Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставу своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна Угода) від 18.11.2014, Позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 31342,24 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1-го по 25 число кожного місяця; відповідач надає позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Позивач посилається на те, що свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином зобовязання за вказаним договором не виконав. В звязку з чим, станом на 05.04.2017 заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 80465,32 грн., яка складається з наступного: 30358,95 грн. заборгованість за кредитом, 13064,17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 31375,10 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф 5667,10 грн, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, тому Позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. Представник позивача до початку розгляду справи подав до суду клопотання яким позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити, справу розглядати за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судових засідань неодноразово не зявлявся, хоча про час і місце розгляду справи був завчасно та неодноразово повідомлений належним чином. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України,\~а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Заяви Відповідача від 04.03.2008 про оформлення на своє імя кредиту Відповідач уклала договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання банківських послуг, ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення та зобовязалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до вищезазначеного договору від 04.03.2008 Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому, 18.11.2014 між Позивачем та Відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, якою визначено кінцеву дату погашення заборгованості, а саме відповідно до п. 1.1.3. даного договору до 30.11.2017. Позивачем проведено розрахунок заборгованості за договором від 18.11.2014, укладеного між ПриватБанк та Відповідачем станом на 05.04.2017, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 80465,32 грн., яка складається з наступного: 30358,95 грн. заборгованість за кредитом, 13064,17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 31375,10 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф 5667,10 грн, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до положень ст.ст. 626, 634 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому є договором приєднання. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~ Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за пенею та штрафом відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 5667,10 грн., суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нарахована пеня в розмірі 31375,10 грн. та штраф в розмірі 5667,10 грн. за порушення позичальником строку по погашенню кредиту. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи зазначене, з метою відновлення розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 31375,10 грн. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та підлягає виконанню у встановлений строк (термін), що встановлений договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем отриманого кредиту, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню в сумі 49090,22 грн, тобто стягненню підлягає заборгованість, яка складається з наступного: 30358,95 грн. заборгованість за кредитом, 13064,17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, штраф 5667,10 грн, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1600 грн, що підтверджується платіжним дорученням №BOK31B0YNF від 11.04.2017. Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача на загальну суму 49090,22 грн., що становить 61,01% від заявлених вимог (80465,32 грн.), тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати в сумі (1600 х 61,01%) 976,16 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial