Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У жовтні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. [INFO] року її чоловік [PERSON] під час роботи в ПАТ «ММК ім. Ілліча» загинув в наслідок термічного опіку 3-4 ступеню 100% поверхні тіла, отриманого в результаті аварійного руйнування балки сталерозливного стенду. У зв'язку із загибеллю чоловіка їй та її дитині завдана моральна шкода, яка полягає в глибоких душевних стражданнях, обумовлених психоемоційним потрясінням, яке вони відчувають дотепер і не можуть відновити душевну рівновагу. Серед іншого, втрата чоловіка та батька позбавила їх належного піклування, що спонукає позивачку постійно вирішувати матеріальні та побутові проблеми. Просила стягнути з відповідача по 300000 грн. на користь позивачки та її дочки [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, розмір якого, окрім наведеного, мотивують жахливими обставинами смерті чоловіка, який був молодою людиною, що тільки-но почала свій життєвий шлях, що трагічно обірвався від впливу розпеченого металу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов не визнав, посилаючись на відсутність вини підприємства у загибелі [PERSON], на відшкодування комбінатом витрат на поховання загиблого та надання позивачці матеріальної допомоги. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нормами ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Одним з таких випадків є заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі якщо шкоду завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК). Статтею 1168 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Як убачається з матеріалів справи, позивачка з 12.04.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] (а.с. 10), який працював розливальником сталі 5-го розряду ПАТ «ММК ім. Ілліча», від якого [INFO] року народила дочку [PERSON] (а.с. 9, 12, 16). З акту № 61/2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 10.12.2012 р. о 05 годині 15 хвилин в ПАТ «ММК ім. Ілліча» (форма Н-5), затверджених заступником начальника територіального управління Державного гірничого промислового нагляду в Донецької області 29.12.2012 р., вбачається, що смерть розливальника сталі конверторного цеху ПАТ «ММК ім. Ілліча» [PERSON] настала від термічного опіку 3-4 ступеню 100% поверхні тіла, ускладненого розвитком опікового шоку, що стався в результаті аварійного руйнування правої консолі балки траверси підйомно-поворотного стенда МНЛЗ № 2 внаслідок конструктивних недоліків і недостатнього надійності балки сталерозливального стенда, спроектованого заводом виробником ПО "Уральський завод важкого машинобудування"(а.с.11-14, 15-22). Таким чином, судом встановлено, що чоловік позивачки загинув внаслідок діяльності, пов'язаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому будь-які докази, які б свідчили про те, що нещасний випадок стався внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у справі відсутні. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що втрата дружиною чоловіка, а дитиною батька, який був її опорою, загинув за жахливих обставин, згорівши заживо, поза всяким сумнівом, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, крім того, смерть батька негативно вплинула на психічний стан доньки загиблого, бо дитина постійно згадує його. Все це змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Крім того, наявність факту заподіяння моральної шкоди підтверджується висновком спеціаліста - психолога [PERSON] за результатами психічного обстеження [PERSON], [INFO], встановлено, що смерть чоловіка останньої є чинником , що спричинив за собою негативні зміни психічної діяльності тяжкої ступені, так як висловлюється наявністю прикордонного , але оборотного, психічного розладу (виражена депресія із загрозою виникнення неврозу ), а також особистісної кризи, зумовленої фрустрацією значущих життєвих цінностей. Рекомендовані: психологічна підтримка та психотерапевтичне лікування. Згідно медичних документів позивачка періодично звертається за лікуванням до невролога. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Позивачка достатньо аргументувала у позовній заяві свої моральні страждання, які їй спричинила смерть чоловіка та батька дитини. Встановити ціну людського життя, повернути чоловіка та батька дитині неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахування наведеного, та беручи до уваги відсутність вини відповідача і його добросовісне ставлення до сім'ї загиблого, відшкодування позивачці комбінатом витрат на поховання в сумі 33096,00 грн. та надання 100000,00 грн. матеріальної допомоги, а також сплату первинною організацією профспілки ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» матеріальної допомоги в розмірі 8500,00 грн. З урахуванням конкретних обставин справи, виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивачка, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 120000,00 гривень на користь позивачки. Виходячи з загальнолюдських цінностей, усвідомлюючи, що втрата дитиною батька, який був її опорою, а також той факт, що дитина зростатиме без його піклування і підтримки, суд приходить до висновку, що розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду малолітній [PERSON] стягненню з відповідача на її користь у розмірі 120000,00 гривень. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатила 2436,00 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви, вивчення судової практики по аналогічних спорах та відпрацювання правової позиції у справі, копіювання документів та юридична консультація, тривалість 5 годин (а.с.25). Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 2436,00 грн. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди становить 487,20 грн. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial