Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом про виселення [PERSON] та інших осіб. В обґрунтування позову зазначив, що 11.08.2005 року на підставі кредитного договору укладеного між Банком та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 17440,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 10.08.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, за умовами якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру загальною площею 68,25 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. Відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 68,25 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. Банк надіслав на адресу відповідача письмову вимогу про звільнення житлового приміщення протягом тридцяти днів, проте до теперішнього часу [PERSON] не звільнила житлове приміщення. Враховуючи вищевикладене Банк просив суд виселити відповідача та інших осіб з квартири та стягнути судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав просив задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази цивільної справи встановив наступні обставини: Відповідно до свідоцтва про зміну імені [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області 01.07.2011, актовий запис №05, [PERSON] змінила ім'я на [PERSON]. 15 серпня 2005 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPVLGК00000532, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 17440,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.08.2015. Цільовим призначенням видачі кредиту визначено - купівля 3-и кімнатної квартири. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Сіротенко Г.О. 11 серпня 2005 року зареєстрований у реєстрі за № 1990. Згідно з умовами договору, відповідач передала в іпотеку наступне нерухоме майно: 3-и кімнатну квартиру загальною площею 68,25 кв.м. житловою площею 44.00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Сіротенко Г.О. від 11 серпня 2005 року за реєстровим № 1978. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2013 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2013 року, в межах суми боргу за кредитним договором звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 68,25 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". З урахуванням зазначених обставин судом встановлено, що нерухоме майно: квартира загальною площею 68,25 кв.м. житловою площею 44.00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбана [PERSON] за рахунок кредиту банку. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». За змістом частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини третьої статті 109 цього Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення. Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В силу ст. 360-7 ЦПК України, суд враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2947цс15 від 03 лютого 2016, де визначено, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини другої статті 39 цього Закону таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи встановлені фактичні обставини, зокрема придбання квартири за рахунок кредитних коштів та передання її в іпотеку, а також з огляду на те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, суд приходить до висновку про задоволення позову - частково. Враховуючи, що на момент прийняття рішення Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є чинним, суд приходить до висновку, що його дія поширюється і на правовідносини сторін, у зв'язку з чим не підлягає виконанню рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню й рішення в частині виселення на час дії цього Закону. Щодо позовних вимог про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки судове рішення не може виноситись відносно невизначеної особи. Доказів, які б свідчили про реєстрацію/ проживання інших осіб в спірному житлі позивачем, в порядку ст.ст.10, 11, ч.2 ст.27 ЦПК України до суду не надано, обставин проживання інших осіб в спірному житлі судом не встановлено. Питання розподілу судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial