Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача із даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.11.2015 р. позивачем було укладено договір поставки № 129-Міз відповідачем - ФО-П [PERSON]. який діяв на підставі свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця № [NUMBER] від 24.06.2014 р. Як вказує позивач, згідно умов вказаного Договору, у відповідності до п. 1.1 відповідач зобов'язався передати у власність покупцю - позивачу товар «Дверна ручка Z- 1221 SN/СР - 6 шт., WC накладка Т8 SN/СР - 6 шт.», що виробляє або поставляє постачальник - відповідач, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити продукцію. У відповідності до п. 2.1. Договору, поставка продукції за цим договором здійснюється у строк до 20.11.2015 р. Згідно п. 2.2. Договору, місцем здійснення поставки відповідачем - постачальником визначено самовивіз з [ADDRESS]. У відповідності до п. 3.1. Договору, оплата на Договором здійснюється в національній валюті України, шляхом передоплати в момент підписання Договору та доплати в момент відвантаження товару. Відповідно до п. п. 3.3., 3.4. Договору загальна ціна Договору, склала 4100 грн. Порядок оплати продукції та додаткових робіт, що поставляються за цим Договором, становить: передоплата 100% у розмірі 4 100 грн. Як вказано у позові, у день підписання вказаного договору 17.11.2015 р. позивач на виконання положень п. 3.1., 3.2. 3.3., 3.4. Договору, здійснила оплату продукції шляхом 100% передоплати готівкою у розмірі 4100 грн., а відповідач - постачальник, в свою чергу взяті на себе за умовами Договору зобов'язання не виконав та не поставив продукцію у визначений п. 2.1. Договору строком до 20.11.2015 р. Після прострочення відповідачем строків виконання, передбачених п. 2.1. Договору, позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами виконати умови Договору, поставити продукцію або повернути сплачені кошти. 09.12.2015 р. позивачем до відповідача була подана заява про повернення сплачених за договором коштів в зв'язку з невиконанням останнім своїх зобов'язань за договором про поставку продукції. Проте Відповідач проігнорував пред'явлену до нього вимогу та по сьогоднішній не повернув позивачу, як споживачу сплачені за Договором кошти. Тому позивачу просить суд розірвати договір поставки № 129-М від 17.11.2015 р., стягнути із відповідача на свою користь збитки завдані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 129-М від 17.11.2015 р., та стягнути з Відповідача на користь Позивача сплачені за Договором кошти в сумі 4100 грн., неустойку (пеню) в сумі 395.40 грн. Також позивач вказує, що не виконавши умов укладеного договору, Відповідач заподіяв моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях, яких вона зазнала через неналежне виконання відповідачем умов договору, і яку оцінює в 2000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному об'ємі. Відповідач ФО-П [PERSON] у судове засідання так і не з'явився. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем як замовником та відповідачем - ФО-П [PERSON], як виконавцем 17.11.2015 р. було укладено договір поставки № 129-М. товару «Дверна ручка Z-1221 SN/СР - 6 шт., WC накладка Т8 SN/СР - 6 шт.», що виробляє або поставляє постачальник - відповідач, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити продукцію. У відповідності до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. У відповідності до п. 2.1. Договору, поставка продукції за цим договором здійснюється у строк до 20.11.2015 р. Згідно п. 2.2. Договору, місцем здійснення поставки відповідачем - постачальником визначено самовивіз з [ADDRESS]. У відповідності до п. 3.1. Договору, оплата здійснюється в національній валюті України, шляхом передоплати в момент підписання Договору та доплати в момент відвантаження товару. Відповідно до п. п. 3.3., 3.4. Договору загальна ціна Договору, склала 4100 грн. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як з'ясував суд, позивачем було передано відповідачу у день укладання договору передоплату 100% у розмірі 4100 грн. При цьому сторони узгодили, що у визначений п. 2.1. договору строком до 20.11.2015 р. відповідач повинен виконати даний договір. У відповідності до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Як з'ясовано судом, після прострочення відповідачем строків виконання, передбачених п. 2.1. Договору, позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами виконати умови Договору, поставити продукцію або повернути сплачені кошти та 09.12.2015 р. позивачем до відповідача була подана заява про повернення сплачених за договором коштів в зв'язку з невиконанням останнім своїх зобов'язань за договором про поставку продукції. Проте Відповідач проігнорував пред'явлену до нього вимогу та по сьогоднішній не повернув позивачу, як споживачу сплачені за Договором кошти. Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовник), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, оскільки в результаті бездіяльності відповідача вищевказане зобов'язання не призвело до очікуваного позивачкою ефекту, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення із відповідача ФО-П [PERSON] суми авансу за договором № 1132 на виготовлення вікон у розмірі 16000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Таким чином суд приходить до висновку, що у суду є усі підстави розірвати договір поставки № 129-М від 17.11.2015 р. та стягнути із відповідача сплачені позивачем кошти в сумі 4100 грн. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача неустойки (пені), то суд з'ясував наступне. Згідно до 4.1. договору у випадку порушення пунктів договору, сторони несуть відповідальність за прострочку своїх зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. Таким чином, зважаючи на не виконання відповідачем вимог законодавства та договору, суд стягує із відповідача неустойку у вигляді пені у сумі 395,40 грн., зважаючи на наданий розрахунок позивачем. У відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тому вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірним із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного прав, має право на їх відшкодування. Тому суд, враховуючи характер і тривалість страждань, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди частково в розмірі 1000 грн. Оскільки суд задовольняє позов в частині вимог немайнового характеру, з відповідача ФО-П [PERSON] на користь позивача підлягає також стягненню і судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial