Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на транспортні засоби: Rolls Royce, модель Wrait, 2014 р.в.; автомобіль LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2013 р.в.; LAND ROVER, модель RANGE ROVER AUTOBIOGRAPHY, 2014 р.в. та право власності на нерухоме майно, а саме на: нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 77 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 20,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 115,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на транспортні засоби: TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2012 р.в.; TOYOTA модель CAMRY, 2016 р.в., та право власності на нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 48 кв.м., за адресою: [ADDRESS] приміщення 78; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 158,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 22,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 188,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 106,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 15.11.2011 року було зареєстровано шлюб. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто наступне майно: транспортні засоби: Rolls Royce, модель Wrait, 2014 р.в.; автомобіль LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2013 р.в.; LAND ROVER, модель RANGE ROVER AUTOBIOGRAPHY, 2014 р.в.; TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2012 р.в.; TOYOTA модель CAMRY, 2016 р.в., а також нерухоме майно: нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 77 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 20,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 115,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 48 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 158,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 22,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 188,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 106,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із наявністю спору про поділ майна подружжя, позивач вважає, що зазначене майно підлягає поділу, у порядку зазначеному нею у позовній заяві. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності відповідача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, 15.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб за актовим записом №1901. Встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя спільно набули наступне майно: транспортні засоби: Rolls Royce, модель Wrait, 2014 р.в.; автомобіль LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2013 р.в.; LAND ROVER, модель RANGE ROVER AUTOBIOGRAPHY, 2014 р.в.; TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2012 р.в.; TOYOTA модель CAMRY, 2016 р.в., а також нерухоме майно: нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 77 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 20,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 115,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 48 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 158,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 22,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 188,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 106,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] приміщення 4 Вказане рухоме та нерухоме майно зареєстроване за відповідачем [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №212419478 від 14.06.2020 року. Позивач просила здійснити поділ вищевказаного майна та визнати за нею право власності на транспортні засоби: Rolls Royce, модель Wrait, 2014 р.в.; автомобіль LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2013 р.в.; LAND ROVER, модель RANGE ROVER AUTOBIOGRAPHY, 2014 р.в. та право власності на нерухоме майно, а саме на: нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 77 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 20,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 115,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] приміщення 2. Орієнтована загальна вартість майна 15535000,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на транспортні засоби: TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, 2012 р.в.; TOYOTA модель CAMRY, 2016 р.в., та право власності на нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 48 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 158,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 22,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 188,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А), загальною площею 106,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Орієнтована загальна вартість майна 15610000,00 грн. Позивач посилалась на те, що з відповідачем не вдалося досягнути згоди про добровільний поділ спільного майна та він вчинив дії щодо утримання у себе більшої частини майна, частковий продаж без її згоди спільного майна, а також перешкоджання їй у можливості користуватися спільним майном, на що слід зазначити наступне. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень відповідача, суд приймає долу ваги те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбане за час шлюбу рухоме та нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за позивачем та відповідачем по 1/2 частині вказаного майна. Суд присуджуючи кожному з подружжя по 1/2 частині спірного майна враховує те, що позивачем не доведено дійсну ринкову вартість такого майна, що позбавляє суд встановити рівність часток кожного з подружжя без присудження компенсації одному з них. Позивачем надано оцінку майна ТОВ «МАКСІМА КАПІТАЛ» в якій визначено ринкову вартість приміщень №79, №78, №77, №76, №32, №26, №4, №2 за адресою: [ADDRESS] , згідно якої їх вартість становить 19420000,00 грн. Вказана вартість є загальною всіх приміщень, однак кожне з приміщень містить різну площу та в залежності від неї має свою вартість, оскільки є окремим об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Позивач просила визнати за собою право власності на нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А) загальною площею 77 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А) загальною площею 20,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення торгівельно-виставкового комплексу під шляховим покриттям Севастопольської площі (в літ. А) загальною площею 77 кв.м., за адресою: [ADDRESS] приміщення №115,7 кв.м. Загальна орієнтована вартість вказаних приміщень зазначена позивачем 5540000,00 грн., тоді як загальна орієнтована вартість приміщень за цією ж адресою [ADDRESS] загальною площею 48 кв.м., №76 загальною площею 158,5 кв.м., №32 загальною площею 22,5 кв.м, №26 загальною площею 188,9 кв.м., №4 загальною площею 106,9 кв.м., які позивач просить залишити на праві власності за відповідачем, становить 13880000,00 грн. Різниця між вартістю нерухомого майна, що позивач бажає залишити у себе та на яке просить визнати право власності за відповідачем становить 8340000,00 грн. З урахуванням викладеного, суд не вбачає можливості здійснити поділ майна визнаючи за кожним з подружжя право власності на конкретні нежилі приміщення, оскільки їх частки в даному випадку не будуть рівними. Що стосується вартості рухомого майна (транспортних засобів) то вона не підтверджена жодним належним доказом, а тому не може бути взята судом до уваги. В ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що «при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, відповідна сторона вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв`язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя, за виключенням майна набутого за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також житла, набутого за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також, сторонами не було надано доказів вартості майна, яке підлягає поділу та не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. З урахуванням викладеного, суд вважає провести поділ майна відповідно до рівності часток подружжя шляхом визнання за кожним з них право власності на 1/2 його частину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, враховуючи предмет позову та те, що майно розподілено між сторонами в рівних частинах, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10510,00 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 420,40 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Outcome: partial