Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду зі вказаним позовом, в якому просить визнати жилий будинок, під [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної з відповідачем власності, посилаючись на те, що будинок побудований і зданий в експлуатацію під час шлюбу, в якому перебували сторони з 7 грудня 1984 року, до моменту його розірвання, у грудні 2016 року, оскілки оформлений на ім'я відповідача на підставі свідоцтво про право власності [NUMBER] від 27.06.2008 року. В уточненій редакції позову, позивачка просить визнати сумісною власністю подружжя, все майно, яке набуте сторонами під час шлюбу, спірний будинок передати відповідачеві, та стягнути з нього грошову компенсацію, в розмірі 2 592 000 грн., - за різницю вартості майна. Відповідач частково визнав вимоги уточненої редакції позову. У зустрічному позові просить визнати спірний будинок, разом із земельною ділянкою, на якій він розташований, роздільним майном подружжя посилаючись на те, що сторони не проживали однією сім'єю протягом 15 років, кожна, зі сторін має іншу сім'ю. Суд, вислухавши думку осіб та їх представників, які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачка, стверджує у позовній заяві: "На протязі останнього часу ми не підтримуємо подружніх стосунків, живемо окремо, спільне господарство нами не ведеться." В уточненій редакції позову та в судовому засіданні позивачка не заперечує доводи відповідача про те, що вони не проживають сумісно протягом останніх 15 років. Відповідно до ч. 6 ст.57 СК України, з урахуванням визнання сторонами наведених вище обставин, суд частково задовольняє вимоги за первісним позовом і визнає особистою приватною власністю позивачки таке майно: Квартиру [ADDRESS]; Нежиле приміщення, площею 178,2 квадратних метрів, яке розташоване в будинку під [ADDRESS] Гаражі під №№ 501 та 502, які розташовані во дворі будинку під [ADDRESS]; Автомобіль MЕRCEDES BENZ державний [NUMBER]. Суд визнає особистою приватною власністю відповідача, також згідно до вимог ст.377 ЦК України, жилий будинок, під [ADDRESS] який розташований на земельній ділянці, площею 0,0504 га (Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER]). Щодо позовних вимог за первісним позовом, в частині стягнення з відповідача грошової компенсації, в розмірі 2 592 000 грн., за різницю вартості майна, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.60 ЦПК України повинні довести належними доказами обставини, як в обґрунтування заявлених позовних вимог , також щодо заперечень за позовом. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.3, 4 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення, як такі, що не доведені належними доказами. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального та сімейного законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: partial