Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Направленою заявою, яка в процесі розгляду даної справи була змінена (а.с.39) позивач просив суд винести рішення, яким визнати недійсним договір укладений 14 листопада 2006 року між ним та відповідачем про купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,0998 га, яка розташована за адресою: м. Житомир, провулок № 2 Академіка Любовича. Позовні вимоги обґрунтував тим, що оскільки нормативний акт, згідно якого відповідачу була виділена земельна ділянка, яка була предметом оспорюваного договору, в судовому порядку визнаний протиправним, то і як наслідок має бути визнаний недійсним договір купівлі-продажу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з вищевказаних підстав та просили заяву задовольнити, первісний позов у даній справі (а.с.2-3) просили залишити без розгляду. Відповідач ставлення до позову не виказав та від дачі пояснень по суті справи відмовився. Дослідив матеріали справи, заслухав надані учасниками судового розгляду пояснення, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. 14 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0998 га, що розташована в [ADDRESS] (а.с.4). Дана земельна ділянка була виділена [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 214 від 24 квітня 1997 року. На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування на ім'я останнього було виготовлено державний акт на право власності на землю серії "І-ЖТ" № 043550, виданий 19 травня 1997 року (а.с.5). Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 травня 2014 року (а.с.6-8) у справі за позовом [PERSON] до Житомирської міської ради про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради та відшкодування завданих збитків, зокрема, рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 214 від 24 квітня 1997 року, в частині виділення земельної ділянки [PERSON], визнано протиправним. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року (а.с.9) постанова Корольовського районного суду м. Житомира від 19 травня 2014 року в цій частині була залишена без змін. Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального та процесуального права. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, дає підстави суду для часткового задоволення позову з огляду на слідуюче. Преюдиційним у даній справі є факт того, що нормативний акт органу місцевого самоврядування, на підставі якого відповідачу було виділено у власність земельну ділянку, яка, в свою чергу, є предметом оспорюваного правочину, є протиправним, оскільки такий факт встановлений рішенням суду, що набрало законної сили, а тому доказування не потребує та є обов'язковим для суду. Саме за таких фактичних обставин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між сторонами 14 листопада 2006 року та оспорюваний у даній справі, має бути визнаний недійсним. Разом з тим, частковість задоволення позову суд аргументує тим, що як на правову підставу для обґрунтування заявлених вимог, позивач та його представник посилались на взаємовиключні норми матеріального права, які не можуть одночасно та в нерозривному зв'язку застосовуватись до правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі. Окрім цього, так як позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи на підставі приписів ст. 88 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору за розгляд справи в розмірі 243,60 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial