Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до [PERSON] ( а.с.42-44), про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком і про надання дозволу батьку на вивезення та вільне переміщення дитини [PERSON] по території України та за її межами без нотаріально посвідченої згоди матері, який підтримав у судовому засіданні. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив наступне: з 16.10.2009 року по березень 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Він у різні способи намагався вирішити з відповідачкою питання щодо його участі у вихованні та спілкуванні із сином. 26.03.2013 року виконкомом Торезької міської ради було винесено рішення і йому встановлено час для спілкування з сином. Проте відповідачка його не виконувала, тому він вимушений був звернутися до суду. В процесі розгляду справи між ним та відповідачкою була укладена мирова угодо, яка була затверджена судом 26.06.2013р., але [PERSON] її проігнорувала. 17.12.2013 року Торезьким міським судом було постановлено рішення, яким визначено порядок спілкування з сином. У звязку з початком проведення на території Донецької області антитерористичної операції, він 14.05.2014 року перевіз відповідачку із сином до АР Крим. Але 14.08.2014 року [PERSON], без його згоди вивезла сина на територію Російської Федерації. Знайшов їх тільки у листопаді 2014 року в м. Вязьма Смоленської області, де вони проживали в таборі для біженців. В таборі були відсутні елементарні умови для проживання дитини. Син був влаштований до дитячого садка. Коли він прийшов до садка, то дізнався, що його другий день ніхто не забирає. Він забрав дитину і виїхав до м. Торез. Через неналежний догляд за сином, він потребував лікування, тому він вивіз його на лікування до родичів в м. Махачкала. З березня 2015 року проживає спільно із сином в м. Торезі. Дитина забезпечена усім необхідним. За цей час відповідачка відвідала сина один раз у серпні 2015р., прийшла у нетверезому стані, вимагала повернути сина. Просить визначити місце проживання дитини з ним. Також просить надати йому згоду на вивезення та вільне переміщення дитини по території України та за її межами без нотаріально посвідченої згоди матері. Справа розглядається Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за територіальною підсудністю, визначеною відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності» №2710/38-14 від 02.09.2014р. та ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» (№1631-VII, 12.08.2014). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом опублікування оголошення на сайті Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та шляхом виклику її через засоби масової інформації (а.с.76). Причини неявки суду не повідомила, заперечень щодо позову не подала. Суд, за згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідача в заочному порядку. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради [PERSON], посилаючись на висновок органу опіки та піклування від 02.09.2015р., позовні вимоги [PERSON] підтримала. Вважає, що батько має усі належні умови для проживання дитини, займається його лікуванням та розвитком, тому в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання [PERSON] з батьком та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди матері. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2009 року по березень 2013 року. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Після припинення сімейних відносин син залишився проживати з матірю. З боку матері чинилися перешкоди у здійсненні батьком своїх батьківських обовязків та у спілкуванні з сином. Задля вирішення питання щодо визначення способу участі у вихованні сина він звертався до Торезької міської ради та до Торезького міського суду. Останнім рішенням Торезького міського суду від 17.12.2013 року [PERSON] було зобовязано не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON]. Визначено спосіб участі батька у вихованні дитини наступним чином: побачення в середу та п'ятницю з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., в суботу з 07 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за попередньою домовленістю з матір'ю дитини; надати батьку [PERSON] можливість спільного відпочинку з дитиною протягом 30 календарних днів у році в межах території України, з обов'язковим повідомленням за 3 дні до початку відпочинку, з метою оздоровлення та суспільного розвитку. Рішення суду, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, набрало чинності 20.02.2014 року. Як вбачається з пояснень позивача, у квітні 2014 року, у звязку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, він вивіз колишню дружини із сином до Криму. Потім відповідачка без його згоди виїхала разом з дитиною до Росії. Після їх розшуку, вона з сином була виявлена в м. Вязьма Смоленської області. У листопаді 2014 року позивач забрав сина і виїхав до м. Тореза. З того часу дитина проживає з батьком в м. Торез, вул. Сеченова,62 (а.с.31), відвідує дошкільний навчальний заклад №47 (а.с.47). Органом опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надано суду висновок від 02.09.2015р. щодо розвязання цього спору, в якому орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди матері. Відповідно до вимог ст.\~160,161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.\~11,12 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про надання дозволу [PERSON] на вивезення та вільне переміщення по території України та за її межі дитини [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди матері, то ці вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, відповідно до Законом України \~«Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»\~від 21 січня 1994 року, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року, встановлено, що виїзд неповнолітньої особи за кордон, оформлення паспорта/ проїзного документа дитини, яка не досягла 16 років, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання обох батьків або законних представників батьків чи дітей.\~За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 ЦПК України кожній особі гарантоване право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 і ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] надала позивачу заяву від 01.04.2015 року, засвідчену нотаріусом, в якій надала свою згоду на приватні поїздки її сина [PERSON] до Російської Федерації, Республіки Крим в період з 01.04.2015р. по 01.04.2016 року з метою відпочинку, у супроводі батька [PERSON] В своїх поясненнях [PERSON] посилається на те, що відповідачку за місцем її проживання інколи знайти не можливо, а тому в подальшому у нього можуть виникнути проблеми з отриманням її згоди на виїзд дитини за межі України. Таким чином, на час розгляду справи судом не встановлено порушення прав позивача на вивезення дитини за межі України і тим більше на переміщення їх по території України, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial