Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Збаразька міська рада Тернопільської області, про виділ в натурі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, визнання права власності на господарські будівлі, реальний розподіл та виділення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] , де він постійно проживає. Інша 2/5 частина вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] . Позивач будучи співвласником житлового будинку та господарських будівель, що є у спільній власності просить: виділити в натурі [PERSON] приміщення та будови 3/5 частки будинковолодіння, а саме: житловий будинок - літ. А. прибудову - літ. а, підвал - літ. а;, ганок - літ. а2, ганок - літ. а3, гараж - літ. В. підвал - літ. д(пд.), огорожу - літ. 1, огорожу - літ. 2, хвіртку - літ. З, ворота - літ. 4; визнати право власності за [PERSON] на літню кухню - загальною площею 22,1 кв. м., баню - загальною площею 20,4 кв. м. та гараж - загальною площею 25.3 кв. м.; реально поділити між [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею 0,961 га за адресою [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] земельну ділянку пропорційну до частки у праві власності жилого будинку, будівлі та споруди. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 17.03.2015 року відкрито провадження та призначено судове засідання по справі (головуючий суддя Ткаченко О.М.) (т.1 а.с.27). 27.10.2015 року позивачем подано уточнення до позовної заяви, що прийняте судом (т.1 а.с.66). Ухвалами Збаразького районного суду Тернопільської області від 18.03.2016 року по справі призначені судові земельно-технічну та будівельно-технічну експертизи і зупинено провадження по справі (т.1 а.с.134-135). 13.06.2016 року ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 18.03.2016 року про призначення судових земельно-технічної та будівельно-технічної експертиз залишена експертною установою без виконання у зв`язку з не оплатою проведення експертиз (т.1 а.с.144). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2016 року замінено суддю Ткаченко О.М. у зв`язку з його відставкою на суддю Щербату Г.Р. (т.1 а.с.175). Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 18.11.2016 року справу прийнято до провадження (головуючий суддя Щербата Г.Р.) (т.1 а.с.176). Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.02.2017 року поновлено провадження по справі (т.1 а.с.200). Ухвалами Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.02.2017 року по справі призначені судові земельно-технічну та будівельно-технічну експертизи і зупинено провадження по справі (т.1 а.с.201-202). Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 18.09.2018 року поновлено провадження по справі (т.2 а.с.6). Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23.10.2018 року продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання(т.2 а.с.38). Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 10.12.2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ванкевич А.М., позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у заяві про уточнення позовних вимог, при цьому зазначивши, що позивач з сім`єю постійно проживає у вищевказаному будинку за номером [ADDRESS] . На протязі тривалого часу між сім`ями позивача та відповідача постійно виникають суперечки, з приводу користування коридором будинку, що є у спільному користуванні сторін, та з якого є входи у квартири сторін, на горище та у підвал. В зв`язку з цим виникла необхідність провести реальний розподіл будинку, відповідно до плану 1952 року, з відступом від ідеальних часток, виділивши позивачу коридор, що є спільному користуванні. При цьому просить суд зобов`язати відповідача виконати будівельні роботи, згідно варіантів поділу висновку будівельно-технічної експертизи. Крім того, за будинком, згідно рішення виконавчого комітету Збаразької міської ради рахується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 883 кв.м, з якої 530 кв.м закріплена за 3/5 частиною будинку, що належить позивачу, та 353 кв.м за 2/5 частиною будинку, що належить відповідачу, а земельна ділянка площею 230 кв.