Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно, з тих підставах, що відповідно до кредитного договору №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, позивач надав кредит [PERSON] у розмірі 35600 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.09.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки квартири №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку квартиру загальною площею 80,40 кв.м, житловою площею 47,60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. Тому, після уточнення позовних вимог, просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 23.01.2015 року в сумі 41971,01 доларів США, що за курсом НБУ від 23.01.2015 року (15,792) складає 662808,28 грн., яка складається з наступного : - 23312,10 доларів США - заборгованість за кредитом; - 11284,84 доларів США - заборгованість процентам за користування кредитом; - 1088,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 6286,07 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Тому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати, та виселити і зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані в квартирі, а саме: [PERSON], та його дітей [PERSON], [PERSON]. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк" про захист прав споживача, зобов'язання виконання умов договору, визнання кредитного договору недійсним, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до кредитного договору №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, Банк надав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку. Однак у листопаді 2008 року банк в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку до 14,4% в односторонньому порядку, при цьому не його не повідомляв. Він не згоден з даним підвищенням відсоткової ставки, оскільки така вимога суперечить діючому законодавству України, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» та цивільному законодавству. Тому після уточнення зустрічних позовних вимог просить суд визнати незаконними вимоги п. 2.3.1 кредитного договору №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, в частині підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку, визнати незаконною підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 25.11.2008 року, зобов'язати здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору з розрахунку відсоткової ставки 12 % та визнати недійсним кредитний договір. Представник позивача Панько Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила суд їх задовольнити, також вказала, що зустрічні вимоги [PERSON] щодо визнання незаконними вимог п. 2.3.1 кредитного договору №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, в частині підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку, визнання незаконною підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 25.11.2008 року, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору з розрахунку відсоткової ставки 12 % та визнання недійсним кредитного договору не визнає, оскільки у п. 2.3.1 кредитного договору №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року чітко зазначено, що банк має право підвищувати в односторонньому порядку відсоткову ставку. Даний пункт кредитного договору повністю відповідає нормам діючого законодавства на момент укладання договору, крім того відсоткову ставку було підвищено в листопаді 2008 року про що [PERSON] було відомо, йому направлявся лист, він сплачував заборгованість за кредитом зі зміненою ставкою, при цьому жодного разу не виказував з цього приводу свою незгоду, вважає, що немає підстав для перерахунку відсоткової ставки, тому просить суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON], застосувавши при цьому строк позовної давності. Також просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним, оскільки при укладанні договору було дотримано всі передбачені істотні умови, котрі були обумовлені сторонами та прийняті ними, як обов'язкові умови договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, за участю його представника [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у зустрічній позовній заяві, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Ковальчук І.Ю., в судове засідання не з'явилася,однак до суду надала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності та постановити рішення на розсуд суду , враховуючи інтереси дітей. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. В суді з достовірністю встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 35600 доларів США, що підтверджується договором та заявою на видачу готівки (а.с. 11-13, 17). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки квартири №KTS0G100000081 від 07.09.2007, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку позивачу квартиру загальною площею 80,40 кв.м, житловою площею 47,60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 07.09.2007 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2316, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів , номер правочину 2333085, відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів 4572066 від 07.09.2007 року реєстраційний номер № 10368707 (а.с. 14-16). Відповідно до умов п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного Договору, зміни облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Суд не приймає до уваги твердження [PERSON] у тій частині, що банк підвищив відсоткову ставку в односторонньому порядку до 14,04%, не повідомивши його про це та підвищення відсоткової ставки суперечить діючому законодавству України, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» та цивільному законодавству, оскільки з матеріалів справи вбачається, що банк направляв повідомлення про підвищення відсоткової ставки на адресу [PERSON] (а.с. 139), крім того сам [PERSON] у зустрічній позовній заяві вказує на те, що про підвищення відсоткової ставки йому стало відомо ще у листопаді 2008 року та він виконував кредитні зобов'язання з нарахованими процентами по ньому, [PERSON] на момент укладення договору повністю погоджувався з умовами кредитування, що підтверджено матеріалами справи, а також частковим виконанням ним зобов'язань по кредитному договору. Кірм того суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на ті обставини, що умови п. 2.3.1 кредитного договору, щодо підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку суперечать цивільному законодавству: Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зі змісту кредитного договору від 07.09.2007 року та довідки договору іпотеки квартири від 07.09.2007 року, вбачається, що умови укладеного кредитного договору не суперечать положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Перед укладенням договору про надання кредиту [PERSON] та його дружина [PERSON] були відомі умови отримання кредиту, суму кредиту яку [PERSON] має отримати, термін його отримання, плату за його користування, умови щодо забезпечення та повернення кредиту, про що свідчить її особистий підпис у договорі кредиту та договорі іпотеки. Підписуючи кредитний договір, [PERSON] погодився з його умовами, а тому суд не приймає до уваги його посилання на те, що при укладанні договору банком було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З огляду на зазначене вище, в момент вчинення правочину підписання кредитного договору 07.09.2007 року, було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України. Крім того суд не приймає посилання [PERSON] на те, що 22.12.2008 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін у деякі законодавчі акти України відносно заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким Цивільний кодекс України доповнено ст. 1056-1, яка передбачає заборону в односторонньому порядку збільшення процентної ставки, а умови договору про права банка збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку є нікчемними, оскільки дані зміни у законодавстві відбулися значно пізніше, 22.12.2008 року, ніж банком, 25.11.2008 року, було підвищено відсоткову ставку, та після набрання змін до чинного законодавства відсоткова ставка банком не підвищувалася. Крім того [PERSON] сплачував кредит у строки та у розмірах, які містить у собі графік погашення кредиту, що вказує на те, що він знав про підвищення відсоткової ставки та обізнаний з умовами погашення кредиту. Враховуючи наведені вище обставини, твердження позивача про недійсність спірного договору, є безпідставними і непідтвердженими. Отже, приймаючи до уваги, досліджені в судовому засіданні докази та обставини, в межах заявлених [PERSON] вимог, встановлено, що зміст вищевикладених правочинів між Пат КБ «Приватбанком» та [PERSON] не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; [PERSON] при укладанні договору, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі; договір було укладено у встановленій законом формі, та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлено в ньому, а тому суд не вбачає порушень закону, які б давали підставу для визнання кредитного договору від 07.09.2007 року недійсними. В суді з достовірністю встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 35600 доларів США, що підтверджується договором та заявою на видачу готівки (а.с. 11-13, 17). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року, між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки квартири №KTS0G100000081 від 07.09.2007, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку позивачу квартиру загальною площею 80,40 кв.м, житловою площею 47,60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 07.09.2007 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2316, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів , номер правочину 2333085, відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів 4572066 від 07.09.2007 року реєстраційний номер № 10368707 (а.с. 14-16). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порушення вимог ст.ст. 526, 530 ЦПК України та згідно наданого розрахунку відповідач станом на 23.01.2015 року має заборгованість в сумі 41971,01 доларів США, що за курсом НБУ від 23.01.2015 року (15,792) складає 662808,28 грн., яка складається з наступного : - 23312,10 доларів США - заборгованість за кредитом; - 11284,84 доларів США - заборгованість процентам за користування кредитом; - 1088,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 6286,07 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно частини 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п.2.3.7 кредитного договору, банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченого п.1.7 даного Договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до п. 16.7.1. договору іпотеки квартири, іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого - небудь із зобов'язань, передбачених Кредитним договором вони не будуть виконані. Тобто, вимоги банку про дострокове повернення кредиту [PERSON], який прострочив виконання зобов'язання, частини кредиту, що залишилися, та сплати процентів є такими, що ґрунтуються на законі. Згідно до кредитного договору позичальник зобов'язався погашати кредит та проценти по ньому у дату обумовлену договором. Згідно зі ст.ст.526,527,530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У силу ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, що залишилися за договором". Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі - покупцеві. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору, тому з відповідача підлягає в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KTS0G100000081 від 07.09.2007 року в сумі 41971,01 доларів США, що за курсом НБУ від 23.01.2015 року складає 662808,28 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 80,40 кв.м, житловою площею 47,60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 07.09.2007 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2316, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів , номер правочину 2333085, відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів 4572066 від 07.09.2007 року реєстраційний номер № 10368707, шляхом продажу вказаного майна публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», що розташований за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги,50, з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Що стосується вимог ПАТ КБ «Приватбанк» щодо виселення та зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані в квартирі, а саме: [PERSON] та його малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], то суд приходить до переконання, що в цій частині вимоги банка не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. П.43 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК, ст.ст. 39-40 Закону «Про іпотеку» виселення мешканців із жилого будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя... або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, із змісту ст.40 Закону випливає, що вирішенню питання про примусове виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення у разі звернення стягнення на передані в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок передує наведена в цій статті процедура, і лише у разі, якщо рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки набуло законної чинності і мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк, суд вирішує питання про їх примусове виселення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір за вимоги про звернення стягнення у сумі 2281,27 грн. 00 коп. та 1372,74 грн., що підтверджено відповідними платіжними дорученнями (а.с.1, 222), тому вирішуючи питання про покладення судових витрат на [PERSON], суд вважає, що в цій частині вимога позивача також підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідач в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки відповідно Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] за зустрічним позовом звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено, то суд приходить до переконання, що ці витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: partial