Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.03.2020 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що в період з 22.03.2019 року по 31.01.2020 року працював в ТОВ «Краснолиманське» машиністом підземних установок, був звільнений за власним бажанням. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Але відповідач розрахунок в день звільнення з ним не здійснив, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн., яка полягає у позбавленні можливості отримання винагороди у вигляді заробітної плати, що у свою чергу призвело до душевних страждань, оскільки позивач на утриманні має дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, та малолітнього сина, 2017 року народження. Позивач мав прикладати додаткових зусиль щодо утримання родини, маючи при цьому зароблені, але не виплачені кошти, через що хвилювався, втратив апетит та сон. 17 березня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. Ухвалою судді від 19 березня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 06 квітня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 07 квітня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 07 травня 2020 року представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач в день звільнення не працював, не звертався з вимогою про проведення з ним розрахунку, крім того, відповідач в жодному разі не ухиляється від виплати заробітної плати. Щодо моральної шкоди, то вона відшкодовується особою, яка її завдала, лише за наявності її вини. Позивачем не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає в позові, не додано жодних доказів на підтвердження завдання відповідачем моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги та доводи, викладені на їх обгрунтування в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з відповідачем ТОВ «Краснолиманське» в період з 22.03.2019 року по 31.01.2020 року, працював в ТОВ «Краснолиманське» машиністом підземних установок, був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7-8). Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 31 січня 2020 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. Позивачем надано суду всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідач не зміг спростувати. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку про доведеність наявності заборгованості по заробітній платі позивачу [PERSON] в розмірі 35108,62 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою №64/2 від 06.05.2020 року (а.с. 33-34). Враховуючи, що заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена на день розгляду справи судом, то позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в розмірі 35108, 62 грн.з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, оскільки внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати, позивачу заподіяні моральні страждання, які полягають в тому, що внаслідок затримки виплати заробітної плати погіршився матеріальний стан позивача, був порушений звичайний образ його життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, виходячи з характеру, глибини та тривалості (з 31 січня 2020 року по 07 травня 2020 року) заподіяних позивачеві моральних страждань, вимог розумності і справедливості, з врахуванням того, що відповідач в добровільному порядку частково здійснює погашення заборгованості по заробітній платі, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 500 грн. з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 42,04 грн - з позовних вимог про стягнення моральної шкоди пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також на користь держави - в розмірі 840,80 грн - з позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. На підставі викладеного,

Outcome: partial