Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 19 576,33 грн. за кредитним договором б/н від 20.10.2012 року та судові витрати у розмірі 1600 гривень. Свій позов мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 1 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту,згідно з п.1.1.2.7 Договору. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 1054 ЦК України, Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав і станом на 31.07.2017 року має заборгованість на загальну суму 19 576,33 грн., яка складається з наступного: 1 710,45 грн. заборгованість за кредитом; 16 457,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом ; 500 грн штраф (фіксована частина), 908,40 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, надав відповідь на відзив, заяву про розгляд справи за його відсутності, в який зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав відзив на позовну заяву, просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог у звязку з тим ,що позовна заява ґрунтується виключно на припущеннях позивача та не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20.10.2012 року був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого, останній отримав кредит в сумі 1 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач посилається на те, що відповідач саме шляхом підписання анкети-заяви погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», розміщеними на сайті Банку. З наданої копії підписаної відповідачем заяви слідує, що відповідач був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами». Однак чи відбулося фактичне ознайомлення відповідача із цими документами Банком не доведено. Із Заяви не можна встановити, що відповідач погодився саме з тими «Умовами та правилами надання банківських послуг», які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та на які йдеться посилання в позовній заяві, а не з будь-якими іншими. В зазначеній Анкеті-заяві відсутнє посилання на «Умови та правила надання банківських послуг», затверджені саме наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року. Тому твердження представника Банку про ознайомлення відповідача та погодження ним «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених саме наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року є виключно припущенням та його субєктивною думкою, не підтвердженим жодним доказом. Щодо доданого до позовної заяви витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з нього неможливо встановити, що такі тарифи затверджувалися Банком. Інших доказів, що такі тарифи дійсно були затверджені Банком та мали місце у його правовідносинах із клієнтами Банком не надано. Крім того з названого витягу з Тарифів взагалі неможливо визначити, які саме Тарифи стосуються правовідносин Банку з відповідачем, оскільки в підписаній відповідачем [PERSON] він просив видати йому картку «Універсальна», а з наданих Банком тарифів вбачається, що вони стосуються карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». При цьому, як видно, для кожного виду картки встановлені різні тарифи. То ж яким чином названі тарифи стосуються саме картки «Універсальна» та які саме з них і на якій підставі були застосовані Банком до правовідносин із відповідачем не зрозуміло. Посилання Банку на вказані тарифи, які не стосуються картки «Універсальна» є безпідставним та необґрунтованим. Таким чином, підписана відповідачем Заява жодним чином не доводить про досягнення між сторонами у справі домовленості щодо суми кредиту та строку його повернення, розміру процентів за користування кредитом, розміру та підстав сплати комісії, виду та розміру неустойки та підстав її застосування. Позивачем не доведено, що саме ті «Умови та правила надання банківських послуг», а також тарифи, що долучені до позовної заяви, мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву. Окрім того , позивачем не надано належних доказів про видачу картки відповідачу, що він її отримав безпосередньо, є тільки підпис у заяві про наміри оформити її на своє імя, не вказаний номер банківського рахунку,номер картки. Дослідженням матеріалів справи також встановлено , що відповідачем сума в розмірі 1 800 грн була отримана, що підтверджено документально , тому суд не погоджується в твердженнями сторони відповідача про відсутність будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. З наданих стороною позивача доказів - розрахунку заборгованості за договором , не можливо прослідкувати рух коштів по рахунку відповідача, розрахунок не підписаний відповідальною особою банку, відсутні виписки за картковим рахунком. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідності до ч. 4\~ст. 77 ЦПК України\~суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а тому обставини, викладені в позовній заяві, судом не приймаються. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд\~оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Із врахуванням доказів, які надані сторонами, позовні вимоги знайшли своє підтвердження частково , в частині розміру суми боргу за кредитом. Відповідно до умов договору, за користування кредитом позичальник повинен сплачувати проценти, однак належних доказів на підтвердження суми заборгованості по процентам позивач не надав. В цій частині вимоги не підлипають задоволенню. Згідно з вимогами ст.. 141 ЦПК України , судовий збір позивачу за рахунок відповідача відшкодовується пропорційно задоволеній частині позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial