Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком №1, що розташований за адресою: с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, по вул. Шкільна. В обґрунтування заявлених вимог позивача вказала, що є власником зазначеного житлового будинку, в якому зареєстрована відповідач, яка, в свою чергу тривалий час не проживає у ньому та факт її реєстрації перешкоджає позивачу розпоряджатись в повній мірі зазначеним нерухомим майном. В судове засідання по розгляду даної справи сторони не зявились. Позивач спрямувала до суду заяву про слухання справи за її відсутності. Позов підтримала та просила його задовольнити, а також не заперечувала проти заочного порядку вирішення справи. Представник третьої особи також клопотав перед судом про розгляд справи за його відсутності та при вирішенні спору поклався на розсуд суду. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча вона була завчасно та належним чином повідомлена про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останньої про розгляд справи, беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе провести судове засідання відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 12 червня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу (а.с.5) позивач придбала житловий будинок № №1, що розташований за адресою: с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, по вул. Шкільна. Згідно довідки сільської ради (а.с.9) у даному будинку, серед інших, зареєстрована [PERSON], тобто відповідач у справі. Згідно акту опитування сусідів за № 40 від 16 листопада 2015 року (а.с.7) встановлено, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою протягом 15 років. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Підставами заявленого позову, виходячи із суті заяви, є положення ч. 2 ст. 405 ЦК України. Даною нормою матеріального Закону передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Натомість, на переконання суду, у даному випадку дана норма Закону не регулює правовідносини, що склались між сторонами у справі адже відповідач членом сімї позивача не є та ніколи не була. Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 319 Кодексу, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 Кодексу). Відтак, на думку суду, наявний факт порушення прав позивача з боку відповідача та останні підлягають судовому захисту, саме шляхом усунення відповідачем перешкод у користуванні правом власності позивача і саме виходячи з правових підстав, визначених ст. 391 ЦК України, а не з підстав, що декларуються ч. 2 ст. 405 Кодексу і у спосіб, передбачений абзацом п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом. Окрім зазначеного, оскільки позов підлягає до часткового задоволення, на підставі ч. 1 ст. 88. з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору у розмірі 487,20 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial