Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя. Позивачка в судовому засіданні уточнений позов підтримала, а суду пояснила, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.11.2014 року по справі №347/2290/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований 04.03.1999 року в Рожнівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис №5 - розірвано. За час перебування у шлюбі, народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які залишилися проживати із позивачкою. 14.03.2000 року відповідачем, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу АВІ № 223414, було придбано житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. Житлова площа будинку становить 14.7 кв.м. Житловий будинок зареєстрований в Коломийському МБТІ 21.03.2000 року за № 724. З господарських будівель біля будинку є ворота та огорожа. В зв"язку із тим, що позивачка разом із трьома неповнолітніми дітьми проживає тимчасово на приватній квартирі, іншого житла не має, просить виділити їй на праві власності будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] (з компенсацією відповідачеві 1/2 частини будинковолодіння відповідно до висновку експертизи). Просить уточнений позов задоволити. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що з позивачкою він тривалий час перед розлученням спільно не проживав, в спірному будинку позивачка не жила, а сам спірний будинок це є власність його матері, яку він отримав як спадок. Враховуючи тяжкі та скандальні стосунки з позивачкою, а також те, що він не має іншого місця проживання, він не згідний на компенсацію за частину будинку, а також на сумісне проживання з позивачкою. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав: Судом встановлено, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.11.2014 року по справі №347/2290/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON], що зареєстрований 04.03.1999 року в Рожнівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис №5 - розірвано (а.с.4). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі відповідачем, [PERSON], 14.03.2000 року на підставі договору купівлі-продажу АВІ № 223414, було придбано житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], житловою площею - 14.7 кв.м. (а.с.9). Згідно копії технічного поспорту на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], будинковолодіння складається із: житлового будинку, воріт, огорожі (а.с.5-8). На підставі ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24.06.2015 року, було проведено судову земельно-технічну експертизу, з огляду на поставлені перед нею питання, судовим експертом складено Висновок експерта №301115 від 30.11.2015 року (а.с.31-41), про наступне: вартість цілого будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] становить 51154,0 грн., у тому числі: житлового будинку - 51154,0 грн. Розподіл житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS], загальна площа якого становить 24.1 кв.м., у відповідності до ідеальних частин співвласників - технічно неможливий. Розподіл будинку можливий в ідеальних частках, в грошовому виразі. Вартість 1/2 ідеальної частини житлового будинку, кожного із співвласників 1/2 ідеальних частин, становить по 25577,0 грн (розрахунок: 51154,0 * 1/2 = 25577,0 грн.) Виконком Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області в листі від 15.03.2016 року № 305/02.2-17 повідомляє, що житловий будинок в с.Рожнів, що належить [PERSON] не придатний до проживання (а.с.78). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім"ї, виданого Рожнівською сільською радою народних депутатів Косівського району від 24.03.2016 року № 204 (а.с.79), було виявлено, що будинок знаходиться в аварійному стані. Проживання в ньому не можливе. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно. Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або рішенням суду. Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Пункт 25 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, зазначає, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки будинковолодіння з господарськими спорудами та будівлями по [ADDRESS] було придбане та набуте сторонами у шлюбі то дане майно згідно з ст.60 Сімейного кодексу, ст.368 ЦК України є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу між сторонами по 1/2. Як було зазначено вище, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №301115 від 30.11.2015 року, розподіл даного будинковолодіння з господарськими спорудами та будівлями, загальна площа якого становить 24.1 кв.м., у відповідності до ідеальних частин співвласників - технічно неможливий, однак на грошову компенсацію жодна зі сторін не погодилася. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: partial