Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ "Запоріжтрансформатор" про визнання наказу № 565 від 30.07.2014 р. про перевід на іншу роботу та наказу № 416 від 30.12.2014 р. в частині звільнення з роботи незаконними, поновлення на роботі на посаді старшого інженера - технолога ТВПВ, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування морального шкоди. В позові зазначено, що працював у відповідача з 08 вересня 1987 року, останнім часом в технологічному відділі підготовки виробництва /ТВПВ/ старшим інженером- технологом. З 26.07.14р. він перебував у відпустці до 3.08.14р. В цей час , наказом № 565 від 30.07.2014 р., виданим відповідачем, в порушення вимог ст.. 32 КЗпП України, без згоди працівника, його було переведено на іншу роботу в тому ж відділі старшим інженером - технологом по виготовленню тароупаковки. Своєї згоди на перевід на цю посаду він не давав, заяви від 30.07.14р. на перевід не писав, не підписував її та з наказом про перевід ознайомлений не був, оскільки в цей час не працював , знаходився у відпустці і перебував за межами міста. Відповідно до наказу 1300 від 30.10.14р. у технологічному відділі підготовки виробництва підлягала скороченню посада старшого інженера - технолога по виготовленню тароупаковки, в розпорядженні 1343 від 30.10.14р. було зазначено, що саме він в ТВПВ як старший інженер-технолог по виготовленню тароупаковки підлягає звільненню з роботи за скороченням штату. 30.10.14р. його попередили про наступне звільнення з роботи за скороченням штату з 30.12.14р., однак він не підписав його, оскільки вважав, що він не займає посаду старшого інженера - технолога по виготовленню тароупаковки, а працює у відділі старшим інженером - технологом. При цьому було зазначено, що на момент попередження його про звільнення з роботи на підприємстві відсутні посади, які відповідають його спеціальності, які можуть бути йому запропоновані для працевлаштування. 04.12.2014р. на засіданні профспілкового комітету ТВПВ було дано згоду на його звільнення з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України. 30 .12. 2014 року його був звільнений з роботи з посади старшого інженера технолога з виготовлення тароупаковки, відповідно до наказу № 1300 від 30.12.2014 р. та наказу (розпорядженню) № 416 від 30.12.2014 р., за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату працівників. Оскільки він займав посаду старшого інженера -технолога в ТВПВ та був незаконно переведений на іншу посаду старшого інженера - технолога з виготовлення тароупаковки, без згоди, то його звільнення з зазначеної посади на підставі наказу 416 від 30.12.14р. є незаконним. Крім того, відповідно до вимог ст.. 42 КЗпП України при звільненні за п.1 ст. 40 КЗпП України він мав переважне право на залишення на роботі перед іншими старшими інженерами-технологами на підприємстві, оскільки тривалий час займав посаду старшого інженера-технолога та пропрацював на підприємстві більш 25 років. Втім, відповідач, в порушення вимог ст. 42 та 49-2 КЗпП не тільки не вирішував питання його переважного права на залишення на роботі, а й не запропонував йому ніякої іншої роботи на підприємстві, хоча звільнення з роботи та прийом працівників відбувався. Вважає, що незаконним звільненням з роботи, відповідач порушив його право на працю, він та його сімя опинилися у край важкому матеріальному стані. Вказане вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, порушилися звичайні життєві звязки , що спричинило йому моральні страждання. За період з 31.10.2014 р. по 01.12.2014 р. він двічі перебував на лікуванні, повязує це з нервовим перенапруженням. З приводу підробки заяви про його перевід на іншу роботу він звертався до комісії по трудових спорах підприємства 10.11.14р. та отримав рішення тільки 9.12.14р., яким зазначене питання розглянуте не було, до прокуратури Ленінського району для порушення кримінальної справи, то з поважних причин пропустив строк для звернення до суду з вимогами про визнання наказу 565 від 30.07.14р. про його перевід на іншу посаду незаконним. Просить поновити строк для звернення до суду з позовною вимогою щодо визнання наказу відповідача № 565 від 30.07.2014 р. про перевід на іншу роботу незаконним. Просить визнати незаконними накази ПАТ «Запоріжтрансформатор» № 565 від 30.07.2014 р. про перевід його на посаду старшого інженера - технолога з виробництва тароупаковки ТВПВ та № 416 від 30.12.2014 р. про звільнення його з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України та поновити на посаді старшого інженера технолога ТВПВ, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2014 року по 30 вересня 2015 року, виходячи із середньомісячної заробітної плати в сумі 3822, 33 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди і 100 000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення по суті позовних вимог та просила їх задовольнити їх в повному обсязі. В судові засідання 8.10.15р. та 16.10.15р. представник відповідача не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Будучи допитаним в інших судових засіданнях. представник відповідача заперечував проти позову, суду пояснив, що у відповідності до наказу про реструктуризацію підприємства» № 1300 від 30.10.2014 р. та наказу № 416 від 30.12.2014 р. позивач був звільнений з займаної посади старшого інженера - технолога з виготовлення тароупаковки за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. На момент видання зазначених наказів позивач працював на підприємстві в ТВПВ на посаді старшого інженера технолога з виготовлення тароупаковки. Питання про начебто незаконність його переведення на посаду старшого інженера технолога з виготовлення тароупаковки ТВПВ згідно наказу № 565 від 30.07.2014 р. [PERSON] ставив перед комісією по трудових спорах ще до звернення до суду в листопаді 2014р. Він почав стверджувати, що не погоджувався з переведенням його на іншу посаду лише після того, як стало відомо, що ця посада скорочується. Переведення позивача на іншу роботу проведено відповідно до вимог закону, за його згодою. Він ознайомився з зазначеним наказом та працював на зазначеній посаді до моменту попередження його про подальше звільнення за скороченням штату. Зазначені обставини були встановлені комісією по трудових спорах по заяві позивача та відмовлено у задоволенні його вимог. Зазначене рішення отримано позивачем 9.12.14р., а з уточненими позовними вимогами , а саме про визнання незаконим наказу про перевід на іншу роботу 565 від 30.07.14р. . звернувся з порушенням строку, лише 1.04.15р. Доказів поважності пропуску строків позивачем не надано. Посилаючись на ст. 228 КЗпПУкраїни, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про визнання наказу про перевід на іншу роботу недійсним та просить в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропуском строку звернення до суду. 30.10.2014р. позивача, як старшого інженера - технолога з виготовлення тароупаковки повідомлено про скорочення його посади на підставі наказів 1300 від 30.10.2014 р. та розпорядження про скорочення посад в ТВПВ» 1343 від 30.1 0.2014р. та подальше звільнення з роботи 30.12.14р. Крім того повідомлено, що станом на 30.1 0.2014р. на підприємстві відсутні вакантні посади, які відповідають його професії та спеціальності та можуть бути запропоновані для працевлаштування відповідно до ст. 49-2 КЗпПУкраїни. Оскільки він один у відділі займав посаду старшого інженера-технолога з виготовлення тароупаковки та не вирішувалося питання про його переважне право на залишення на роботі. У зв'язку з відсутністю можливості працевлаштувати позивача на підприємстві після повідомлення про скорочення його посади, за погодженням із профспілкою, ними 30.12.2014р. видано наказ 416 про звільнення [PERSON] - старшого інженера - технолога з виготовлення тароупаковки згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Представник відповідача вважає, що доказів того, що підпис позивача на заяві про переведення на іншу роботу та наказ підроблено, позивачем не надано. Вважає, що звільнення позивача проведено відповідно до вимог закону у зв»язку зі скороченням штату, з попередженням про наступне звільнення за 2 місяці, отримавши згоду профспілкового комітету. Просив в задоволені позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги про визнання незаконними наказів про перевід на іншу роботу, звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 40 п.1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації переважне право залишення на роботі надається; працівникам з більшим стажем роботи на даному підприємстві.. Судом встановлено, що позивач з 08 вересня 1987 року працював в ПАТ «Запоріжтрансформатор», останнім часом в технологічному відділі підготовки виробництва /ТВПВ/ старшим інженером-технологом. З 26.07.2014р. він перебував у відпустці до 3.08.14р., що підтверджено наказом. На підставі наказу № 565 від 30.07.2014 р. позивач був переведений з посади старшого інженера технолога ТВПВ на посаду старшого інженера технолога з виготовлення тароупаковки ТВПВ. Суд вважає, що переведення позивача з посади старшого інженера технолога ТВПВ на посаду старшого інженера технолога з виготовлення тароупаковки було проведено відповідачем незаконно, з порушенням вимог ст. 32 КЗпП України. Згідно ст.. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві допускається тільки за згодою працівника. Як пояснив позивач у судовому засіданні своєї згоди на перевід ані усної, ані письмової він не давав. З наказом № 565 від 30.07.2014 р. ознайомлений не був, свій підпис на наказі не ставив. Заява від 30.07.2014 року щодо його переводу складення та підписана не позивачем. Доказом цього є висновок експерта № 366 від 01.09.2015 року по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЕРДР за заявою позивача щодо підробки вказаної заяви. Також,суд приймає до уваги ту обставину що у період з 28.07.2014 р. по 03.08.2014 року позивач знаходився у відпустці за межами м. Запоріжжя, тож фізично не міг написати вказану заяву. Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні підставою для видання наказу № 565 від 30.07.2014 р. про переведення позивача взагалі послугували зміни у штатному розкладі працівників. Суд приймає до уваги що в наказі № 565 від 30.07.2014 року як підстава переведення позивача з посади старшого інженера технолога на посаду старшого інженера технолога з виготовлення тароупаковки вказана «заява». Представником відповідача не було надано доказів змін у штатному розкладі на той час. Так відповідач не надав наказ про реструктуризацію підприємства в липні 2014р. (скорочення штату, зміни штатного розкладу та т.і.).Доказів того, що позивач був у строки визначенні ст. 49-2 КЗпП України, попереджений про зміни в організації виробництва відповідач також не надав. Відповідно до наказу 1300 від 30.10.14р. у технологічному відділі підготовки виробництва підлягала скороченню посада старшого інженера - технолога по виготовленню тароупаковки, в розпорядженні 1343 від 30.10.14р. було зазначено, що саме позивач в ТВПВ як старший інженер-технолог по виготовленню тароупаковки підлягає звільненню з роботи за скороченням штату. 30.10.14р. його попередили про наступне звільнення з роботи за скороченням штату з 30.12.14р., однак позивач не підписав його, оскільки вважав, що він не займає посаду старшого інженера - технолога по виготовленню тароупаковки, а працює у відділі старшим інженером - технологом. При цьому було зазначено, що на момент попередження його про звільнення з роботи на підприємстві відсутні посади, які відповідають його спеціальності, таі можуть бути йому запропоновані для працевлаштування. Відповідно до вимог ст.. 49-2 КЗпП України адміністрація повинна була пропонувати позивачу для працевлаштування любу іншу роботу на підприємстві, а не тільки в його відділі, у весь час з моменту попередження до звільнення з роботи, а не тільки в момент попередження 30.10.14р.. 04.12.14р. на засіданні профспілкового комітету ТВПВ було дано згоду на його звільнення з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України. 30.12.2014 року позивач був звільнений з роботи з посади старшого інженера технолога з виготовлення тароупаковки, відповідно до наказу № 1300 від 30.12.2014 р. та наказу № 416 від 30.12.2014 р., за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Оскільки він займав посаду старшого інженера технолога в ТВПВ та був незаконно переведений на іншу посаду старшого інженера - технолога з виготовлення тароупаковки, без згоди, то його звільнення з зазначеної посади на підставі наказу 416 від 30.12.14р. є незаконним. Крім того, відповідно до вимог ст.. 42 КЗпП України при звільненні за п.1 ст. 40 КЗпП України позивач мав переважне право на залишення на роботі перед іншими старшими інженерами-технологами підприємства, оскільки тривалий час займав посаду старшого інженера-технолога та пропрацював на підприємстві більш 25 років. Відповідно до штатного розпису з 1.01.15р. в ТВПВ залишився працювати інженер- технолог 3 кат. Втім, відповідач, в порушення вимог ст. 42 та 49-2 КЗпП не тільки не вирішував питання його переважного права на залишення на роботі, а й не запропонував пощивачу ніякої іншої роботи на підприємстві, хоча звільнення з роботи та прийом працівників відбувався. На підставі ухвали суду про витребування доказів від 2.06.15р. відповідачем не надано доказів відсутності вакантних посад на підприємстві за період з жовтня 2014р. по січень 2015р.. Доводи представника відповідача про відсутність вакантних посад на підприємстві за період з жовтня по грудень 2014р. належними доказами не підтверджені. Відповідно до вимог закону підприємство повинно довести правомірність звільнення з роботи працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення робітника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Суд вважає, що перевід позивача на іншу роботу та його звільнення з роботи проведено без законних підстав та він підлягає поновленню на роботі на посаді старшого інженера-технолога ТВПВ. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесені рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що середня заробітна плата позивача складала 3822, 33 грн., що підтверджено і відповідачем та в такому розмірі йому була нарахована вихідна допомога при звільнені. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.14р. по 30. 30.09.15р., з відрахуванням виплаченої при звільнені вихідної допомоги в сумі 3191,65 грн., а всього в сумі 31209, 32 грн. / 3822,33х9 3191,65= 31209,32/ Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що незаконним звільненням з роботи, відповідач порушив право позивача на працю, він та його сімя опинилися у край важкому матеріальному стані. Вказане вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, порушилися звичайні життєві звязки що спричинило йому моральні страждання. Втім, заявлену суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., суд вважає значно завищеною та такою, що не відповідає тяжкості спричинених позивачу моральних страждань, та вважає за необхідне в цій частині задовольнити позов частково в сумі 3000 грн. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Враховуючи ту обставину, що позивач звертався до комісії по трудових спорах підприємства 10.11.14р. щодо проведення перевірки факту підробки його заяви про перевід на іншу роботу., рішення якої отримав лише 9.12.14р., та був вимушений звертатися до прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя з заявою про підробку документів, по його заяві порушено кримінальну справу, ним був пропущений строк для звернення до суду з вимогою щодо визнання наказу № 565 від 30.07.2014 р. незаконним. Тож наявні всі підставі передбачені ст. 234 КЗпП України для його поновлення. Оскільки по трудових спорах позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на рахунок держави в сумі 2436 грн. / 1218+ 1218/ грн. коп.

Outcome: partial