Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що 24.09.2013 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області було видано виконавчий лист у справі №279/3738/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.06.2013 року до її повноліття, але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходу громадян. Як вбачається з довідки-розрахунку нарахування заборгованості по аліментам, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, станом на 01.06.2021 року в сумі 59454, 01 гривня. Заборгованість по неустойці - 59454, 01 гривень, яку просить стягнути з [PERSON] на підставі ст.196 СК України за період з 01.04.2015 року по 01.06.2021 року. 06.09.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.02.2016 року по справі №279/493/16 року [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До ухвалення даного рішення з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення суду від 12.09.2013 року у справі №279/3738/13-ц стягувались аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу . Виконавчий лист №279/3738/13-ц виданий Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 24.09.2013 року перебуває на виконанні у Коростенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). З довідки-розрахунку вказаного відділу ДВС слідує, що боржник [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача, яка станом на 01.06.2021 року , становить 59454, 01 гривень. Наявність заборгованості тягне відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст.196 Сімейного кодексу України. Так, згідно ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. З роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" слідує, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст.196 Сімейного кодексу України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст.196 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Суд вважає, що у виникненні заборгованості за період з лютого 2019 року по грудень 2020 року є вина відповідача, оскільки він є працездатним за віком, будучи обізнаним про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини за вказаний період аліменти не сплачував. 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду уточнила сформовану раніше позицію щодо порядку обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, визначивши, що обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного дня такого прострочення. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць Х кількість днів заборгованості Х 1 %. З довідки - розрахунку слідує, що сплата аліментів відповідачем не проводилась в період з лютого 2019 року по грудень 2020 року, включно. Отже, з урахуванням наведеного, відповідно до ст.196 СК України, виходячи з розрахунку проведеного за вищенаведеною формулою, на користь позивача підлягає стягненню 10809 гривень 54 копійки неустойки (пені) . Враховуючи, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на корить позивача, з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів про те, що несплата аліментів була зумовлена незалежною від нього обставиною, суду подано не було, тому позов підлягає задоволенню на вищевказану суму, тобто частково. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial