Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON], 31 серпня 2015 року звернулась до суду з позовом, який був уточнений, до відповідача про виділ частки із спільної часткової власності. В судовому засіданні позивач [PERSON], будучи підтриманою представником (на підставі довіреності), посилалася на те, що є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS] без визначення частки в натурі. Відповідач є власником іншої ? частини цього ж помешкання без визначення частки в натурі. Такий поділ був здійснений на підставі рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року. Зважаючи на ту обставину, що вона і відповідач не дійшли згоди про частки домоволодіння в натурі, які будуть належати кожному з них, вона звернулась до суду з цим позовом. Просить виділити їй в житловому будинку [ADDRESS]: кімнату 1-4 площею 14,1 кв.м, вартістю 21818 грн.; кімнату 1-5 площею 12,2 кв.м, вартістю 18878 грн.; літню кухню з погребом літ.»Г» вартістю 43062 грн.; сарай літ «Ж», вартістю 2103 грн.; погреб літ. «З» вартістю 2230 грн.; огорожу №1-3 (1/2 частину) вартістю 4398 грн.; вимощення 1 (1/2 частину) вартістю 959 грн., а також праву сторону земельної ділянки (огород) для сільськогосподарських потреб. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Посилався на те, що в свій час спірний будинок разом за батьками будував, а тому вважає, що саме та частина спірного майна, на яку претендує позивач, повинна бути виділена саме йому. В м. Кодимі у нього є ще один житловий будинок, в якому він і проживає. Суд, вислухавши вимоги та заперечення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом встановлено, що спірне домоволодіння по [ADDRESS] є об'єктом права спільної часткової власності, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року (справа №503/360/15-ц), згідно якого за [PERSON] і [PERSON] визнано право власності кожного, на ? частину житлового будинку [ADDRESS], без визначення частки в натурі (а.с.5). Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з висновком №16-2016 судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі від 15 жовтня 2016 року, житлова площа, що повинна належати кожному з співвласників, більше мінімальної норми виділу, а тому розподіл нерухомого майна провести можливо (а.с.23-53). Статтею 364 ЦК України (ч.1,3) передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи зі змісту цих норм ст. ст. 363, 364, 367 ЦК України, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Відповідні роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок". Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі те, якщо при цьому можливо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. В судовому засіданні і позивач і відповідач наполягали на виділенні у власність у житловому будинку [ADDRESS]: кімнату 1-4 площею 14,1 кв.м, вартістю 21818 грн.; кімнату 1-5 площею 12,2 кв.м, вартістю 18878 грн.; літню кухню з погребом літ.»Г» вартістю 43062 грн.; сарай літ «Ж», вартістю 2103 грн.; погреб літ. «З» вартістю 2230 грн.; огорожу №1-3 (1/2 частину) вартістю 4398 грн.; вимощення 1 (1/2 частину) вартістю 959 грн., що становить 49/100 частини нерухомого майна, вартістю 93448 грн. і на 1632 грн. менше його ідеальної частки. Разом з тим, судом, з пояснень відповідача, встановлено, що той має у власності ще один житловий будинок в місті Кодимі, де і мешкає. В цьому випадку, суд, задовольняючи вимоги позивача, вважає за необхідне застосувати, дію пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, згідно якої загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині виділу в натурі частини житлового будинку [ADDRESS] Одеської області, а саме виділити у власність [PERSON]: кімнату 1-4 площею 14,1 кв.м, вартістю 21818 грн., кімнату 1-5 площею 12,2 кв.м вартістю 18878 грн..; літню кухню з погребом літ. «Г,г» вартістю 43062 грн.; сарай літ. «Ж» вартістю 2103 грн.; погреб літ. «З» вартістю 2230 грн.; огорожу №1-3 (1/2 частину) вартістю 4398 грн.; вимощення І (1/2 частина) вартістю 959 грн., а всього на суму 93448 грн., що складає 49/100 частин нерухомого майна. В той же час, відповідачу на думку суду, слід виділи у власність в житловому будинку [ADDRESS], літ. «А,а»: веранду 1-1 площею 6,9 кв.м, вартістю 10677 грн., коридор 1-2 площею 7,5 кв.м вартістю 11605 грн.., кімнату 1-3 площею 18,1 кв.м вартістю 28008 грн.; ганок літ. «а1» вартістю 7310 грн.; сарай літ. «Б» вартістю 26660 грн.; сарай літ. «В,в» вартістю 6167 грн.; вбиральню літ. «Д» вартістю 930 грн.; огорожу №1-3 (1/2 частину) вартістю 4397 грн.; вимощення І (1/2 частину) вартістю 958 грн., а всього на суму 96712 грн., що складає 51/100 частин нерухомого майна. Разом з тим, вимога позивача про виділ їй у власність «правої сторони земельної ділянки для сільськогосподарських потреб», якими - небудь доказами не підтверджена, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позовні вимог задоволені на суму 93448 грн., то з відповідача на користь позивача належить до стягнення 934 грн. 50 коп. В той же час, з позивача на користь відповідача належить до сплати 967 грн. 10 коп.. Як убачається з квитанції до прибуткового касового ордера №16-2016 від 15 жовтня 2016 року [PERSON], за проведення судової будівельно-технічної експертизи сплатила 3000 (три тисячі) грн.. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1467 грн. 36 коп. ( 1500 + 934,50 - 967.10) На підставі ст.ст. 356,364 ЦК України,

Outcome: partial