Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивачка 02 червня 2016 року звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі у якому мають неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У звязку із наведеним, просить суд позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявилась, однак 28.11.2016 р. подала до суду заяву, у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку без відповідача, який у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, проте матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2002 року /а.с.3/ у якому мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.2/. Відомостей, що відповідач має інших утриманців суду не надано. Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх\~ вимог і заперечень. Докази\~ подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З позовної заяви вбачається, що подружні стосунки припинені, неповнолітній син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так як позивачка не надала суду доказів того, що відповідач має нерегулярний дохід, а тому аліменти слід стягувати у частці від доходу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятку випадків передбачених ст. 184 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки відповідач не надає матеріального утримання на дитину добровільно, то це слід робити у судовому порядку, як цього вимагає позивач. Враховуючи наведене, суд вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідатиме інтересам сторін. Крім стягнення аліментів на утримання дитини, з відповідача слід стягнути відповідний розмір судового збору.

Outcome: partial