Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позов мотивовано тим, що позивачі, зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], в якій мають власні кімнати згідно свідоцтва про право власності на житло, у власності іншого житла не мають, відповідачі є сусідами по квартирі. В період 2014 - 2015 років відповідачі по справі, які теж мають окрему кімнату у цій же квартирі, не попередивши позивачів заздалегідь неправомірно виселили позивачів з квартири, в період їх відсутності дома, встановивши нові вхідні двері до спільної квартири та замінили вхідні замки. Ключі від вхідних дверей позивачам не надали та добровільно відмовляються надати, таким чином, створюючи перешкоди в користуванні особистим нерухомим майном, а саме кімнатами в квартирі [ADDRESS]. З цього приводу позивачі неодноразово звертались до правоохоронних органів. З відповідачами проводились відповідні бесіди, які не дали позитивних результатів. Крім того, незаконними діями відповідачів, позивачам нанесено моральний та матеріальний збиток, пов'язаний з психологічними стражданнями щодо неможливості користування та контролю за нерухомим майном та особистим майном, яке знаходиться в кімнаті та неможливості контролю і сплати обов'язкових (в тому числі і комунальних) платежів, який позивачі оцінюють в 50 000 грн. з яких 30000,00 грн., матеріального збитку, 20000,00 грн. марального збитку. 04.10.2016 року позивач [PERSON] подав до суду зміни та доповнення до позовної заяви про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якої просив суд зобов'язати відповідачів: [PERSON], [PERSON], усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] та передати ключі від квартири. Стягнути з відповідачів моральний та матеріальний збиток в сумі 100000, 00 грн. в тому числі 50000,00 грн. матеріального збитку та 50 000,00 грн. морального збитку. 17.11.2016 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщення та місцями загального користування, а також стягнути понесену шкоду в сумі 100000,00 грн. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. [PERSON] зокрема вказав, що є власником кімнати в квартирі, про те не може користуватися кімнатою через відсутність одного з ключів від вхідних дверей квартири і в зв"язку з тим, що відповідачі зачиняють на ключ місця загального користування зокрема туалет і не надають можливості користуватися ним. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні заперечили, щодо задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в задоволення позову в повному обсязі. Відповідачі вказали, що не перешкоджають позивачам в користуванні житлом. Позивачі мають можливість користуватися належним їм майном. Через аварійний стан та для поліпшення умов прожи ваннявони самостійно зробили ремонт ванної кімнати та таулету, привели їх у належний стан, зокрема поставили двері з замками ( така конструкція дверей). Позовні вимоги вважають наклепом, зазачили, що позивачі мають інші житлові приміщення, якими безперешкодно користуються, а тому вважають, що потреби в користуванні кімнатами в цій комунальній квартирі у позивачів відсутні. Відповідач [PERSON] до суду не з"являвся , причин неявки не повідомляв, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. Судом досліджено докази: - свідоцтво про право власності на житло від 23.03.2006 року (на а.с. 4), відповідно до якого виконком Вінницької міської ради посвідчує, що квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] 23/100 частини квартири № 1; - копія паспорта [PERSON] (на а.с. 5), відповідно до якого [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - лист відповідь Вінницького відділу поліції Головного управління юстиції у Вінницькій області від 24.02.2016 року (на а.с. 7), відповідно до якого з приводу обмеження доступу в користуванні часткою квартирного приміщення по [ADDRESS] Під час перевірки було зафіксовано факт обмеження доступу з боку гр.. [PERSON] в користуванні часткою квартирного приміщення по [ADDRESS] - лист відповідь 2-го відділу міліції Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області № С-26 від. 19.04.2013 року (на а.с. 8), відповідно до якого, з приводу скарги на сусідку по квартирі [PERSON], яка перешкоджає доступу до кімнати, яка розташована в квартирі [ADDRESS]. Із громадянкою [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість антигромадської поведінки відносно [PERSON] та винесено протокол офіційного застереження; - лист-відповідь Вінницького міського управління МВС України у Вінницькій області № 1/Д-38 від 24.12.2010 року (на а.с. 9), з якого вбачається, що при спілкуванні з [PERSON] було встановлено, що вона дійсно проживає в одній із кімнат квартири [ADDRESS] разом із своїм чоловіком. [PERSON] вказала, що [PERSON] та [PERSON] у користуванні спільним приміщенням перешкод не чинить, а також категорично заперечує, що чинить тиск в будь якій формі; - довідка № 1085 від 17.01.2016 року, видана МКП «ЖЕК № 7» (на а.с. 11), відповідно до якої [PERSON] проживає в [ADDRESS], є власником особового рахунку та зареєстрована у вказаній квартирі з 06.03.1996 року; - копія паспорта [PERSON] (на а.с. 12), відповідно до якого [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - свідоцтво про право власності на житло від 23.03.2006 року (на а.с. 13), відповідно до якого виконком Вінницької міської ради посвідчує, що квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], 39/100 частини квартири № 1; - свідоцтво про право на спадщину за законом (на а.с. 13), відповідно до якого, [PERSON] успадкував майно, яке складається з 39/200 частки квартири під [ADDRESS] - лист відповідь Ленінського районного відділу МВС України у Вінницькій області № Д-9 від 05.04.2012 року (на а.с. 14), відповідно до якого з приводу непорозуміння відносно квартири з гр. [PERSON], було проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення протиправних дій гр.. [PERSON] винесено протокол офіційного застереження про неприпустимість антигромадської поведінки; - акт складений мешканцями, та засвідчений підписом сусідів, що проживають за адресою: [ADDRESS] (на а.с. 43), відповідно до якого [PERSON] та [PERSON], що зареєстровані за адресою: [ADDRESS], не проживають та не користуються житловим приміщенням більше 10-ти років; - довідка видана ВК Лісоволисіївської сільської ради, Калинівського району, Вінницької області, № 241 від 14.04.2016 року (на а.