Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної та майнової шкоди. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 15 лютого 2014 року на подвір'ї будинку по Гетьмана,11 в м. Полтава собака бійцівської породи, власником якої є відповідач, покусала її, завдавши тілесні ушкодження. Зазначала, що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 154 КпАП України. На лікування та відновлення стану здоров'я відповідач витратила 865 грн. Також вказує, що їй спричинено моральні страждання. Просила суд стягнути з відповідача на її користь 865 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди витраченої на лікування, 6500 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення, наналогічні виклденим в позовній заяві. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою адміністративної комісії виконкому Київської районної в м. Полтаві ради від 07 квітня 2014 року, яка вступила в законну силу, визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КпАП України з накладенням штрафу в розмірі 51 грн. Вказаною постановою суду встановлено, що 15.02.2014 року [PERSON] порушив Правила тримання собак і котів (вигулював собаку без намордника», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 154 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки постановою адміністративної комісії виконкому Київської районної в м. Полтаві ради від 07 квітня 2014 року встановлено винні дії відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає доведеною зазначену обставину. Відповідно до листа зворотнього зв»язку Полтавського обласного центру екстренної медичної допомоги №12324 від 15.02.2014 року, виданого [PERSON], останній надана перша допомога та рекомендована госпіталізація в травмпункт. Встановлено діагноз - укус тварини. Травма м»яких тканин правої кисті. Згідно довідки Травмпункту 1 міської клінічної лікарні м. Полтави №2174 від 15.02.2014 року, [PERSON] була на прийому в травмпунктіта їй встановлено діагноз укушені рани І пальця правої руки. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1187 ЦК України передбачено обов'язок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі ним володіє. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не є власником собаки, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження даного факту жодного доказу до суду не надано та не надано підтвердження того, що собака пройшла реєстрацію та перебуває на обліку у уповноваженому органі . Обставина того, що [PERSON] є володільцем собаки бійцівської породи, підтверджена постановою адміністративної комісії виконкому Київської районної в м. Полтаві ради від 07 квітня 2014 року Згідно квитанцій, наданих позивачкою на підтвердження розміру майнової шкоди, нею були придбані ліки та проведені щеплення. Проте вказані квитанції не містять даних щодо особи, яка їх придбавала. Також в них зазначені медичні препарати, які не призначались [PERSON], при цьому остання не надала доказів на підтвердження того, що вона вимушена була їх вживати в зв'язку з проходженням лікування, викликаного протиправними діями відповідача. Також, позивач просить стягнути з відповідача вартість проїзду до м. Києва та вартість пошкодженого пальто, однак до суду не надано підтвердження того, що необхідність поїздки до м. Києва викликана наслідком протиправний дій відповідача. Крім того, [PERSON] не надано суду підтвердження того, що власником пальто є саме вона та того, що його варість складає 100 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача матеріальної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами,внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 зазначеної Постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних и ізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до пункту 9 вказаної вище Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження моральні страждання позивача в результаті неправомірних дій відповідача, які виразилися в моральних переживаннях у зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя у зв'язку з ушкодженням здоров'я, встановлено наявність причинного зв'язку між діями відповідача та моральним стражданнями позивача Визначаючи розмір моральної шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди слід стягнути 1500 грн.

Outcome: partial