Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнень і доповнень просила усунути перешкоди у користуванні частиною житлового будинку [ADDRESS], визнати [PERSON], таким, що втратив право користування спірним приміщенням, виселення та зняття з реєстрації [PERSON], вселення її та членів сім»ї у спірне приміщення, зобов»язати [PERSON] надати доступ до частини житлового приміщення для проведення технічної інвентаризації. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.06.2014 у справі № 2-72/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29.09.2014, визнано недійсними прилюдні торги, протокол їх проведення, акт державного виконавця, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, свідоцтво про право на спадщину за законом, витребувано від [PERSON] з чужого незаконного володіння частину житлового будинку (квартиру 2), що розташована по [ADDRESS] та визнано за нею право власності на це нерухоме майно. Зазначала, що відповідач не надає їй можливості користуватися житловим приміщенням та неправомірно проживає і зареєстрований у ньому. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позові. Пояснив, що на даний час відповідач [PERSON] знятий з реєстраційного обліку по [ADDRESS]. Представник відповідача Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ - [PERSON] при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Вважає, що відповідач Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ є неналежним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань чи заперечень проти позову суду не надав. Представник третьої особи управління Державної міграційної служби УМВС України у Полтавській області у судове засідання не прибув, явку свого представника у судовому засіданні не забезпечив. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі письмові докази, зокрема, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.06.2014 р. у справі № 2-72/12, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що частина житлового будинку [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], 14.07.2010р. була реалізована з прилюдних торгів. 13.08.2010р. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про придбання цього майна з прилюдних торгів. На підставі рішення реєстратора КП «Кременчуцьке МБТІ» Осьмук К.Б. 19.11.2010 проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищезазначене нерухоме майно .10.02.2012 [PERSON] померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.10.2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] по спадковій справі № 10/2012, зареєстрованого в реєстрі за № 3843, [PERSON] став спадкоємцем майна [PERSON], яке складалося з частини житлового будинку [ADDRESS]. У подальшому, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.06.2014 р. у справі № 2-72/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29.09.2014, визнано недійсними прилюдні торги, протокол їх проведення, акт державного виконавця, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, свідоцтво про право на спадщину за законом, а також витребувано від [PERSON] з чужого незаконного володіння вищевказане нерухоме майно. Крім цього, визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку [ADDRESS]. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно необхідно провести технічну інвентаризацію частини будинку та отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, на даний час [PERSON] не може оформити право власності на майно за рішенням суду, так як [PERSON], проживаючи в квартирі 2 будинку, не допускає позивача та її сім»ю до будинку. Вказані обставини підтверджені витребуваними судом рапортами працівників Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавські області щодо ненадання [PERSON] доступу до помешкання. . Неодноразові звернення позивача та її представника з вимогою допустити до частини будинку для проживання та допустити працівників КП "Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації"для проведення інвентаризації проігноровані відповідачем. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Станом на день розгляду справи позивач, право власності якого визнано Державою, не має змоги здійснити користування та виконати вимоги закону щодо реєстрації нерухомого майна. Як пояснив представник позивача, рішення суду від 20.06.2014 у справі № 2-72/12 нотаріусом виконано та зареєстровано рішення в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і яке є підставою володіння [PERSON] спірним майном. Крім того, станом на день розгляду справи третьою особою без самостійних вимог скасована реєстрація місця проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Натомість у спірному приміщенні зареєстрована [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 109 ЖК УРСР передбачено, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Оскільки [PERSON] зареєстрована на законних підставах в спірному будинку, вона має право на користування даним жилим приміщенням. З цих підстав позовні вимоги про виселення відповідача, вселення її та членів її сім»ї та зобов'язання [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні будинком підлягають до задоволення. Відповідач не надав доказів на спростування вимог позивача в цій частині. При вирішенні позовної вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування спірним приміщенням слід зазначити, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 391 ЦК України, лише власник майна може звернутися в судовому порядку з позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Разом з тим, на час розгляду даної цивільної справи, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про виникнення у неї права власності на нерухоме майно. Зокрема, у матеріалах справи відсутні дані про державну реєстрацію права власності саме позивача на нерухоме майно - частину житлового будинку (квартиру 2), що розташований по [ADDRESS]. Надане позивачем в якості доказу судове рішення не підтверджує зазначеної обставини. Враховуючи, що [PERSON] не є власником спірного домоволодіння, правом вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням вона не наділена, тому в задоволенні її позову в цій частині є передчасним і в її задоволенні необхідно відмовити. Саме державним реєстратором прав на нерухоме майно, зважаючи на те, що представник брав участь при розгляді справи № 2-72/12 повинно бути виконане рішення суду щодо визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно вказана вимога помилково адресується позивачем при розгляді данної справи. Визнаючи незаконним проживання відповідача та задовольняючи позов щодо його виселення немає необхідності одночасного зобов»язання відповідача [PERSON] надати доступ до частини житлового приміщення для проведення технічної інвентаризації. Така вимога є зайвою. Жодного обгрунтування одночасного задоволення вказаних вимог позивачем та його представником, в позові і в промовах не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Вимога позивача до відповідача - Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ щодо виселення відповідача є безпідставною. Законом України «Про виконавче провадження» чітко визначено порядок виконання рішення про виселення боржника. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial