Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №130883 від 31.01.2017, укладеним в електронній формі у зв`язку з тим, що останній не виконує обов`язки по його поверненню, внаслідок чого станом на 02.03.2020 виникла заборгованість в сумі 42 938 грн. та складається з основного боргу в розмірі 1000 грн., заборгованості за відсотками, в розмірі 10 702 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 31 236 грн. Одночасно з поданням позовної заяви позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, інші клопотання та заяви відсутні. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Ухвалою від 15.09.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначені строки подачі заяв по суті. Відповідач в судове засідання не з`явився, зареєстроване місце проживання /перебування/ його невідоме, а тому, він викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, судова повістка про виклик до суду надсилалася відповідачу за останнім відомим місцем його проживання та повернулася до суду за відсутністю за адресою місця проживання. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв. Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Веллфін" є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ №16103225) /а.с.6,7/. Порядок та умови надання ТОВ «Веллфін» грошових коштів у позику визначені Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом директора ТОВ «Веллфін» №2-1 від 27.10.2015 /а.с.8-14/. На підставі оформленої [PERSON] заявки на офіційному веб-сайті позивача, для отримання позики шляхом заповнення відповідних полів, між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики від 31.01.2017 № 130883, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. У графіку розрахунків до договору позики № 130883 від 31.01.2017 вказано, що сукупна вартість позики на дату погашення 02.03.2017, складає 1305,50 грн. (1000 грн. - сума по договору + 305,50 грн. - сума до сплати процентів). Умовами Договору передбачено, що строк його дії становить 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 02.03.2017 (п. 1.3 Договру). Пунктом 1.5 договору позики від 31.01.2017 № 130883 визначено, що розмір процентів складає: 0,95 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 0,95 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплати процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків (п. 3.1 Договору). Згідно з довідкою заборгованість [PERSON] за договором позики № 130883 від 31.01.2017 станом на 02.03.2020 становить 42938,00 грн. та складається з 1000 грн. основної суми позики, 10702,00 грн. заборгованість за відсотками згідно договору та 31236,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками згідно договору. Оскільки після закінчення строку кредитування (02.03.2017) у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою після 02.03.2017 не підлягає задоволенню, воно виходить за межі строку кредитування. Згідно зі ст. 526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі 30-денний строк грошові кошти (суму позики) у розмірі 1000 грн. та нараховані проценти за користування позикою впродовж 30 днів у розмірі 305,5 грн. не повернув. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження№ 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Також суд звертає увагу, що з позовом про стягнення заборгованості та відсотків позивач звернувся через три роки після настання строку виконання умов договору щодо повернення позики та відсотків, задля отримання максимальної суми від боржника внаслідок нарахування відсотків за вказаний строк. При цьому, якщо позичальник почне здійснювати оплату позики із часом, усі кошти будуть перерахованими спочатку на погашення необгрунтованого розміру відсотків, а потім основного боргу. Вказаний факт випливає зі змісту договору. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме: стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за договором позики у розмірі 1305,50 грн., яка складається з основної суми боргу 1000 грн. 00 коп., 305 грн. 50 коп. - заборгованість по відсотках. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 63,91 грн. (1305,50 грн. х 2102 грн. : 42938 грн.).

Outcome: partial