Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

В липні 2018 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - постачання теплової енергії (теплопостачання) у сумі 36702,87 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі в періоди з квітня 2010 року по червень 2018 року включно були споживачами житлово-комунальної послуги - постачання теплової енергії (теплопостачання), яка надавалась за адресою: [ADDRESS] . Заборгованість за період з лютого 2013 року по квітень 2015 року було предметом судового розгляду в наказному провадженні - справа №623/2438/15-ц, тому вказаний період не включено до позовних вимог. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - постачання теплової (теплопостачання) в сумі 36 702,87 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнути солідарно судові витрати в сумі 1762,00 грн. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.08.2018 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.11.2018 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.11.2018 року вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по даній цивільній справі. 13.12.2018 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову. 21.01.2019 року від [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.03.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначив, що ніяких заяв, клопотань та відводів не заявляє. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення, наявна в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позову просили відмовити, позовні вимоги не визнали. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж є постачальником (виробником) та виконавцем послуг у житловому фонді Ізюмської міської територіальної громади. Згідно довідки вих. № 820 від 06.07.2018 року за адресою: [ADDRESS] на споживача [PERSON] та членів його сім`ї (дружина [PERSON] , син [PERSON] ) відкрито абонентський рахунок № [NUMBER] . (т.1 а.с.14). В матеріалах справи наявна копія договору про надання послуг з централізованого опалення від 19.01.2016 року, укладеного між Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж і [PERSON] (т.1 а.с.55,56). Доказом фактичного надання відповідних послуг служать копії актів про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення, в якому мешкають відповідачі (т.1 а.с.10-13). Згідно із Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а відповідач зобов`язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або законом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України користувачі комунальних послуг, до яких відносяться й послуги з теплопостачання, зобов`язані своєчасно здійснювати їх оплату по тарифам, затвердженим в установленому порядку. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем - не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Але в даному випадку наявний договір між Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж і Козловим Ю.А. Відповідачі отримують надані позивачем послуги, а позивач надав та продовжує надавати вказані послуги. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Навіть факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до п. п. 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативними (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг та форма оплати послуг визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення відповідачами грошових зобов`язань з оплати послуг теплопостачання. В своєму відзиві відповідач [PERSON] посилався на застосування строку позовної давності щодо позовних вимог, заявлених за межами трирічного строку. В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, вказано, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частин третьої, четвертої статі 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із наданих позивачем розрахунків позовних вимог по оплаті житлово-комунальних послуг - постачання теплової енергії (теплопостачання) за адресою: [ADDRESS] , вбачається що позивач просить стягнути заборгованість за період з вересня 2010 року по січень 2013 року включно, а потім з жовтня 2015 року по червень 2018 року. (т.1 а.с.20). Із розрахунку також вбачається, що сплата заборгованості відповідачами, починаючи з жовтня 2015 року не здійснювалася, а лише субсидія та перерахунки. Оскільки відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування позовної давності, при винесенні рішення в зазначеній справі, суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу строку позовної давності до тієї частини позовних вимог, які не охоплюються трирічним строком, встановленим статтею 257 ЦК України. Відтак, слід задовольнити позовні вимог про стягнення заборгованості за останні три роки до дня звернення позивача до суду, тобто з жовтня 2015 року по червень 2018 року включно. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з вересня 2010 року по січень 2013 року включно задоволенню не підлягають внаслідок спливу строку позовної давності. Суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідачі відмовлявся від споживання послуг у встановленому порядку, чи зверталися до позивача з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг суду. Таким чином, з урахуванням трирічного строку позовної давності заборгованість за квартирою [ADDRESS] складає 31243,16 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Ізюмського комунального підприємства теплових мереж підлягають частковому задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 499,94 грн. з кожного.

Outcome: partial