Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою:Київська область, м.Переяслав-Хмельницький, вул.Київська, 22-А, шляхом зобов`язання [PERSON] повернути самовільно зайняту нею частину земельної ділянки, площею 0,0095 кв.м., яка належить йому на праві власності, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №346712; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Посилається на те, що його сусідка [PERSON] шляхом встановлення огорожі самовільно захопила 0,0095 га земельної ділянки, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №346712. На вимогу позивача знести встановлену нею огорожу та надати йому доступ до його земельної ділянки [PERSON] відповідає відмовою. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом та просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,01 га, що знаходиться за адресою: вул.Київська, 22-а, м.Переяслав-Хмельницький, Київська область, вчинений у формі розписки, укладений між [PERSON] та кириченком [PERSON] 28 лютого 2011 року; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,01 га, що знаходиться за адресою: вул.Київська,22а, м.Переяслав-Хмельницький, Київська область, та набута нею відповідно до умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, вчиненого у формі розписки, від 28.11.2011; зобов`язати [PERSON] усунути порушення вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», додаток 3.1 таб.1, шляхом перенесення частини його самочинно збудованого будинку на відстань, не меншу, ніж вісім метрів від стіни будинку [PERSON]. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Зустрічний позов [PERSON] не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги. Позов [PERSON] не визнали. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] Судом встановлено наступне. Відповідно до копії державного акта серії ЯЙ №346712 від 07 листопада 2012 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0449 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що також підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22246587 від 28.05.2014 Також, згідно з копією договору купівлі-продажу від 08 липня 2010 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] останній є власником житлового будинку, з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в м.Переяслав-Хмельницький по вул.Київська, 22. Листом № 09-04-334 від 01.04.2016 на звернення [PERSON] Переяслав-Хмельницька міська рада повідомила, що питання врегулювання конфліктної ситуації, що виникла внаслідок будівництва паркану та гаражу власником сусідньої земельної ділянки відноситься до повноважень Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області. ТОВ «Землевпорядкування та кадастр» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд гр.[PERSON] в межпх м.Переяслав-Хмельницький, вул.Київська, 22а, Київська область. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] належить ділянка кадастровий номер 3211000000:01:061:0092 площею 0,0449 га, що межує з земельною ділянкою яка належить [PERSON], з іншого боку із землями міської ради. Також, додано копію схеми розмежування земельних ділянок з нанесенням наявних межових знаків відносно меж зафіксованих на державних актах та збірний план розташування земельних ділянок (відповідно до державних актів). Стаття 41 Конституції України передбачає право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина 2 ст. 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частина 2 ст. 198 ЗК України передбачає, що кадастрова зйомка включає, крім іншого, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Статтею 143 ЦПК України закріплено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.\~ Суд не володіє спеціальними знаннями для визначення, чи відбулося порушення права власності [PERSON], зокрема чи заволоділа [PERSON]. земельною ділянкою площею 0,0095, що належить [PERSON], шляхом встановлення огорожі. Позивачу за первісним позовом [PERSON] було роз`яснено положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Однак, [PERSON] не заявив клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом [PERSON] не подано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому у задоволенні первісного позову слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України). Приписами частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31\~березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під час розгляду справи позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, не надав жодного доказу наявності самої шкоди, її розміру та глибини душевних страждань від дій [PERSON] За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення моральної шкоди та про відмову в їх задоволенні. Що стосується позовних вимог [PERSON] судом встановлено наступне. Як вбачається з копії розписки від 28 листопада 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] суму 1000 грн. в рахунок вартості земельної ділянки площею 0,01 га за адресою: вул.Київська, 22-а, м.Переяслав-Хмельницький, що належить йому (а.с.44). У своїй заяві на ім`я міського голови [PERSON] від 08.05.2012 [PERSON] зазначив, що немає ніяких претензій, відносно землекористування [PERSON] земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м.Переяслав-Хмельницький, вул.Київська, 22 та межує з його земельною ділянкою за адресою: м.Переяслав-Хмельницький, вул.Київська, 22-а (а.с.45). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що після укладання договору купівлі-продажу (у формі розписки), [PERSON] ухиляється здійснити його нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію, що в свою чергу унеможливлює оформлення права власності на зазначену нерухомість в установленому законом порядку та просить визнати даний договір дійсним відповідно до ст.220 ЦК України. Згідно зі ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторонни домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно зі ст.657 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири), земельної ділянки, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Відтак положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,01 га, що знаходиться за адресою: вул.Київська, 22-а, м.Переяслав-Хмельницький, Київська область, вчинений у формі розписки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 28 лютого 2011 року та визнати за нею право власності на зазначену ділянку, оскільки на дату складання даної розписки договір купівлі-продажу підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації і момент вчинення даного правочину пов`язувався саме з його державною реєстрацією. У даному випадку положення ст.220 ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки дія даної статті поширюється на договори, які підлягають лише нотаріальному посвідченню. Що стосується іншої частини зустрічних позовни вимог, суд дійшов висновку про їх задоволення. Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області №55 від 16 вересня 2011 року, встановлено, що [PERSON] по вул.Київська, 22-а самовільно виконує будівельні роботи по будівництву будівлі без оформлення у встановленому законодавством порядку будівельного паспорта забудови земельної ділянки. За допущені порушення містобудівного законодавства [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.96 КУпАП. Приписом від 16.09.2011 заборонено проведення будівельних робіт. Як вбачається з листа- відповіді Державної служби з надзвичайних ситуацій Переяслав-Хмельницького районного сектору ГУ ДСНС України у Київській області №24/Г-1 від 26 січня 2017 року [PERSON] повідомлено, що у відповідності до ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» додаток 3.1 табл. 1, мінімальна відстан між житловими будинками ІІІ ступеню вогнестійкості повинна становити не менше 8 метрів та зазначено що дана відстань між будинками не дотримана. Згідно з копією заяви [PERSON] від 16 січня 2012 року, засвідченої приватним нотаріусом Переяслав-Хмеьницького міського нотаріального округу Київської області [PERSON] зареєстрованої в реєстрі за №43, [PERSON] дала згоду [PERSON] на будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, на земельній ділянці, що розташована за адресою: Київська область, м.Переяслав-Хмельницький, вул.Київська, 22 а на відстані 4,50 м.кв. від стіни її житлового будинку, що розташований за адресою: Київська область, м.Переяслав-Хмельницький, вул.Київська, 22. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює на посаді головного архітектора м.Переяслав-Хмельницький, виїздила за адресою вул.Київська, 22-а, м.Переяслав-Хмельницький, Київська область та підтвердила, що з боку [PERSON] при будівництві житлового будинку є порушення будівельних норм, оскільки відстань від будинку [PERSON] до будинку [PERSON] становить 4 м. Така обставина загрожує правам, інтересам та навіть життю позивачки, оскільки перешкоджає, в разі необхідності, здійснити необхідні протипожежні заходи. Свідок [PERSON] пояснив, що в 2011 році він працював на посаді головного державного інспектора ІДАБК у Київській області. [PERSON] здійснював будівництво без овормлення будівельного паспорта з порушеннями державних будівельних норм. Свідок [PERSON] підтвердив факт існування між сторонами по справі конфлікту та погроз з боку [PERSON] Відповідно до вимог п.3.25 Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування.Планування та забудова міських та сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Окрім того, протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості слід приймати відповідно до протипожежних вимог не менше 8 м. відповідно до таб.1 дод.3.1 ДБН 360-92 «Містобудування.Планування та забудова міських та сільських поселень». Згідно зі ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-УІ забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] розпочав будівництво житлового будинку без оформлення у встановленому законодавством порядку будівельного паспорта забудови земельної ділянки, тому нотаріально завірена згода [PERSON] на будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, на земельній ділянці, що розташована за адресою: Київська область, м.Переяслав-Хмельницький, вул.Київська, 22-а на відстані 4,50 м.кв. від стіни її житлового будинку не є підставою для недотримання державних будівельних норм. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги за зустрічним позовом [PERSON] щодо зобовязання [PERSON] усунути порушення вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» додаток 3.1 таб.1, шляхом перенесення частини його будинку, що знаходиться по вул. Київська, 22-а в м. Переяслав-Хмельницький на відстань не менше 8 м від стіни будинку [PERSON]. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 23, 220, 334, 567, 1167 ЦК України, ст.ст. 125, 152, 198 ЗК України,

Outcome: partial