Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом і просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з нею за адресою: [ADDRESS]. Крім того, просить визначити способи участі батька в вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення систематичних зустрічей з донькою щосуботи з 12.00 год. до 15.00 год. Посилається в позові на те, що з 22.05.2004 року перебувала в шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.11.2013 року. Ще до розірвання шлюбу відповідач вигнав її з донькою з квартири, де вони всі разом проживали, та замінив замки в квартирі. Під час спільного проживання відповідач влаштовував у сім»ї скандали, кричав та ображав доньку, донька стала його боятися та намагалася не суперечити йому. Відповідач не турбується про дитину, не відвідував батьківські збори, не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки, в зв»язку з чим вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. В зв»язку з тим, що відповідач постійно погрожує, що забере у неї дитину, просить визначити місце її проживання з нею в квартирі, яка є спільною сумісною власністю сім»ї - [ADDRESS]. Вона не має наміру чинити відповідачу перешкоди в спілкуванні з донькою, зацікавлена в цьому, а тому просить визначити способи його участі в вихованні та спілкуванні з дитиною щосуботи з 12.00 год. до 15.00 год. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти визначення місця проживання доньки з матір»ю, однак без приведення місця проживання. Крім того, просив визначити способи його участі в вихованні та спілкуванні з дитиною щомісяця перші та треті субота і неділя з 11.00 год. суботи до 18.00 год. неділі,а також два тижні влітку для сумісного відпочинку та 3 дні на новорічні свята під час зимових канікул. Представник відповідача вимоги останнього в судовому засіданні також підтримав. Позивачка вимоги зустрічного позову визнала частково з підстав, приведених у первісному позові. Представник 3-ї особи - Органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації підтримала висновок № 108-16215/01 від 08.12.2014 року, згідно з яким Орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю та встановити регламент зустрічей батька з дитиною щомісяця кожної суботи з 12.00 год. до 19.00 год., 2/два/ тижні влітку та 3/три/ дні взимку для сумісного відпочинку з дитиною під час шкільних канікул за попередньою домовленістю з матір»ю дитини. Заслухавши пояснення сторін,свідків,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог сторін, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 157 СК України питання вихання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України "Про охорону дитинства".Судом встановлено, що сторони з 22.05.2004 року перебували в шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.11.2013 року шлюб сторін був розірваний. / а.с. 5 - 6; 9 / Згідно зі ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено і не спростовується сторонами, ще до розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо. Як роз»яснено в ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації своїм висновком вважає за доцільне визначити місце проживання доньки сторін з матір»ю. / а.с. 61 - 62 / Відповідач у судовому засіданні з цього приводу своїх заперечень не висловлював і з висновком Органу опіки та піклування погодився. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З точки зору закону одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виходячи з цього, вище приведеного законодавства, яке при вирішенні даних спорів направлене, насамперед, на захист інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині визначення місця проживання дитини з нею. Що стосується вимог позивачки щодо визначення конкретної адреси, за якою дитина буде проживати з нею, суд виходить з наступного. Зі змісту ч.1 ст. 161 СК України випливає, що за відсутності згоди батьків щодо місця проживання дітей суд вирішує питання з ким буде проживати малолітня дитина, а не за якою адресою. Визначені ч.1 ст. 162 даного кодексу правові наслідки у разі зміни місця проживання малолітньої дитини не стосуються осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина. Відповідно до ч.ч.1,3 та 6 ст.29 ЦК України вимог місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків /усиновлювачів/ або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками/ усиновлювачами, опікуном/ або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За таких обставин суд вважає, що при вирішенні спору між матір»ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини суд визначає з ким буде проживати малолітня дитина, а зазначення при цьому конкретної адреси місця проживання є обмеженням права батька чи матері, а також їх малолітньої дитини (дітей) на свободу пересування та вільний вибір місця проживання на території України. З врахуванням викладеного вище підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні. Так, з висновку Органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації висновок № 108-16215/01 від 08.12.2014 року вбачається, що Орган опіки вважає за доцільне встановити порядок участі відповідача, як батька дитини, у вихованні дитини та спілкуванні з нею шляхом встановлення зустрічей з дитиною щомісяця кожної суботи з 12.00 год. до 19.00 год., 2/два/ тижні влітку та 3/три/ дні взимку для сумісного відпочинку з дитиною під час шкільних канікул за попередньою домовленістю з матір»ю дитини. / а.с. 61 - 62 / Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, відповідач у судовому засіданні пояснив, що він регулярно спілкується з дитиною та проводить з нею вільний час за взаємною згодою та побажаннями. Дитина з задоволенням спілкується з ним та проводить з ним вільний час. Відповідач пояснив і ці обставини підтвердила позивачка, спору між ними, як батьками, з приводу спілкування батька з дитиною немає і будь-яких перешкод позивачка у цьому відповідачу не чинить та не обмежує його час спілкування з дитиною Позивачка в судовому засіданні підтвердила, що вона зацікавлена в спілкуванні батька з донькою і такого спілкування часом вона не обмежує, т.я. вважає таке спілкування в інтересах дитини і саме цим вона керується в цьому питанні. Враховуючи ці обставини, погляди сторін на вирішення даного спору, взаємини, що склалися між ними на даний момент з цього приводу,суд приходить до висновку про визначення способів участі позивача, як батька дитини, у порядку, визначеному Органом опіки та піклування, так як, на думку суду, це не буде суперечити правам та інтересам як самих сторін, як батьків, так і їх дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Враховуючи дану норму закону та часткове задоволення вимог сторін,встановлений законом розмір судового збору в такій категорії справ, сплачену сторонами при зверненні до суду мінімальну суму судового збору, визначену законом, суд приходить до висновку про стягнення з кожної із сторін на користь одне другого по 243, 60гр. судового збору.

Outcome: partial