м залишена у спільному користуванні сторін. Вказані земельні ділянки неприватизовані та перебувають у користуванні сторін. На даний час фактичний розмір земельної ділянки не відповідає розміру визначеному у рішення виконавчого комітету Збаразької міської ради від 29.06.1995 року №357 і відповідно до виготовленого зведеного плану загальна площа земельної ділянки становить 0.961 га. Оскільки добровільної згоди щодо розподілу вказаного будинку та земельної ділянки сторони дійти не можуть, з метою уникнення в подальшому непорозумінь позивач просить суд виділити позивачу приміщення та будови 3/5 частини спірного будинковолодіння, а саме житловий будинок - літ. А. прибудову - літ. а, підвал - літ. а1, ганок - літ. а2, ганок - літ. а3, гараж - літ. В. підвал - літ. д(пд.), огорожу - літ. 1, огорожу - літ. 2, хвіртку - літ. З, ворота - літ. 4., а також реально поділити між сторонами земельну ділянку площею 0,961 га та виділити у власність позивачу земельну ділянку пропорційну до частки у праві власності жилого будинку, господарських будівель та споруд. Окрім того на підставі дозвільних документів позивачем збудовані нежитлові приміщення, а саме: літня кухня, баня та гараж, що введені в експлуатацію протягом 2011-2013 року, та на які позивач не може оформити право власності по тій причині, що між сторонами триває спір щодо розподілу земельної ділянки, призначеної для обслуговування земельної ділянки, а тому вважає що є підстави для визнання права власності на вказані господарські будівлі за позивачем. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] щодо позовних вимог заперечили частково та пояснили, що відповідач, в порядку спадкування, набув право власності на квартиру номер [ADDRESS] . Відповідач та його представник не заперечують щодо виділення позивачу в натурі 3/5 частини житлового будинку, та заперечили щодо вимог про виділення позивачу коридору ІІІ,ІV,V, що є у спільному користуванні та з якого є входи у їх квартири, тобто позивача та відповідача, та виходами у підвал та на горище. Не погоджуються вони із висновками експертів щодо влаштування входу у квартиру шляхом демонтажу вікна квартири відповідача, оскільки у вказаному місці квартири встановлений котел і витяжка і в такому випадку квартира буде без опалення. Щодо влаштування входу в підвал із приміщення кухні квартири відповідача заперечили посилаючись на те, що це арочне старе склепіння, потрібно розбивати несучу стіну, що може призвести до руйнації кухні та будівлі. Не погоджуються із вимогою позивача, що узгоджується із висновком експерта, щодо виділення відповідачу кладової, що належить позивачу, оскільки експерт не вказав вхід в кладову і на горище, чим позбавив відповідача входу на горище. Відповідач не створює перешкоди позивачу у користуванні спільним коридором. Щодо визнання за позивачем права власності на літню кухню, баню та гараж заперечили, оскільки вважають що вказані будівлі побудові з порушенням чинного законодавства. Щодо розподілу земельної ділянки позов не визнають, оскільки земельна ділянка для обслуговування будинку рішенням виконкому Збаразької міської ради від 29.06.1995 року №357 виділена у користування в розмірі 353 кв. м за 2/5 частиною будинку, 530 кв.м за 3/5 частиною будинку та залишено у спільному їх користуванні земельну ділянку у розмірі 230 кв.м. Крім того рішенням Збаразької міської ради від 14.03.2014 року №694 позивачу та відповідачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі, що було скасовано рішенням збаразького районного суду від 02.09.2014 року у справі за позовом [PERSON] .. До будинку по [ADDRESS] є єдиний спільний заїзд з двору будинку по [ADDRESS] , який позивач хоче приватизувати та встановити сервітут, відносно чого вони заперечують, оскільки не створюють перешкоди позивачу у користуванні та приватизації земельної ділянки. Щодо розміру земельної ділянки 961 кв. м зазначеною позивачем повідомили, що виділена відповідачу у користування земельна ділянка площею 353 кв.м збільшилася на 78 кв. м доданої на підставі угоди від 15.09.2011 року укладеної із сусідом будинку по [ADDRESS] [PERSON] .. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] суду пояснив, що Збаразькою міською радою неодноразово буди створені комісії щодо вирішення спорів відносно користування земельною ділянкою сторонами по справі та рішенням виконкому Збаразької міської ради від 29.06.1995 року №357 закріплена земельна ділянка в розмірі 353 кв. м за 2/5 частиною будинку, 530 кв.м за 3/5 частиною будинку. Лише після виділення частки житлового будинку із спільного нерухомого майна позивач [PERSON] вправі звернутися до міської ради про вирішення питання щодо приватизації земельної ділянки для обслуговування належного йому нерухомого майна. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] є двохквартирним з одним спільним входом та коридорами позначеними літерами 3,4,5, що до грудня 1992 року знаходився на балансі Збаразької міської ради. Згідно реєстраційного посвідчення №2250 від 10.02.1993 року за позивачем [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1992 року, зареєстровано 3/5 частина житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями (а.с.11,56 т.1). 04.12.1992 року між Збаразькою міською радою та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу 3/5 частини житлового будинку надвірними будівлями до якої увійшли частина підвалу, житлові кімнати літ.1-4, 1-5, 1-6, кладова 1-7, 1/2 коридорів 3 розміром 7.4 кв.м, 4 розміром 2.7 кв.м, 5 розміром 4.5 кв.м, та 1/2 огорожі літ.1, 1/2 частина хліва літ.В. Житлова площа будинку становила 46,8 кв.м. (а.с.56 т.1). Згідно свідоцтва про право власності на житло видане Збаразькою міською радою на підставі ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] , що складається з 2 кімнат, житловою площею 25.3 кв.м кухні площею 8.8 кв.м та коридору площею 3.6 кв.м, тобто половини площі розміру коридорів 4 площею 1.36 кв.м та 5 площею 2.25 кв.м. (а.с.161-165 т.1). Згідно реєстраційного посвідчення №158 від 24.07.1993 року за відповідачем [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2002 року №1-1377, зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] з надвірними будівлями на підставі до(а.с.45,166 т.1). Як вбачається із наявних в матеріалах цивільної справи копії листа начальника відділу містобудування, архітектури та ЖКГ Збаразької районної державної адміністрації Я.М. Сокульського №282/01-12 від 19.22.2015 (а.с. 93 т.1), в якому зазначено, що за період з 2008 по 2010 в журналі реєстрації будівельних паспортів громадянин [PERSON] не значиться, копії листа начальника Збаразького районного комунального архітектурно-планувального бюро Я.Д. Дира №845 від 20.11.2015 (а.с. 94 т.1), в якому зазначено, що за період з 2008 по 2015 жодної проектної документації на будівництво чи реконструкцію житлового будинку або господарських будівель гр. [PERSON] на земельній ділянці по [ADDRESS] не розроблялось. Однак як вбачається із висновку будівельно-технічної експертизи від 16.06.2018 року, в ході проведення обстеження, яке відбувалось у вересні 2017 експертом встановлено, що в межах домоволодіння наявні будівлі та споруди, на які не оформлено свідоцтво про право власності, а саме: прибудова літ. «а» - приміщення 2-4, 2-5 (копія технічного паспорта від (а.с. 41-45), приміщення III, 1-1, 1-2, 1-31-8, 1-9 (копія технічного паспорта від 09.12.2011 (а.с. 12-17) ганок літ. «а2»; ганок літ. «аЗ»; гараж літ. «В»; літня кухня літ. «Г»; баня літ. «Д»; підвал літ. «д(пд.)»; гараж літ. «Е»; хвіртка літ. «З»; ворота літ.»4» Будівлі тамбурів літ. «а», «а1», сарай літ. «В» та вбиральня літ. «В», що були внесені до копії інвентаризаційної справи, станом на 20.08.1952 року, станом на день проведення обстеження демонтовані. Як вбачається із правовстановлюючих документів сторін, співвласників спірного будинковолодіння, вхід до будинку є спільний через коридори 3,4,5, що виділений кожному із них по половині, та з якого є входи в їх квартири, на горище і в підвал. Рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради Тернопільської області від 29 червня 1995 року № 357 позивачу [PERSON] виділено в користування за 3/5 частиною житлового будинку - 530 кв. м земельної ділянки та в користування [PERSON] (попереднього співвласника) 2/5частини будинку - 353 кв.м. Земельна ділянка площею 230 кв. м залишена у спільному користуванні сторін. (а.с.10 т.1). Відповідно до виготовленого на замовлення позивача зведеного плану загальна площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд становить 961 кв. м. і саме такий розмір земельної ділянки позивач просить реально розділити та виділити йому у власність. Щодо розміру земельної ділянки 961 кв. м відповідач зазначив, що виділена йому у користування земельна ділянка площею 353 кв.м збільшилася на 78 кв. м на підставі угоди від 15.09.2011 року укладеної із сусідом будинку по [ADDRESS] [PERSON] .. Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як слідує із змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, що передбачено ч. 1-2 ст. 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. При цьому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За змістом ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В той же час, як визначено ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. При цьому, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, наданих п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відтак, з огляду на правову природу вказаної норми, її застосування має наслідком утворення двох і більше окремих об`єктів нерухомого майна, відтак, має здійснюватись в контексті положень ст. 183 ЦК України щодо подільності речей. Так, стаття 183 ЦК України критерієм для розмежування речей на подільні та неподільні визначає можливість збереження ними після поділу свого цільового призначення. За визначенням статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком в розумінні ст. 380 ЦК України є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Так, звертаючись до суду з позовом про розподіл спільного часткового майна в натурі, позивач вважає свої права порушеними та просить, зокрема, виділити 3/5 частки будинковолодіння, а саме: житловий будинок літ. А. прибудову літ.а, підвал літ.а, ганок - літ.а2, ганок літ.а3, гараж літ.В, підвал літ.д(пд.), огорожу літ.1, огорожу - літ.2, хвіртку літ.3, ворота літ.4; та визнати право власності на літню кухню загальною площею 22,1 кв. м., баню загальною площею 20,4 кв. м. та гараж загальною площею 25.3 кв. м.. Водночас стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України до обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як визначено положеннями статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. За таких обставин, проаналізувавши наданий суду висновок експерта від 15.06.2018 року № 23/18-22 з урахуванням уточнень, наведених у додатку до нього, вбачається, що здійснити поділ спірного житлового у рівних частках між співвласниками у відповідності до вимог нормативних документів неможливо. Разом з тим, експертом вказано на технічну можливість виділу в натурі 3/5 частини житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, з окремими відступами від вимог державних будівельних норм щодо площі та складу приміщень ізольованих квартир будинку, та розроблено варіант виділу частини будинку в натурі в частках, близьких до ідеальних часток співвласників, наступним чином: висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 15.06.2018 року запропоновані два варіанти поділу житлового будинку номер [ADDRESS] відповідно до 2/5 та 3/5 частин, при яких необхідно виконати будівельні роботи, а саме: Варіант 1. -замурувати дверний проріз між приміщеннями підвального поверху І та ІІ; -влаштувати дверний проріз на місці віконного у приміщенні 2-3, де існував вхід до будинку станом на 1952 рік, або у приміщенні неузаконеної прибудови; -для доступу до приміщення підвалу влаштувати у приміщенні кухні 2-1 люк або зовнішні сходи і дверний проріз; -замурувати дверний проріз між неузаконими приміщеннями коридорів ІІІ і 2-4. При такому поділу житлового будинку відступ від ідеальних часток становить: для співвласника 3/5 частки житлового будинку частка становить 59/100 і менша від належної частки на 3784 грн.; для співвласника 2/5 частки житлового будинку частка становить 41/100 і більша від належної частки на 3784 грн.. Варіант 2. -замурувати дверний проріз між приміщеннями підвального поверху І та ІІ; -влаштувати дверний проріз на місці віконного у приміщенні 2-3, де існував вхід до будинку станом на 1952 рік, або у приміщенні не узаконеної прибудови; -для доступу до приміщення підвалу влаштувати у приміщенні кухні 2-1 і коридору люк ІV або зовнішні сходи і дверний проріз; -замурувати дверний проріз між неузаконими приміщеннями коридорів ІІІ і 2-4 -влаштувати роздільну перегородку у приміщенні ІV дверний проріз між приміщеннями 1-3 і 1-7. При даному варіанті поділу, співвласнику 2/5 частки виділяється частина коридору та існуючий вихід на горище. При такому поділу житлового будинку відступ від ідеальних часток становить: для співвласника 3/5 частки житлового будинку частка становить 14/25 і менша від належної частки на 13971 грн.; для співвласника 2/5 частки житлового будинку частка становить 11/25 і більша від належної частки на 13971 грн.. Відносно обох варіантів поділу будинку відповідач [PERSON] категорично заперечує та не згідний влаштувати люк у приміщенні кухні для доступу до приміщення підвалу та дверний проріз на місці віконного для входу до своєї квартири, де встановлений котел для опалення, оскільки при такому поділі його квартира залишиться без опалення. При цьому, відповідно до положень ст. 152 ЖК УРСР, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Згідно з п. 1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків; переобладнання, в свою чергу, це: улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Водночас, у висновку експерта зазначено, що для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, для відповідності вимогам будівельних норм, необхідно провести відповідні ремонтно-будівельні роботи, однак не зазначено хто саме має їх здійснити і сторони не дійшли до такої згоди, а також експертом у даній справі не були визначені роботи щодо опалення у 2/5 частці житлового будинку. Разом з тим в матеріалах справи відсутні, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю та відповідних інспекцій про можливість встановлення опалення у виділеному сторонам житлового приміщення, а також про відповідність пов`язаних з цим переобладнанням і переплануванням будівельним нормам і правилам. При цьому суд зауважує, що за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до п.п. 2.3, 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Однак як вбачається із висновку експерта від 15.06.2018 року № 23/18-22, при визначенні можливих варіантів виділу в натурі 3/5 частини спірного майна експерт враховував неузаконену прибудову до житлового будинку, тобто побудовану без дозвільних документів, відтак, самочинну, у якій пропонує влаштувати вхід до 2\\5 частки житлового будинку. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, за змістом пунктів 1-2 частини 3 вказаної статті, є одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Частиною 2 статті 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За таких обставин, судом встановлено, що позивач є власником 3/5 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відтак, має охоронювані законом права володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном на власний розсуд, в тому числі, і право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, відповідно до договору купівлі-продажу 3/5 частини житлового будинку надвірними будівлями від 04.12.1992 року до якої увійшли частина підвалу, житлові кімнати літ.1-4, 1-5, 1-6, кладова 1-7, 1/2 коридорів 3 розміром 7.4 кв.м, 4 розміром 2.7 кв.м, 5 розміром 4.5 кв.м, та 1/2 огорожі літ.1. Житлова площа будинку становила 46,8 кв.м. (а.с.56 т.1). Оскільки хлів літ.В демонтований, тому ця 1/2 частина хліва виділенню із спільного майна не підлягає. За наведених обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, суд не вбачає законних підстав для поділу житлового будинку [ADDRESS] запропонованих у висновку експерта від 15.06.2018 року № 23/18-22 із здійснення виділу у натурі частки позивача із майна, що є у спільній частковій власності сторін, а саме житлового будинку з відхиленням від ідеальних часток співвласників, влаштування входу до квартири у не узаконеній прибудові, врахування встановленої системи опалення. При цьому, на підставі положень ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 367 ЦК України, право спільної часткової власності сторін на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами припиняється одночасно з його поділом. За наведених обставин позовні вимоги в частині виділення позивачу в натурі прибудови літ.а, ганку літ.а.2, , ганку літ.а.3, гаража літ.В, 1\\2 частини огорожі літ.1, огорожі літ.2, хвіртки літ.3, воріт літ.4, та визнання за [PERSON] права власності на літню кухню, баню та гараж, до задоволення не підлягають, оскільки питання щодо виділення в натурі та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна може розглядатись лише після здачі їх в експлуатацію та реєстрації відповідно до закону. Вирішуючи спір в частині поділу та виділенню у власність земельної ділянки пропорційної до частки у праві власності житлового будинку, господарських будівель та споруд, суд зазначає наступне. У відповідності до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04.10.1991 року, одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Порядок набуття та реалізації громадянами прав на землю регулюється розділом IV ЗК України. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України). Так, як визначено пунктами «а», «б», «в» частини 1 статті 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради Тернопільської області від 29 червня 1995 року № 357 позивачу [PERSON] виділено в користування за 3/5 частиною житлового будинку - 530 кв. м земельної ділянки та в користування [PERSON] (попереднього співвласника) 2/5 частини будинку - 353 кв.м., тобто для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку виділена земельна ділянка площею 883 кв.м. Земельна ділянка площею 230 кв. м залишена у спільному користуванні сторін. Із показань відповідача вбачається, що виділена йому у користування земельна ділянка площею 353 кв.м збільшилася на 78 кв. м на підставі угоди від 15.09.2011 року укладеної із сусідом будинку по [ADDRESS] [PERSON] .. На даний час між сторонами існує спір щодо розміру земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 961 кв. м. і саме такий розмір земельної ділянки позивач просить реально розділити та виділити йому у власність ділянки пропорційної до частки у праві власності житлового будинку, господарських будівель та споруд. Будь-яких доказів того, що сторони в установленому законом порядку набули право на користування спірною земельною ділянкою площею 961 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, як речовими правами, матеріали справи не містять, відтак, вказані земельні ділянки є комунальною власністю відповідної територіальної громади, що наділена по відношенню до них повноваженнями, визначеними, зокрема, в ст. 12 ЗК України. При цьому, відповідно до частини 1 статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників, згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (ч. 4 ст. 88 ЗК України). Враховуючи це, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постанові від 30.01.2019 року у справі № 635/4807/15-ц прийшов до висновку, що загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні, до її приватизації або за договором оренди. Як далі вказує Верховний Суд, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд лише визначає умови, на яких співвласники її використовуватимуть з метою забезпечення ефективної реалізації ними своїх прав щодо користування майном. Будь-яких питань, пов`язаних із розпорядженням земельною ділянкою чи з правом власності на неї, суд у такій справі не вирішує. Враховуючи вказане, проаналізувавши наданий суду висновок експерта від 31.07.2018 року № 22/18-22, з урахуванням показань даних ним в судовому засіданні, судом встановлено, що земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд хоча і виділені співвласникам для користування, однак межі не визначені, тому він рекомендує за необхідне виділити нерухоме майно, сформувати межі, розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Якщо б сторони спільно сформували межі, після цього можна виготовляти кадастровий номер, робити поділ та передавати земельну ділянку у власність. Водночас, положеннями ч. 1 ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. При цьому, згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відтак, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постановах від 13.04.2016 року у справі № 6-253цс16, 12.10.2016 року у справі № 6-2225цс16, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 14.02.2018 року у справі № 725/1664/16-ц, 16.05.2018 року у справі № 663/2845/14-ц, 05.09.2018 року у справі № 750/11106/15-ц. Враховуючи вказане, вирішення питань з приводу користування та вирішення питання про передачу у власність земельної ділянкою для ведення особистого селянського господарства, розташованою по [ADDRESS] , відноситься до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку та не підлягає вирішенню судом в межах пред`явленого позову. В той же час, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом у встановленому законом порядку доведено до відома сторін їхні процесуальні права та обов`язки, а також наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Проаналізувавши докази представлені сторонами, за наведених обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині виділу частки позивача в праві власності на спірний житловий будинок відповідно до договору купівлі-продажу 3/5 частини житлового будинку надвірними будівлями від 04.12.1992 року. В той же час правові підстави для виділення позивачу в натурі прибудови, ганків, гаража, огорожі, хвіртки, воріт, визнання право власності на літню кухню, баню, гараж, реальний поділ земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею 0,961 га за адресою [ADDRESS] та виділення у власність позивачу земельну ділянку пропорційну до частки у праві власності жилого будинку, будівлі та споруди відсутні, відтак, в даній частині позов не підлягає до задоволення.

Outcome: partial