Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та утримання дружини в період догляду за дитиною до трьох річного віку та додаткових витрат, який обґрунтувала наступним чином. 06 вересня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, від якого мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають з нею, [PERSON] та перебувають на її утриманні. На даний час, вона, [PERSON], не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за сином [PERSON], [INFO], до досягнення ним трьох років, отримує досить мізерні виплати, які не забезпечують нормального життєвого існування їх спільних із відповідачем дітей. Відповідач працює неофіційно, відтак отримує мінливий, нерегулярний заробіток, який витрачає на власні потреби та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання якого вона так потребує не надає, тому вона просила суд присудити з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 600 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, на її утримання по 250 гривень щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову та до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Також позивачка зазначила у позовній заяві, що згідно медичного заключення їх спільна із відповідачем дочка [PERSON], 16 січня 2014 року на правому оці перенесла операцію, на що нею були витрачені відповідно кошти, що склали 6 386,75 грн. що підтверджується чеками на медичні препарати. Батько дитини - відповідач, відмовився приймати участь в додаткових витратах, які пов'язані з лікуванням та операцією дитини, а також її реабілітацією, тому позивачка просила суд присудити з відповідача на її користь половину понесених нею витрат на лікування їх дочки [PERSON] в розмірі 3 193 грн.. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити, суду пояснила, що вже 6 місяців не проживає з відповідачем, який жодної матеріальної допомоги їй не надає. Під час спільного проживання з відповідачем, останній неодноразово змінював роботу, працюючи неофіційно, середній заробіток його складав 2000 грн. на місяць. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи по суті був оповіщений належним чином, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи із проставленням підпису про отримання. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи за його відсутності до суду не направив. Ураховуючи наведене, відповідно до положень ст.169 ЦПК України, неявку відповідача суд визнає неповажною, а тому проводить розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, давши оцінку усім зібраним у справі доказам, дійшов до наступних висновків. Як вбачається із свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER], батьками дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є сторони даного спору - [PERSON] та [PERSON], які згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], перебувають у зареєстрованому шлюбі. Діти: дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] проживають разом із матір'ю в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Липовецької міської ради Липовецького району від 17.02.2014 року за №595. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Зі змісту ч. 2 та ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу випливає, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Ураховуючи те, що діти проживають біля позивачки, а також те, що сину [PERSON] ще не виповнилось три роки, відтак у позивачки виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільних дітей та на її утримання. Відповідно до ст. 80, ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, дружини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому суд має врахувати обставини, що наведені в ст.182 СК України. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 26.02.2014 року відповідачеві було запропоновано надати до дати розгляду справи по суті усі наявні у нього письмові заперечення проти позовних вимог із посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, проте всупереч положенням ст.10, 60 ЦПК України, відповідач не спростував доводів позивача наведених у позовній заяві щодо наявності у нього інших аліментних зобов'язань чи обставин, які перешкоджають йому утримувати своїх дітей та дружину. З огляду на викладене, а також з урахуванням обставин, що наведені у ст.182 СК України, суд дійшов до переконання, що відповідач, будучи працездатною особою та, отримуючи мінливий, нерегулярний дохід, спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину та на утримання дружини до досягнення трирічного віку сином [PERSON], [INFO], відповідно по 250 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями визначеними ст.84 СК України, на дружину - до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до ст.183 СК України по аналогії закону, на дітей - до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей та дружину до досягнення дитиною трьохрічного віку підлягають до часткового задоволення. Що ж стосується стягнення додаткових витрат на дитину, то варто вказати на таке. Статтею 185 СК України, передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, з аналізу даної норми слідує, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що 16.01.2014 року на правому оці дитини [PERSON], [INFO] було проведено оперативне втручання, на що вказує Медичний висновок від 14.01.2014 року, вартість якого згідно доданих позивачкою квитанцій склала 6 311,69 грн. Однак із такими доводами позивачки стосовно суми, яка підлягає до стягнення із відповідача, суд не погоджується, оскільки розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, які безпосередньо витрачені на лікування дитини). За таких обставин, кошти внесені позивачкою на благодійні внески в розмірі 5 600 гривень та 90 гривень не є такими додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, оскільки це добровільна безкорислива пожертва фізичної особи на користь медичного закладу. Ураховуючи те, що додаткові витрати на дитину зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, а згідно розрахунків суду понесені позивачкою витрати безпосередньо на лікування дитини склали 696,71 гривень (203,19 грн.+75+70+112,22+7,90+117,98+94+16,42), що відповідно 1/2 частки становить 348,35 гривень, відтак вказана сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. За наведених обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial