Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. Вимоги мотивовані тим, що вона на підставі договору дарування від 11 липня 1998 року являється власницею квартири [ADDRESS]. Також у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, яка являється її донькою. Проте, [PERSON] у вказаній квартирі не проживає без поважної на те причини протягом останніх трьох років, не з'являється за вказаною адресою, не сплачує комунальні послуги, не цікавиться житлом. Теперішнє місце проживання відповідачки не відоме. Відповідачка виїхала з квартири добровільно. На [PERSON] нараховується плата за комунальні послуги, яку вона (позивачка) має сплачувати, що призволить до невиправданих матеріальних витрат. Також порушуються її права, як власника, щодо володіння, користування та розпорядження квартирою. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у зв'язку з чим з урахуванням думки позивачки суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до договору дарування квартири від 11.07.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Орловською О.Е., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2634, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 4-4 зв.). Відповідно довідки форми № 3 № 1157 від 16.12.2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», у спірній квартирі зареєстровані сторони по справі та малолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Позивачка суду пояснила, що відповідачка з ними постійно не проживає орієнтовно з березня 2014 року, залишивши сина, будь якої матеріальної допомоги не надає, нічим не цікавиться, зв'язок з нею відсутній, востаннє [PERSON] на декілька хвилин заїжджала додому за документами півтора роки тому, будь яких домовленостей з приводу користування квартирою з відповідачем не було. Про обставини не проживання відповідачки [PERSON] у квартирі [ADDRESS] свідчать акти від 28.07.2016 р., від 26.09.2016 р. та від 09.11.2016 року, затверджені начальником ЖЕД-410 (а.с. 5-7). Факт не проживання відповідачки у спірній квартирі також підтверджується показами свідків в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] пояснив, що позивачка його сусідка, яка живе у квартирі [ADDRESS] з чоловіком та онуком - сином відповідачки. [PERSON] залишила вказану квартиру добровільно, перешкод їй у проживанні не чинили, востаннє він бачив відповідачку 5-6 років тому на базарі м. Лівобережна. Свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка позивачки, відповідачку знає з дитинства. [PERSON] зі своєю матір'ю не проживає, у спірній квартирі залишила свого сина [PERSON], допомоги позивачці ніякої не надає, вселитися назад [PERSON] наміру ніколи не виявляла, місце проживання відповідачки не відоме, з'являється вона лише у мережі Інтернет. Востаннє вона бачила відповідачку років 9 тому на базарі коли та продавала квіти. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачка більше року без поважних причин постійно не проживає у спірній квартирі, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] не здійснює, у зв'язку з чим позивачці, яка є власником квартири [ADDRESS], відповідачка чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивачка не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідачку майнові витрати по утриманню житла, а тому позов у частині вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. У решті заявлених вимог слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. Згідно положень ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial