Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що під час спільного проживання з відповідачем, у них 11 листопада 1998 року народилась донька [PERSON], яка 20.03.2015 року змінила своє прізвище на «Прус». Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання їх спільної доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. Вважає, що такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання доньки, придбання продуктів харчування, лікування та навчання. Також вказувала на те, що її донька навчається у вищому навчальному закладі на платній основі, при цьому не отримує стипендію та з метою оплати вартості навчання в розмірі 6975 грн. їй довелось позичати гроші, оскільки працюючи в ПАТ «Чернівецький цегельний завод №3» вона отримує не високу зарплатню, якої не вистачає на задоволення усіх необхідних потреб доньки. Відповідно до укладеного договору, вартість навчання доньки за 2015-2016 навчальні роки становить 6600 грн., проте ця сума не є фіксованою та може збільшуватись. При цьому зазначала, що відповідач участі у виховані та утриманні їх спільної доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає й відповідно вона на даний момент позбавлена можливості самостійно забезпечувати потреби дитини, оскільки отриманого заробітку не достатньо для належного матеріального забезпечення доньки. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь 50% сплачених коштів за перший курс навчання доньки як відшкодування додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст. 185 СК України: за 2014-2015 навчальні роки в розмірі 3487,50 грн., за 2015-2016 роки 3300 грн., а також збільшити розмір стягнутих за рішенням суду аліментів з 200 грн. до 1000 грн., які стягувати щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом до суду. В судовому засіданні позивач та ї представник заявлені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечуючи свого обовязку щодо надання матеріального утримання дитині, заперечував в частині стягнення з нього половини вартості витрат, понесених позивачем на оплату навчання дитини, вказуючи на відсутність у нього матеріальної можливості на сплату даних сум, а також заперечував і в частині вимог позивача про збільшення розміру стягуваних з нього аліментів, вказавши на те, що він добровільно сплачує аліменти згідно рішення суду та не має заборгованостей по їх сплаті, до того ж на даний час на його утриманні перебуває малолітній син, який також потребує утримання. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4\~ст. 60 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що у сторін, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, 11 листопада 1998 року у них народилась дочка [PERSON], яка згідно свідоцтва про зімну імені, 20.03.2015 року змінила своє прізвище на «Прус» (а/с 10). При цьому, згідно свідоцтва про народження дитини, батьками [PERSON] вказані позивач та відповідач, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження та не заперечується поясненнями сторін, наданими в ході розгляду справи (а/с 8). Відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.11.2005 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., починаючи з 27.09.2005 року і до досягнення дитиною повноліття й відповідно даний факт відповідно до положень ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Дані аліменти стягуються з відповідача в примусовому порядку, що підтверджується наданими сторонами довідками відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції, згідно яких убачається, що щомісячно відповідачу до сплати нараховуються аліменти згідно рішення суду, зокрема станом на 2015 рік в розмірі 385,80 - 436, 50 грн. Крім того, згідно даних довідок заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 1 листопада 2015 року становить 540 грн. (а.с. 33-34, 45-48). Також судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом із позивачкою й відповідно знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою ПАТ «Чернівецький цегельний завод № 3» у відомчому гуртожитку у м. Чернівці, вул. І провулок Кармелюка, 4, кімната 12 (а.с 40-41). Так, відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Зі змісту ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня [PERSON] навчається в Чернівецькому кооперативному економіко-правовому коледжі на 2 курсі комерційного відділення денної форми навчання по спеціальності «товарознавство та комерційна справа», що підтверджується відповідною довідкою вказаного навчального закладу №335 від 25.08.2015 року (а/с 11). Відповідно до договору ПД-17/9 та додаткової угоди до нього від 02.03.2015 року вартість навчання на 2014-2015 навчальний рік становить 6975 грн. та дані витрати понесені позивачем, що підтверджується наданими копіями квитанцій про оплату (а/с 12,15). Крім того, як встановлено судом, дочка сторін має задовільний стан здоровя та згідно наявних у матеріалах справи відомостей щодо її медичного обстеження, [PERSON] встановлено діагноз «Зоб І ступеню» та призначено відповідне лікування, а саме прийняття протягом шести місяців препарату «Йодомарин», вартість якого згідно наданих квитанцій становить 95 грн. 35 коп., а також щорічне обстеження (а.с. 37-39). При цьому, як убачається із довідки про нараховану заробітну плату №120 від 28 серпня 2015 року, позивач працює на ПАТ «Чернівецький цегельний завод №3» та отримує заробітну плату, загальний розмір якої за період з січня по липень 2015 року становить 9086,40 грн. (а/с 20). За таких обставин, суд приходить до висновку, що з часу призначення судом аліментів, дитина сторін подорослішала й відповідно наявні інші підстави передбачені ч. 1 ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів визначених рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.11.2005 року, оскільки на даний момент змінились обставини, які не були враховані судом при вирішенні позову про стягнення аліментів у 2005 році. Дані обставини зумовлені ростом індексу інфляції, навчанням доньки у вищому навчальному закладі, а також віковими особливостями розвитку та потреб дитини та станом її здоровя та необхідністю лікування, оскільки розмір аліментів в сумі 200 грн. визначений з урахуванням потреб дитини семирічного віку, а на момент розгляду справи дитині виповнилося майже 17 років. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує те, що правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей регулюються ст.ст. 182-184 СК України, відповідно до яких при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, як встановлено судом [PERSON] офіційно не працює та отримані ним доходи мають мінливий характер, при цьому, як зазначав в ході розгляду справи відповідач середній розмір його доходів становить 2000 грн. щомісячно, він не перебуває на обліку у центрі зайнятості й відповідно не отримує допомоги по безробіттю (а.с. 52-54), а також на його утриманні перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], який також потребує матеріального утримання ( а.с. 50). Таким чином, ураховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню й відповідно суд, ураховуючи матеріальне становище сторін, стан здоровя дитини та відповідача, відсутність у відповідача боргових зобовязань, а також перебування на його утриманні малолітнього сина, приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в сумі 800 грн. щомісячно. Разом з тим, такий розмір аліментів не може стягуватись з дня звернення з позовом до суду, оскільки відповідно до розяснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти стягуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача відповідно до вимог ст. 185 СК України додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, а саме вартості оплати за навчання дитини за 2014-2015 навчальні роки в розмірі 3487,50 грн. та за 2015-2016 роки в розмірі 3300 грн., то дані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки на підставі ст. 185 СК України, позивач вказувала на те, що її спільна з відповідачем дочка на даний час навчається на платній основі у вищому навчальному закладі й відповідно внесена нею плата за навчання є додатковими витратами, участь в яких повинен приймати також і відповідач, а тому просила стягнути з нього половину понесених нею витрат за оплату навчання за 2014-2015 навчальний рік та 2015-2016 навчальний рік. Зокрема, ч. 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З огляду на викладене, додаткові витрати на дитину можуть стягуватись у випадку, коли такі були викликані особливими обставинами. При цьому, як убачається зі змісту ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Крім того, згідно вимог ст. 43 Закону України «Про освіту» коледж є вищим навчальним закладом, який здійснює підготовку фахівців певного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня). Таким чином, виходячи з наведеного, сам по собі вступ дитини на навчання до такого навчального закладу з метою здобуття відповідного ступеню (освітньо-кваліфікаційного рівня) не може безумовно свідчити, що витрати, пов'язані з навчанням у ньому викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв'язку з цим обов'язків у батьків брати у них участь. Крім того, згідно із положеннями\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей\~СК), позивач в силу\~ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до вимог \~ст. 10 ЦПК України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах\~\~змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей\~10,\~31,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за\~\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. За таких обставин, суд вважає, що посилання позивачки на те, що додаткові витрати викликані саме особливими обставинами, а саме розвитком дитини, що полягає у навчанні в кооперативному економіко-правому коледжі є безпідставними, оскільки витрати на навчання у вказаному навчальному закладі неповнолітньої доньки не відносяться до додаткових витрат передбачених ст. 185 СК України й відповідно враховані судом при визначенні збільшення розміру аліментів на дитину відповідно до положень ст.ст. 182-184 СК України, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки слід відмовити. Крім того, враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави, а тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial