Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обгрунтування позову зазначила, що вона з 03 квітня 2019 року по 01 серпня 2019 року працювала в ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді головного юрисконсульту. Відповідно до наказу №100/ос від 01.08.2019 звільнена з посади за згодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП. Відповідачем не проведено розрахунок заборгованості по заробітній платі. На час звільнення заборгованість по виплаті заробітної плати становила 79567 грн. 45 коп.. Крім того, тим,що відповідач не провів розрахунку при звільненні позивачу завдано моральні страждання. Вона повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, позбавлена можливості забезпечити належне лікування своєму батькові. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 79567,45 грн. нарахованої,але не виплаченої заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 01.08.2019 року по день ухвалення судового рішення та 50000 грн. моральної шкоди. 03.12.2019 року до суду поданий відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що завдання моральної шкоди позивачу не доведено належними доказами. Також, не погоджується з розрахунком середньої заробітної плати, оскільки при розрхунку не має бути включена доплата за розширення зони та режим роботи підприємства становив 4-х денний робочий тиждень). Позивач в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Також зазначила, що не погоджується з наданим відзивом та просила провести розрахунок середнього заробітку з урахуванням 4-х денного робочого тижня. Представник відповідача в судове засідання повторно не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» та працювала на посаді головного юрисконсульту, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7). Згідно наказу ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 38/ос від 02.04.2019 року [PERSON] прийнято на роботу з 03 квітня 2019 року на посаду головного юрисконсульта юридичного відділу з посадовим окладом згідно штатного розпису. Покладено на [PERSON] , головного юрисконсульта юридичного відділу, виконання обов"язків архіваріуса служби діловодства та архівної роботи поряд з основною роботою, на умовах суміщення посад з 03.04.2019 року. Встановлено доплату за суміщення посад у розмірі 50% посадового окладу архіваріуса служби діловодства та архівної роботи згідно із штатним розписом. Штатним розписом ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» визначені посадові оклади працівників ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», що вводяться в дію з 01 січня 2019 року. Наказом № 15 від 06 березня 2019 року в.о. директора ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» з 10 травня 2019 року встановлено для всіх працівників режим неповного робочого тижня з наступним графіком: з 08.00 до 17.00 -понеділок,вівторок,середа,четвер. Згідно наказу №100/ос від 01.08.2019 року [PERSON] , головного юрисконсульта юридичного відділу, звільнено з роботи на підставі ч.1 ст36 КЗпП України за згодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному, право заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Але, відповідачем вказані норми права були порушені, позивачу заробітна плата вчасно виплачена не була, заборгованість складає 79567 грн. 45 коп., що підтверджується довідкою ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» від 14.08.2019 року № 393. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Поважності причин невиплати позивачу при звільненні всіх сум, що належать йому, зокрема заборгованої заробітної плати, відповідачем суду не надано. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 70956 грн. 51 коп. з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про наявну заборгованість по заробітній платі, яка підлягає стягненню у розмірі 47926 грн. 31 коп., оскільки такий розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу не підтверджений належними доказами, та суперечить довідці про заборгованість по заробітній платі, долученим представником відповідача копіям розрахункових листків та індивідуальним відомостям про застраховану особу ПФУ. Згідно ст.83 КзпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. З урахуванням того, що позивач мала на час звільнення 13 днів невикористаної відпустки, що підтверджується розрахунковим листком за серпень 2019 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8610,94 грн. Статтею 117 КЗпП встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до вказаної статті, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, відповідач не провів повний розрахунок із позивачем в день звільнення, а тому він повинен понести відповідальність згідно вимог ст.117 КЗпП. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( час затримки по день фактичного розрахунку) суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Відповідно до п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками- почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. З огляду на те, що відповідач не надав довідку про середньоденний заробіток позивача, суд бере до уваги суми доходу позивачки згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ (а.с. 8) та визначає середньомісячну зарплату позивача у розмірі 18872 грн. 37 коп. (18901,80 грн. за червень 2019 р. + 18842,95 грн. за липень 2019 р. = 37744,75 : 2), а середньоденна зарплата становить 1110,14 грн. (37744,75 : 34 роб.дн., оскільки на підприємстві був встановлений 4-хденний робочий тиждень). Відповідач прострочив виплату позивачу розрахунку в день звільнення строком на 91 робочій день. З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 року по день постановлення рішення є обґрунтованою та з відповідача на користь позивача слід стягнути 101022 грн. 74 коп. ( 1110,14 х 91 роб.дн.) Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про необхідність виключення доплати за розширення зони при розрахунку середнього заробітку, оскільки суміщення посад та розширення зон обслуговування включається при обчисленні середнього заробітку Відповідно до п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначення розміру моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23, 1167 ЦК України, та характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди», а саме розмір та строки порушення виплати заробітної плати, переживання з приводу докладання додаткових зусиль для організації свого життя та родини, позбавлення можливості забезпечити належне лікування своєму батькові, що підтверджено медичною документацією, та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. на користь позивача за вимогу про стягнення моральної шкоди. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial