від 24 березня 2016 року було затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно з п.1.2 Порядку, він застосовується під час установлення НКРЕКП тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у п.1.1 цього розділу, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів. Тарифом на надання послуг з централізованого опалення є вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планових витрат з урахуванням витрат на покриття витрат, планового прибутку, врахованого у тарифі на теплову енергію, які встановлюються НКРЕКП з урахуванням податку на додану вартість. Таким чином, ціна на паливно-енергетичні ресурси є складовою прямих матеріальних витрат, які включаються до складу планової виробничої собівартості, що входить до структури тарифу на послуги з централізованого опалення. Постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року було затверджене Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період). Пунктом 5 цієї постанови\~визначено, що ця постанова діє з 01 жовтня 2015 року по 01 квітня 2017 року. Згідно п.3.4 цього Положення ним покладається, зокрема, обов`язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та в порядку, що визначені п.п.15-17 цього Положення. Так, п. 16 цього Положення, зокрема, визначено, що НАК Нафтогаз України постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2016 року включно визначається для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення населенню для виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до магістральних газопроводів, - в розмірі 1843,28грн. за 1000куб.м.; для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення для всіх інших виробників теплової енергії - 1770,74 грн. за 1000куб.м. Постановою Кабінету Міністрів України №315 від 27.04.2016 року на яку посилається відповідач, до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України №758 внесено зміни. Так, п.16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) викладено у новій редакції, за змістом якої, зокрема, ПАТ «НАК «Нафтогаз України у період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною з метою надання послуг з опалення населенню в розмірі 4942грн. за 1000куб.м. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року у справі №826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного судом від 08 липня 2019 року, постанову Кабінету Міністрів України №315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року»\~№758 визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року. \~Постановою Кабінету Міністрів України №187 від 22 березня 2017 року затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Ця постанова чинна у період з 01 квітня 2017 року по 01 листопада 2018 року (п. 3 постанови). Пунктом 3.4 зазначеного Положення визначено, зокрема, обов`язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору). За змістом п.12 Положення постачання природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється за цінами, визначеними відповідно до пункту 13 цього Положення. Згідно п.13 Положення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з 01 квітня 2017 року здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 10-12 цього Положення для виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення населенню за ціною, що становить 4942грн. за 1000куб. метрів (без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, які підлягають обов`язковій оплаті відповідно до умов договорів розподілу природного газу та величини торговельної надбавки (націнки) постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, максимальний рівень якої визначений п. 14 цього Положення). У постанові Великої Палати Верховного Суду №757/31606/15-ц викладено висновок, що в разі відміни судом акта, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок. Разом з тим, як зазначалось вище рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року у справі №826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного судом від 08 липня 2019 року, було визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року, постанову Кабінету Міністрів України №315 від 27.04.2016 року, на виконання якої були підвищені тарифи на послугу з централізованого опалення шляхом внесення змін до постанови НКРЕКП, якою встановлені тарифи. Самі ж постанови НКРЕКП, якими встановлені тарифи за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року судом не скасовані. Крім того, згідно відомостей з ЄДРСР постановою Верховного Суду у справі №826/9665/16 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного судом від 08 липня 2019 року\~скасовано, справу направлено на новий розгляду до суду Окружного адміністративного суду м. Києва. Отже, наразі, постанова Кабінету Міністрів України №315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року»\~№758 є чинною. З огляду на викладене, заперечення відповідача з приводу розрахунку позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання є безпідставними. Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру плати за надані позивачем послуги. Отже, судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з централізованого опалення, та підігріву холодної води для гарячого водопостачання, що підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач не виконував свої обов`язки, у зв`язку з чим у період з 01.01.2016 року по 31.01.2020 року включно утворилась заборгованість за надання послуг з теплопостачання перед позивачем, яка за підрахунками позивача станом на дату подання заяви складає 49\~429,49 грн. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням відповідачем зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних на суму заборгованості за період з березня 2017 року по січень 2020 року у розмірі 1338,70 грн., а також суму витрат від інфляції за період з березня 2017 року по січень 2020 року у розмірі 2541,34 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, з яким погоджується суд. Разом із цим, статтею 256 ЦК України закріплено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України\~встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч.ч. 2.3 ст.264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.\~\~Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, представник відповідача у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності у три роки. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 23.03.2020 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності і приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання частково, в межах цього строку і в межах позовних вимог за період з 23.03.2017 року по 31.01.2020 року включно. Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача за вказаний вище період підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 33\~679,70 грн., а також інфляційні витрати в розмірі 2268,60 грн. та 3% річних у розмірі 1246,60 грн. за той же період. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних причин пропущення позовної давності. Доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять та не надані представником позивача в судовому засіданні. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі\~викладеного, ст.ст. 256, 257, 267, 319, 322, 525, 526, 530, 625, 626 ЦК України, ст.ст.67, 151, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial