Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку в примусовому порядку. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , під №59. У вказаному будинку крім неї зареєстрований її син відповідач по справі [PERSON] , хоча фактично за місцем реєстрації ніколи не проживав, так як виїхав за кордон на постійне місце проживання. Комунальні платежі за утримання будинку він не сплачує, будинком не цікавиться, його особисті речі в будинку відсутні. Будь-яких домовленостей між нею та відповідачем щодо залишення за ним права (на час відсутності) користування будинком не було, перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї йому не чинили. Факт реєстрації останнього у її помешканні порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, так як позбавляє оформити субсидію, продати чи вчинити інші правочинити. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 23 березня 2020 року. Ухвалою від 23 березня 2020 року підготовче провадження відкладено до 16 квітня 2020 року, у зв`язку з витребуванням додаткових доказів по справі. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просить розглядати справу за її відстуності. Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, в якому вказав, що заявлені до нього позовні вимоги визнає у повному обсязі, дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично в будинку не проживає з моменту реєстрації, оскільки виїхав за кордон на постійне місце проживання У зв`язку з постійним перебуванням за межами України, не має змоги самостійно подати заяву про зняття з реєстраційного обліку. Просить розглядати справу за його відсутності. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 24 жовтня 2003 року, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №866 та реєстраційного посвідчення Знам`янського БТІ від 11 листопада 2003 року, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 5-6). У вказаному будинку з 18 квітня 2006 року зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується копієї його паспорта, витягом з домової книги та довідкою Знам`янського РС\~УДМС в\~Кіровоградській області\~ наданої\~на запит\~суду(а.с. 7-9, 17,42-43). Фактично відповідач за місцем реєстрації не проживає, оскільки виїхав на постійне місце проживання за межі території України, що не заперечується самим відповідачем. Згідно з розпорядженням Знам`янської міської ради від 18 лютого 2016 року №8 затвердженого рішенням одинадцятої сесії Знам`янської сільської ради від 22 квіцтня 2016 року, вулицю Володарського в місті Знам`янка перейменовано на вулицю "Володимира Винниченка". Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаному будинку зареєстровано відповідача [PERSON] , який є сином позивача. Згідно зі ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.156\~ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст.405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з моменту реєстрації фактично за місцем реєстрації ніколи не проживав. Будь-які ознаки, що вказують на проживання відповідача за цією адресою, не виявлені. Позивач не здійснювала відповідачу перешкод у користуванні житловим приміщенням. Згідно зі ст.150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено, відповідних угод між сторонами не укладалося. Відповідно до ст.72\~ЖК України визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням\~внаслідок відсутності\~цієї особи\~понад встановлені\~строки,\~провадиться в\~судовому порядку.Враховуючи, що позивач є власником квартири, відповідач понад один рік без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації, домовленостей між власником та відповідачем щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності відповідача досягнуто не було, а тому пред`явлений позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Разом з цим, позовна вимога щодо зняття відповідача в примусовому порядку з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного та

Outcome: partial