Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 30.03.2018 року, де працював в якості механіка дільниці підземного. Наказом № 48 к від 17.02.2020 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вдень свого звільнення відповідач з ним остаточно не розрахувався по заробітній платі, у зв`язку з чим виникла заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2019 року по січень 2020 рік включно , на загальну суму 157092,50 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 195465 за весь час затримки по день постановлення рішення по справі, судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 5200 грн. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач працював в ТОВ « Краснолиманське» з 30.03.2018 року по 17.02.2020 рік. Наказом від 17.02.2020 р. був звільнений за власним бажанням. 17.02.2020 р. в день звільнення позивач не працював, в день звільнення з вимогою про розрахунок не звертався. Відповідач отримав позовну заяву 04.11.2020 року, тому з цього дня повинен розраховуватись середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки відсутні вина підприємства у невиплаті позивачу заробітної плати, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 57-59). В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 59). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував з відповідачем по справі ТОВ «Краснолиманське» з 30.03.2018 року по 17.02.2020 рік, де працював механіком підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом № 48 к від 17.02.2020 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України ( а.с. 11). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» від 13.11.2020 року за № 292 з [PERSON] проведено повний розрахунок включно по жовтень 2019 рік, частково за листопад 2019 р., грудень 2019 р., сума заборгованості на дату складання довідки становить 95207,32 грн., яка включає в себе заборгованість за листопад 2019 р.- 27379,25 грн., за грудень 2019 р.- 22884,40 грн., січень 2020 р.- 24467,87 грн., за лютий 2020 р. 12138,43 грн.( заборгованість, 844,50 грн.- 1 день в рахунок щорічної відпустки; 43914 грн.- компенсація за невикористану відпустку при звільненні 52 дн., 4,49 грн.- компенсація невиплаченої заробітної плати).( а.с. 50-51). Всього заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем за період з листопада 2019 р. по лютий 2020 р. становить 95207,32 грн. ( сума визначена після утримання обов`язкових платежів). ( а.с. 51). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг\~своїх вимог\~лише на\~момент припинення\~такого правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку,\~що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 27.01.2020 року в справі № 682/3060/169 дійшов висновку, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП ( якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки\~розрахунку при\~звільненні позивача\~починається з\~моменту коли\~відповідачеві стало\~відомо про\~вимогу позивача\~:\~отримання відповідачем\~копії позовної\~заяви або проведення судом судового засідання ( за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця ( власника або уповноважений ним орган). Як встановлено в судовому засіданні, позивач в день звільнення не працював, доказів на підтвердження звернення до відповідача з вимогою про розрахунок суду не надано. Представник відповідача отримав позовну заяву з вимого про стягнення заборгованості по заробітній платі 04.11.2020 року. За таких обставин, суд вважає, що період затримки розрахунку при звільненні слід вважати з дня отримання представником позивача копії позовної заяви- 04.11.2020 року по день ухвалення рішення суду, тобто 21.12.2020 року. \~ \~ \~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений в лютому 2020 р., працював у грудні 2019 р. - січні 2020 р., отже для розрахунку при звільненні враховуються останніх два місяці роботи позивача, а саме грудень 2019 р. січень 2020 р. Середньоденна заробітна плата становить : 1101,07 грн. ( а. с. 49). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 1101,07 х 33 ( робочі дні) = 36335,31 грн. Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу. \~ \~ Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 95207,32 грн. ( сума визначена після утримання обов`язкових платежів) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36335,31 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути понесений\~судовий збір\~у розмірі\~840,80\~грн. , та на користь держави судовий збір в сумі 952,07 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові- на позивача; у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~\~ законом\~\~ порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні позиції викладені в постанові ВСУ від 02.07.2019 року в справі за № 810/795/18. Представником позивача в обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги № 514 ( а.с. 26), акт приймання-здачі виконаних робіт від 22.09.2020 р. ( а.с. 27), ордер ( а.с. 28), свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю ( а.с. 29), квитанція про сплату позивачем адвокату 5200 грн. ( а.с. 6). Суд приймає до уваги весь перелік видів надання адвокатом правової допомоги, за виключенням участі адвоката в одному судовому засіданні вартістю 500 грн., тобто на суму 4700 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Виходячи\~з положень\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судові\~витрати пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог\~в сумі\~ 1753,57 грн. ( 4700 х 37,31%:100:=1753,57). На підставі викладеного,

Outcome: partial