с. 44), відповідно до якої [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] За вказаною адресою вона не прописана, проте проживає з 1996 року по даний час; - заява [PERSON] про припинення нарахування за газ, оскільки заявник за адресою: [ADDRESS] - постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 04.04.2012 року, та 11.07.2012 року (на а.с. 47); - листи відповідь Ленінського РВ Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області (на а.с. 64), відповідно до яких, при спілкуванні з гр. [PERSON] було встановлено, що вона дійсно проживає в одній з кімнат квартири [ADDRESS] разом із своїм чоловіком. Одночасно перевіркою було дійсно встановлено факт тимчасового обмеження доступу до кухні яка перебуває у спільному користуванні. Також гр.. [PERSON] пояснила, що дійсно періодично закриває на ключ кухню коли її не має в квартирі, оскільки боїться, що можуть зникнути її особисті речі. Також доповнила, що коли вона перебуває в квартирі перешкод у користуванні квартирою не здійснює, двері до кухні не закриті; - лист - відповідь Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області № Д-590 від 14.07.2015 року на заяву від 19.06.2015 року (на а.с. 67), в ході розгляду заяви було встановлено факт, що [PERSON] дійсно обмежує в доступі до квартирного приміщення за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] шляхом замикання вхідних дверей на окремий замок; Суд критично відноситься до акта складеного мешканцями, та засвідчений підписом сусідів, що проживають за адресою: [ADDRESS] (на а.с. 43), відповідно до якого [PERSON] та [PERSON], що зареєстровані за адресою: [ADDRESS], не проживають та не користуються житловим приміщенням більше 10-ти років, оскільки вказані акти складені без зазначення дати та завсідчення належності підпису осіб, що його склали. Інші докази суд вважає належними та допустимими та приймає їх. Під час розгляду справи в суді судом було встановлено наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що в квартира [ADDRESS] [PERSON] належить 23\\100 частини квартири ( свідоцтво про право власності на а.с. 4) ; [PERSON] належить39\\100 частин квартири( свідоцтво про право власності на а.с. 13) Суд критично відноситься до посилань відповідачів про відсутність перешкод з їх боку в користуванні належним позивачам майном, оскільки це спростовується матеріалами справи. Так під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі, чинять [PERSON] та [PERSON], перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, оскільки змінили замки на вхідних дверях та не допускають позивачів до квартири, у зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON], позбавлені можливості у повному обсязі реалізувати своє право власності на частку квартири, так як позбавлені можливості користуватися нею. Так, згідно листа відповіді Ленінського РВ Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області (на а.с. 64), при спілкуванні з гр. [PERSON] було встановлено, що вона дійсно проживає в одній з кімнат квартири [ADDRESS] разом із своїм чоловіком. Одночасно перевіркою було дійсно встановлено факт тимчасового обмеження доступу до кухні яка перебуває у спільному користуванні. Також гр.. [PERSON] пояснила, що дійсно періодично закриває на ключ кухню коли її не має в квартирі, оскільки боїться, що можуть зникнути її особисті речі. Також доповнила, що коли вона перебуває в квартирі перешкод у користуванні квартирою не здійснює, двері до кухні не закриті. Згідно листа - відповіді Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області № Д-590 від 14.07.2015 року на заяву від 19.06.2015 року (на а.с. 67), було встановлено факт, що [PERSON] дійсно обмежує в доступі до квартирного приміщення за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] шляхом замикання вхідних дверей на окремий замок. Враховуючи факт звернення позивачів до правоохоронних органів, суд приходить до висновку про наявність перешкод позивачам у користуванні належними їм кімнатами, у квартирі [ADDRESS] Суд критично відноситьсмся до посилань відповідачів що до наявності у позивачів іншого майна та постійного місця проживання. Так, відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч. 1ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частинами 2, 4 ст. 41 Конституції України, передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 1,9 ЖК УРСР, кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року). Згідно ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 33 Постанови від 07.02.2014р.№5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив судам, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки судом встановлено, що позивачі є власниками кімнат в квартирі [ADDRESS], та мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою квартири, проте їм чиняться перешкоди в користуванні власністю (житловим приміщенням), а тому їх право має бути захищено судом шляхом вселення у вищевказану квартиру, частка якої належить їм на праві власності. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 50000,00 грн. та на користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 100000,00 грн. суд вважає за можливе в задоволенні вимог відмовити чрез недоведеність. Так, відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, в якій йдеться про те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Шкода - це пошкодження чи знищення майна, майнових чи немайнових (особистих) благ, що охороняються законом. Майновою вважається шкода, яка має певну економічну цінність і виражається у грошах. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Отже, з вищевикладеного вбачається, що позивачами не доведено та не надано суду жодних доказів, щодо заподіяння їм майнової шкоди. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., та на користь позивача [PERSON] моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. то у відповідності до вимог ст.1167 ЦК України суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Суд приймає до уваги доводи позивачів про те, що протиправними діями відповідачів у зв'язку із недопущенням до квартири, їм завдано моральних та фізичних страждань. Безумовно позивачам завдано моральні страждання, які полягали в тому, що їх було обмежено у праві користування жилим приміщенням, але визначаючи загальний розмір моральної шкоди, позивачі не надали суду доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди, завданої їм відповідачами, яка б відповідала загальній сумі розміру моральної шкоди, викладеній у позовних вимогах. Однак, суд, з врахуванням обставин по справі та,

Outcome: partial