Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить поділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та виділити їй - автомобіль марки NISSAN, реєстраційний номер ВЕ 8882АР, 2008 року випуску, вартістю 210 000 грн., а відповідачу - гараж № 79 р-2, який знаходиться в Автогаражному кооперативі РЕТРО, вартістю 105 000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що з 27 березня 1993 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають дітей, повнолітнього сина [PERSON] та неповнолітню дочку [PERSON]. На теперішній час шлюбні відносини між ними припиненні і зв'язку з цим позивач звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі подружжям [PERSON] за спільні сумісні кошти було придбане нерухоме майно - гараж № 79 р-2, який знаходиться в Автогаражному кооперативі РЕТРО та рухоме майно - автомобіль марки NISSAN, реєстраційний номер ВЕ 8882АР, 2008 року випуску. Автомобіль та гараж оформлені на ім'я відповідача [PERSON], через це він вважає себе власником і не бажає в добровільному порядку поділити набуте майно, а тому позивач звернулася до суду із даним позовом. При вирішенні даного спору позивачка просила суд відступити від засад рівності часток подружжя при поділі майна через те, що на її утриманні знаходяться двоє дітей, а відповідач не надає жодних коштів на їх утримання. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги викладені у позові підтримали, просили суд задовольнити їх. Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь яких заяв від нього до суду не надходило, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та представника, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 1993 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.4). Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.11-12, 14), які проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. В період шлюбу сторони придбали автомобіль марки NISSAN, реєстраційний номер ВЕ 8882АР, 2008 року випуску, вартістю 210 000 грн., який був оформлений на ім'я відповідача (а.с.15 ). Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин і враховуючи те, що відповідно до довідки, виданої Корабельним ВДВМ ММУЮ (а.с.38-39), вбачається, що згідно виконавчого листа № 2/488/1461/15 (488/2750/15-ц), виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дочки в розмірі 1 000 грн., позивачка не отримує присуджені аліменти з 02.07.2015 року. Зазначені обставини суд знаходить такими, що дають підстави відступити від засад рівності часток подружжя, і тому суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини автомобіля марки NISSAN, реєстраційний номер ВЕ 8882АР, 2008 року випуску. Разом із цим, вимоги [PERSON] щодо поділу гаражу № 79 р-2, який знаходиться в АГК РЕТРО, суд знаходить необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню через наступне. Із довідки, виданої головою АГК Ретро (а.с.16), вбачається, що спірний гараж № 79 р-2 в цьому кооперативі закріплений за [PERSON], який є членом кооперативу. Право власності на спірний гараж за відповідачем не зареєстровано, а через це він не може бути обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 1 453 грн.

Outcome: partial