Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів. В своїх позовних вимог посилався на те, що він перебував з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 12.05.1990 року по 07 червня 2010 рік, від якого мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з ним та знаходяться на його утриманні. Згідно рішення Баглійського районного суду від 01.04.2014 року він сплачує аліменти відповідачу на утримання дитини [PERSON], але відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги не надає. Син [PERSON], [INFO], знаходиться на його утриманні. 07 червня 2010 року шлюб розірвано. У звязку з викладеним просить суд припинити стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? з усіх видів прибутку та з заробітної плати, що здійснюється на підставі виконавчого листа від 01.04.2014 року, виданого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області; виконавчий лист від 01.04.2014 року з дня набрання рішення законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню; повернути сплачені ним аліменти на користь [PERSON] від дня припинення виплати останній допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO], до дня постановлення рішення суду; стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], аліменти на користь [PERSON], для утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? з усіх видів прибутку та із заробітної плати, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття [PERSON], 28 жовтня 2020 року; відповідно до вимог ст.217 ЦПК України негайне виконання судового рішення у межах суми платежу встановлених законом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, просив суд припинити стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? з усіх видів прибутку та з заробітної плати, що здійснюється на підставі виконавчого листа від 01.04.2014 року, виданого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області; виконавчий лист від 01.04.2014 року з дня набрання рішення законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню; повернути сплачені ним аліменти на користь [PERSON] від дня припинення виплати останній допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO], до дня постановлення рішення суду; стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], аліменти на користь [PERSON], для утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? з усіх видів прибутку та із заробітної плати, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття [PERSON], 28 жовтня 2020 року; відповідно до вимог ст.217 ЦПК України негайне виконання судового рішення у межах суми платежу встановлених законом. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволені позову, тому як її доходи не дозволяє їй сплачувати аліменти. Просить суд відмовити в задоволені в позові. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], що вбачається з рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 07 червня 2010 року про розірвання шлюбу, що також не заперечується сторонами. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Карнаухівською сільською радою м.Дніпродзержинська 15 листопада 2002 року, актовий запис № 34, що також не заперечується відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], мешкає та знаходиться на утриманні позивача, що вбачається з акту № 179 від 14 червня 2016 року, та не заперечується відповідачем. Згідно до виконавчого листа, який виданий Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська від 01 квітня 2014 року, з [PERSON], [INFO], на утримання дитини [PERSON], [INFO], стягуються аліменти на користь матері [PERSON]. Судом встановлено, що на даний час на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем, відповідач матеріальної допомоги не надає, чим порушує вимогу ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка зазначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, з наданих суду документів вбачається, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON], [INFO], так, відповідно до довідки з місця роботи № 26 від 16 вересня 2016 року, видана завідуючою та головним бухгалтером Бібліотекою селища Карнаухівка, відповідач працює у Бібліотеці селища Карнаухівка та має щомісячні доходи. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Тому суд, при визначені розміру аліментів, враховує те, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, що не заперечується відповідачем. Окрім цього, суд враховує й доходи позивача [PERSON], який також має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині, що підтверджується довідкою з місця роботи позивача від 23 вересня 2016 року № 963, де зазначено, що позивач працює в Приватному акціонерному товаристві «Хімдивізіон» на посаді стрільця 1 класу. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Тому, враховуючи зазначене, суд вважає задовольнити позовні вимоги позивача частково та стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ним повнолітня. Враховуючи викладене та те, неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на утримання позивача, суд вважає припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що здійснюється на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 01 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В частині позовних вимог стосовно визнання виконавчого листа від 01.04.2014 року з дня набрання рішення законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню та повернення йому сплачених аліментів на користь відповідача від дня припинення виплати останній допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO], до дня постановлення рішення суду, суд вважає відмовити, у звязку з тим, що стягнення аліментів, які утримуються з позивача на користь відповідача припиняються з часу винесення рішення суду про їх припинення. Частиною 2 ст.369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Підстави для цього зазначені у ч.4 ст.369 ЦПК України, де вказано, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обовязку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у звязку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. Обовязок боржника може припинятися з передбачених законом підстав, зокрема внаслідок добровільного виконання обовязку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобовязань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження. Проте у вказаній вище процесуальній нормі відсутнє чітке визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В Узагальненні про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, яке викладене у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року, зазначено, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є, зокрема, пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання. Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду. З огляду на зазначене визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перепоною у завершенні судового провадження і в реалізації громадянином його гарантованого Конвенцією «права на суд». Таким чином, враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про визнання виконавчого листа від 01.04.2014 року таким, що не підлягає виконанню, виданого по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial