Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником рухомого майна, а саме автомобілю МАN (вантажний рефрижератор), який на цей час зареєстрований за [PERSON] Під час переоформлення права власності на цей автомобіль зясувалось, що на нього 07.09.2015 постановою державного виконавця ВПВР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області накладено арешт та заборону відчуження. Вважає, що арешт на автомобіль накладено незаконно, оскільки він не є заставним майном. Арешт накладено у виконавчому провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь банку. Ураховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просила виключити з акту опису майна та звільнити з-під арешту вказаний транспортний засіб, зобовязати ВПВР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області здійснити дії по поверненню вказаного майна та забезпечити їй передачу автомобіля, який знаходиться на зберіганні представника ПАТ «Дельта Банк». У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити. У судовому засіданні відповідач пояснив, що не заперечує проти позову, оскільки право власності на спірний автомобіль визнано за позивачем, застава на це майно припинена. Тому вона має право зареєструвати його за собою. Представник відповідача - ВПВР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, надав письмові заперечення, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення коштів з [PERSON], на користь ПАТ «Дельта Банк». Згідно з виконавчим написом нотаріуса автомобіль передано банку в рахунок погашення частини заборгованості. У рамках виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника, виконавче провадження триває. Представник третьої особи у справі - ПАТ «Дельта Банк» до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи у справі Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справ, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом установлено, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.08.2014, яка набрала законної сили 13.08.2014, змінено спосіб і порядок виконання рішення суду, передано у власність позивача вантажний автомобіль МАN 18.280 TGM, державний номерний знак [NUMBER]. Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 04.03.2015, яке набрало законної сили 15.06.2015, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського нотаріального округу [PERSON] від 07.04.2014 за яким звернуто стягнення на вищевказаний вантажний автомобіль МАN, право власності на який зареєстровано за [PERSON] Постановою від 17.11.2015 головного державного виконавця ВПВР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області [PERSON] припинено чинність арешту вказаного автомобіля та скасовано акт опису і арешту майна від 31.10.2014. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.03.2015 у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання застави припиненою, припинення обтяження, зобовязання вчинити дії, яке набрало законної сили 28.04.2015, визнано заставу рухомого майна [PERSON] такою, що припинена на підставі повного виконання зобовязання, забезпеченого заставою. Припинено накладені обтяження від 26.10.2007, від 10.10.2013 на вантажний автомобіль МАN 18.280 TGM, державний номерний знак [NUMBER]. 29.05.2015 реєстратором - приватним нотаріусом [PERSON] з державного реєстру обтяжень вилучено відповідні записи, Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.10.2015, яке набрало законної сили 23.10.2015, за позивачем [PERSON] визнано право власності на вантажний автомобіль МАN 18.280 TGM, державний номерний знак [NUMBER]. Постановою від 07.09.2015 головного державного виконавця ВПВР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області [PERSON], в рамках виконавчого провадження № 42679005 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк», накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, у тому числі вантажний автомобіль МАN 18.280 TGM. Постановою головного державного виконавця про проведення виконавчих дій (провадження № 42679005) від 13.11.2015 ВДВС Деснянського районного управління юстиції в м. Києві доручено провести опис та арешт вказаного автомобіля. Однак, як установлено в ході розгляду справи, дана постанова вказаним відділом не отримувалась та не виконувалась (акт опису і арешту не складався). Таким чином, установлено, що спірний автомобіль не описано, разом з тим він перебуває під арештом згідно з постановою ВПВР Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області від 07.09.2015. Будь-які інші обтяження на цей час відсутні. На час розгляду справи спірний автомобіль зареєстровано за відповідачем. Позивач, у звязку з накладеним арештом, не має можливості зареєструвати своє право власності на нього. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 316\~Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності передбачений ст. 317 ЦК України, де зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.\~ Згідно з роз'ясненнями наданими в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про виключення майна з опису. Відповідно до п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»\~за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, які ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Тобто підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути право власності на описане майно або право володіння ним. Роз'ясненнями, викладеними у п. 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№ 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження). Ураховуючи вищевикладене, а також те, що право власності позивача на спірний автомобіль вже визнано рішенням суду, яке набрало законної сили, арешт вищевказаного майна перешкоджає реєстрації права власності на нього, суд уважає, що позовний вимоги в частині звільнення його з-під арешту слід задовольнити. Водночас, відсутні підстави для задоволення позову в частині виключення майна з акту опису та зобовязання ВПВР вчиняти певні дії, оскільки спірне майно на цей час не описано, а дії щодо повернення майна можливо виконати після зняття з нього арешту. Доказів ухилення від вчинення таких дій суду не надано, а тому в цій частині суд не вважає, що відповідач порушив права позивача.

Outcome: partial