Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Департамент архітектурно-будівельно інспекції в Одеській області про захист права власності, знесення самочинно збудованих приміщень. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати [PERSON], знести самовільно переобладнані приміщення № 2 (коридор) площею 4,0 кв.м. та №9 (веранда) площею 6.1 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Іспанська, буд 4, кімната 4 та стягнути на його користь моральну шкоду. Ухвалою суду залучена в якості третьої особи - Малиновська районна адміністрація. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач по справі, самовільно, без відповідних правовстановлюючих документів, переобладнав приміщення №2 (коридор) площею 4,0 кв.м. та №9 (веранда) площею 6,1 кв.м. та вони перебувають у користуванні відповідача. Як вказує позивач, самочинні дії відповідача по переобладнанню та облаштуванню незаконних коридору та веранди грубо порушує його права. Через незаконні дії відповідача, він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності, яке йому надано Розпорядженням органу приватизації та Свідоцтвом про право власності. Позивач зазначив, що незаконними діями відповідача, наслідком яких є фактичне позбавлення його права власності на належне майно, йому завдана моральна шкода. Тому, позивач просить суд прийняти до уваги тривалість ухиляння відповідача від виконання своїх законних зобовязань по знесенню самочинно реконстуйованих приміщень. Все це тривалий час завдає, на думку позивача, йому моральних страждань, розмір яких він оцінює в суму 5000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій вимоги позову підтримав\~\~у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи.\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.10.2013 року, 239/1000 частини квартири, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Іспанська, 4, кім. 3, належить на правах приватної власності [PERSON]. (а.с. 5) Факт проведення самовільної забудови підтверджується: копією технічного паспорту від 16.09.2013 року (а.с.7-8); копією плану квартири та довідкою, щодо будівель, площею 4 та 6.1 кв.м. (а.с. 9); заявою жильців від 31.10.2013 р. щодо знесення відповідачем прибудови, яка загороджує пожежний вихід (а.с. 11); рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7995627 від 15.11.2013р., на підставі того, що згідно технічного паспорту є самовільно переобладнані приміщення. (а.с. 10) У відповідності до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Так, позивачем надано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7995627 від 15.11.2013р., на підставі того, що згідно технічного паспорту є самовільно переобладнані приміщення. Згідно ст. 29 Закону України «Про планування і забудову території» від 20 квітня 2000 р. № 1699-ІІІ, здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність, згідно законодавства. Відповідачем було порушене положення ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999р. № 687-ХІV, відповідно до якої будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється, відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Суд звертає увагу на те, що відповідачем не були виконані вимоги п. 5.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 р. № 273, яким зазначається, що виконання будівельних робіт на об'єктах без одержання дозволу, або його завчасної перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самочинним і тягне за собою відповідальність, згідно чинного законодавства. В ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України визначені підстави, за якими будівництво (реконструкція) житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна визнається самочинним, а саме: якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тобто, кожна з цих підстав вимагає визнання встановленої побудови, самовільно збудованим. Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог статті 376 ЦК, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).\~\~\~\~ Розглядаючи справу, суд встановив, що спірні прибудови зведені у гуртожитку, без дозвільних документів на виконання будівельних робіт, що є самочинним будівництвом. Згідно ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови;розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів;раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення рівня ефективності та іншого використання земельних ділянок;охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів;урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва;захист прав громадян та громадських організацій згідно законодавства. Згідно ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю) за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І - III категорій складності. Крім того, згідно із п. 9 ст. 35 «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів, з дня надіслання повідомлення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті або реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт письмово поінформувати місцевий орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання підготовчих робіт. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самовільне будівництво не набуває право власності на нього. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог у цій частині, у зв'язку з чим вбачає можливим позов задовольнити. Щодо позовної вимоги, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Згідно п. 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України,\~ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна\~\~ шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 2 частини 23\~ЦК України,\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Проте, позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 5000грн. та якими доказами це підтверджується. Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд позовні вимоги в цій частині визнає безпідставними необґрунтованими та недоведеними. Отже, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., не підлягають задоволенню. Щодо\~ стягнення судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру та про відшкодування моральної шкоди. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви немайнового характеру та про відшкодування моральної шкоди, окремо. Таким чином, у даному випадку підлягає сплаті судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, у розмірі 243,60 грн. та за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, у розмірі 243,60 грн. . Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір лише у розмірі 243,60 грн. Оскільки, вимоги про стягнення моральної шкоди, судом не задовольняються, то виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь держави, суми судового збору, у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial