Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, у якому просить суд позбавити його батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також стягнути з нього, [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Підставність позову позивач обґрунтовує тим, що вони із відповідачем є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач, залишивши сім'ю більше п'яти років тому, у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться станом його здоров'я, не дбає про його утримання, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним, не проявляє будь-якої батьківської турботи, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання та виховання сина, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 21.11.2018 розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження, а виклик відповідача було здійснено через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, оскільки місце проживання відповідача невідоме. За правилами ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У визначений судом строк відповідач не надав до суду відзив. 28.01.2019 позивачем було подано докази на підтвердження обставин, на які вона посилається у позовній заяві, з обґрунтуванням неможливості їх подання у встановлений строк з причин їх отримання після подачі позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у заявленому обсязі, просив суд їх задовольнити. Суду не зміг пояснити чому позивач просить про стягнення із відповідача розмір частки, яка складає 1/3, вказавши, що це бажання клієнта. Представник служби у справах дітей Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області [PERSON] в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини підтримала, вказуючи на наявність правових підстав. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази в цілому, встановив, що сторони спору є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в підтвердження чого є свідоцтво про народження (а.с. 5). Як убачається із довідок виданих виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької обюласті24.10.2018 за № 5344, 5345, 5346 (а.с.10, 11, 12), дитина [PERSON], [INFO], зареєстрований та постійно проживає разом із матір'ю [PERSON] в [ADDRESS]. Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини складених 12.03.2018 та 24.10.2018 комісією у складі депутата Турбівської селищної ради Сомол Н.І. та сусідів [PERSON], [PERSON], які затверджені головою Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області (а.с.6, 7), [PERSON] не проживає в [ADDRESS], у зв'язку із чим не приймає участі у вихованні та утриманні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], не виконує покладених на нього батьківських обов'язків. З довідки виданої КНП «Липовецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» 20.12.2018 (а.с.29) встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку Турбівської АЗПСМ з 2016 року. За цей період батько дитини [PERSON] жодного разу не звертався до медичного закладу, не цікавиться його здоров'ям. Згідно довідки №26 від 20.12.2018 виданої Комунальним закладом Турбівського дитячого закладу №1 (а.с.28), встановлено, що [PERSON], [INFO], відвідував дитячий заклад у 2016 році, за цей період батько жодного разу не цікавився життям дитини, не відвідував дитячі святкові ранки, батьківські збори, дитиною займалась мати [PERSON]. Як убачається із довідки №162 від 10.12.2018 виданої Турбівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. №1 (а.с.27), [PERSON] є учнем 1-Б класу, протягом навчання в школі, батько [PERSON] не відвідував школу, не цікавився навчанням та вихованням сина, цим займається мати. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] було предметом розгляду Липовецькою райдержадміністрацією, за наслідками якого було складено висновок від 21.12.2018 за №01-19 відповідно до якого визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв'язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини. За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайніх заходів впливу до відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав, отож позов в цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 С України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Судом було встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти, обравши спосіб у виді частки від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/3. Правилами ст.183 ч.1 СК України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено відповідач не надав заперечень проти позову, не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з'ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позивачем не доведено наявність у відповідача рухомого чи нерухомо майна, а також інші обставини, які б підтверджували спроможність відповідача надавати утримання неповнолітній дитини у розмірі запропонованому нею. За встановлених у ході судового розгляду обставин, з урахуванням рівного обов'язку батьків щодо утримання дитини, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй дитині у частці від його заробітку доходу, яка має складати ј частки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що при пред'явленні позову за вимогами про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, тому суд присуджує його з відповідача в дохід держави, а за вимогами про позбавлення батьківських прав позивачем було сплачено судовий збір в сумі 704, 80 грн., що підтверджено документально, отож вони підлягають до стягнення із відповідача на її користь.

Outcome: partial