Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON],що також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] 3-я особа Комінтернівський РВ ГУ Департаменту міграційної служби України у Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. про усунення перешкод в користуванні власністю,визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, з урахуванням уточненого позову. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.06.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Губською В.А. за реєстровим № П-3-10019. 15.12.2009 року шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] був розірваний, але ще до розірвання шлюбу у 2007 році відповідачка пішла з сім'ї та в 2008 році у неї народилась дитина від іншого чоловіка, яка була зареєстрована на його ім'я, оскільки шлюб не було розірвано. З того часу більш в квартиру відповідачка з дитиною не поверталась та нею не цікавилась, комунальні послуги не сплачувала, у зв'язку з чим позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні його власністю , визнати відповідачів такими , що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі Відповідачка в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи : Комінтернівського РВ ГУ Департаменту міграційної служби України у Харківській областідо судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Кравцова Т.В. в судовому , з метою запобігання безпритульності малолітньої [PERSON] , [INFO] р. н. проти позовних вимог визнання її як такою, що втратила право користування житловим приміщенням заперечувала. У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд визнає, що відповідачка [PERSON], яка діє також в інтересах малолітньої [PERSON] повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши надані письмові матеріали справи , оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, не суперечать закону та підлягають частковому задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування від 08.06.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Губською В.А. за реєстровим № П-3-10019 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS](а. с. 8). Як вбачається з довідки, наданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №24 від 01.12.2015 року № 4808 від в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], як інший родич, та малолітня [PERSON] , як донька власника (а. с. 11). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 522 від 15.12.2009 року (а. с. № 9). Згідно ст.. 319 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно зі ст.321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст.. 150 ЖК України, особи , які мають в приватної власності житловий будинок, (частину житлового будинку), квартиру, користуються ним, (нею) для особистого проживання та проживання членів родини, та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм бажанням (продавати, дарити, заповідати, надавати в оренду, укладати угоди). Відповідно до ст.. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Таке право, відповідно до положень ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України члени сім'ї втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків із власником та у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Про те, що [PERSON] відсутня за місцем реєстрації без поважних причин з 2007 року, в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Оскільки [PERSON] відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, а домовленості між позивачем та відповідачкою про те не було, суд приходить до висновку що , її реєстрація в квартирі позивача, яка належить йому на праві приватної власності обмежує його у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження власністю, тому позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою підлягають задоволенню. Позовні вимоги що до втрати права користування житловим приміщенням неповнолітньої [PERSON], то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти -члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. За змістом ч. 3 ст. 29 ЦК, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. ст. 141, 160 СК України мати, батько мають рівні права та обв'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ст.. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що малолітня донька позивача, як колишні члени сім'ї власника спірної квартири має право на користування цим житлом і вона не проживає в цьому житлі з поважних причин: через неприязні стосунки, що сталися між сторонами після розірвання шлюбу. Крім того позивачем не надано доказів про наявність іншого житла у неповнолітньої [PERSON] За таких обставин залишення малолітньою [PERSON] спірного житла являється обґрунтованим, а причини відсутності -поважними. Крім того відсутнє рішення суду про оспорювання батьківства позивачем. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Питання про стягнення судових витрат . суд вирішує відовідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial