Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власником будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстроване місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які з 2006 року у вказаному будинку не живуть без поважних причин. Тому просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, які втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, викладене підтвердив. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, відповідно до заяв просили розглянути справу без їх участі. З позовними вимогами погодились, зазначивши, що згодні були знятися з реєстраційного обліку на вимогу позивача, яку він перед ними не ставив. Третя особа - виконавчий комітет Бородянської селищної ради в судове засідання представника не направив, просив розглянути справу без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу вказаного будинку (70-71). У вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , але з 2006 року в ньому не проживають, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Бородянської селищної ради №209 від 05 вересня 2019 року та копією довідки про результати перевірки інформації, викладеної в зверненні [PERSON] , проведеної Києво-Святошинським ВП (а.с.13, 10). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідачі відсутні, не користуються і не проживають у будинку [ADDRESS] більше шести місяців, то суд вважає за необхідне визнати їх такими, які втратили право користування вказаним будинком. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. За таких обставин, оскільки рішення суду про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщення являється однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання, то підстав для прийняття рішення з приводу примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку не вбачається. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в прозові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки докази про здійснені витрати (докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена стороною) суду не надані, наданий розрахунок, що міститься в заяві про збільшення позовних вимог (а.с.53-56), містить обсяг робіт, що не пов`язаний з цією справою, позивач не вчиняв дії щодо досудового вирішення спору, то суд, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати в розмірі по 256,13 гривень з кожного.

Outcome: partial