Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, який згодом уточнила та згідно уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь: відшкодування витрат, повязаних з похованням (витрати на поминальний обід та витрати на цукерки), в розмірі 5138,73 грн.; моральну шкоду у розмірі 300000,00 грн.; на її користь в інтересах [PERSON], [INFO] моральну шкоду у розмірі 300000,00 грн.; на її користь в інтересах [PERSON], [INFO] моральну шкоду у розмірі 300000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказала наступне. 07.06.2016 року приблизно о 21 год. 40 хв. внаслідок невиконання відповідачем правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода за участю її чоловіка [PERSON] та відповідача. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження через які настала смерть останнього. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України. Провина [PERSON] встановлена вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2017 року, яким відповідача засуджено до 3х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі п. «в» ст.. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» [PERSON] звільнений від відбування призначеного йому покарання. Витрати, понесені позивачем на поховання чоловіка складають 13508,69 грн., які відшкодовує страхова компанія, проте до цієї суми не входять витрати на поминальний обід, які підлягають відшкодуванню особою, яка винна у ДТП. Через смерть чоловіка та батька, позивач та її неповнолітні діти зазнали моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, переживаннях після ДТП, кожен член їхньої родини зараз перебуває у тяжкому психологічному стані, діти до сих пір не можуть усвідомити, що батька вже немає з ними. Крім того, чоловік був єдиним годувальником їх родини та з його смертю значно погіршилось матеріальне становище сімї. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала законної сили 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач до судового засідання не зявилась, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2017 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено заборону відчуження на: 1/3 частину трьох кімнатної квартири № 7, загальною площею 68,7 кв.м., розташованої в будинку № 55 на мікрорайоні Всебратському-2 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, розташованої на четвертому поверсі девятиповерхового будинку, яка перебуває у сумісній власності [PERSON]; двохкімнатну квартиру № 65, загальною площею 47,6 кв.м., розташовану в будинку № 23 по вул. Балакіна ( [PERSON]), що в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, розташованої на другому поверсі пятиповерхового будинку ( Договір купівлі-продажу\~ ВКІ № 025762 від 03.03.2008 року. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрована в реєстрі № 1236); автомобіль [NUMBER], що на праві приватної власності належить [PERSON]. Відповідно до ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.\~\~ Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються ЦК України. Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» [PERSON] звільнено від відбування покарання внаслідок амністії (а.с. 37,38). Згідно свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками останніх є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10,11). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 07.06.2016 року (а.с. 12). Згідно наданих квитанцій та товарних чеків [PERSON] витрачено на організацію поховання чоловіка суму у розмірі 12770,00 грн. та на організацію поминальних заходів суму у розмірі 5138,73 грн. (а.с. 13, 14) Суд, розглянувши у судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у вчиненні ДТП, яка мала місце 07.06.2016р. за участю автомобіля «ЗАЗ Сенс ЗНГ», під керуванням відповідача, а також мотоциклу «YAMAHA YZF R1» під керуванням [PERSON], за результатами якої [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження через які загинув на місці ДТП (а.с.37-38). У відповідності до ч.4\~ст.82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді іншій справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, на підставі вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу встановлена наявність вини [PERSON], через порушення Правил дорожнього руху України, у завданні смерті потерпілому. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (у даному випадку таким джерелом є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому ч. 1 ст. 1187 ЦПК України визначається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Зазначене також кореспондується з положеннями абзаців 1, 3 п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, відповідно до яких розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. З огляду на викладене, а також доказів на підтвердження завдання відповідачем матеріальної шкоди позивачу, суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування витрат у розмірі 5138,73 грн., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до\~\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За приписом ч.3\~ст.23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 1167 ЦК України, передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Згідно з роз 'ясненнями, що містяться у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, повязанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не повязанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для помякшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Позивач є дружиною загиблого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Передчасна смерть чоловіка позивача та батька їх спільних дітей, стала трагедією для сім'ї, та її наслідки є невідворотними. Смерть батька стала тяжкою психологічною травмою для дітей. Вся родина важко переживає загибель чоловіка та батька та вимушено докладає неймовірних зусиль для подальшого налагодження та організації подальшого життя. Враховуючи встановлені судом обставини та виходячи з вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 300 000 грн. до 60 000 грн. на кожного позивача. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивачів і не призводить до їх збагачення, при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 960,00 грн. (а.с. 35,36), а також на користь держави у розмірі 1920,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial