Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності. В позовній заяві Позивач просив суд: стягнути з [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]), заборгованість у загальному розмірі 1 186 536 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 03 коп., що складається з основного боргу у розмірі 1 021 308 (один мільйон двадцять одна тисяча триста вісім) грн. 00 копійок; 3% річних, що становить 28 372 (двадцять вісім тисяч триста сімдесят дві) грн. 77 коп.; та індексу інфляції у розмірі 136 855(сто тридцять шість тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 26 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 000 грн.; розділити в натурі окремо розташовану нежитлову будівлю магазину та кафе, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 2-А,загальною площею 210,6 кв.м., на два окремі нежитлові приміщення, а саме приміщення № 1 (загальною площею 204,5 кв.м.) та приміщення №2 (загальною площею 6,1 кв.м.); звернути стягнення на приміщення № 1 загальною площею 204,5 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 2-А, шляхом визнання за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]), право власності на зазначене майно, що складається з наступних приміщень: торговий зал, площею 48,4 кв.м.; підсобне приміщення, площею 5,6 кв.м.; санвузол, площею 2,0 кв.м.; санвузол,площею 2,0 кв.м.; коридор, площею 9,2 кв.м.; щитова, площею 4,5 кв.м.; підсобне приміщення, площею 7,9 кв.м.; підсобне приміщення, площею 3,7 кв.м.; зал, площею 24,6 кв.м.; кухня, площею25,0 кв.м.; санвузол, площею 2,2 кв.м.; коридор, площею 3,0 кв.м.; толочная, площею 4,5 кв.м.; коридор, площею 5,2 кв.м.; банкетний зал, площею 19,4 кв.м.; торговий зал, площею 37,1 кв.м.; звільнити з-під заборони за номером: 5212218, що міститься в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна новоутворене нерухоме майно, а саме: приміщення № 1 загальною площею 204,5 кв.м, що розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 2-А та складається з: торговий зал, площею 48,4 кв.м.; підсобне приміщення, площею 5,6 кв.м.; санвузол, площею 2,0 кв.м.; санвузол,площею 2,0 кв.м.; коридор, площею 9,2 кв.м.; щитова, площею 4,5 кв.м.;підсобне приміщення, площею 7,9 кв.м.; підсобне приміщення, площею 3,7 кв.м.; зал, площею 24,6 кв.м.; кухня, площею25,0 кв.м.; санвузол, площею 2,2 кв.м.; коридор, площею 3,0 кв.м.; толочная, площею 4,5 кв.м.; коридор, площею 5,2 кв.м.; банкетний зал, площею 19,4 кв.м.; торговий зал, площею 37,1 кв.м.; звільнити з-під іпотеки за номером: 12966622, що міститься в Державному реєстрі іпотек нерухоме майно новоутворене нерухоме майно, а саме: приміщення № 1 загальною площею 204,5 кв.м, що розташоване за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 2-А та складається з: торговий зал, площею 48,4 кв.м.; підсобне приміщення, площею 5,6 кв.м.; санвузол, площею 2,0 кв.м.; санвузол,площею 2,0 кв.м.; коридор, площею 9,2 кв.м.; щитова, площею 4,5 кв.м.; підсобне приміщення, площею 7,9 кв.м.; підсобне приміщення, площею 3,7 кв.м.; зал, площею 24,6 кв.м.; кухня, площею25,0 кв.м.; санвузол, площею 2,2 кв.м.; коридор, площею 3,0 кв.м.; толочная, площею 4,5 кв.м.; коридор, площею 5,2 кв.м.; банкетний зал, площею 19,4 кв.м.; торговий зал, площею 37,1 кв.м. Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підставах. Судом встановлено, що 28 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до умов якого Позивач передав в присутності свідка, в особі [PERSON], відповідачу в борг 40 000 (сорок тисяч) доларів США, що еквівалентно 202 000 (двом стам двом тисячам) грн. 00 коп. за курсом НБУ на станом на 28 жовтня 2006 року, які відповідач зобовязався повернути на протязі наступних десяти років, тобто в строк до 28 жовтня 2016 року, що підтверджується розпискою від 28.10.2006 року. На забезпечення виконання позичальником зобовязань, узятих на себе за вищезазначеною позикою відповідач зобов'язався передати у власність належне [PERSON] на праві приватної власності нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 2-А, кафе "Золотая рыбка". Неодноразово Позивачем було вручено відповідачеві повідомлення про необхідність сплати боргу, що підтверджується листами від 12.10.2016 року, 17.11.2016 року та 24.02.2017 року, з відмітками про отримання. До цього часу зобовязання по поверненню суми позики відповідачем не виконано. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні зазначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, відповідач зобовязаний повернути суму коштів в розмірі 1 021 308 (один мільйон двадцять одна тисяча триста вісім) грн. 00 копійок, що еквівалентно 40 000 (сорок тисяч) доларів США за курсом НБУ станом на 28.10.2016 року (100 доларів США = 2553,27 грн.). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми. Крім того, за весь строк прострочення, яке становить 338 днів, відповідач зобовязаний сплатити позивачу 3% річних від суми прострочення за період з 28.10.2016 року по 01.10.2017 року, що становить 28 372,77 грн.,та інфляційні втрати позивача за період 28.10.16р. 01.08.17 р., що становлять136 855,26 грн. Тобто загальний розмір заборгованості з урахуванням 3% річних та індексу інфляції складає - 1 186 536 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 03 коп. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Виходячи з положень ч. 2\~ст. 590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право стягнення на предмет застави вразі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Позовні вимоги до відповідача [PERSON] обґрунтовуються тим, що відповідно до Договору про надання правової допомоги від 01.06.2017 року щодо правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем [PERSON], [PERSON] взяв на себе зобовязання щодо врегулювання даного спору. Відповідно до умов Договору від 01.06.2017 року [PERSON] отримав від позивача грошову суму в розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн., однак станом на час звернення позивача до суду останній не виконав взяті на себе зобовязання та не повернув грошову суму Позивачеві. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Також судом встановлено, що на підставі договору іпотеки від 26.06.2007 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Криворізьського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] було передано в іпотеку спірний обєкт нерухомості, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 2а. На підставі зазначеного приватним нотаріусом було внесено відповідні записи до державних реєстрів: запис про іпотеку за №12966622 в Державному реєстрі іпотек; запис про заборону за №5212218. Відповідачем [PERSON] було передано нерухоме майно в іпотеку без згоди позивача, чим порушено його законні права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], розподілення в натурі обєктів нерухомості та звернення стягнення є законними та обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] грошової суми в розмірі 2\~000,00 грн. за невиконання зобовязання, не підлягають задоволенню. Оскільки Позивачем на підтвердження зазначених позовних вимог не надано належних та допустимих доказів.

Outcome: partial