Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок № 48, по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області (відповідно до правовстановлюючого документу: вул. Леніна, 59, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області) та земельні ділянки, розташовані за адресою: вул. Леніна, 48, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області (відповідно до правовстановлюючих документів: вул. Леніна, 59, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області), загальною площею 0,250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастрові номери: 1223284500-07-002-0081, 1223284500-07-002-0082; визначити частки у спільній сумісній власності рівними по 1/2 частині кожному житлового будинку № 48, по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області (відповідно до правовстановлюючого документу: вул. Леніна, 59, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області) та земельних ділянок, розташованих за адресою: вул. Леніна, 48, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області (відповідно до правовстановлюючих документів: вул. Леніна, 59, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області), загальною площею 0,250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастрові номери: 1223284500-07-002-0081, 1223284500-07-002-0082; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 48, по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області (відповідно до правовстановлюючого документу: вул. Леніна, 59, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області) та земельних ділянок, розташованих за адресою: вул. Леніна, 48, с. Івано-Михайлівка, Новомосковського району Дніпропетровської області (відповідно до правовстановлюючих документів: вул. Леніна, 59, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області), загальною площею 0,250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастрові номери: 1223284500-07-002-0081, 1223284500-07-002-0082. Позов обґрунтовує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 19 лютого 2011 року, яка після укладання шлюбу змінила прізвище на «Жос». Під час шлюбу у сторін народилися двоє неповнолітніх дітей - син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами не розірваний. У липні 2011 року у період шлюбу на спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу будинку від 27 липня 2011 року набуто нерухоме майно - житловий будинок № 59, який знаходиться в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, розташований на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,250 га, вартість яких відповідно до оцінки на момент подання позову до суду становила 50900,00 грн. та який сторони зареєстрували на праві власності за відповідачем. Позивач запропонував відповідачу добровільно поділити спірний житловий будинок, однак відповідач відмовилася, внаслідок чого угоди про поділ майна сторони не досягли. Вказує, що будинок разом з земельною ділянкою придбаний за договором купівлі-продажу з грошових коштів, які належали позивачу особисто, а саме: для купівлі спірного будинку № 59, який розташований на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,250 га витрачені кошти, які знаходилися на особистих депозитних рахунках позивача, відкритих у ПАТ «Хоум [PERSON]». Вищезазначені грошові кошти покладені позивачем на депозитні рахунки у ПАТ «Хоум [PERSON]» до укладення шлюбу з відповідачем, і хоча договір купівлі-продажу оформлено на відповідача, вищезазначений будинок придбаний на особисті грошові кошти позивача. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Вказали, що на придбання будинку витрачені кошти позивача, які до шлюбу були покладені ним на депозитний рахунок, договір купівлі-продажу спірного майна укладено в період шлюбу, внаслідок чого будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. В будинку за особистої участі позивача та його силами, за кошти сім`ї проведено ремонт. Відповідач під час придбання майна вчилася та не мала самостійного джерела доходу, проживала у гуртожитку за місцем навчання. До одруження та після нього позивач їздив до відповідача. Сторони на час придбання будинку проживали спільно та вели спільне господарство. 04 жовтня 2011 року позивачем, за решту особистих коштів, які знаходились на рахунках в банківській установі в іноземній валюті, відкритих до реєстрації шлюбу з відповідачем придбано транспортний засіб. Під час реєстрації договору вказано вартість будинку в розмірі 70000,00 грн., в той час, як в цю суму входила і земельна ділянка. Оформленням права власності на будинок займалася мати відповідача [PERSON], в той час, як позивач та відповідач займалися вихованням дитини. Саме [PERSON] позивачем передано грошові кошти в розмірі вартості будинку та земельної ділянки. Процедура придбання будинку була наступна. Восени 2010 року позивачем з власником будинку [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж спірного будинку та земельної ділянки. З метою оформлення договору, [PERSON] попрохав у позивача завдаток за будинок, сума якого, за усною домовленістю була в розмірі 7000 10000 грн., на що позивач погодився. В лютому 2011 року, після укладання шлюбу з відповідачем, позивачем передано [PERSON] завдаток за будинок та земельну ділянку, а в наступному у липні 2011 року, через [PERSON] передано решту грошових коштів вартості будинку та земельної ділянки. В спірному будинку позивач зареєстрований не був, проживав з відповідачем до 2015 року в м. Дніпропетровську в орендованій квартирі, періодично їздячи з родиною до спірного будинку з метою відпочинку та проведення ремонту. Грошові кошти на ремонт будинку надавала сім`я [PERSON] Також, в судовому засіданні пояснили, що шлюб між сторонами розірвано 12 квітня 2016 року, після чого відповідач змінила прізвище з «Жос» на «Генюш». Додатково зазначили, що в зв`язку з зміною назви вулиці, будинок знаходиться по вул. Соборній в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Відповідач та її представник заперечили проти позову. Вказали, що будинок, розташований за адресою: № 59, по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області належить на праві особистої приватної власності відповідачу. Зокрема, [PERSON] у своїх позовних вимогах та запереченнях посилається на те що, 10 червня 2010 року між ним та ПАТ «Хоум [PERSON]» був укладений договір № 9/140783 банківського вкладу «Скарбниця», сума вкладу складала 3000,00 грн. строком до 15 червня 2011 року. 15 червня 2011 року кошти були зняті у розмірі 20000,00 грн. Однак, 11 січня 2011 року колишнім власником спірного будинку надана довіреність на повне розпорядження спірним майном [PERSON], що вказує на фактичне придбання та проведення повного розрахунку за будинок до укладання договору купівлі-продажу від 27 липня 2011 року. Крім того, [PERSON] надає довідку ПАТ «Укрсоцбанк» від 12 жовтня 2015 року, яка містить інформацію щодо того, що з 29 листопада 2006 року по 10 вересня 2007 року був оформлений депозит на загальну суму 34 800,00 грн. і 14 листопада 2007 року клієнту були повернуті усі кошти разом з нарахованими відсотками у сумі 35179,78 грн. 27 листопада 2008 року було оформлено депозит на суму 500,00 доларів США та 12 грудня 2009 року кошти разом з відсотками 526,78 доларів США були зняті. Однак, шлюб був укладений 19 лютого 2011 року, тому дані депозитні рахунки, жодного відношення до справи не мають, оскільки кошти були як зараховані, так і зняті з рахунків до моменту укладення шлюбу та придбання нерухомого майна. Доказів передачі коштів [PERSON], знятих ним з депозитних рахунків [PERSON] чи [PERSON] позивачем не надано. Доказів наявності доходу позивача, який надавав би змогу останньому придбати будинок матеріали справи не містять, в той час, як пояснення свідків вказують на той факт, що кошти на придбання будинку подаровані родиною [PERSON] [PERSON] Вказує, що пояснення [PERSON] не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, право власності на спірну земельну ділянку станом на дату розгляду справи до [PERSON] чи [PERSON] не перейшло та залишається зареєстрованим за [PERSON] Зазначили, що з 01 вересня 2007 року [PERSON] стала студенткою Хмельницького інституту конструювання моделювання швейних виробів, а з 01 вересня 2008 року стала студенткою Української інженерно-педагогічної академії м. Харків з денною формою навчання, де навчалась до 30 червня 2011 року. У період з 01 вересня 2007 року до 30 червня 2011 року [PERSON] постійно проживала у м. Хмельницьку, а потім у м. Харкові, періодично приїздила до своїх батьків. Приблизно у 2008 році [PERSON] познайомилась з [PERSON], з яким почали періодично зустрічатися. Приблизно у листопаді 2010 року [PERSON] завагітніла, у звязку з цим сторони відразу вирішили одружитися, таким чином шлюб укладено 19 лютого 2011 року і 14 серпня 2011 року у них народився син - [PERSON]. Приблизно у травні місяці 2010 року батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] подарували кошти [PERSON] в розмірі 72 000,00 грн. на придбання житлового будинку, який знаходився поряд з їх будинком. До складу означених коштів входили власні заощадження батьків відповідача від продажу меду, худоби та кошти, позичені у сестри [PERSON] - [PERSON] Відразу [PERSON] було сплачено завдаток в сумі 25000,00 грн. колишньому власнику спірного будинку - [PERSON], після чого, останній передав ключі та всі документи на будинок і з того часу [PERSON] вступила у фактичне володіння та користування житловим будинком, разом з батьками почала робити ремонт, засаджувати огород та інше. При цьому, всю суму вартості будинку відповідач передати змоги не мала, оскільки документи про право власності на будинок були складені неналежним чином. У звязку із знаходженням [PERSON] на навчанні, її мати [PERSON] 11 січня 2011 року у присутності [PERSON] за місцем її проживання передала решту коштів у сумі 47 000,00 грн. [PERSON], який після передачі решти коштів надав довіреність на імя [PERSON] щодо розпорядження будинком від його імені, яка посвідчена державним нотаріусом районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 2-27 11 січня 2011 року. Крім того, до моменту укладення шлюбу та у період шлюбних відносин сторони проживали у різних населених пунктах, разом однією сімєю ніколи не проживали, спільного господарства не вели, не були повязані спільним побутом, не мали взаємних прав та обовязків. Після народження дитини [PERSON] почала проживати у придбаному нею будинку № 48 по вул. Леніна с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, в той час, як [PERSON] з моменту придбання у будинку ніколи не проживав, будинком не користувався. [PERSON] на час придбання будинку працював у ПП «Адмірал Нельсон» на посаді адміністратора кафе, його дохід був мінімальний, і цих коштів йому ледве вистачало на життя. Батьки [PERSON] постійно забезпечували сім`ю [PERSON] та [PERSON] продуктами харчування, консервацією, овочами, фруктами, медом, олією, та ін. Тому, придбати спірний будинок за власні кошти чи за кошти сімейного бюджету [PERSON] не міг. Також, власних коштів у [PERSON] на придбання будинку не було, оскільки його заробітна плата була невеликою, про наявність коштів на депозитних рахунках позивач відповідача не повідомляв. Під час шлюбних відносин сторонами 04 жовтня 2011 року придбаний транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер [NUMBER], двигун - 21037748128, кузов - Y6L2104304L008283, 2004 року випуску, який зареєстрований у Новомосковському ВРЕР УДАІ УМВС України на імя [PERSON] Транспортний засіб був придбаний [PERSON] за кошти подаровані на весілля та за державні виплати при народженні дитини. Відповідно до Інтернет ресурсу www.auto.ria.com.ua на сьогоднішній день вартість аналогічного транспортного засобу становить 55000,00 грн. Оскільки, автомобіль є неподільним майном, то транспортний засіб може бути присуджений одному із подружжя, а другому з подружжя має бути виплачена грошова компенсація замість його частки у праві спільної, сумісної власності на майно, а тому, на підставі ст.71 СК України, просить залишити за позивачем право власності на автомобіль та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля. Посилаючись на викладене, відповідач подала зустрічний позов, в якому просить: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок по вул. Леніна, 48, в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, загальною площею 32,30 кв.м. та житловою площею 29,00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», огорожа № 1,3-5; визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер [NUMBER], двигун - 21037748128, кузов - Y6L2104304L008283, 2004 року випуску; визначити частки у спільній сумісній власності рівними по 1/2 частині кожному автомобіля марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер [NUMBER], двигун - 21037748128, кузов - Y6L2104304L008283, 2004 року випуску; поділити спільно набуте майно придбане за час шлюбу, виділивши [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер [NUMBER], двигун - 21037748128, кузов - Y6L2104304L008283, 2004 року випуску, який зареєстрований у Новомосковському ВРЕР УДАІ УМВС України на імя [PERSON] Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову в частині стягнення з позивача грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, пояснили, що відповідач має змогу сплатити таку компенсацію, оскільки її сума не є значною для нього. Позивач та його представник проти задоволення зустрічного позову заперечили, вказуючи, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження права особистої власності відповідача на спірний будинок останньою не надано. Вказали, що визнають факт того, що придбаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, однак, відповідач не просить визнати за нею право власності на 1/2 його частку, а проти стягнення з нього грошової компенсації вартості частки позивач заперечує. Крім того відповідачем не вказано та не доведено доказами суму, належну до стягнення. Проти визнання майна особистою власністю [PERSON] заперечує, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження витрачання особистих коштів на придбання будинку. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON], яка повідомила, що в травні 2010 року до неї зателефонувала її сестра [PERSON] та попрохала надати їй у борг грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. для придбання житлового будинку в с. Івано-Михайлівка, на що вона надала свою згоду. Через деякий час [PERSON] приїхала до неї, після чого вона надала у позику грошові кошти. Грошові кошти були передані нею сестрі особисто влітку 2010 року. Під час передачі грошових коштів письмового договору позики вона не укладала, розписку про отримання коштів [PERSON] не складала. В наступному, приблизно в жовтні 2010 року грошові кошти були повернуті їй сестрою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] є її донькою. В травні 2010 року вона дізналася про те, що її сусід [PERSON] продає будинок № 48 по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка, належний йому на праві особистої власності, після чого прийшла до [PERSON] з метою з`ясування вартості будинку. Дізнавшись про ціну будинку, вона за телефоном звернулася до своєї сестри - [PERSON] з проханням надати їй у борг грошові кошти, пояснивши при цьому, що бажає подарувати отримані у борг грошові кошти своїй доньці [PERSON] для придбання будинку, на що [PERSON] погодилась. Забравши у сестри грошові кошти в розмірі 20000,00 грн., в травні 2010 року, вона подарувала означені кошти своїй доньці [PERSON], коли та приїхала з навчання до неї в травні 2010 року. При цьому письмового договору дарування, розписки не складалось. Подивившись документи на будинок № 48 по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка, її донька передала [PERSON] завдаток за будинок в розмірі 25000,00 грн., а [PERSON] передав [PERSON] ключі від будинку. В наступному, займаючись оформленням документів, вона дізналася, що [PERSON] побудував без належного дозволу на земельній ділянці, яка йому належить господарські споруди. Звернувшись до [PERSON] із проханням усунути перешкоди для реєстрації договору, останній написав на ім`я [PERSON] довіреність на право представлення його інтересів в органах, що здійснюють державну реєстрацію права власності, а вона передала останньому решту грошових коштів вартості будинку в розмірі 47598,00 грн., взявши їх з особистих заощаджень своєї родини. Після цього, для усунення перешкод в реєстрації права власності вона змушена була звертатися до органів, які здійснюють державну реєстрацію права власності за новим технічним паспортом на будинок та для введення в експлуатацію господарських споруд, що зайняло значний час. При цьому, нею власними коштами та силами проведено ремонтні роботи в будинку. В липні 2011 року, оформивши належним чином документи, вона разом із своєю донькою [PERSON], яка на той час одружилася та взяла прізвище [PERSON], пішла до нотаріуса, де оформила від імені та за довіреністю [PERSON] договір купівлі продажу житлового будинку № 48 по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області. При цьому, чоловік її доньки [PERSON] жодних грошових коштів для придбання будинку не давав, участі в ремонті будинку не приймав, відвідувати будинок почав в серпні 2011 року. Фактично почав проживати з її донькою однією сім`єю з липня 2011 року. Крім того, [PERSON] достатнього доходу для утримання сім`ї не мав, грошові кошти на підтримання родини своєї доньки, продукти харчування надавала вона із своїм чоловіком. Пояснила, що в травні 2010 року у неї була вся сума вартості будинку, однак вона вирішила віддати спочатку аванс, внаслідок чого повернула сестрі позику в жовтні 2010 року. Про відносини своєї доньки із [PERSON] вона дізналася в 2010-2011 роках, однак також вона була обізнана, що її донька спільно з [PERSON] не проживає, оскільки навчається. Знає, що для придбання автомобіля в 2011 році [PERSON] витратив кошти, отримані в якості допомоги по народженню дитини та гроші, подаровані на весілля родини. Свідок [PERSON] показала, що у січні 2011 року до неї зателефонувала її приятелька [PERSON] із проханням надати дозвіл на використання кімнати в будинку, в якому вона проживає для передачі грошей, на що вона дала свою згоду. Після цього до неї у квартиру прийшла [PERSON] із [PERSON], які пройшли до окремої кімнати, а вона вийшла до іншої. Приблизно через 30 хвилин [PERSON] та [PERSON] повідомили про те, що закінчили передачу грошей та пішли. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11 січня 2011 року [PERSON] склав довіреність, засвідчену державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в реєстрі за № 2-27, у відповідності до якої [PERSON], уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх судах України, громадських, господарських та усіх інших установах, організаціях та підприємствах, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в тому числі в районних та міських виконкомах, органах БТІ, землевпорядкування та архітектури, стосовно належних йому житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Леніна, 48, а також продати за ціну та на умовах на свій розсуд зазначені житловий будинок та земельну ділянку, підписати договір купівлі-продажу та отримати належні йому гроші /а.с.80/. 19 лютого 2011 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладання якого [PERSON] змінила прізвище на: «Жос» /а.с.6/. Сторонами визнано, що під час шлюбу у сторін народилися двоє неповнолітніх дітей - син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. 27 липня 2011 року між [PERSON], що діяла від імені [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 48, розташованого по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, розташованого на земельній ділянці, площею 0,250 га (з них: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастрові номери: 1223284500-07-002-0081, 1223284500-07-002-0082). Договір посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 656 /а.с.7/. У відповідності до договору продаж вчинено за ціною 72598,00 грн., які Покупець сплатила представнику Продавця до підписання договору. П.4 Договору встановлено, що 3гідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно БТІ № 30585679 від 12 липня 2011 року, реєстраційний № 32014758, вартість будинку (літ А.), загальна площа якого 32,30 кв.м. та житлова площа якого 29,00 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. Б, літній душ літ. Д., вбиральня літ. Е, гараж літ. Є, гараж літ. Ж., колодязь літ. к., огорожа № 1.3-5 - складає 72598 грн. В присутності нотаріуса представник Продавця передала Покупцю ключі від будинку (п.10 Договору). Державна реєстрація права власності [PERSON] на спірний житловий будинок проведена 15 серпня 2011 року /а.с.51-52/. При цьому, у відповідності до довідки № 926 від 12 листопада 2015 року, виданої Виконавчим комітетом Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, житловий будинок, належний [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 27 липня 2011р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 656, знаходиться за адресою: Новомосковський район, с. Івано-Михайлівка, вул. Леніна, 59. Підстава: рішення № 5 пятнадцятої сесії двадцять другого скликання Новостепанівської сільської ради «Про найменування вулиць, присвоєння номерних знаків будинкам на території сільської ради» від 12 березня 2001 року /а.с.21/. 04 жовтня 2011 року за [PERSON] на праві власності зареєстрований в МРЕВ-1 м. Дніпропетровськ, автомобіль ВАЗ 21043, тип легковий-універсал-в, темно-зеленого кольору, номерний знак [NUMBER], 2004 року виготовлення, кузов: Y6L2104304L008283, двигун: 21037748128, про що видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ САК062037 /а.с.61/. У відповідності до даних Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, станом на 31 грудня 2012 року земельні ділянки, розташовані за адресою: вул. Леніна, 48, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровими номерами 1223284500:07:002:0081 та 1223284500:07:002:0082 зареєстровані за [PERSON]. Право власності посвідчено державним актом серії ІV-ДП 059524 від 13 травня 1999 року /а.с.63/. Відомостей про реєстрацію означених ділянок в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні /а.с.51-52/. У відповідності до довідки Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 179 від 26 лютого 2016 року, [PERSON] регулярно сплачує земельний податок за земельну ділянку площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: с. Івано-Михайлівка, вул. Леніна, 59 /а.с.81/. Розглядаючи вимоги первісного та зустрічного позовів в частині права власності на житловий будинок, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.10 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст.58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма закріплена і у цивільному законодавстві. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас, стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Матеріали справи не містять домовленості про поділ майна або шлюбного договору, доказів того, що позивач чи відповідач не дбали про матеріальне забезпечення сім'ї, приховували, знищували чи пошкодили спільне майно, витрачали його на шкоду інтересам сім'ї. Перевіряючи питання щодо часу набуття майна, суд виходить з наступного. Ст.334 ЦК України встановлює, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державної реєстрації. Також, угоди купівлі-продажу транспортних засобів мають здійснюватися у відповідності до вимог Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів). Відповідно до пунктів 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. До документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів в тому числі відносяться договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в підрозділах ДАІ з обов'язковим пред'явленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Матеріали справи підтверджують, що державна реєстрація права власності за [PERSON] на нерухоме майно - спірний житловий будинок проведена 15 серпня 2011 року, реєстрація права власності [PERSON] на транспортний засіб проведена 04 жовтня 2011 року, тобто спірне майно набуте подружжям в період шлюбу. При цьому, посилання відповідача на те, що нерухоме майно фактично придбане до шлюбу з позивачем, оскільки передача грошових коштів відбулася до 19 лютого 2011 року, з урахуванням положень ст. 334 ЦК України суд не приймає до уваги, як безпідставне оскільки саме з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна особа набуває право власності на нього. Перевіряючи джерело набуття спірного майна, суд виходить з наступного. У відповідності до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відтак, посилання відповідача та його представника про те, що спірний житловий будинок набуті внаслідок позики, наданої [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності договору позики, укладеного між позивачем та будь-якою іншою особою в обґрунтування джерела походження грошових коштів, переданих в якості плати за нерухоме майно. Крім того, не приймає до уваги суд і посилання на те, що частина коштів була передана колишньому власнику майна до укладання основного договору та до реєстрації шлюбу в якості завдатку. Так, ч.4 ст.203 ЦК України визначає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Ч.1 ст.206 ЦК України визначає, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Водночас, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Ч.1 ст.218 ЦК України визначає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Абз.4 ч.1 ст.635 ЦК України встановлює, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відтак, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], якими відповідач обґрунтовує факт вчинення правочину до реєстрації шлюбу та джерело походження грошових коштів, за які придбано будинок суд не приймає до уваги в якості належних доказів, тобто таких, що самі по собі не можуть підтверджувати факт вчинення правочину з купівлі-продажу майна, позики грошових коштів відповідачу у справі. Відтак, суду належними та допустимими доказами не доведено того, що нерухоме майно фактично придбане за особисті кошти, належні [PERSON] Також, не можуть бути прийняті до уваги і посилання позивача на той факт, що нерухоме майно повністю або частково придбане за особисті кошти, належні йому на праві власності та такі, що знаходилися на особистих рахунках позивача, оскільки надані позивачем договори з установами банку, виписки про рух грошових коштів, довідки /а.с.30, 31, 32-34, 35-37, 38,39-41, 43-45,46/ самі по собі не свідчать про спрямування коштів, отриманих внаслідок закінчення строку дії депозитних вкладів в червні 2011 року на придбання нерухомого майна та придбання майна саме за особисті кошти позивача. При цьому, індивідуальні відомості про застраховану особу позивача з органів Пенсійного фонду України доводять факт отримання позивачем доходу від трудової діяльності під час шлюбу за умови навчання іншого з подружжя, вагітність відповідача на час придбання майна у власність. Враховуючи наведене та зміст позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинок № 48, по вул. Соборна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, визначення часток у спільній сумісній власності рівними по 1/2 частині кожному житлового будинку № 48, по вул. Соборна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 48, по вул. Соборна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а зустрічний позов відповідача в частині визнання права особистої власності на будинок задовольнянню не підлягає. Інші доводи та докази як позивача так і відповідача заявлені та надані на підтвердження фактів проведення ремонту в спірному житловому будинку та витрату коштів на проведення ремонту за відсутності доведеності суду фактів істотного збільшення вартості майна внаслідок перебудови, витрату коштів на сплату комунальних послуг за будинок, моральну шкоду, нанесену одним з подружжя іншому, взаємовідносини між подружжям під час шлюбу, спосіб життя кожного з подружжя, суд не приймає до уваги в якості належних доказів для підтвердження чи спростування заявлених позовних вимог. При цьому суд виходить з того, що у відповідності до отриманої судом інформації з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, за відповідачем станом на момент розгляду справи зареєстровано саме будинок № 48, по вул. Леніна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Доказів, які-б свідчили про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі прав власності на інший номер будинку матеріали справи не містять. Крім того, у відповідності до Розпорядження сільського голови про перейменування вулиць, населених пунктів Новостепанівської сільської ради від 27 січня 2016 року № 6/02-11, в с. Івано-Михайлівка вул. Леніна перейменовано на Соборна, в той час, як позивач просив визнати право власності на житловий будинок по вул. Леніна до перейменування, внаслідок чого суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги саме щодо житлового будинку № 48, по вул. Соборна в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Щодо визнання права спільної сумісної власності, поділу часток та визнання права власності на земельні ділянки, розташовані за адресою: вул. Леніна, 48, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області (відповідно до правовстановлюючих документів: вул. Леніна, 59, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області), загальною площею 0,250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастрові номери: 1223284500-07-002-0081, 1223284500-07-002-0082, суд виходить з наступного. Дійсно, згідно зі ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У відповідності до норм Земельного кодексу України, в редакції на 27 липня 2011 року, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Водночас, матеріали справи не містять договору купівлі-продажу, дарування, іншої цивільно-правової угоди, якою-б підтверджувався факт набуття [PERSON], [PERSON] права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Леніна, 48, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Позов у справі стосується визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та обґрунтований посиланням на норми Сімейного кодексу України, ст.ст.368, 372 ЦК України. Згідно з ч.4 ст.132 ЗК України, в редакції на 27 липня 2011 року, угоди про перехід права власності на земельну ділянку підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до даних Управління Держгеокадастру у новомосковському районі Дніпропетровської області, станом на 31 грудня 2012 року земельні ділянки, розташовані за адресою: вул. Леніна, 48, с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області з кадастровими номерами 1223284500:07:002:0081 та 1223284500:07:002:0082 зареєстровані за [PERSON]. Інших даних щодо зміни права власності на земельну ділянку матеріали справи не містять. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відтак, на момент розгляду справи про поділ майна подружжя, спірна земельна ділянка належать не відповідачу, а іншій особі. Рішення суду, цивільно-правової угоди з приводу визнання за позивачем чи відповідачем права спільної чи особистої власності в порядку, визначеному ЦК України суду не надано. Відтак - підстави у суду для визнання означеної земельної ділянки в порядку розподілу майна подружжя, визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у праві власності на неї відсутні та в задоволенні позову позивачу в цій частині належить відмовити. Розглядаючи вимоги зустрічного позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер [NUMBER], двигун - 21037748128, кузов - Y6L2104304L008283, 2004 року випуску, визначення часток у спільній сумісній власності на автомобіль рівними по 1/2 частині кожному, суд виходить з положень ст.ст.60, 61, 69, 70 СК України, факту набуття майна в період шлюбу, відсутності доказів на підтвердження придбання майна за особисті кошти кожного з подружжя, а тому позов в цій частині обґрунтований і підлягає задоволенню. Водночас, розглядаючи вимоги зустрічного позову щодо поділу автомобілю шляхом виділу [PERSON] грошової компенсації у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому слід ретельно вивчити обставини справи з метою зясувати, чи не зловживає особа, яка бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Сторонами у справі визнано, що спірною машиною фактично володіє та користується лише позивач. Водночас, доказів скрутного матеріального становища відповідача суду не надано, як не надано доказів можливості сплати позивачем, без шкоди для власного матеріального становища такої компенсації, неможливості спірного користування майном у відповідності до часток у праві власності, внаслідок чого в задоволенні позову про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля належить відмовити та визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину машини в зв`язку з неможливістю реального розподілу майна. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 996,20 грн. за подання двох вимог майнового характеру, з яких судовий збір за подання позову в частині поділу земельної ділянки 487,20 грн., в частині поділу житлового будинку 509,00 грн., відтак, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 509,00 грн. При зверненні з зустрічним позовом відповідачем сплачено 551,20 грн. та подано клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовних вимог майнового характеру, з яких судовий збір за подання позову про визнання особистою приватною власністю будинку 551,20 грн., поділ автомобіля 551,20 грн., відтак, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, суд виходить з того, що загальний час участі представника позивача в судових засіданнях складає 5 год. 26 хв. 52 с., загальний час участі представника відповідача в судових засіданнях складає 5 год. 24 хв. 15 с. Враховуючи норми Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відсутність доказів на підтвердження розміру часу, витраченого на підготовку позовної заяви, заяв, звернень, надання консультацій, складеного та затвердженого акту приймання передачі виконаних робіт, інших доказів на підтвердження розміру витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 2985,69 грн. та з позивача на користь відповідача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 3004,04 грн.

Outcome: partial