Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернулась з позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 2013 р. є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 0,3633 га, що знаходиться на території с. Слобідка, Коростишівського району, Житомирської області, кадастровий номер 1822585601:01:001:0231. Під час оформлення права власності на дану земельну ділянку (розробки проекту землеустрою, відведення земельної ділянки та погодження меж земельної ділянки) [PERSON] чинились неправомірні та необгрунтовані перешкоди, зокрема невмотивованої відмови у погодженні меж земельної ділянки, оскільки пояснював належність даної земельної ділянки до його власності. З моменту отримання земельної ділянки у власність будь-яке оскарження права позивача на дану земельну ділянку не здійснювалось. Починаючи з січня 2014 року відповідач неправомірно, без укладення жодного правочину з позивачем, здійснив самовільне її зайняття, користується даною земельною ділянкою без жодних правових підстав та відмовляється припинити таке користування попри численні звернення. Дане порушення є триваючим, позивач постійно зверталась до відповідача з метою звільнення земельної ділянки, припинення її незаконного обробітку. Відповідач з 2015 р. займає публічну посаду, є сільським головою Слобідської сільської ради. Не отримавши жодного результату від відповідача, позивач зверталась до правоохоронних органів, Коростишівської РДА, райради та управління Держгеокадастру у Житомирській області, депутатського корпусу сільської ради. Жодної відповіді позивач від правоохоронних органів стосовно дій відповідача не отримала, останній не притягнутий до юридичної відповідальності, порушення не усунуто та продовжує вчинятись. З метою здійснення захисту свого цивільного права на користування власною земельною ділянкою та з метою належної фіксації порушення позивач звернулась до головного управління Держгеокадастру в Житомирській області. Актами від 07.09.2017 р. № 269-ДК/160/АО/10/01-17 та від 26.10.2017 р. № 363-ДК/230/АО/10/01-17 інспектора у сфері державного контролю за використання та охороною земель у Житомирській області були зафіксовані порушення самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем відповідно 0,1960 га ( шляхом посіву сільськогосподарської культури) та 0,1673 га ( під сінокіс) в межах земельної ділянки площею 0,3633 га. До листа головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 02.11.2017 р. № 36-6-0.41-9778/2-17 додано розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки загально площею 0,3633 га та за цим розрахунком на момент здійснення обстеження розмір заподіяної шкоди становив 2746,04 грн. Оскільки порушення є триваючим з січня 2014 р. по даний час , а шкода нарахована лише за період з 07.09.2017 р. по 26.10.2017 р. то позивач просить стягнути з відповідача шкоду в розмірі 80027 грн.45 коп. за період з січня 2014 р. по час подачі позову до суду. Крім матеріальної шкоди, позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що вона втратила можливість належним чином користуватись даною земельною ділянкою, зверталась до різних органів державної влади за відновленням порушеного права. Позивач також зазнала душевних хвилювань, нервових розладів, негараздів в сімї та на роботі, також погіршився стан її здоровя, що призвело до захворювання та оперативного втручання. Причиною виникнення цієї хвороби є пережиті нервові стреси та розлади, які повязані виключно з неможливістю врегулювати відносини з відповідачем , щодо користування земельною ділянкою . Позивач просить зобовязати відповідача звільнити та привести до стану, придатного для подальшого використання земельної ділянки, що належить їй, стягнути завдану шкоду в розмірі 80027 грн 45 коп. за самовільне зайняття земельної ділянки та 50000 грн. моральної шкоди, понесені судові витрати. Ухвалою суду від 04.12.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити. У відзиві на позов вказали, що відповідач не користується земельною ділянкою, що належить позивачу, а користується іншою земельною ділянкою, яка не є предметом даного спору. 10.05.2017 р. відповідач дізнався про належність вказаної ділянки позивачу після надання останньою правовстановлюючих документів до Слобідської сільської ради та внесення відповідних записів до погосподарської книги. Будь - яких звернень з 2013 року по даний час до відповідача щодо повернення земельної ділянки не надходило. Вимоги позивача про стягнення сум відшкодування за період до 29.11.2014 р. залишаються поза межами строку позовної давності , а тому просили застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України в частині стягнення сум за період до 29.11.2014 р. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що вона зверталась до відповідача з вимогою про звільнення земельної ділянки. Розрахунок вартості шкоди , що проведений позивачем та сума стягнення не грунтується на вимогах закону, а розрахунок розміру шкоди доданий до листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 02.11.2017 р. є недопустимим доказом. Позивачем не доведено належними доказами обгрунтованості суми моральної шкоди в розмірі 50000 грн. Будучи опитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він працював сільським головою Слобідської сільської ради Коростишівського району. [PERSON] звернулась з заявою до сільської ради для отримання земельної ділянки у власність. В подальшому почали виникати конфлікти між [PERSON] та [PERSON] з приводу користування даною земельною ділянкою, неодноразово складались акти відповідно до яких відповідач чинив перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить позивачу. [PERSON] не звертавсь до сільської ради для надання цієї ділянки йому у власність. [PERSON] була надана у власність вільна земельна ділянка. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що у позивача виник конфлікт з [PERSON] з 2013 року, оскільки він не дає користуватись земельною ділянкою, що належить [PERSON] Остання намагалась вирішити даний конфлікт мирно, однак відповідач відмовляється і на далі користується даною земельною ділянкою. [PERSON] пережила стрес, нервове потрясіння та операцію. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що його дружина почала оформляти дану земельну ділянку з 2013 р., але [PERSON] не дає нею користуватись. Вони ходили з приводу даного питання до нього до дому, звертались до сесії сільської ради, в поліцію, але відповідач продовжує користуватись спірною земельною ділянкою. В результаті таких дій відповідача у дружини виникли проблеми зі здоровям , вона перенесла операцію та стрес. Будучи опитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною відповідача. Земельну ділянку, якою вони користувались з 1997-1998 року було приватизовано. До них претензій ніяких не було аж до початку 2017 р. На початку 2017 р. на сесії сільської ради вона дізналась, що город який вони обробляли був приватизований позивачем. Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що земельні ділянки - городи - давались в колгоспі та десь записували. Конфлікту між сторонами не бачила, спірна земельна ділянка не межує з її ділянкою. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] земельною ділянкою ( для городу) користується вже більше 10 років. Конфлікту між сторона не бачив. Свідок [PERSON] суду показав, що його город та город [PERSON], яким він користується з 1987-1988 років межують. Вони один одному допомагають обробляти земельні ділянки. Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] з 2013 року приватизувала земельну ділянку, а [PERSON] не дає нею користуватись. Це одна і теж земельна ділянка. Дане питання неодноразово розглядалось на сесії сільської ради, де і був присутній [PERSON] Земельною комісією було рекомендовано [PERSON] вирішити дане питання мирним шляхом. Рішень сільською радою з даного приводу не приймалось, так як [PERSON] є сільським головою та він не скликав земельну комісію. Під час складання акту від 28.09.2017 р. комісія на місце не виїжала. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є депутатом сільської ради. В 2014 року він був присутній на сесії сільської ради , де був конфлікт між [PERSON] та [PERSON] щодо користування земельною ділянкою. В 2017 року [PERSON] часто відвідувала сесії сільської ради , з питань щодо належності їй земельної ділянки , якою користується [PERSON], однак всі її відправляли до суду . В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що приватизація земельних ділянок в селі масово почалась в 1996 р. Сімя [PERSON] мала велике господарство та мали земельну ділянку і через дорогу, біля будинку, яку обробляли. Всім надавались земельні ділянки в тимчасове користування, якою саме користується земельною ділянкою [PERSON] вона не знає. Суд, вислухавши сторони та свідків, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку. Згідно ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень норм статей\~16,\~391,\~386 ЦК України\~власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до\~ст.\~125\~ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,3633 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1822585601:01:001:0231. Місце розташування даної земельної ділянки с. Слобідка, Коростишівського району, Житомирської області. (а.с.8-11). Право власності на дану земельну ділянку не скасовано. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Зі змісту п. б. ч. 1.\~ст.\~211\~ЗК України вбачається, що \~громадяни та юридичні особи за самовільне зайняття земельних ділянок несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. За приписами\~ст. 212 ЗК України\~ самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Коростишівським відділом поліції за вих. № 4211/213/04-2017 від 09.06.2017 р. до головного управління Держгеокадастру в Житомирській області були надіслані матеріали перевірки за зверненням [PERSON] для проведення перевірки самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON]В та визначення шкоди завданої власнику (а.с. 152-167). За результатам перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області [PERSON] були складені акти обстеження земельної ділянки в межах с. Слобідка, Коростишівського району від 07.09.2017 р. № 269-ДК/160/АО/10/01/-17 відповідно до якого було встановлено, що [PERSON] здійснив обробіток земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,1960 га, яка належить [PERSON] на праві приватної власності , шляхом посіву сільськогосподарської культури ( а.с.34). Та акт обстеження земельної ділянки від 26.10.2017 р. № 363-ДК/230/АО/10/01-17 відповідно до якого було встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,1673 га, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, під сінокіс ( а.с. 36). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач використовує спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів, така земельна ділянка підлягає звільненню, а також приведенню її у придатний до використання стан. Вказані докази є належними та допустимими доказами в розумінні глави 5, розділу 1 ЦПК України. Доводи відповідача , що спірна земельна ділянка належить йому на праві користування, рахується за ним відповідно до погосподарських книг та він за неї сплачує земельний податок, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем не надано належних доказів в обгрунтування своїх доводів, а також будь-яких правовстановлюючих документів з цього приводу. За таких обставин, позовні вимоги позивача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан, є правомірними та обґрунтованими. Відповідно до приписів п. ґ)\~ст. 90 Земельного кодексу України\~власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Згідно із ч. 2\~ст. 152 Земельного кодексу України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Основні вимоги щодо порядку визначення розміру шкоди у даному випадку встановлено Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, що затверджена\~постановою Кабінету Міністрів України N 963 від 25.07.2007 р. Як вказано вище, враховуючи порушення відповідачем вимог ст. ст.\~125,\~126 Земельного кодексу України\~з урахуванням норм вказаної Методики, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області [PERSON] було здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, відповідно до якого розмір шкоди становить 2746,04 грн. ( в межах періоду обстеження з 07.09.2017 р. по 26.10.2017 р.) Вказаний розрахунок суд приймає як належний доказ, а тому з відповідача слід стягнути 2746,04 грн.( а.с. 37). Суд не\~приймає до\~уваги акт\~від 18.04.2014\~р.\~та від\~28.09.2017\~р.\~(\~а.с.\~19-20)\~щодо перешкоджання\~ користуванням\~приватизованих земельних\~ ділянок\~що належать\~[PERSON],\~ як\~належні та\~допустимі докази,\~оскільки ,\~як вказав\~свідок в\~судовому засіданні\~ [PERSON],\~ під\~час складання\~акту на\~місце не\~виїжджали,\~земельну ділянку\~не оглядали. Оскільки позивачем не надано інших доказів обстеження земельної ділянки з січня 2014 р. по 06.09.2017 р., а тому суд не вбачає підстав для стягнення завданої шкоди, що розрахована позивачем в розмірі 77281 грн 41 коп. Частиною 1\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Виходячи з положень пункту 3 роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 5 роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача позивач була позбавлена права тривалий час користуватись належною їй земельною ділянкою, відповідач самовільно її зайняв без відповідних правовстановлюючих документів, позивач вживала всіх заходів щодо повернення земельної ділянки, а тому виходячи з меж виваженості на справедливості суд, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 827 грн. 46 коп.

Outcome: partial