Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач, 17.11.2015 року звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона була прийнята на роботу наказом №1-к від 04.01.2006 року в Міське комунальне житлово експлуатаційне підприємство Експрес на посаду лаборанта очисних споруд. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 01.02.2013 року №48/30 Міське комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Експрес перейменовано на Комунальне підприємство Експрес Дніпропетровської міської ради. Наказом №19-к від 16 жовтня 2015 року позивач була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. При звільненні остаточний розрахунок відповідачем не проведений. Згідно з довідкою, [PERSON] на момент звільнення нарахована сума остаточного розрахунку 31 146 грн. 88 коп., середньоденний заробіток складає 86 грн. 52 коп. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням виплатити їй заборгованість по остаточному розрахунку, однак до теперішнього часу заборгованість [PERSON] не виплачена. В звязку з тим, що відповідач в день звільнення позивача і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, [PERSON] заподіяні моральні страждання, які остання оцінює в розмірі 3000 грн. Просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену суму остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 31 146 грн. 88 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не визнають суму моральної шкоди. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] наказом №1-к від 04.01.2006 року була прийнята на роботу в Міське комунальне житлово експлуатаційне підприємство Експрес на посаду лаборанта очисних споруд, та наказом №19-к від 16 жовтня 2015 року позивач була звільнена за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії *ЕТ-І №0188243, виданої на імя [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з копії довідки про заборгованість по заробітній платі, виданої Комунальним підприємством Експрес ДМР [PERSON], яка займала посаду лаборанта ХВО, з червня 2014 року по жовтень 2015 року заборгованість по заробітній платі до виплати становить 28 054,31 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.\~ Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного: Згідно з п. 2,3,5,8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З розрахунку середньої заробітної плати [PERSON] вбачається, що остання мала середньомісячний дохід в розмірі 63,23 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17.10.2015 року по 05.02.2016 року , тобто 79 днів х 63,23 грн. становить 4 995,17 грн. Так, розглянувши позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 3000,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягала в тому, що невиплата відповідачем заробітної плати протягом тривалого часу, негативно вплинуло на її здоров'я, що заподіяло їй моральні страждання, порушення покою та сну, суд вважає що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.237-1 КЗпП позивач має право на стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки через несвоєчасне отримання заробітної плати він ніс моральні переживання. При визначені розміру такої шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань їх тривалість, розмір заборгованості, інші конкретні обставини справи. Таким чином, суд з огляду на ступінь, характер моральних переживань позивача, їхню тривалість дійшов висновку про те, що її позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних належних доказів, що можуть об'єктивно довести завдання моральної шкоди. На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також у зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~ звільнений від сплати судового збору, то в силу ст.ст.81, 88 ЦПК України, з\~відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial