Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], згідно якого просила: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання, [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі а саме в розмірі 1000 грн. -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання, [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі а саме в розмірі 1000 грн. -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат, [PERSON], [INFO] а саме в розмірі 1000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 23 квітня 2010 року. Від шлюбу мають двох неповнолітній дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають з матір'ю. На сьогоднішній час шлюб не розірваний. Позивач зазначає, що тривалий час вони не підтримують з відповідачем подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Діти знаходиться на її утриманні. Батько, відповідач, зовсім не допомагає матеріально в утриманні, а тим більше не приймає участі в вихованні дітей. Всі витрати на повністю на позивачі. Відповідач не цікавиться про розвиток дитини. На сьогоднішній час [PERSON], хворіє на дисплазію тазобедренних стегнів, в наслідок чого вона потребує щомісячно проходити курс масажів. [PERSON], [INFO], 20 червня 2018 року вводилась вакцина «Інфанрікс гекса» 0,5 мл. Серії А21СД178А, с.г. до 11/2019 держава виготовлення Бельгія, у наслідок чого, позивач витратила кошти в розмірі 2000 гривень. Таким чином, позивач вважає, що з відповідача повинні бути стягнуті аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі та додаткові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої, просив розглядати справу за його відсутності, позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі. 08.08.2018 року на адресу суду надійшов письмовий відзив до позову від відповідача, у якому останній просив стягнути аліменти в розмірі 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину. При цьому посилаючись на те, що під час сумісного проживання, він приймав активну участь у спільному з позивачем вихованні дітей, сприяв їх духовному та фізичному розвитку, створював необхідні умови для розвитку дітей. Зазначив, що погоджується з виплатою аліментів, проте не згоден з розміром визначеним позивачем, тобто в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 гривень на кожну дитину, оскільки вважає, що не в змозі виплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки його заробітна плата за роботу автослюсарем складає 3750,00 гривень. Також, зазначив, що має незадовільний стан здоров'я, знаходиться на диспансерному обліку у гастроентеролога, у його анамнезі - хронічний гепатит вірусної етіології та виразкова хвороба, з цієї причини, відповідачу рекомендовано лікування із вживанням гепотемаксу, за середньою ціною 140,00 гривень та гептралу за середньою ціною 1020,00 гривень. Разом з тим, відповідач погоджується з вимогою щодо стягнення з нього на користь позивача додаткових витрат на [PERSON], [INFO] в розмірі 1000,00 гривень. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та вивчивши матеріали справи, з урахуванням пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 23 квітня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, та про що зроблений відповідний актовий запис № 144. Від шлюбу мають двох неповнолітній дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають з матір'ю, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію. На сьогоднішній час шлюб не розірваний. Твердження відповідача, проте що він має незадовільний стан здоров'я підтверджується Консультативним висновком спеціаліста від КУ «Міська лікарня № 6» від 02.08.2018 року, у якому лікар-гастроентеролог Осташевська О.А. зазначає, що з 2012 року відповідач знаходиться на диспансерному обліку в гастроентеролога, у його анамнезі - хронічний гепатит вірусної етіології та виразкова хвороба. Витрати, які здійснює відповідач на лікування та про які він зазначив у відзиві до позову, документально не підтверджені. Також, на підтвердження матеріального становища відповідачем надана довідка про доходи № 13 від 08 серпня 2018 року, видана ТОВ «АВАНТ ЛТД», відповідно до якої відповідач працює автослюсарем з тривалістю робочого дня (тижня) 8 (40) годин, щомісячний оклад (тарифна ставка) складає 3750,00 гривень. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до частини третьоїстатті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до частини третьоїстатті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно достатті 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно дост. 150 СК Українибатьки зобовязані піклуватись про стан здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 8З ЗаконуУкраїни від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ«Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141СКУкраїни мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання дітей не надає, вихованням дітей не займається, а тому кошти на утримання дітей (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров'я та спроможна платити аліменти на утримання дітей. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 01 січня 2018 року - 1492,00 гривень, з 01 липня 2018 року 1559,00 гривень. Враховуюче викладене суд вважає можливим частково задовольнити позов та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей, враховуючи стан здоров'я відповідача та його матеріальне становище та наявність у матері постійного заробітку, у розмірі 780,00 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 06.07.2018 року Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об'єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] додаткових витрат у розмірі 1000 грн., суд зазначає наступне. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину суд враховує положення ч.ч.1, 2 ст.141 СК України, згідно яких мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. У пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], 20 червня 2018 року вводилась вакцина «Інфанрікс гекса» 0,5 мл. Серії А21СД178А, с.г. до 11/2019 держава виготовлення Бельгія, у наслідок чого, позивач витратила кошти в розмірі 2000,00 гривень, про що свідчить копія Консультативного висновку спеціаліста від 20.06.2018 року та квитанції про сплату коштів у розмірі 2000,00 гривень. Як з'ясовано судом, позивачем понесено додаткові витрати на [PERSON], якій вводилась вакцина «Інфанрікс гекса» 0,5 мл. Серії А21СД178А, с.г. до 11/2019 у сумі 2000,00 грн., що підтверджується відповідними доказами. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial