Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

У березні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення заборгованості з аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.03.2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2015 року народження. На підставі вказаного рішення суду було виписано виконавчий лист та винесено постанову про відкриття. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.03.2020 року за позивачем наявна заборгованість в сумі 11 119, 35 грн. Однак позивач з вказаною сумою заборгованості не погоджується, у зв`язку із тим, що державним виконавцем безпідставно в рахунок сплати аліментів відніс грошові суми, які надійшли від іншої особи, що не відносяться до аліментів. А тому сума заборгованості по аліментах становить не 11 119, 35 грн, а 33 546, 44 грн., які позивач просить стягнути з відповідача та стягнути суму неустойки, яка складає 100 % від суми заборгованості та складає 33 546, 44 грн. Ухвалою суду від 02.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 14.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив від [PERSON] , в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що доводи позивача про те, що державний виконавець безпідставно в рахунок сплати аліментів відніс грошові суми, які надійшли від іншої особи, що не відносяться до аліментів не заслуговують на увагу та не відповідають дійсності, оскільки вказані платежі в період з листопада 2017 року по вересень 2019 року вносились матір`ю відповідача [PERSON] та дружиною [PERSON] , які є платежами по аліментах. Відповідач не заперечує про наявність заборгованість по аліментах в сумі 11 119, 35 грн, однак вказана заборгованість виникла не з його вини, оскільки у період з 23.05.2017 року по 28.08.2018 року відповідач знаходився у слідчому ізоляторі у зв`язку із кримінальним розслідуванням. З 28.08.2018 року по 08.02.2019 року відносно відповідача було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що позбавило його можливості працювати, заробляти кошти та сплачувати аліменти. У зв`язку із викладеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 21.04.2020 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.04.2020 року позивач суду надала відповідь на відзив в якому вказала, що заперечення відповідача на позовну заяву є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки згідно розрахунку заборгованість по сплаті аліментів виникла з 2017 року, тобто задовго до арешту. Крім цього розмір пені становить 202 308, 31 грн, проте позивач ставить питання про стягнення лише 33 546, 44 грн. Банківські квитанції з платежів [PERSON] та [PERSON] , ні яким чином не відносяться до відповідача та не є аліментними зобов`язаннями. Щодо посилання відповідача про його неспроможність сплачувати аліменти у зв`язку із відсутністю роботи та коштів, позивач зазначає, що відповідач за надання правничої допомоги сплатив 6000 грн, а тому відповідач має змогу сплачувати аліменти. 04.05.2020 року відповідач [PERSON] суду надав заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що доводи позивача у відповіді на відзив є необґрунтованими. Позивач ніяким чином не підтверджує факту сплати відповідачем за надання правничої допомоги в сумі 6000 грн. Доводи позивача про те, що відповідач сплачує судові збори за рахунок аліментів нічим не підтверджуються та є необґрунтованими. Твердження позивача, що відповідач не бажає сплачувати аліменти також є безпідставними, оскільки не відповідають дійсності та відповідач бажає сплачувати аліментів, однак позбавлений такої можливості, у зв`язку із розглядом відносно нього кримінального провадження. Ухвалою суду від 22.05.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, разом із позовною заявою надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечує проти задоволення позовних вимог з причин викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив. Головний державний виконавець Хмільницького міськраойнного відділу ДВС Центрально-західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)Дубчак О.А. в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступне. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2017 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку.(а.с.15) Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Доводи позивача про те, що державний виконавець Хмільницького міськрайонного відділу ДВС Центрально-західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) безпідставно в рахунок сплати аліментів відніс грошові суми, які надійшли [PERSON] від інших осіб і не є аліментними та не сплачувались [PERSON] спростовуються наданими державним виконавцем квитанціями ПАТ КБ «Приват банк», виданими на ім`я [PERSON] , а саме: від 30.11.2017 року в сумі 1489, 51 грн; від 22.01.2018 року в сумі 1291,51 грн; від 21.12.2017 року в сумі 1291,51 грн; від 13.02.2018 року в сумі 1291,51 грн; від 13.03.2018 року в сумі 1291,51 грн; від 13.04.2018 року в сумі 1291,51 грн; від 14.05.2018 року в сумі 1291,51 грн; від 13.06.2018 року в сумі 1291,51 грн; від 13.07.2018 року в сумі 1291,51 грн; від 14.08.2018 року в сумі 1291,51 грн; від 14.09.2018 року в сумі 1300 грн; від 24.03.2019 року в сумі 1291,51 грн; від 20.05.2019 року в сумі 1633, 81 грн; від 29.06.2019 року в сумі 1799,95 грн; від 25.07.2019 року в сумі 1549,21 грн; від 22.09.2019 року в сумі 1620 грн, від 26.10.2019 року в сумі 1700 грн; від 24.09.2019 року в сумі 1635 грн. Вказані суми у квитанціях [PERSON] сплачував як аліменти на доньку, що свідчить про його намагання утримувати свою доньку, а не ухилення від сплати аліментів. Щодо доводів [PERSON] про те, що сума заборгованості по сплаті аліментів з лютого 2017 року по березень 2020 року становить 202 308, 31 грн, суд зазначає, що у відповідності до розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 53676650 за період з 07.02.2017 року по 01.01.2018 року за [PERSON] наявна заборгованість в сумі 7564, 86 грн.(а.с.8) Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 53676650 станом на 01.03.2020 року за [PERSON] наявна заборгованість в сумі 11119, 35 грн.(а.с.9) А тому сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.03.2020 року становить 11119, 35 грн, яку [PERSON] визнає в повному обсязі. За положеннями ст. 196 СК України в редакції на час дії спірних правовідносин при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За роз`ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до листа ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» від 17.04.2020 року встановлено, що [PERSON] з 25.05.2017 року перебував у ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1». Згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 28.08.2018 року встановлено, що відносно [PERSON] призначено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та ухвалою Хмільницького міськраойнного суду Вінницької області від 25.02.2020 року продовжено дію вказаного запобіжного заходу. У зв`язку із викладеним суд вказує, що доводи [PERSON] про те, що він не мав змоги в повній мірі сплачувати аліменти на доньку, оскільки був позбавлений такої можливості у зв`язку із розглядом відносно нього кримінальної справи, заслуговують на увагу та приймаються судом, оскільки вказані запобіжні заходи позбавляли можливості [PERSON] перебувати на роботі та заробляти кошти. Також суд вказує на те, що попри відсутність заробітку [PERSON] відшуковував кошти та сплачував аліменти на доньку по мірі можливості, що свідчить про його намагання виконувати покладенні на нього батьківські обов`язки. Доводи позивача про матеріальну можливість [PERSON] сплачувати аліменти в повній мірі та ухилення його від їх сплати, нічим не підтверджено. Отже суд вказує, що обов`язковою ознакою наявності цивільно-правової відповідальності за ч. 1 ст. 196 СК України є встановлення вини платника аліментів за прострочення сплати аліментів. А тому позовні вимоги у стягненні неустойки за прострочення сплати аліментів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст. ст. 185, 195, 196, 197 СК України та

Outcome: partial