Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 25% від заробітної плати, пенсії, доходу щомісячно, починаючи з 26.03.2012 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач ухиляється від своїх обов'язків щодо утримання доньки, матеріально не допомагає. В судовому засіданні позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.02.2012 року і до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, [PERSON] пояснила, що квартира, в якій проживає вона, молодша донька та відповідач розділена судом по ? частині між нею та [PERSON] Дитина проживає в кімнаті, яку суд виділив в її користування,а [PERSON] сплачує вартість всіх комунальних послуг за себе та за дитину. Після розірвання шлюбу [PERSON] матеріально неповнолітній [PERSON] не допомагає, ухиляється від своїх обов'язків щодо утримання доньки і всі витрати [PERSON] несе самостійно. В судовому засіданні, призначеному на 09.10.2015 року під час судових дебатів, позивач, зменшивши позовні вимоги, просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки, [PERSON], [INFO] в розмірі ? частині від заробітної плати, пенсії доходу щомісячно, починаючи з 31.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Відповідно до ч.8 ст. 193 ЦПК України під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, враховуючи те, що заява про зменшення розміру позовних вимог подана під час судових дебатів, суд не вбачає підстав для її прийняття. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] вже тричі подавала проти нього позови про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON]., але в задоволенні позову їй було відмовлено. Додатково пояснює, що з травня 2011 року донька [PERSON] залишилася проживати з батьком, він приймає участь у її утриманні, наскільки йому дозволяє пенсія. Крім того, на його думку [PERSON] не має права подавати позов в інтересах третьої особи, яка має повну цивільну дієздатність, оскільки рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014 року неповнолітній [PERSON] [INFO] надано повну цивільну дієздатність, тому дитина сама вправі звернутись до суду з зазначеним позовом. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.06.1986 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.01.2011 року було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 16 від 13.01.2011 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2012 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] а також вселено [PERSON] в зазначену квартиру. З 26.03.2013 року [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] Неповнолітня [PERSON] проживає разом із батьками. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014 року [PERSON], [INFO] надано повну цивільну дієздатність. Як вбачається з пояснень позивача, відповідач після розірвання шлюбу не надавав фінансової допомоги на утримання неповнолітньої доньки, тому остання утримує та виховує дитину самостійно. На даний час дитина не працює, навчається у ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». Відповідач пояснював, що всі твердження [PERSON], що тільки вона несе витрати на дитину не підтверджені доказами. На сьогоднішній день він є пенсіонером та єдиним джерелом доходів є пенсія. Коли вони з дитиною проживали вдвох [PERSON] жодної копійки на утримання дитини не давала, а він з пенсії утримував доньку та себе. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналізуючи матеріали справи та пояснення позивача щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітньої доньки сторін -[PERSON], [INFO], враховуючи, те що надання [PERSON] повної цивільної дієздатності не може бути підставою для відмови в позові, а також те, що позивачка несе витрати по утриманню дитини, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню частковов розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, з дня пред'явлення позову. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками. Щодо стягнення аліментів за минулий період, а саме з 26.03.2012 року слід зазначити наступне. Відповідно до п.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Відповідно ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах. Виходячи з викладеного вище, відсутності належних в розумінні ст.58 ЦПК доказів з боку позивача про вжиття нею заходів до стягнення аліментів починаючи з 26.03.2012 року ухилення відповідача від їх сплати, а перешкод позивачу для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів не було, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення її вимог в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів за минулий період, а відтак, врахувавши те, що відповідну позовну заяву позивачем подано лише 31 липня 2015 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві, відповідно до ст. 191 СК України саме від дня пред'явлення позову підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Вирішуючи позов таким чином, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. ст. 84, 180 -183 Сімейного кодексу та

Outcome: partial