Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 29.11.2016 року звернулась [PERSON] з вимогами про визнання за позивачкою права власності на ? частку квартири №42 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл. та ? частки квартири [ADDRESS]. Згідно заяви про уточнення позовних вимог, яка надійшла до суду 12.05.2017 року, позивач просить суд встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без укладення шлюбу з січня 2006 року до 22 грудня 2007 року , визнання спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS] та квартиру №42 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл. і розподіл спільного майна подружжя (а/с 109). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до укладеного 22.12.2007 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] вони знаходились з січня 2006 року у фактичних шлюбних відносинах, та у період сумісного проживання однією сімєю 13.11.2006 року за сумісні кошти придбали квартиру №42 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл., яка є спільною сумісною власністю, а у період шлюбу 04.02.2009 року, також за власні кошти, придбали квартиру [ADDRESS], яка також є спільною сумісною власністю, а тому дані обєкти нерухомості підлягають розподілу у рівних частках по ? кожному з подружжя. У судовому засіданні позивач, та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, не заперечуючи проти задоволення зустрічного позову відповідача. Представник відповідача, від імені останнього, 10.07.2017 року подав зустрічний позов, в якому просив суд розподілити спільне майно: квартиру №41 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл., яка була придбана 31.10.2007 року на імя [PERSON] за кредитні кошти, яки повертались з власних доходів [PERSON] в період шлюбу ( а\\с 174). У судовому засіданні представник [PERSON] підтримував зустрічний позов та заперечував проти задоволення первинного позову, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним у судовому засіданні, а квартири, які просить визнати спільним майном позивачка є особистою власністю [PERSON], у звязку із тим, що придбані за його особисті кошти. Ухвалою суду від 01.12.2016 року позов [PERSON] було залишено без руху та наданий час для усунення недоліків сплати повного розміру судового збору. Після виконання вимог ухвали 08.12.2016 року було відкрито провадження по справі (а/с 24). Ухвалою суду від 03.02.2017 року було задоволено клопотання [PERSON] та забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру №42 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл. (а/с 48), яка у подальшому була скасована ухвалою суду від 22.02.2017 року (а/с 68). Ухвала суду про скасування забезпечення позову була скасована 06.04.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області, і питання про скасування забезпечення позову повернуто на новий розгляд. Також ухвалою суду від 22.02.2017 року були забезпечені докази і витребувані У ПАТ Укрсиббанк копія кредитного договору №ОД12И4882Д від 13.11.2006 року на імя [PERSON], договору поруки якім було забезпечення вищевказаний кредитний договір, та інформація про погашення кредиту; у приватного нотаріуса витребувані копії договору купівлі-продажу квартири №42 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл. від 13.11.2006 року, договору іпотеки від 13.11.2006 року на зазначену квартиру, а також копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а/с 69, 72). У звязку із закінченням терміну повноважень судді - головуючого по справі, на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи 22.03.2017 року, справа розподілена на суддю Луняченко В.О. (а/с 90), та ухвалою суду прийнята до провадження (а/с 91). Ухвалою суду від 15.05.2017 року відмовлено у клопотанні представника [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову (а/с 106), яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.07.2017 року. Ухвалою суду від 19.05.2017 року було задоволено клопотання про проведення засіданні в режимі відео конференції з Центрально-міськім районним судом м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, та до вищенаведеного суду викликані свідки, за клопотанням представника позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а/с 157). У судовому засіданні 28.09.2017 року була прийнята до провадження зустрічна позовна заява (а/с 184) та у режимі відео конференції допитані свідки [PERSON], (а/с 186), [PERSON] (а/с 187) та додатково викликана за клопотанням представника [PERSON] [PERSON] ( а/с 189). У судовому засіданні 21.11.2017 року в режимі відео конференції допитаний свідок [PERSON] (а/с 216). У звязку із чисельними відкладеннями проведення відеоконференцзвязку представник [PERSON] відмовився від виклику свідка [PERSON] ( а/с 217). Правовідносини, які виникли між сторонами і є предметом розгляду по даної справі, повязані із встановленням факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю, не перебуваючи у шлюбі, визнання майна спільною сумісною власністю та розподілу спільної сумісної власності, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України ( далі СК) та Цивільним Кодексом України ( далі ЦК). Так, згідно вимог ч.1,2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану; проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною другою статті 61 СК визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. До майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, відповідно до ч.1-5,7 ст. 57 СК відноситься: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні; \~речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Нормами статей 68,69,70 СК визначено правове регулювання спільної сумісної власності після розірвання шлюбу: розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 74 СК у частині першої визначено наступне - якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Аналогічні вимоги стосовно спільної сумісної власності визначені і у Цивільному кодексу України: ч.1 ст. 368 ЦК встановлює, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а згідно частини третьої зазначеної статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається , що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом і у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється ( ч.2,3 ст. 327 ЦК). Системний аналіз норм п. 5 ч. 2 статей 293,ч.6 ст. 294, п.5 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) дозволяє зробити висновок щодо можливості розгляду питання про встановлення юридичного факту у вигляді встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, у випадку наявності спору, в рамках загального позовного провадження. Як встановлено у судовому засіданні 22 грудня 2007 року між [PERSON] ( дівоче [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірваний рішенням суду 27.01.2016 року. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб І-КИ №135006, виданого відділом актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а/с 16) та копією рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №520/16043/15ц (а/с 17). Під час перебування у шлюбі 04.02.2009 року, на імя [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, була придбана 3-х кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] ( а/с 136). Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2006 року [PERSON] придбав у власність квартиру №42 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг (а/с 55). Згідно договору іпотеки від 13.11.2006 року,укладеного між Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк» ( правоприємником є Публічне акціонерне товариство « Райфазен банк Аваль» ) та [PERSON] вищезазначена квартира передана в іпотеку для забезпечення грошових зобовязань за кредитним договором №ОД12И4882Д від 13.11.2006 року (а/с 14). Зазначений кредитний договір також було забезпечено 13.11.2006 року договором поруки №ОД12И4882-П, укладеного між АКБ « УкрСиббанк» та [PERSON] (а/с15). Також, згідно укладеного 31.10.2207 року договору купівлі-продажу [PERSON] придбала квартиру №41 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл.. У судовому засіданні представник [PERSON] - відповідача по зустрічному позову [PERSON], визнав позовні вимоги [PERSON] щодо визнання квартири №41 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, спільною сумісною власністю подружжя, враховуючи заявлені вимоги про те, що квартира була придбана за кредитні кошти які повертались за рахунок коштів [PERSON] У відповідності до положень ч.1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином судом приймаючи до уваги визнання представником [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні 28.09.2017 року (а/с 184) зустрічного позову, та відсутність будь-яких сумнівів у суду щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, вважає доведеним у судовому засіданні факту, що квартира №41 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл., є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], яка підлягає розподілу у рівних частках. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та розподіл права власності на зазначену квартиру, суд вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав: Квартири яка придбана під час шлюбу відноситься до обєктів спільною сумісної власності подружжя, відповідно до вищезазначених положень Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. В даному випадку діє «презумпція» спільної власності, тобто, вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності. Законодавець , в тому числі, передбачає і той факт, що дохід одного із подружжя у вигляді заробітної плати або інших доходів є також спільною сумісною власністю, незважаючи на розмір доходів кожного з подружжя. Таким чином посилання відповідача [PERSON], та його представника, що квартира придбана за кошти з доходу чоловіка, не є підставою для визнання вищезазначеної квартири особистою власністю відповідача, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу у рівних частках. Судом не приймаються як належні докази відомості про дохід [PERSON] у вигляді митних декларацій за 1994 роки та звітів про дохід за 2005 року, а також витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого у 2005 році у власності [PERSON] була квартира у м. Ялта, Автономної республіці Крім, України, тому що по-перше наявність таких доходів, та можливість їх використання суперечить обставин придбання ще у 2006 році квартир з використанням кредитних коштів,крім того, відсутні будь-яки докази використання саме зазначених коштів на придбання спірної квартири. Сам факт наявності у 1994 році і в 2005 роках доходу не свідчить про використання даних коштів на придбання квартири у 2009 році. Докази, якими сторони підтверджують заявлені вимоги чи заперечення повинні надаватись сторонами відповідно до вимог ст.77,81 ЦПК , і доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК). А по-друге у заяві на згоду у придбанні квартири від 04.02.2009 року, яку надала [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що квартира купується на спільні кошти, проти чого, на момент укладення договору, не заперечував [PERSON] ( а/с 138). Що стосується вимог про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без укладення шлюбу з січня 2006 року по 22 грудня 2007 року ( дня реєстрації шлюбу) суд вважає доведеним факт проживання однією сімєю з листопаду 2006 року. Так свідок [PERSON], який був сусідом за місцем проживання [PERSON] і [PERSON] у Військовому містечкі-35, м. Кривій Ріг, підтвердив факт проживання сторін однією сімєю саме з листопаду 2006 року. У письмової, нотаріально посвідченої, заяві [PERSON] ( дружини [PERSON], остання також повідомляла про проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з листопаду 2006 року (а/с 102). Свідки [PERSON] та [PERSON] є родичами [PERSON] ( братом та матірю) тому суд ставиться критично до їх пояснень, про момент проживання її доньки з відповідачем однією сімєю. Крім того, пояснення зазначених свідків а також свідка [PERSON], свідчать про постійне проживання сторін у квартирі, яка була придбана у листопаді 2006 року. Пояснення про проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] до цього моменту у знімних квартирах,та надані фото, датовані 2005 та 2006 роками, на думку суду, не підтверджує факту проживання однією сімєю, а свідчить про існування стосунків між чоловіком та жінкою, які зустрічались, сумісно відвідували свята та періодично проживали разом без складення саме сімї, а тому не є підтвердженням проживання осіб однією сімєю. Той факт, що при укладенні кредитного договору для придбання квартири [PERSON] була поручителем також свідчить про наявні стосунки між сторонами, та не є доказом проживання однією сімєю. Враховуючи вищенаведене суд вважає доведеним факт початку проживання однією сімєю без укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] саме з моменту придбання [PERSON] квартири №42 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, в якої вони стали проживати однією сімєю, без реєстрації шлюбу до 22 грудня 2007 року. Квартира №42 будинку №44 Військового містечка-35, м. Кривій Ріг, Дніпропетровської обл.., яка придбана до реєстрації шлюбу, на думку суду є особистою власністю [PERSON] у звязку із її набуттям до реєстрації шлюбу та початку проживання однією сімєю та відсутності доказів придбання квартири за сумісні кошти. Згідно довідки ПАТ УкрСиббанк від 28.03.2017 року кредитний договір №ОД12И4882Д від 13.11.2006 року було виконане у 2008 році, а тому не збереглись копії договору та кредитної справи (а/с 93). Таким чином, у судовому засіданні, не підтверджено і погашення заборгованості за придбання даної квартири, зі спільних коштів у період шлюбу. У відповідності до вимог ст.141 ЦК у випадку часткового задоволення позову суд здійснює стягнення з відповідача судових витрат пропорційно задоволених вимог, з урахуванням того, чи повязані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, поведінки сторони під час розгляду справи. В даному випадку документально підтверджені судові витрати на загальну суму 7450 грн., які пропорційно задоволеним вимогам підлягають стягненню з [PERSON] у розмірі 5960 грн. У випадку задоволення позову, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК судові витрати підлягають стягненню в повному обсязі з відповідача. З боку понесених судових витрат [PERSON] документально підтверджено на суму 680 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial