Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

КО "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву" звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання кредитних договорів та стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 09.10.2018 між сторонами було укладено кредитні договори на добудову (реконструкцію) індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно яких позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 200000 грн терміном на 10 років, а останній, в свою чергу, зобов`язався згідно графіку повернення кредитних коштів забезпечити в строк до 30 липня 2028 року повне повернення кредиту, відсотків за користування ним, компенсації витрат на оформлення та супроводження договору. Свої зобов`язання [PERSON] не виконував наслідком чого стало виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 18.08.2021 становила 56684 грн 31 коп., з яких, 31054 грн - основний борг; 11832 грн - 3%; 702 грн - обслуговування кредиту; 5840 грн - пеня; 4859 грн 70 коп. - інфляційні втрати; 2396 грн 61 коп. - штрафні санкції 3%. Згідно умов кредитного договору, у разі їх порушення Фонд має право вимагати дострокове повернення позичальником суми отриманих кредитів, відсотків за користування ними, компенсації витрат Фонду по оформленню та супроводженню договорів. Тому, при достроковому розірванні кредитних договорів достроковому поверненню підлягає 182416 грн, з яких: 160000 грн - основний борг; 16800 грн - 3%, 5616 грн - обслуговування кредиту. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд достроково розірвати спірні кредитні договори; зобов`язати відповідача достроково повернути позивачу видані кредитні кошти у розмірі 182416 грн, з яких: 160000 грн - основний борг; 16800 грн - 3%, 5616 грн - обслуговування кредиту; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у зв`язку з невиконанням умов спірних кредитних договорів у розмірі 56684 грн 31 коп., з яких, 31054 грн - основний борг; 11832 грн - 3%; 702 грн - обслуговування кредиту; 5840 грн - пеня; 4859 грн 70 коп. - інфляційні втрати; 2396 грн 61 коп. - штрафні санкції 3%; а також стягнути судові витрати. Ухвалою від 27.09.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 03.10.2021, відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило (а.с. 43). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09.10.2018 сторони уклали два кредитні договори № 13-7-020 та № 13-7-020-1 на добудову (реконструкцію) житлового будинку (квартири) (а.с. 4-7). Предметом Договору № 13-7-020 є грошові кошти в сумі 150000 грн, а Договору № 13-7-020-1 - в сумі 50000 грн, які Фонд надає Позичальнику в якості кредиту на добудову (реконструкцію) індивідуального житлового будинку (квартири) за адресою: [ADDRESS] терміном на 10 років (п. 1.1. Договорів). За користування кредитами встановлюється плата в розмір 3 відсотків річних (п. 1.2. Договорів). Відповідно до п.п. 2.1. - 2.6. Договорів, сторони погодили, що кредити надаються шляхом оплати підрядних робіт, оплати рахунків на будівельні матеріали, перерахування коштів підприємствам будіндустрії та іншим постачальникам матеріалів, на розрахунковий рахунок позичальника в сумі, яку визначено в п. 1.1 Договорів поетапно при наявності кредитних коштів на рахунку Фонду. Фінансування наступних етапів будівництва здійснюється після завершення будівництва попереднього стану. Повернення отриманих кредитів здійснюється щорічно грошовими коштами з початку видачі кредиту до моменту повного погашення, згідно з графіком повернення кредиту (додаток № 1). Нарахування 3 відсотків річних здійснюється з дати видачі кожної частки кредиту та повертаються разом з кредитом. Зарахування повернення боргу здійснюється в такій послідовності: - пеня (якщо таке має місце); - витрати фонду по оформленню та супроводженню договору; - 3% за користування кредитом; - частина кредиту. Погашення кредиту на будівництво житлового будинку в обов`язковому порядку повинно початися не пізніше, ніж через два роки з моменту отримання першої частки кредиту. У разі отримання Позичальником кредиту на меншу суму, ніж передбачено в п. 1.1. цих Договорів, термін повернення кредиту зменшується пропорційно отриманому кредиту. У п.п. 4.4.1 - 4.4.4. Договорів позичальник зобов`язався забезпечити повне повернення кредиту, відсотків за користування ним, компенсації витрат Фонду по оформленню та супроводженню договору згідно з умовами кредитного договору; повертати кредит грошовими коштами згідно з графіком повернення кредиту (додаток № 1) в строк до 30 листопада кожного року. Внесення річних платежів проводиться частинами або однією сумою в строки обумовлені договором. Першу частку повернути в строк до 30.11.2018. Повернути кредит в строк до 30.11.2028, але не пізніше строку, зазначеного в графіку повернення кредиту. Також позичальник зобов`язався повертати разом з основним боргом відсотки за користування кредитом, який залишився до повернення; компенсувати витрати фонду по оформленню та супроводженню договору згідно калькуляції. За прострочку терміну повернення кредиту, Позичальник сплачує Фонду пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, яка нараховується від суми несвоєчасно здійсненого платежу. Сторони домовилися, що ці договори набувають законної сили з моменту їх підписання сторонами та діють до остаточного повернення наданого Фондом кредиту, сплати відсотків за користування ним та інших обумовлених договорами платежів (п. 6.1. Договорів). Закінчення строку дії договорів не звільняє сторони від виконання по них зобов`язань (п. 7.6. Договорів). Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому Договорами надав відповідачу кредитні кошти на загальну суму 200000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 20 від 11.10.2018 та № 21 від 17.10.2018 (а.с. 10-11). Разом з тим, відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитними договорами № 13-7-020 та № 13-7-020-1 від 09.10.2018 в частині погашення заборгованості, що доводиться відповідною випискою по рахунку (а.с. 23). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з частинами першою та другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (Постанова ВС № 61-8158св19 від 24.02.2020). В даному випадку, оскільки судом встановлено істотне порушення [PERSON] умов укладених з позивачем кредитних договорів вимога останнього про їх розірвання є підставною та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. У зв`язку з викладеним, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача зобов`язати відповідача достроково повернути позивачу видані кредитні кошти у розмірі 182416 грн, з яких: 160000 грн - основний борг; 16800 грн - 3%, 5616 грн - обслуговування кредиту, а також стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у зв`язку з невиконанням умов спірних кредитних договорів у розмірі 54287 грн 70 коп., з яких, 31054 грн - основний борг; 11832 грн - 3%; 702 грн - обслуговування кредиту; 5840 грн - пеня; 4859 грн 70 коп. - інфляційні втрати. Разом з тим, вимога про стягнення з відповідача одночасно пені та штрафу суперечить ст. 61 Конституції України, щодо заборони бути двічі притягнутим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказане підтверджується правовою позицією ВСУ у постанові № 6-1374цс17 від 11.10.2017. Отже, вимога позивача стягнути з відповідача 2396 грн 61 коп. - штрафних санкцій 3% задоволенню не підлягає. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 3550 грн 57 коп. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial