Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16 квітня 2013 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг», [PERSON], що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом з Заявою складають Договір банківського обслуговування № Б/Н від 16.04.2013 року та взяла на себе зобовязання виконувати умови Договору. Свої зобовязання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 13000 грн. 01.08.2014 року ФОП [PERSON] було виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, тому позичальник вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У звязку з чим ПАТ КБ Приватбанк просить стягнути з відповідача заборгованість по зазначеному договору в сумі 41950 грн. 85 коп., що утворилася станом на 27.10.2015 року та яка складається з: - 13000 грн. 00 коп. - заборгованості за кредитом; - 12558 грн. 72 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 13935 грн. 13 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 2457 грн. 00 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, а також судові витрати по справі. Представник позивача надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач надала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає частково, а саме: визнає суму тіла кредиту, не визнає нараховані пеню та штрафи. Просить розглядати справу за її відсутності. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", в редакції, що діяла на момент припинення підприємницької діяльності відповідачем, передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.\~\~ Згідно\~ст. 52 ЦК України\~фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усімсвоїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної\~\~власності\~\~подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 610 Цивільного Кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно пункту 27 постанови №5 пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Частина 3 ст. 551 ЦК України надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність із розміром основного зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В судовому засіданні встановлено, що 16 квітня 2013 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєдналася та зобовязалася виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, [PERSON], які разом з Заявою складають Договір банківського обслуговування. (а.с.19). Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] 01 серпня 2014 року припинила підприємницьку діяльність, номер запису № 22350060003001429 (а.с.48). Однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року року у справі №6-125цс13. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 27.10.2015 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 41950 грн. 85 коп., яка складається з: - 13000 грн. 00 коп. - заборгованості за кредитом; - 12558 грн. 72 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 13935 грн. 13 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 2457 грн. 00 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом (а.с.36-37). Враховуючи те, що відповідач не визнає нараховані банком пеню та штрафи, суд вважає за можливе застосувати позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені. Що стосується не визнання відповідачем штрафу, то позивач не заявляє вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № Б/Н від 16.04.2013 року, що утворилася станом на 27 жовтня 2015 року в сумі 31829 грн. 24 коп., яка складається з: - 13000 грн. 00 коп. - заборгованості за кредитом; - 12558 грн. 72 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 3813 грн. 52 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 2457 грн. 00 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України Про судовий збір підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тобто сторони, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, понесені останнім по справі, але в розмірі, який передбачено Законом України «Про судовий збір», тобто в сумі 1218 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial