Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивують тим, що 5 вересня 2008 року між банком і [PERSON] було укладено договір про надання кредиту на суму 28 104 дол. США, зі сплатою 8,19 % річних. В якості забезпечення вимог кредитора, 5 вересня 2008 року між банком і [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідачка зобов'язалася перед банком солідарно з [PERSON] відповідати за виконання останнім умов кредитного договору. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а [PERSON] свої зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, ПАТ «Укрсоцбанк» просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 47 493 дол. 51 цент США, що складає 1 187 436,16 грн., з яких: - сума заборгованості за кредитом у розмірі 22 896,20 дол. США, що складає 572 452,44 грн., - сума заборгованості за відсотками у розмірі 10 667,17 дол. США, що складає 266 701, 35 грн., - пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 10 993,58 дол. США, що складає 274 862,28 грн., - пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2 936,56 дол. США, що складає 73 420,08 грн. 23 серпня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про відсутність правовідносин та про визнання припиненим договору поруки. Свої вимоги мотивують тим, що 9 березня 2010 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Вказали, що у порушення норм п. 7.1. договору між ними та банком не було укладено правочину щодо внесення змін до кредитного договору та договору поруки, а також не внесені зміни про заміну кредитора до кредитного договору, що спричинило порушення істотних умов договору. У зв'язку з відсутністю додаткового правочину до кредитного договору в результаті зміни типу акціонерного товариства та зміни найменування банку (назви) банку у них з відповідачем не виникають цивільні права та обов'язки по кредитному договору та договору поруки. Крім того зазначили, що відповідачем були порушені вимоги п.п. 2.1, 3.2. договору поруки та ст. 559 ЦК України. Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили визнати відсутність правовідносин [PERSON] з ПАТ «Укрсоцбанк» відносно кредитного договору № 014/718730-KR від 5 вересня 2008 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] та визнати договір поруки припиненим. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав у повному обсязі, з викладених у ньому підстав та просив задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необгрунтованість. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів у судовому засіданні проти первісного позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зустрічний позов підтримали у повному обсязі (а.с. 46-49). Крім того, відповідачі просили застосувати строки позовної давності до даних правовідносин (а.с. 43-45, 77-79). Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 5 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», і [PERSON] було укладено договір про надання кредиту (далі - договір) № 014/718730 KR на купівлю автотранспортних засобів на суму 28 104 дол. США зі сплатою 8,19 % річних з кінцевим терміном повернення до 4 вересня 2015 року (а.с. 9-11). Відповідно до п. 2.1. договору надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику коштів в іноземній валюті (доларів США) з позичкового рахунку № [NUMBER] шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені п. 1.2. договору - для придбання автомобіля марки SEAT, модель Altea, 6 серпня 2008 року випуску. Пунктом 2.4.1. договору передбачена сплата процентів у валюті кредиту щомісячно. Відповідно до п. 4.1. договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1. договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. В якості забезпечення вимог Кредитора, 5 вересня 2008 року між банком і [PERSON] було укладено договір поруки № 04/718735-РО (а.с. 14-15). Відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та порядку , передбачених договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 014/718730-KR від 5 вересня 2008 року та договору відновлювальної кредитної лінії № 014/718736-KR від 5 вересня 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні зазначав, що порука [PERSON] за договором поруки від 05 вересня 2008 року припинилася відповідно до ст. 559 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя. Вказана правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року справа № 6-6цс14, від 14 вересня 2014 року справа № 6 - 53цс14, від 11 листопада 2015 року справа № 6-2056цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Договором поруки від 5 вересня 2008 року, укладеним з [PERSON] не встановлено строку припинення поруки. Відповідно до умов кредитного договору кінцевим строком погашення заборгованості визначено 4 вересня 2015 року . З позовом до суду про стягнення заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося 5 липня 2016 року. Таким чином, установлена згідно з договором від 5 вересня 2008 року порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Оскільки суд прийшов до висновку, що порука [PERSON] за договором поруки від 05 вересня 2008 року припинена, то виконувати зобов'язання за кредитним договором від 05 вересня 2008 року перед позивачем повинен саме [PERSON] Позивач просив стягнути з відповідачів грошові кошти 47 493, 51 дол. США. З розрахунку заборгованості теж вбачається, що розмір заборгованості відповідача становить 47 493, 51 дол. США (а.с.4-5). У судовому засіданні відповідач та представник відповідача не навели належних та допустимих доказів згідно вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України на спростування розрахунку заборгованості позивача. Крім того, суд враховує, що згідно роз'яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року - у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення суду навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а тому станом на 01 листопада 2016 року 47 493, 51 дол. США в еквіваленті до гривні згідно курсу НБУ становить 1 215 073 грн. 96 коп., яку і слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, з яких: сума заборгованості за кредитом 22 896,20 дол. США, сума заборгованості за відсотками у розмірі 10 667,17 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 10 993,58 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2 936,56 дол. США. Що стосується вимог зустрічного позову про визнання відсутності правовідносин, слід зазначити наступне. Обґрунтовуючи зустрічний позов, [PERSON], [PERSON] зазначали, серед іншого, те, що у зв'язку зі зміною типу акціонерного товариства відбулася заміна кредитора у зобов'язанні, однак про заміну кредитора їх не було повідомлено, а додаткового правочину до договору укладено не було, тому просили визнати відсутність правовідносин [PERSON] з ПАТ «Укрсоцбанк». Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом. Разом з тим, у абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Підстави заміни кредитора у зобов'язанні передбачені ст. 512 ЦК України, відповідно до зазначеної статті кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Ураховуючи те, що ні законом, ні договором не передбачено такого способу захисту прав та інтересів судом як визнання відсутності правовідносин за договором, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Що ж стосується вимог [PERSON] та [PERSON] про застосування строків позовної давності щодо договірних зобов'язань за договором кредиту № 014/718730-KR на купівлю автотранспортних засобів від 05.09.2008 року, то вони також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За правилами ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення заборгованості по кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Даний висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Отже, оскільки за умовами договору сплата кредиту повинна здійснюватись щомісячно у валюті наданого Кредиту не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним місяцем, якому нараховані проценти, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Оскільки останній місячний платіж [PERSON] слід було внести до 20 вересня 2015 року, а банк звернувся до суду у червні 2016 року, суд дійшов висновку, що банк звернувся з позовом в межах позовної давності. Крім того, судом також встановлено, що за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» третейським судом 15.10.2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації Українських банків ухвалено рішення про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 014/718730-KR від 05.09.2008 року (а.с. 50-51). Отже, строки позовної давності ПАТ «Укрсоцбанк» не пропущено. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають задоволенню частково, а з відповідача [PERSON] на підставі ст. ст. 526, 611 ЦК України слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2008 року у розмірі 47 493 доларів США 51 цент, що за курсом НБУ становить 1 215 073 грн. 96 коп. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 17 811 грн. 54 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial