Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. У позові вказала, що вона перебувала у фактично шлюбних відносинах з [PERSON] Від сумісного життя вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем припинені. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач працює, та має дохід 40000 грн., тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, надавши суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позов просить задовольнити. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.03.2017 року було направлено судове доручення до Жовтневого районного суду м. Харкова про допит відповідача [PERSON] за місцем його знаходження. З Жовтневого районного суду м. Харкова надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON], згідно яких він позов не визнає, зазначив, що у нього на утриманні перебуває його син від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO], крім того він матеріально допомагає своїм батькам. Він працює в НТА «Інтертау» та має стабільний заробіток, якого йому ледве вистачає на матеріальне забезпечення сина [PERSON], поміч літнім батькам та особисті потреби, інших доходів він не має. Вважає вимоги позивачки, щодо визначення судом розміру аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], безпідставними, необґрунтованими та незаконними, просить розглянути позов у його відсутності. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Стаття 68 Конституції України зобов'язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 27.07.2016 року, згідно якого батьком дитини записаний [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з довідки департаменту реєстраційних послуг ЗМР за № 04-1//6-142 від 27.02.2017 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Обставина, що [PERSON] проживає зі своєю матір'ю - позивачкою по справі [PERSON] відповідачем не заперечувалась. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] крім доньки [PERSON], [INFO], має неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 03.03.2010 року (а.с. 35). Згідно довідки комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаваріського району м.Харкова від 07.04.2017 року, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], разом з ним мешкає син - [PERSON], [INFO] (а.с. 38), що також підтверджується актом № 97 від 11.04.2017 року (а.с.37). Від відповідача разом з письмовими поясненнями надійшли копії: посвідчення інваліда 2 групи на ім'я [PERSON] (а.с. 32), пенсійного посвідчення на ім'я [PERSON] (а.с. 33), копію довідки до акту огляду МСЕК за № 681509 від 25.12.2013 року, згідно якої [PERSON] потребує постійного стороннього догляду (а.с. 34). Відповідач посилається на те, що він надає поміч літнім батькам, але доказів того, що [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] суду не надано, як і доказів надання матеріальної допомоги батькам. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 184 ч.1 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне). Враховуючи, що донька сторін [PERSON] проживає разом з матір'ю й [PERSON] знаходиться на її утриманні, батько дитини [PERSON], зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, від виконання своїх обов'язків ухиляється, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 5000 грн. Як вбачається з довідки № 21 від 20.04.2017 року НТА «Інтертау», [PERSON] за період з березня 2016 року до лютого 2017 року отримав заробіток на загальну суму 21161 грн. (а.с. 36). З листа Державної фіскальної служби України від 07.06.2017 року за № 1239 [PERSON] за 1 квартал 2017 року отримав доход у сумі 9603 грн. (а.с. 53). Доказів того, що [PERSON] отримує доход у розмірі 40000 грн. суду не надано. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дитини, враховуючи вимоги ст.184 СК України та виходячи зі встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення сторін, підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], офіційно працевлаштований та має регулярний дохід, але позивачка наполягає на стягненні аліментів у твердій грошові сумі, сімейне законодавство в рівних частинах покладає на батьків обов'язок по утриманню і вихованню дітей, також ту обставину, що ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум, зокрема для дітей віком до 6 років з 1 травня - 1426 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі 713 грн. щомісяця, починаючи з 13.03.2017 року до досягнення дитиною повноліття ( 1426 грн.:2 = 713 грн.). В іншої частині позовні вимоги залишити без задоволення. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини.

Outcome: partial