Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та витребування майна з чужого володіння. Згідно прохальної частини позову, позивач [PERSON] просить поділити майно, набуте за час шлюбу з [PERSON] по половині, виділивши їй рухоме майно, яке знаходиться в будинку №18 по вул.Мічуріна м.Виноградів, загальною вартістю 15270 гривень, а саме телевізор SONI вартістю 2500 грн., холодильник LG сірого кольору, вартістю 4720 грн., електричну духовку ВЕКО вартістю 3000 грн., варочну поверхню газову вартістю 2150 грн., шафу купе вартістю 2900 грн., та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь половину вартості автомобіля марки «Skoda Fabia Combi», 2006 випуску д.н.з. [NUMBER] в сумі 62600 гривень. Позивач [PERSON] просить витребувати від відповідача [PERSON] із незаконного володіння, з будинку №18 по вул. Мічуріна м. Виноградів, наступне рухоме майно: стінку з комп'ютерним столом вартістю 4320 грн., ліжко деревяне з матрацом вартістю 2218 грн., шафу-купе вартістю 3350 грн., туалетний столик вартістю 800 грн. та декоративну новорічна ялинку (сосну) з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 грн., загальною вартістю майна 12378 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначається, що з 24.12.2005 року і до 01.08.2014 року Позивач-1 [PERSON] перебувала в зареєстрованому другому шлюбі з Відповідачем по справі [PERSON] В період з 05.08.1995 року по 10.07.1997 року перебувала з відповідачем у першому шлюбі. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - Позивач 2 - [PERSON] та син [PERSON] 18.04.2008 року. З Відповідачем по справі після укладення шлюбу з 2005 року до жовтня 2012 року вони проживали у квартирі її батьків по вул. Корятовича, 13/11 в м. Виноградів. В 2006 році придбали автомобіль марки «Шкода Фабіа», 2006 випуску д.н.з. [NUMBER], в кредит на 5 років. Відразу треба було заплатили перший внесок за авто 10% від його вартості. Кредит сплачували на протязі 5-ти років по 300 на місяць. Кредит був в доларах США. На даний час даний вартість даного автомобіля складає 125200 грн. Автомобіль, свідоцтво про реєстрацію і ключі до нього знаходиться в користуванні Відповідача. В 2010 році батьки відповідача згідно договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3324, купили житловий будинок в м.Виноградів вул.Мічуріна,18 за 47228 грн. Даний будинок був в неналежному стані, не мав належних умов для проживання та потребував капітального ремонту. З моменту придбання будинку в 2010 році сторони почали проводити капітальний ремонт будинку, який тривав на протязі 2,5 років. Ремонти проводились у всіх кімнатах, зокрема у спальні, вітальні, дитячій, прихожій, ванній, кухні та столовій. За період проведення були проведені наступні ремонтні роботи : заміна і ремонт системи автономного опалення (облаштування полового опалення в прихожій, ванній, туалеті та кухні). Витрати на матеріал - 8900 грн., вартість робіт - 3500 грн.); повна заміна електропроводки будинку проведена батьком позивачки [PERSON] (витрати на матеріал - 2500 грн.; ремонт системи водопостачання та водовідведення, будівництво відстійника вартістю в 4000 грн. (камінь - 1050 грн., труби 150 грн., цемент - 500 грн., арматура - 150 грн., і вартістю робота - 1250 грн.); залиття підлоги по всьому дому у вигляді бетонної стяжки (пінопласт і плівка на суму 1700 грн., цемент на суму 1470 грн., відсів на суму 550 грн., фанера на суму 2000 грн.) на загальну суму 5720 грн.; проведена заміна вхідних дверей з євробруса, які було замовлені і куплені на фірмі «Орлекс» м. Виноградів за 9000 гривень; проведена заміна всіх міжкімнатних дверей, в спальній, вітальні, дитячій на підлогу було викладено паркетну дошку на суму 15500 грн. (витрати на матеріал - 5500 грн., робота - 10000 грн.); облаштування (оздоблення) стін (декоративні штукатурки і покраска) та стель (з гіпсокартону); прокладка кахельної плитки в кухні, ванні та прихожій на суму 8200 грн. За весь внутрішній ремонт майстрам батьком позивачки було заплачено кошти в сумі 13800 (тринадцять тисяч вісімсот) грн. За весь період (2010-2012 роки) було витрачено власних коштів (коштів подружжя) на ремонт будинку в сумі становить приблизно 120 000 грн. Тобто вартість купленого будинку №18 по вул. Мічуріна м.Виноградів збільшилась майже втричі. Після проведення ремонту (в 2012 році) сторонами за спільні кошти було придбано наступні предмети меблі, техніку для ванни та кухні, а також побутову техніку : - кухонна стінка, ручної роботи з ДСП вартістю 10200 грн.; - телевізор марки SONI вартістю 2500 грн.; - холодильник марки LG, сірого кольору, вартістю 4720 грн.; - електричну духовку марки ВЕКО вартістю 3000 грн.; - варочну поверхню газову за 2150 грн. та витяжку за 2200 грн., умивальник вартістю 260,1 грн., унітаз за 683,1 грн.,сидіння для унітазу вартістю 269,1 грн., дзеркало за 224,1 грн., сидіння дитяче за 33,3 грн.; - шафа у ванну кімнату за 341,1 грн.; - ванна за 1889,1 грн., дві панелі вартістю 746,1 грн. та 490,1 грн.; - шафа-купе за 2900 грн.; - посуд, який придбала її мама на суму близько 1000 грн. В даному відремонтованому будинку сторони прожили рівно рік. Після розлучення і зміни свого з дітьми місця проживання позивачка забрала тільки свій одяг і частково свої подарунки, та посуд, все інше спільно нажите майно залишилось у будинку №18 по вул.Мічуріна, де ним може користуватись тільки відповідач, тобто все майно знаходиться тільки його розпорядженні. Вартість меблів та техніки, яка знаходиться у будинку який знаходиться в повному користуванні та розпорядженні Відповідача, і до якого вона не має доступу становить приблизно 32306,50 грн., тобто на суму 16153 грн., яка належить позивачці. До того ж у будинку в дитячій кімнаті по вул.Мічуріна,18 м.Виноградів знаходяться предмети меблів та речі, як належать позивачу-2, і які відповідач не хоче в добровільному порядку повернути, а саме стінка з комп'ютерним столом вартістю 4320 грн., ліжко дерев»не з матрацом вартістю 2218 грн., шафа-купе вартістю 3350 грн., туалетний столик вартістю 800 грн. та декоративна новорічна ялинка (сосна) з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 грн. і які необхідно витребувати від відповідача законному володільцю. З відповідачем позивачі не змогли домовились, тому позивач-1 змушена звертатись до суду для поділу спільно нажитого майна, а позивач 2 щодо витребування майна. Беручи до уваги вищевикладене позивач-1 вважає, що необхідно розділити спільне майно подружжя [PERSON] порівну, а за неподільні речі стягнути компенсацію. Не погоджуючись із заявленим позовом представник відповідача адвокат [PERSON] (а.с. 62) подала письмове заперечення (а.с.46-48) згідно якого позовні вимоги заявлені позивачкою [PERSON] визнає частково, а щодо позовних вимог [PERSON] не визнає в цілому з наступних міркувань. Відповідач вважає, що його колишня дружина при пред'явленні позову скрила той факт, що під час шлюбу було прибане і інше майно, яке вона у червні 2014 року перед розлученням вивезла на автомобілі. Фактично [PERSON] в добровільному порядку до розлучення поділила майно. Ці обставини зможуть підтвердити в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], які були присутні при отриманні майна, а саме: столовий 12-ти персонний сервіз білого кольору вартістю 3000 грн., набір з ложок, вилок, ножів із нержавійки на 12-ть персон вартістю 2000грн., телевізор марки «LG» вартістю 5000 грн., компютер марки «ASUS» вартістю 6000 грн., ноутбук марки «ASUS» вартістю 5000 грн., 4 подушки по 200 грн. на загальну суму 800 грн., покривало на ліжко вартістю 1200 грн., 4 комплекти білизни на ліжко по 1000 гривень кожен, а всього 4000 грн., мікрохвильову піч вартістю 2000 грн. Всього позивачка із спільного майна подружжя вивезла майна на суму 29 000 гривень. Крім того, майно на суму 12378 гривень, яке заявлено позивачкою [PERSON] є спільним сумісним майном подружжя, а не її особистим майном. Позивачка [PERSON] не надала суду ніяких доказів, що вона придбала це майно, а тому норма права, передбачена ст. 387 ЦК України невірно застосована. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибувала з його володіння. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом.Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом"). Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно- правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Позивачці [PERSON] на момент розірвання шлюбу виповнилось лише 18 років , майно, яке вона просить, щоб їй було виділено вона придбати не могла. За життя батьків діти не набувають права власності на майно батьків. За таких обставин [PERSON] не має ніякого права на витребування майна, яке є спільним майном подружжя. Верховний Суд України в своїй постанові № 11 від 21 грудні 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 р.) в пункті 30 пояснив при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 CK в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Таким чином, відповідач не заперечує проти того, щоб майно, а саме на суму 12378 гривень, на яке заявила позовні вимоги [PERSON], було передано при поділі майна подружжя її матері [PERSON], тим самим будуть прийнят і до уваги інтереси дочки так як остання залишилась проживати з матірю. На підставі викладеного відповідач просить позов, пред'явлений позивачкою [PERSON] до [PERSON] завдольнити частково та виділити їй автомобіль марки «Skoda Fabia Combi», 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], вартістю 125200.00 гривень та наступне майно: стінку з комп'ютерним столом вартістю 4320 грн., ліжко деревяне з матрацом вартістю 2218 грн., шафу-купе вартістю 3350 грн., туалетний столик вартістю 800 грн. [PERSON] декоративну новорічну ялинку з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 62600 гривень за 1\\2 частину автомобіля. В частині позовних вимог щодо виділення [PERSON] майна на суму 15270 грн. відмовити. В позові предявленому позивачкою [PERSON] до [PERSON] про витребування і незаконного володіння майна на суму 12378 гривень відмовити. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримали. Будучи допитаною як свідок позивач [PERSON] показала, що між нею та відповідачем [PERSON] поділу спільного майна не було. У червні 2014 року вона з будинку забрала тільки особисті речі та частину речей належну доньці. З присутніх були її мама [PERSON], [PERSON], мати відповідача [PERSON] та теперішня дружина відповідача. Майно, яке вона забрала це: столовий набір білого кольору (придбаний та подарований її мамою), мікрохвильову піч (подаровану її батьком), дві подушки та 2 комплекти білизни, покривало, належний доньці персональний компютер (придбаний нею з чоловіком у м. Ужгород за кошти подаровані для цієї мети її батьками). Ноутбук на той час знаходився у [PERSON] на навчанні в м. Ужгород. Також за кошти її батьків було придбано для [PERSON] компютерний стіл, ліжко з матрацом, шафа-купе, туалетний стіл. Новорічну ялинку з іграшками та гірляндами купила з чоловіком у будинок для дітей. Набір столових приборів (ложки, вилки, ножі)_ не забирала, оскільки ці предмети придбані батьками відповідача. Також не забирала телевізор марки «LG» (придбаний батьком відповідача для внучки). А тому не відповідають дійсності зазначені у запереченні обставини про те, що вона у червні 2014 року вивезла набір з ложок, вилок, ножів із нержавіючої сталі на 12 персон, ноутбук марки «Асус», 4 подушки, 4 комплекти білизни, і між нею та чоловіком відбувся поділ спільного майна. На протязі одного року (до червня 2014 року) вона користувалась автомобілем, який на придбаний у кредит. На даний час автомобіль у поганому стані. За час шлюбу працювала приватним підприємцем, також працювала у службі таксі, належного її чоловіку. У позові про поділ спільного майна вказано тільки те майно, яке придбане та набуто з чоловіком за час шлюбу. У будинку було інше майно придбане батьками чоловіка. На таке майно вона не претендує і його у позові не вказує. Взяти таке майно їй би не дозволила мати відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримала. Будучи допитаною як свідок позивач [PERSON] показала, що після того як її мама у червні забрала свої особисті речі та речі належні їй, вона прийшла з [PERSON] та забрала належний їй телевізор марки «LG». Цей телевізор їй подарував батько відповідача [PERSON], який на даний час помер. Набір столових приборів (вилки, ножі, ложки) мати не забирала, він знаходився у серванті. Компютер їй подарували на день народження. Також їй подарували ноутбук. Мама забрала її подушку, покривало, комплект білизни, подаровані [PERSON]. Стінка з компютерним столом, компютер, ліжко, шафа-купе, туалетний столик, придбаний їй за гроші бабусі. Новорічна ялинка, придбана батьками для неї та брата на перший новий рік (2013), який вони святкували у будинку. Компютер, мікрохвильову піч, особисті речі забрала мама у червні 2014 року, портативний компютер (ноутбук) на той час знаходився у неї на навчанні в м. Ужгород. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні обставини та вимоги позову заперечили, у його задоволенні просили відмовити з підстав наведених у запереченні. Відповідач [PERSON] будучи допитаним як свідок показав, що у шлюбу з [PERSON] прожив приблизно 15 років. У 2005 році взято у кредит автомобіль марки Школа Фабія для дружини. Договір оформлювався на нього. Колишня дружина їздила на цьому автомобілі до червня 2014 року. Не заперечує, щоб автомобіль залишився їй, а йому виплачено 50 % його вартості. До розлучення його дружина [PERSON] зі своєю мамою [PERSON], донькою [PERSON], [PERSON] забрала все майно з будинку (суперечність із запереченнями) окрім меблів. Потім ствердив, що донька не була присутня. Столовий набір та набір ложок вилок, ножів були придбані його батьками. Телевізор «LG», компютер «Асус», ноутбук, придбаний спільно з дружиною. Компютером користувались всі члени сімї. Коли донька поступила до навчального закладу в м. Ужгород, вона забрала ноутбук з собою. Дружина забрала 4 постільні комплекти білизни, мікрохвильову піч. Останню купили за гроші батька дружини. Його мама показувала їм які речі можна забирати. Речі для доньки купував з дружиною за спільні гроші. Подарунками для доньки були золоті вироби. Донька з сином проживають з колишньою дружиною. Газову плиту купили за спільні гроші (за скільки, коли та де купували не памятає). Телевізор марки «Соні», холодильник «Вірпул», електричну духовку, варочну поверхню марки «ВЕКО», купували з дружиною у магазині в м. Виноградів. У будинку з дружиною прожив приблизно 1 рік. Його донька не зверталась до нього з питанням про повернення належного їй майна. Дружина забрала все, що їй було потрібно. Ремонт будинку робився за кошти його батьків. Спільні кошти не вносились. Батьки дружини кошти у ремонт будинку не вкладали. Дружина не працювала. За запереченням іншої сторони, погодився, що дружина за час спільного проживання працювала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він був присутній та допомагав [PERSON] завантажувати речі з будинку. Він відєднав персональний компютер у кімнаті [PERSON]. Компютер був подарований [PERSON] на день народження. Пізніше їй був подарований на день народження перед навчанням ноутбук. З [PERSON] він зустрічається на протязі 6 років. У кімнаті [PERSON] були туалетний столик, ліжко, компютерний стіл, шафа-купе, тумбочка під телевізор. Ноутбука не було, оскільки він знаходився у [PERSON] в м. Ужгород. Пригадує, що відносив у машину одіяло, посуд, а також речі [PERSON]: статуетки, подушку, покривало, постільну білизну. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що після того як її донька розійшлася з чоловіком, вона з донькою та хлопцем внучки їздили за речами до будинку чоловіка. У будинку на них чекали мама відповідача та його співмешканка. Донька забрали особисті речі, це: декілька каструль, пара кружок, нижня білизна, одяг, дитячі речі, посуд (сервіз, білого кольору), мікрохвильову піч. Мікрохвильову піч вона подарувала донці на день народження. Посуд (сервіз) купила для доньки та їй подарувала. Компютер був придбаний для внучки. Ноутбук у цей день у будинку не був. Предмети, які купувались батьками відповідача, її донька не забирала. Вона з чоловіком [PERSON] дали гроші (приблизно 10 000 гривень) на купівлю меблів для онуки [PERSON]. За ці кошти було придбано: шафа-купе, ліжко, компютерний стіл, дзеркало з тумбою (туалетний стіл). Новорічну ялинку дітям купила [PERSON]. Вона працює на швейній фабриці, заробітна плата складає 4 000 гривень, додатково отримує пенсію. ЇЇ чоловік теж працював та отримував пенсію. Донька не забирала з будинку столовий набір (ложки, вилки, ножі), оскільки це подарунок батьків відповідача. Донька перебуваючи у шлюбі з відповідачем працювала на базарі та у службі такі. За час шлюбу вони оформили у кредит автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що бачила будинок в якому проживали сторони по справі до його ремонту та після. У дитячій кімнаті було спальне ліжко, шафа-купе, тумбочка, компютерний стіл. У будинку була новорічна ялинка з гірляндами, мікрохвильова піч, тощо. Бачила легковий автомобіль. Свідок [PERSON] показала, що перед тим як [PERSON] телефонувала перед тим прийшла у будинок за своїми речами. Вона з сином не заперечували проти цього. Прийшовши забрала свої речі. На уточнене запитання адвоката відповідача відповідала, що позивач забрала спільні з чоловіком речі. Забрали ноутбук, компютер, телевізор «LG», подушки, білизну, покривало, мікрохвильову піч, електромясорубку, каструлі. Залишилось: холодильник, ванна, газова плита, пральна машина, утюг, телевізор у спальній кімнаті. Ноутбук забрала [PERSON], який був куплений на навчання для [PERSON]. Мікрохвильову піч купив батько [PERSON]. Ходили у кожну кімнату. Телевізор «LG» вона купила з чоловіком для своєї внучки [PERSON]. Син з дружиною купили для [PERSON] ноутбук. Майно на яке претендує [PERSON] куплене її сином з дружиною за час шлюбу. Сабіна ніде не працювала, у будинку мала власну кімнату. Також за час шлюбу купили в кредит автомобіль Шкода Фабія. На машині здебільшого їздила [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що після того як [PERSON] розлучався з [PERSON] вона з ним одружилась. З позивачами у неприязних відносинах. З [PERSON] зустрічалась один раз, коли вона приїхала у будинок за речами. Декілька раз бачила [PERSON], остання показувала їй непристойні жести. Перед тим, як [PERSON] прийшла у будинок за своїми речами вона телефонувала (влітку 2014 року). В той день вона була у будинку з [PERSON] [PERSON] забирала речі з кухні, спальної кімнати: компютер, ноутбук, телевізор, рушники, чайник, блендер, мясорубку, соковижималку. Через деякий час приходила [PERSON] та забрала свої речі (які саме не знає). Ноутбук забрала [PERSON] з кімнати [PERSON]. На даний час вона з відповідачем та спільною дитиною проживає у цьому будинку. У спальній кімнаті є ліжко, шафа, телевізор. Всього у будинку є 2 шафи-купе, які знаходяться у спальній та дитячій кімнатах. У кухонній кімнаті є кухонна стінка, духовка, плита для приготування їжі. Чоловік сплачує аліменти на утримання дітей від попереднього шлюбу у загальній сумі 1300 гривень на місяць. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Обставини наведені у позові про витрачання коштів для проведення ремонтних робіт у будинку подарованому батьком відповідача, внаслідок чого збільшилась вартість будинку, судом не зясовувались в порядку ст. 10, 11 ЦПК України, оскільки ці обставини не стосувались заявлених вимог. Обставини позову з приводу заявлених вимог та заперечення проти позову частково знайшли своє підтвердження. Так, згідно ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Як роз'яснено в п.п.23, 24 Постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про праггяжу застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спорв між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна , що підлягає поділу включається загальне майно, подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Статтею 62 ЦК України (Виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові), визначено, що - «1. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 2. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ. набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За роз'ясненнями, що містяться в пп. 23. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положення п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованих шлюбах з 05.08.1995 року по 10.07.1997 року та з 24.12.2005 року по 01.08.2014 року (а.с.15-17). За час шлюбів в них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та син [PERSON], 18.04.2008 року (а.с.13,14). За час останнього перебування у шлюбі ними набуто рухоме майно, яке слід віднести до спільної сумісної власності подружжя, а саме: транспортний засіб - автомобіль Шкода Фабія, тип легковий комбі, 2006 року випуску, придбаний у кредит на ім'я [PERSON] (а.с.20). Його вартість визначена експертом та складає 125 200 грн. (а.с. 21-22). За час шлюбу кредит сплачений. Автомобіль з червня 2014 року знаходиться у відповідача, що стверджується показами [PERSON], [PERSON] Вказані обставини сторонами не оспорюються та визнаються. Також подружжям за час шлюбу придбано наступне рухоме майно: кухонна стінка вартістю 10200 грн., телевізор марки SONI вартістю 2500 грн., холодильник марки LG вартістю 4720 грн., електрична духовка марки ВЕКО вартістю 3000 грн., варочна поверхня газова за 2150 грн., витяжка за 2200 грн., умивальник вартістю 260,1 грн., унітаз за 683,1 грн., сидіння для унітазу вартістю 269,1 грн., дзеркало за 224,1 грн., сидіння дитяче за 33,3 грн., шафа у ванну кімнату за 341,1 грн., ванна за 1889,1 грн., дві панелі вартістю 746,1 грн. та 490,1 грн., шафа-купе за 2900 грн., декоративна новорічна ялинка з іграшками та гірляндами вартістю 1690 грн., що стверджується товарними чеками, накладними на придбання майна та показами позивачів (а.с. 39, 40, 41, 43, 45). Загальна вартість, яка сторонами не оспорюються, такого майна становить 34 296,1 грн. Спільне майно подружжя знаходиться в будинку належному відповідачу. Заперечення відповідача знайшли своє підтвердження тільки в частині віднесення до спільного майна подружжя декоративної ялинки з гірляндами. Ця обставина підтверджена і показами позивачів. В частині віднесення до спільного майна подружжя: столового сервізу на 12 персон вартістю 3000 грн., набір ложок, вилок на 12 персон вартістю 2000 грн., телевізора марки «LG» вартістю 5 000 грн., компютер марки «ASUS» вартістю 6000 грн., ноутбук марки «ASUS» вартістю 5000 грн., 4 подушки по 200 грн. на загальну суму 800 грн., покривало на ліжко вартістю 1200 грн., 4 комплекти білизни на ліжко по 1000 гривень кожен, а всього 4000 грн., мікрохвильову піч вартістю 2000 грн., вивезення такого майна колишньою дружиною у червні 2014 року та проведення поділу у цей час спільного майна, суд до уваги не приймає, оскільки ці обставини спростовуються показами позивачів як свідків, показами свідка [PERSON] Покази свідків [PERSON]Л, [PERSON], [PERSON] на підтвердження обставин наведених у запереченні та на спростування доводів позову, суд не приймає, зокрема, з тих мотивів, що такі покази є суперечливими між собою, не послідовними. Даючи покази зазначені особи неодноразово змінювали зміст відповідей та суть показань. З урахуванням встановленого, позивачу [PERSON] слід виділити частину рухомого майна, яке є спільною власністю подружжя, загальною вартістю 16960, а саме: телевізор марки SONI вартістю 2500 гривень, холодильник марки LG, сірого кольору, вартістю 4720 гривень, електричну духовку марки ВЕКО вартістю 3000 гривень, варочну газову поверхню марки ВЕКО вартістю 2150 гривень, шафу купе вартістю 2900 гривень та декоративну новорічну ялинку (сосну) з новорічними іграшками та гірляндами вартістю 1690 гривень та стягнути з відповідача на її користь частину вартості автомобіля марки «Skoda Fabia Combi» в сумі 60 910 гривень. За встановлених обставин позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи вимоги заявлені [PERSON], суд виходить із встановлених вище обставин та з наступних обґрунтувань. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 173 СК України батьки і діти, зокрема, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. Майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини (ст. 174 СК). Батьки зобовязані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток (ч. 1 ст. 176 СК). До особистого майна належного позивачу [PERSON] слід віднести стінку з комп'ютерним столом вартістю 4320 гривень, ліжко деревяне з матрацом вартістю 2218 гривень, шафу купе вартістю 3350 гривень, туалетний столик вартістю 800 гривень, компютер марки «ASUS» вартістю 6000 грн. (придбані за кошти батьків позивача [PERSON] для внучки [PERSON] (а.с.42,44)), ноутбук марки «ASUS» (подарований [PERSON] на день народження), телевізор марки «LG» (подарований [PERSON] батьком відповідача [PERSON]). Майно у виді компютера марки «ASUS», ноутбук марки «ASUS» та телевізор марки «LG» знаходиться у користуванні та розпорядженні [PERSON] Заперечення відповідача, як зазначалось вище, суд до уваги не приймає. Також не заслуговують на увагу і покази дані в судовому засіданні відповідачем [PERSON] У таких показах останній стверджував про те, що його донька [PERSON] не зверталась до нього з питанням про повернення належного їй майна. Ці покази спростовуються роздруківкою телефонної розмови, яка відбулась 04.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.124-125). Отже, порушене право позивача [PERSON] підлягає судовому захисту, у обраний нею спосіб, передбачений законом. За встановлених обставин, вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на їх користь (а.с.1,2).

Outcome: partial