Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що їй на праві власності належить вищевказаний житловий будинок в якому зареєстровані відповідач [PERSON], як колишній співвласник даного будинку та її дочка [PERSON], які в даному приміщенні не проживають більше трьох років. Відповідачі фактично проживають в квартирі [ADDRESS] яка належить [PERSON], однак добровільно знятися з реєстраційного обліку по [ADDRESS] відмовляються, відповідно вона не може розпорядитися належним їй вищезазначеним будинком. Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування даним житловим приміщенням та зобов'язати управління Державної міграційної служби у Тернопільській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав і мотивів, викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали та подали суду письмове заперечення в якому зазначили, що [PERSON] разом з дочкою [PERSON] тимчасово не проживає в житловому будинку по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що даний будинок перебуває в аварійному стані.Що на даний час Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 14.11.2014 року відкрито касаційне провадження за скаргою [PERSON] на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.12.2013 року про припинення права власності [PERSON] на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13.10.2014 року, якою дане рішення суду залишено без змін. Таким чином оскільки підстави непроживання відповідача [PERSON] по [ADDRESS] є поважними, а питанняпро її право власності в зазначеному будинковолодінні остаточно не вирішено, тому відсутні підстави для визнання її та її дочки такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по [ADDRESS], відповідно просить з задоволенні позову відмовити. Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради з приводу заявленого позову подав письмове заперечення, згідно якого з приводу вирішення справи покладається на думку суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: [PERSON], є власником ? частин будинковолодіння по [ADDRESS], згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] від 27.12.2003 року та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 31.12.2003 року за реєстровим № 2385, а також ? частини даного будинковолодіння згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.12.2013 року у справі № 1915/18749/12 та ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2014 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.12.2013 року у справі № 1915/18749/12 залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року вирішено припинити право власності [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд по [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд по [ADDRESS]. Компенсувати [PERSON] вартість 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд по [ADDRESS], за рахунок коштів у розмірі 70466грн., внесених [PERSON] на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області згідно квитанцій №55 від 30.01.2013 року, №ПН2848 від 08.11.2012 року, №к22М49 від 23.12.2013 року, №к22/М56 від 23.12.2013 року, №к22/М/54 від 23.12.2013 року, №к22/Ш5 від 23.12.2013 року, №к22/М/52 від 23.12.2013 року, №к22/М/53від 23.12.2013 року, №к22/М/51 від 23.12.2013 року, №к22/М/50 від 23.12.2013 року, №к22/М/48 від 23.12.2013 року, №к22/К/57 від 23.12.2013 року. 14.11.2014 року Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження відкрито касаційне провадження за скаргою [PERSON] на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.12.2013 року про припинення права власності [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку по [ADDRESS] ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13.10.2014 року. Житловий будинок по [ADDRESS] перебуває в аварійному, непридатному для проживання стані: газ, вода, електропостачання, опалення, каналізація, септик не підключені, в будинку ніхто не проживає, що підтверджується актом ДП «Комунальник-2» від 08.05.2014 року, актом технічного обстеження водоканалізаційних мереж від 08.05.2014 року, довідкою № КП «Тернопільводоканал» № 58 від 12.05.2014 року, довідкою ПАТ «Тернопільміськгаз» від 12.05.2014 року, довідкою ВАТ «Тернопільобленерго» від 13.05.2014 року. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, відповідачі [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] з 2008 року не проживають в будинку по [ADDRESS],оскільки будинок перебуває в аварійному стані. Згідно листа Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 11.06.2014 року, в квартирі [ADDRESS] створено всі умови для проживання неповнолітньої дитини [PERSON], 1998 р.н. На підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. В даному випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили припинено право власності відповідача [PERSON] на ? частину житлового будинку по [ADDRESS], та право власності на дану частку зареєстровано за позивачем [PERSON], відповідач [PERSON], яка не проживає у вказаному будинку з 2008 року, як колишній співвласник втратила право на користування спірним житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] та її неповнолітньої дочки [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по [ADDRESS]. Одночасно суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобов'язання управління Державної міграційної служби у Тернопільській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS], оскільки позивачем не залучалося управління Державної міграційної служби у Тернопільській області в якості відповідача.

Outcome: partial