Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою з вимогами до відповідача [PERSON] про визнання права власності на Ѕ спадкового майна, а саме: - кв. [ADDRESS] ; -1/3 кв. [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначала, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] , [INFO] , яка за життя не залишила заповіт. [PERSON] була матір`ю [PERSON] , що був батьком позивача [PERSON] та помер до відкриття спадщини - [INFO] . Тобто, її батько, [PERSON] , на момент смерті [PERSON] помер і не встиг отримати обов`язкову частку у спадщині. У відповідності до ст. 1266 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за правом представлення після [PERSON] . Вказувала, що у червні 2018 року вона звернулася до нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині на спадкове майно, яке належало [PERSON] , матері померлого [PERSON] . Листом від 26.02.2019 державний нотаріус повідомила, що іншим спадкоємцем - [PERSON] ( також спадкоємець 1 черги за законом) не надано оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на вказане майно, тому видати свідоцтво є неможливим. 05 червня 2019 року позов подано до Деснянського районного суду м. Києва 10 червня 2019 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва позов залишено без руху. 25 липня 2019 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В подальшому стороною відповідача подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження з посиланням на те, що суд, будучи введеним в оману щодо фактичних обстави справи, суд відкрив провадження за місцем знаходження ніби то основної частини нерухомого майна, порушивши вимоги ст. 30 ЦПК України. 26 вересня 2019 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Деснянського районного суд м. Києва від 25 липня 2019 року залишено без змін. У мотивувальній частині зазначено про те, що до позовної заяви позивачем надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05.09.2018, пошук якого здійснено за прізвищем спадкодавця, відповідно до якої власником квартири у Деснянському районі, зазначено [PERSON] . Питання, чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, суд вирішує під час ухвалення рішення суду. На час відкриття провадження суд не може визначити підсудність даної справи з огляду на доведеність тих чи інших позовних вимог. Доказів, що квартира, розташована по [ADDRESS] вже не належала на праві власності спадкодавцю, на час відкриття провадження у справі матеріали справи не містили. За таких підстав відсутні підстави для висновку, що судом було відкрито провадження у справі з порушенням правил підсудності. 22 жовтня 2019 року стороною відповідача подано касаційну скаргу. 19 грудня 2019 року постановою Верховного суду ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року залишено без змін. 19 лютого 2021 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю. 11 червня 2021 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді. 07 жовтня 2021 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відмовлено у зупиненні провадження у справі, при цьому у мотивувальній частині зазначено, що у клопотанні не зазначено правових підстав обов`язку суду зупинити провадження у справі. Перебування позову у Подільському районному суді м. Києва не є підставою зупинення провадження у справі, оскільки будь - яких доказів відкриття провадження, призначення до розгляду та розгляду справи, не надано, що не унеможливлює розгляд даної цивільної справи і таким чином не створює для суду обов`язок зупинити провадження по справі, що передбачене ст.251 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гончарук М.П. в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання, призначене на 09.11.2021, не з`явилися, просили відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю з`явитися через хворобливий стан, однак суду надано результати досліджень на підтвердження зазначеного, датовані 17.10.2021 та 20.10.2021, при цьому вказують на встановлення з 01.11.2021 у м. Києві «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення COVID-19 року. Будь - яких оновлених даних (належно підтверджених доказів) щодо неможливості явки до суду на момент розгляду справи по суті, суду не надано. Суд звертає увагу також на те, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час з червня 2019 року, при цьому сторона відповідача правом надання відзиву не скористалася, пояснень по суті спору не надавала, однак вчиняла лише дії щодо оскарження ухвали про відкриття провадження як в апеляційному порядку, так і в касаційному порядку, просили неодноразово відкласти розгляд справи, при цьому неодноразово змінювалися адвокати, які представляли інтереси відповідача [PERSON] , заявлялися клопотання щодо відводу судді та зупинення провадження по справі. Суд вбачав в діях відповідача систематичне затягування розгляду справи. Зокрема, як вбачається з заяви [PERSON] , адресованої на ім`я нотаріуса 04.10.2018, [PERSON] просив не приймати жодних дій у зв`язку з передачею справи до суду (т.2 а.с.22 зв), однак конкретних дій [PERSON] не вчинялося з 2018 року. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Лисенко О.М. в судовому засіданні зазначив, що кв. [ADDRESS] була відчужена [PERSON] на ім`я [PERSON] ще задовго до її смерті та відкриття спадщини. Заперечують проти позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ спадкового майна - кв. [ADDRESS] . Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Предметом позову є визнання права власності на спадкове майно, частина якого знаходиться як в Деснянському, так і в Подільському районі м. Києва. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В судовому засіданні встановлено. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (т.1 а.с.16) [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ) була матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, де зазначено матір`ю [PERSON] . (т.2 а.с.17 зв) У відповідності до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, після реєстрації актового запису про шлюб, дошлюбне прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (т.2 а.с.16) [PERSON] був батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, у якому зазначено, що [PERSON] батько [PERSON] (т.1 а.с.10), який помер [INFO] (свідоцтво про смерть (т.1 а.с.17)) , а саме до відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] . Тобто, батько позивача [PERSON] - [PERSON] на момент смерті [PERSON] помер і не встиг отримати обов`язкову частку у спадщині, тобто помер до відкриття спадщини. Спадкоємцем 1 черги є також відповідач [PERSON] , який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1266 ЦК України, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за правом представлення після [PERSON] . У червні 2018 року [PERSON] звернулася до нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині на спадкове майно, яке належало [PERSON] , матері померлого [PERSON] . Листом від 26 лютого 2019 року державний нотаріус повідомила, що іншим спадкоємцем - [PERSON] (спадкоємець 1 черги за законом) не надано оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на вказане майно, тому видати свідоцтво є неможливим. Як зазначає позивач, після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої входить кв. [ADDRESS] та 1/3 кв. [ADDRESS] . Оскільки спадкоємцем 1 черги є також і відповідач [PERSON] , тому позивач просить Ѕ спадкового майна від кв. [ADDRESS] та Ѕ від 1/3 кв. [ADDRESS] . Як встановлено в судовому засіданні, з 15 серпня 2013 року власником кв. [ADDRESS] став [PERSON] на підставі укладеного з [PERSON] договору купівлі -продажу квартири від 15 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л. Тобто, на день смерті та на час відкриття спадщини [PERSON] не була власницею кв. [ADDRESS] , а на день смерті [PERSON] володіла 1/3 кв. [ADDRESS] . Тобто спадковим майном є 1/3 кв. [ADDRESS] . Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). - Постанова 20.06.2018, 643/1216/15-ц, Касаційний цивільний суд Верховного Суду При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. До таких спадкоємців також належать спадкоємці, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення. (Постанова, 25.11.2020, 292/389/17, Спори про спадкове право, Касаційний цивільний суд Верховного Суду) У зв"язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та запереченням відповідача [PERSON] щодо отримання спадщини позивачем [PERSON] , остання не має можливості отримати у спадщину Ѕ від 1/3 кв. [ADDRESS] . Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що позивач відноситься до осіб, які в силу вимог закону мають право на частку у спадщині. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той час, як встановлено ч.ч.3 та 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як констатовано ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, тягар доказування покладається виключно на особу, яка посилається на ту чи іншу обставину. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 спадкового майна, а саме з 1/3 частини кв. [ADDRESS] . Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial