Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи тим, що [INFO] у них народився син [PERSON] До моменту народження дитини і до сьогоднішнього дня вона з відповідачем у шлюбі не перебувала, шлюбних відносин не підтримують, однією сім`єю не проживали та не проживають. Відповідач з моменту народження його сина не цікавиться його долею та жодним чином матеріально не забезпечує його. Після народження сина [PERSON] , вони усно домовились з відовідачем про добровільну сплату ним аліментів на утримання дитини. Одна свої зобов`язання відповідач так і не виконав, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. При цьому відповідач систематично їздить на роботу за кордон (Польська республіка), де отримує чималий дохід, та спроможний оплачувати аліменти. Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей чи утриманців він не має, натомість є працездатним та має можливість щодо фінансової підтримки своєї дитини, яка постійно потребує нормального харчування, одягу, санітарно-гігієнічних засобів, медичного забезпечення та інших необхідних благ. Усе це потребує значних коштів, і вона сама не здатна в повній мірі цього забезпечити, оскільки її доходи є незначними та унеможливлюють повноцінно забезпечити життєдіяльність сина і його нормальний розвиток. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 10.10.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково, просив стягувати аліменти у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Відзив обґрунтовує тим, що проти стягнення аліментів на утримання сина не заперечує, однак вважає, що розмір аліментів у твердій сумі 3000 грн. щомісячно є завищеним. На даний момент він тривалий час не працює, на життя заробляє на сезонних роботах у Республіці Польща. Така робота є нестабільною, з відсутністю постійного заробітку, тому 3000 грн. не має можливості сплачувати. З 25.06.2019 року він перебуває на території України та є безробітним. Також, йому діагностували тривожні розлади - патологічний стан в умовах хронічного стресу, при якому людський організм працює на виснаження. Він усвідомлює свій батьківський обов`язок перед сином щодо виплати аліментів на його утримання, тому не заперечує щодо розміру аліментів визначених законом. Однак, він, так як безробітний та без стабільного доходу, не в змозі буде виплачувати 3000 грн. щомісячно і це зажене його в боргову яму. Окрім того, у випадку зміни обставин життя, в разі наявності постійної роботи та стабільного доходу, він не заперечує про можливість збільшення розміру аліментів. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити. Пояснила, що її дохід складається тільки зі стипендії, розмір якої 1300 грн., а в місяць на дитину витрачає приблизно 5000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 5). Копія довідки про доходи від 21.08.2019 року підтверджує, що [PERSON] навчається у Івано-Франківському національному медичному університеті, загальна сума її доходу за період з 01.09.2018 року по 31.07.2019 року становить 17523,20 грн. (а.с. 6). З довідки № 37 від 22.08.2019 року встановлено, що [PERSON] , 2015 року народження, відвідує державну установу «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) «Веселка» (м. Івано-Франківськ) Національної поліції України» з серпня 2018 року по даний час (а.с. 8). Відповідно до копії Відомостей № 65495 від 04.10.2019 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2019 року інформація про доходи [PERSON] відсутня. Копія трудової книжки [NUMBER] [PERSON] підтверджує, що 14.07.2017 року [PERSON] звільнений з роботи відповідно до наказу №7 від 14.07.2017 року. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є працездатною особою, однак на даний час офіційно не працює. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік" у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, розмір доходу позивача, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 05 вересня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial