Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та зазначила, що перебуваючи з відповідачем в шлюбі з 04.11.2006 року, придбали за спільні кошти майно, а саме транспортні засоби: автомобіль марки ВАЗ 2106 1981 року випуску № кузова VIN 21060559932, який зареєстрований за відповідачем, автомобіль марки Smart city 2002 року випуску № кузова VIN WME01MC012H017320, який зареєстрований за позивачем, автомобіль марки Audi Q7 2007 року випуску № кузова VIN WA1BV74L87D08I303, зареєстрований за відповідачем. Всього в шлюбі було придбано майна на загальну суму 758 300 гривень. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] 30.11.2016 року відчужив спільне майно - автомобіль марки Audi Q7 2007 року випуску № кузова VIN WA1BV74L87D081303 без згоди позивача, вартість якого складає 609 619 гривень, позивач, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, зазначає вартість спільного майна подружжя 1049300 грн., та просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити їй у власність автомобіль марки ВАЗ 2106 1981 року випуску № кузова VIN 21060559932, вартість якого складає 26 880 грн., а відповідачу виділити у власність автомобіль марки Smart city 2002 року випуску № кузова VIN WME01MC012H017320, вартістю 126 460 грн.; стягнути з відповідача на її користь різницю грошових коштів відповідно до рівної частки кожного із подружжя в сумі 497 770 грн. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні, позивач та її представник, [PERSON], підтримали уточнений позов. Відповідач та його представники [PERSON]Ю, [PERSON]Ю, згідно договору, позов не визнали. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувли в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року по 27.12.2016 року, що стверджується матеріалами справи (а.с.6,95-97). В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу сторін, за позивачем було зареєстровано автомобіль марки Smart city 2002 року випуску № кузова VIN WME01MC012H017320, а за відповідачем були зареєстровані автомобілі ВАЗ 2106 1981 року випуску № кузова VIN 21060559932 та Audi Q7 2007 року випуску № кузова VIN WA1BV74L87D081303. Зазначене підтверджено свідоцтвами про реєстрацію цих трьох транспортних засобів /а.с.91,92,93/. Встановлено, що відповідач 30.11.2016 року, за місяць до розірвання шлюбу з позивачем, здійснив перереєстрацію автомобіля Audi Q7 2007 року випуску № кузова VIN WA1BV74L87D081303, на підставі договору купівлі-продажу в територіальному сервісному центрі 3244 м. Васильків Київської області, а через два дні, 29.12.2016 року, відповідач здійснив другу реєстрацію даного автомобіля за собою /а.с.7, 118/. Встановлено, що на час розгляду даної справи судом, всі зазначені транспортні засоби перебувають у володіння відповідача та його батьків. 10.08.2017 року за клопотанням позивача, Білоцерківський міськрайонний суд призначив автотоварознавчу експертизу щодо вирішення питань ринкової вартості автомобіля марки Smart city 2002 року д.н.з.АІ 8770 ЕЕ, автомобіля ВАЗ модель 2106, 1981 р.в., д.н.з. [NUMBER], автомобіля Audi Q7 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Проведення експертизи доручено судовому експерту [PERSON] (Свідоцтво №996 від 09.06.2006р., видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією при Міністерству юстиції України). Однак, представник позивача звернувся до суду з клопотанням надати дозвіл судовому експерту провести оцінку спірного майна на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. оскільки працівниками Білоцерківського відділу поліції ГУ НП місце знаходження авто Smart city 2002 року д.н.з.АІ 8770 ЕЕ не встановлено, а авто [NUMBER] батьки відповідача відмовили надати для огляду експерту /а.с.59/. 09.10.2017 року суд відновив провадження у справі, розглянув клопотання сторони позивача та доручив експерту [PERSON] проведення автотоварознавчої експертизи зазначених транспортних засобів по матеріалах справи /а.с.63/. Матеріали справи містять Висновок судового експерта судової автотоварознавчої експертизи про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 23.10.2017 року за № 228 /а.с.67-72/. Згідно даного Висновку судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобілів на дату оцінки складала : Smart city 2002 року д.н.з.АІ 8770 ЕЕ 126460 грн. ВАЗ 2106 д.н.з.АІ 0807 АМ 26880 грн. Audi Q7 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] 895960 грн. Сторона відповідача, заперечуючи позов, зокрема, не погодилася з таким Висновком судової автотоварознавчої експертизи від 23.10.2017року, надавши [PERSON] про незалежну оцінку справедливої (ринкової) вартості майна вказаних ТЗ. [PERSON] №190\\01 від 17.01.2018року складений ФОП [PERSON]. на замовлення відповідача [PERSON] /а.с.98-120/. Сторона відповідача наполягала, що саме даний [PERSON] субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON], є належним та допустимим доказом для визначення ринкової вартості спірних автомобілів, оскільки дослідження проводилося по фактичному огляду транспортних засобів, а не по документах. З даного приводу суд зазначає наступне. Суд приймає до уваги Висновок судового експерта судової автотоварознавчої експертизи про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 23.10.2017 року за № 228, оскільки його виконано з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та ЗУ «Про експертизу». Так, Наказом Міністерства юстиції затверджено Положення про порядок проведення судової автотоварознавчої експертизи транспортних засобів (Зареєстроване в Міністерстві юстиції України 8 жовтня 1999 р.за N 689/3982). Згідно п.1.2. дане Положення визначає порядок призначення та проведення судових експертиз і досліджень з товарознавчої оцінки транспортних засобів у науково-дослідних інститутах судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - НДІСЕ Мін'юсту),науково-дослідних експертно-криміналістичних центрах Міністерства внутрішніх справ України (далі - НДЕКЦ МВС), суб'єктами підприємницької діяльності та іншими підприємствами, до компетенції яких входить проведення автотоварознавчих експертиз та досліджень. Згідно п.4.3., 4.4. даного Положення Кваліфікація судового експерта суб'єктів підприємницької діяльності присвоюється Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України, яка складається з працівників Міністерства та спеціалістів НДІСЕ Мін'юсту. Суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють судово-експертну діяльність, згідно з ст.7 Закону України "Про судову експертизу" ( 4038-12 ) повинні мати ліцензію Міністерства юстиції України з відповідної спеціальності. А згідно ст.12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. [PERSON] підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Отже, даючи оцінку наданому на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Висновку судового експерта судової автотоварознавчої експертизи від 23.10.2017 року за № 228 та наданому стороною відповідача [PERSON] №190\\01 субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON], суд приймає до уваги саме Висновок судового експерта [PERSON], якого було попереджено про кримінальну відповідальність та який має кваліфікацію судового експерта, з правом проведення авто товарознавчих експертиз. При цьому, суд, також, звертає увагу, що [PERSON] №190\\01 від 17.01.2018р., наданий відповідачем, не має взаємного звязку з поясненнями самого відповідача, оскільки, як зазначив в судовому засіданні [PERSON], автомобіль Smart city 2002 року д.н.з.АІ 8770 ЕЕ повністю розбитий, тривалий час не придатний до використання, але при цьому у [PERSON] №190\\01 від 17.01.2018року, що складений ФОП [PERSON]., взагалі не описані пошкодження ТЗ на які вказує [PERSON], фотофіксація відсутня, що викликає сумніви у достовірності даного доказу. За ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу /статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК/, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідач заперечуючи позов, зазначив, що автомобіль Smart city 2002 року д.н.з.АІ 8770 ЕЕ не придатний до керування, стоїть зачинений в гаражі, а автомобіль [NUMBER] знаходиться в користуванні його батьків, та крім того, даний автомобіль є особистою власністю відповідача, оскільки, як вбачається з Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу біржова угода № 050820 за якою набув у власність [PERSON] дане авто, була укладена 07.06.2006 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем, і хоча реєстрація цього автомобіля була здійснена вже в період шлюбу 05.12.2006 р., однак даний ТЗ є його особистою власністю. При цьому слід зазначити, що в Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який регламентується Законом України «Про дорожній рух» та постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, якою затверджений «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Зокрема, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання. Згідно п.п.2,7,8 вказаного вище Порядку /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/ було передбачено прядок набуття права власності на транспортний засіб з обовязковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Як передбачено цим Порядком, юридичні та фізичні особи або їх представники зобовязані зареєструвати транспортні засоби протягом 10 діб після придбання або митного оформлення , чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Отже, відповідно до вимог ст. 210 ЦК України та п. 2 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів договір купівлі-продажу автомобіля підлягає державній реєстрації в органах ДАІ і є вчиненим з моменту такої реєстрації, а фактичне укладення будь-яких угод не є підтвердженням переходу права власності на автомобіль. Крім того, стороною відповідача взагалі не надано доказів того, ким була укладена біржова угода 07.06.2006р. Що стосується ТЗ Audi Q7 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 895960 грн., суд враховує те, що відповідач одноосібно відчув даний ТЗ в період шлюбу з позивачем, доказів надання дружиною згоди на таке відчуження не надано, так само, як є безпідставним твердження, що кошти вилучені від продажу було використано в інтересах сімї, оскільки на час відчуження автомобіля Audi Q7 30.11.2016р., тривав судовий процес по розірванню шлюбу між сторонами (шлюб розірвано27.12.2016р). Таким чином, суд приходить до висновку про можливість відшкодування відповідачем половини вартості проданого відповідачем спільного майна автомобіля Audi Q7 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. В п. 22,30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказується на те, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В судовому засіданні встановлено, що до складу спільного майна подружжя входить наступне майно: авто Smart city 2002 року д.н.з.АІ 8770 ЕЕ, авто [NUMBER] та авто Audi Q7 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. В судовому засіданні сторона позивача категорично заперечувала, що надавала згоду відповідачу на відчуження автомобіля Audi Q7 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. А тому судом враховується те, що нормами СК України, на які вказано вище в рішенні, передбачена письмова згода другого з подружжя при відчуженні цінного майна. В постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 року по справі № 6-3058цс16 зроблено правовий висновок про те, що за нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Однак відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за наявності згоди другого з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Такий висновок згідно положень Цивільного процесуального Кодексу є обов'язковим до застосування. Оскільки жодних безспірних та належних доказів того, що автомобіль Audi Q7 2007 р.в. було відчужене за взаємною згодою подружжя, суду не надано, то суд вважає, що при розподілі майна згідно наведених вище правових норм необхідно врахувати вартість цього майна у частку того з подружжя, який його відчужив без згоди іншого. Так, суд вважає за можливе виділити у власність позивача автомобіль [NUMBER], вартістю 126460 грн., який зареєстрований за позивачем; виділити у власність відповідача автомобіль [NUMBER], вартістю 26 880 грн., який зареєстрований за відповідачем, При поділі врахувати вартість всього спільного майна, з врахуванням вартості відчуженого автомобіля 895960 грн., і загальна вартість майна становить 1049300 грн. Отже, вартість майна подружжя, яке підлягає розподілу, складає 1049300 грн., частка кожного з них має становити 524650 грн., тоді різниця у вартості часток подружжя з врахуванням вартості відчуженого відповідачем майна становить: 922840 грн. / у відповідача/ та 126460 /у позивача/. (Розрахунок 922840 524650 = 398 190 грн.) Тобто, з відповідача належить стягнути на користь позивача компенсацію у вартості часток подружжя в сумі 398 190 грн. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, в разі задоволення позову частково судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача 6510 грн.50 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial