Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, у якій посилається на те, що з 11 вересня 2018 р. вона почала зустрічатись з [PERSON] . В жовтня 2018 року повідомила про те, що завагітніла від відповідача, проте після цього останній повністю припинив відносини. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] , відомості про батька зазначені у відповідності з ст. 135 СК України. Відповідач не підтримує жодних відносин з нею та дитиною, допомогу на утримання не надає. На тепер вона не працює, оскільки доглядає за дитиною. Просить суд визнати [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження № 455 від 04 червня 2019 року [PERSON] , [INFO] , де у відомостях про батька зазначити батьком дитини « [PERSON] », громадянин України», змінити по - батькові дитини на « [PERSON] »; стягувати аліменти з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття; стягувати аліменти з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на утримання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , до досягнення малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові. В судове засідання, яке було призначене 22 квітня 2020 р. відповідач не з`явився, щодо проведення судово-генетичної експертизи не заперечував. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Заводського районного у місті Кам?янське відділу державної реєстрації цивільного стану Головного територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області не з`явився, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника, з рішенням суду згодні. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі. 26 листопада 2019 року ухвалою суду призначено судово-генетичну експертизу. 18 березня 2020 р. призначено справу до розгляду по суті. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, в свідоцтві про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , зазначено батьками: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10), батько дитини зазначений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.9). Відповідно до висновку експерта № 978 ДЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» ДОР на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.11.2019 р. була проведено молекулярно - генетичне дослідження щодо батьківства [PERSON] , [INFO] , по відношенню до дитини [PERSON] , результатом експертизи те, що [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , (а.с.26-28). Ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Згідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Отже суд прийшов до висновку, що батьком дитини, який народився у [PERSON] - [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , що документально підтверджено. Також, судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні, позивач не працює, оскільки доглядає за дитиною. Згідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання, але в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, та на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, з відповідача [PERSON] , підлягають задоволенню. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат щодо вимог про стягнення аліментів, тому ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави, також сплачений судовий збір позивачем за вимоги про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини в розмірі 1536, 80 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial