Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 131) просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно: будівлю гаражу [ADDRESS] та рухоме майно: автомобіль JEEP COMPASS, легковий універсал В, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER], № кузова [NUMBER]; визначити ідеальні частки подружжя [PERSON] і [PERSON] в спільному сумісному майні, а саме автомобіль JEEP COMPAS, державний номерний знак [NUMBER], 1/3 за [PERSON] та 2/3 за [PERSON], гараж [ADDRESS] по ? частині за кожним, всі судові витрати покласти на відповідача. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони з 19.09.2003 року року перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого в них народився син - [PERSON]. У зв'язку з припиненням шлюбних відносин, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між подружжям. За час шлюбу ними було придбано майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме автомобіль JEEP COMPASS та гараж [ADDRESS], а тому є підстави для проведення поділу майна. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак направила до суду заяву, відповідно до якої частково підтримала позовні вимоги, а саме підтримує позовні вимоги які визнає відповідач, тобто щодо поділу спільного майна між подружжям з визначенням рівності часток на спірне майно, тобто по ? за кожним з подружжя. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечує щодо поділу майна між ним та позивачем на автомобіль JEEP COMPAS та гараж [ADDRESS] виходячи з рівності прав кожного із подружжя, а саме по ? частині за кожним із подружжя. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 19.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. (а.с. 63) Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.10.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як роз`яснено в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було набуто майно: гараж [ADDRESS], в гаражному кооперативі «Крок» та автомобіль JEEP COMPASS, легковий універсал В, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі [NUMBER]. (а.с. 6, 7, 8) Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положенням ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи докази надані сторонами по справі, враховуючи, що сторонами визначено домовленість з приводу поділу майна майна, а підстави які б виключали можливість поділу майна визначені Сімейним кодексом України відсутні, сторони підтверджують що спірне майно було придбано ними під час шлюбу за сумісні кошти, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, доказів щодо відчуження майна сторонами не надано, питання щодо отримання чи надання грошової компенсації за частки спірного майна сторонами не ставилося, а тому суд може зробити висновок, що гараж [ADDRESS], в гаражному кооперативі «Крок» та автомобіль JEEP COMPASS, державний номерний знак [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому виходячи з рівності часток майна дружини та чоловіка, суд визнає за кожною стороною по ? частки спірного майна. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів про витрати, які сторона сплатила у зв'язку з розглядом справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони позивача про відшкодування судових витрат пов'язаних з оплатою судової експертизи та оцінки. Враховуючи норму ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд покладає на позивача та відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі по 1211,50 грн. з кожного. Відповідно до ч. 7 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи наведене та

Outcome: partial