Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

В лютому 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.05.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг. Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складає Договір, про що відповідачем надана відповідна згода. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8. Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Внаслідок порушення\~договірних зобов`язань\~відповідачем,\~позивач проситьстягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23.05.2008 року у розмірі 78480,42 грн., з яких: 2517,62 грн. заборгованість за кредитом, 70295,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1691,68 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 3725,26 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 17.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 16.04.2020 року. 13.04.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки термін дії, отриманої відповідачем платіжної картки сплив приблизно у травні 2010 року, а тому позивач мав право на звернення до суду з травня 2010 року до травня 2013 року. Крім того, відповідач, посилаючись у відзиві на положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зазначив, що позивачем безпідставно нараховані пеня та штрафи, оскільки з 2002 року по жовтень 2016 року відповідач проживав у м. Луганську, який з 06.04.2014 року знаходиться на окупованій території України. [PERSON] вважає, що у відповідності до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на ненарахування з 17.03.2014 року штрафних санкцій та пені за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а також ненарахування процентів за користування кредитами, оскільки з 11.11.2016 року по теперішній час проходить військову службу в Збройних Силах України та безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції та операції об`єднаних сил. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що згідно виписки по особовому рахунку клієнта відповідачу було перераховано заборгованість відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо посилання відповідача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» представник позивача вказує, що остання звірка паспортних даних відповідача здійснювалася 28.02.2011 року. При подачі позову до суду у банка була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою проживав відповідач на початок проведення антитерористичної операції. На теперішній час боржник до банку з метою списання штрафних санкцій не звертався, тому представник позивача просив суд задовольнити вимоги банку в повному обсязі, після отримання достовірної інформації про адресу реєстрації боржника, банком буде виконано вимоги передбачені ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Щодо строків позовної давності представник позивача посилалась на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, в якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Строк перевипущеної картки до останнього дня вересня 2020 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 09.02.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позов в повному обсязі. 16.04.2020 року розгляд справи відкладено до 20.05.2020 року, у зв`язку з неможливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Авдіївським міським судом Донецької області. 20.05.2020 року розгляд справи відкладено до 24.06.2020 року, у зв`язку з неявкою відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення згідно відзиву на позов, просив суд про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2008 року [PERSON] \~підписав заяву\~та довідку про\~умови кредитування\~з використанням\~кредитки \~«Універсальна,\~30\~днів пільгового\~періоду»,\~в якій\~містяться тарифи\~банкута отримав кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Станом на 30.11.2019 року заборгованість за вказаним кредитним договором складає розмірі 78480,42 грн., з яких: 2517,62 грн. заборгованість за кредитом, 70295,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1691,68 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 3725,26 грн. штраф (процентна складова). З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідач згідно кредитного договору № б/н отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких має термін дії до 09.2020 року. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або\~інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). У Постанові\~Верховного Суду\~від 01.03.2018р. №591/8058/15-ц висловлено правову позицію, згідно якої перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Таким чином, строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки позивач звернувся до суду в лютому 2020 року, а термін дії картки відповідача спливає у вересні 2020 року. Розглядаючи позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23.05.2008 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких вимог, з огляду на наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі.\~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним\~(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).\~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, сторони уклали кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 23.05.2008 року. У цій заяві міститься умова, згідно якої відповідач згоден, що така заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, суд приходить до висновку, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З огляду на зазначене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2517,62 грн. є обґрунтованою. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 23.05.2008 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 3,0%. Отже, виходячи із тарифів банку та відсоткової ставки, зазначеної в заяві, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 36,00 % річних. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних, погоджується з нарахованою банком сумою процентів за користування кредитом на заборгованість станом на 31.12.2012 в загальному розмірі 41,37 грн. (згідно розрахунку). Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами змінювалася, виходячи зі ставки 30,00%, 34,80% та 43,20%. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких саме з 01.01.2013 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем з 36 % річних, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив зміну відсоткової ставки. У пункті 5.3 Умов зазначено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов`язаний не пізніше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Згідно п. 4.9. Умов не рідше одного разу в місяць, способом зазначеним у заяві, банк зобов`язаний надавати держателю виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні держателя до системи Приват24 надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплекту Моbile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. У заяві, яка міститься в матеріалах справи, не визначено у який спосіб позивачем надаються виписки про стан картрахунків. За правилами ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16. Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином про зміну з січня 2013 року, з вересня 2014 року та з квітня 2015 року процентної ставки та погодив таку зміну. Зазначені вище обставини свідчать про те, що банк неправомірно змінив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку, тому такі дії позивача є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у зазначеному розмірі. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] є суб`єктом Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що підтверджується контрактами про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 11.11.2016 року, від 11.11.2019 року, довідками про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 08.04.2020 року №380, 381, 382, військовим квитком серії [NUMBER] , виданим 08.11.2016 року Старобільсько-Новопсковським військовим комісаріатом. У відзиві на позов відповідач зазначає, що з 17.03.2014 року має право на ненарахування штрафних санкцій та пені за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а також ненарахування процентів за користування кредитом. Суд частково погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З матеріалів справи вбачається, що контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу [PERSON] вперше уклав 11.11.2016 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати повернення процентів за користування кредитом нараховані станом на 31.12.2012 року та за період з 01.01.2013 року по 31.10.2016 року за відсотковою ставкою 36,00%. Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитом відповідачем мають нараховуватися в розмірі за формулою : N*M/360*Y = Z, де N - поточне або прострочене тіло кредиту, М - процентна ставка; 360 - кількість днів у році відповідно до п. 5.5 Умов; Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів. Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми поточної і простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 36,00% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом за період з 01.01.2013 по 31.10.2016 року розраховується наступним чином: 2517,62 грн. (заборгованість за кредитом) х 36,00% / 360 днів х 1399 днів = 3522,14 грн. Всього сума процентів за користування кредитом за весь період, що підлягає стягненню станом на 31.10.2016 року складає 3563,51 грн. (41,37 грн. - заборгованість, яка виникла станом на 31.12.2012 року, згідно наданого позивачем розрахунку + 3522,14 грн. - заборгованість за період з 01.01.2013 року по 31.10.2016 року). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів, пені та комісії, суд виходить з наступного. Згідно ст.546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, зареєстроване місце проживання відповідача [ADDRESS] . Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 р. № 1275-р смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області, віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач [PERSON] є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Крім того, суд звертає увагу на те, що комерційним банкам Національним Банком України надані роз`яснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014, відповідно до яких банки зобов`язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Згідно наведеного у позові розрахунку штрафні санкції позивачем нараховані станом на 30.11.2019 року, фактично після 14.04.2014 року дати, коли згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банківським установам заборонено нарахування таких санкцій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені у розмірі 1691,68 грн., а також штрафів 3975,26 грн., а всього 5666,94 грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.05.2008 року у сумі 6081,13 грн., яка складається із 2517,62 грн. заборгованість за кредитом, 3563,51 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00 грн. Враховуючи, що задовольняється 7,7% позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 161,85 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial