Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулось АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.03.2015 року в загальному розмірі 80618,58 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.03.2015 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та, запропонованих ПАТ КБ «Приватбанк», «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті. [PERSON] отримала кредит у розмірі 29000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 16.12.2018 р. утворилась заборгованість в сумі 80618,58 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 39869,78 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 15268,61 грн., заборгованість за пенею - 21165,02 грн., а також штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 3815,17 грн. Крім того, позивач надав розрахунок сум, що стягується, зокрема, процентів. Так, нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість здійснюється з 04.2014 за формулою: - нарахування процентів на поточну заборгованість: N*M/365*(2 або 1)*Y=Z, де N - заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці), M - процентна ставка, 360/365 - кількість днів у році, 2 або 1 - коефіцієнт процентної ставки (1 - застосовується у разі належного виконання зобов`язань, 2 - підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості), Y - кількість днів за які здійснюється нарахування, Z - сума нарахованих процентів; - нарахування процентів на прострочену заборгованість: N*M/365*2*Y=Z, де N - заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, виставлені до сплати та не погашені проценти та санкції станом на перше число попереднього місяця), M - процентна ставка, 360/365 - кількість днів у році, 2 - коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, Y - кількість днів за які здійснюється нарахування, Z - сума нарахованих процентів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, посилаючись на те, що позивач неправомірно нарахував заборгованість за кредитним договором після строку дії картки, розмір заборгованості за процентами нараховані за формулою, яка не була погоджена сторонами, відповідач не підписувала умови та правила надання банківських послуг. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 10.03.2015 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої долучена до матеріалів справи. [PERSON] отримала кредитну картку, строк дії останньої 30 серпня 2018 року, з встановленим банком кредитним лімітом, який з 31.10.2017 року складав 29000 грн., здійснювала витрати та платежі на погашення заборгованості, в результаті чого за відповідачем утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 39869,78 грн., яка перевищила розмір кредитного ліміту за рахунок щомісячного списання з кредитного рахунку відповідача коштів за придбання товару в розстрочку, що підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] . З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту та здійснював платежі на погашення заборгованості. Проте в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач кредитні зобов`язання за договором в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим станом на 16.12.2018 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 80618,58 грн., яка складається з: - 39869,78 грн. - заборгованість за кредитом, - 15268,61 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. - 21165,02грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - фіксована частина, - 3815,17 грн. - процентна складова. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів та наявності заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується банківською випискою з особистого рахунка відповідача. Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 8 ст. 49, ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку. З виписки з особового рахунку позичальника [PERSON] вбачається, що на час дії процентної ставки 43,2 % річних відповідачем здійснювались витрати та погашення заборгованості, а отже вказаний розмір процентної ставки визнавався сторонами. З 04.2014 року банком використовується формула нарахування процентів, яка не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц. В зв`язку з тим, що судом встановлена необґрунтованість вказаного розрахунку процентів, та жодна із сторін не скористалась своїм правом самостійно подати до суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, суд дійшов висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом, має вираховуватися, виходячи з формули нарахування процентів на заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N - поточне тіло кредиту, M - процентна ставка, 360/365 - кількість днів у році, Y - кількість днів за які здійснюється нарахування, Z - сума нарахованих процентів, замість формули, де N - заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що в ньому відсутні дані про тіло кредиту, проте наявні відомості про розмір щомісячного збільшення заборгованості за кредитом, на яку позивачем всупереч умовам договору та вимогам закону нараховувались проценти. Також в розрахунку позивача містяться дані про розмір витрат здійснених позичальником та розмір коштів, внесених позичальником на погашення заборгованості, що відповідають даним, які містяться у виписці по особовому рахунку позичальника. Розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснено з використанням процентної ставки 43,2 % річних. При чому всупереч умовам договору та вимогам закону до бази, на яку нараховуються проценти, окрім витрат позичальника, для яких розрахунок заборгованості за процентами здійснюється за процентною ставкою 43,2 % річних, було включено раніше нараховані проценти, але не погашені відповідачем. Кошти, які вносив відповідач на погашення заборгованості, в першу чергу спрямовувалась позивачем на погашення заборгованості за витратами за минулі періоди (тіло кредиту). Зокрема, з 01.04.2017 року окрім тіла кредиту як базу для нарахування процентів було використано проценти, які нарахував позивач станом на 31.03.2017 року в розмірі 13,74 грн. 08.04.2017 року заборгованість за простроченими процентами була погашена та була виключена з бази, на яку нараховувались проценти. В подальшому щомісячно базу, на яку нараховувались проценти всупереч умовам договору та вимогам закону було збільшено 01.05.2017 року на 8,47 грн., 26.05.2017 року - погашено; 01.06.2017 на 5,36 грн., 09.06.2017 року - погашено. В наступному щомісячно базу, на яку нараховувались проценти всупереч умовам договору та вимогам закону було збільшено на 1187,10 грн., 01.12.2017 року додатково ще на 948,94 грн., що у сумі вже складало 2136,04 грн. та з 01.01.2018 року сукупне збільшення заборгованості за кредитом, на яку нараховувались проценти, дорівнювало 3276,63 грн., яке було погашено 06.01.2018 року. В подальшому щомісячно базу, на яку нараховувались проценти всупереч умовам договору та вимогам закону було збільшено 01.02.2018 року на 231,80 грн., 01.03.2018 року на 599,90, що у сумі вже складало 831,70 грн., з 01.04.2018 року було збільшено на 1004,04 грн. та складало 1835,74 грн., 01.05.2018 року - на 1193,26 грн. та складало 30129 грн., 01.06.2018 року - на 2737,51 грн. та складало 5766,51 грн., 01.07.2018 року - на 3021,13 грн. та складало 8787,64 грн. - станом на 31.07.2018 року, коли позивачем було припинено нарахування процентів за користування кредитом. А отже, для нарахування заборгованості за процентами за користування кредитом, включені до розрахунку раніше нараховані проценти мають бути відняті. Разом з тим, розрахунок процентів, здійснених до витрат, до яких застосована процентна ставка 43,2 % річних, здійснено позивачем з дотриманням вимог закону та умов договору, в зв`язку з чим заборгованість за нарахованими процентами в цій частині судом приймається без додаткових розрахунків. Отже, судом здійснюється розрахунок лише для тієї частини заборгованості, яка всупереч умовам договору та вимог закону була включена до бази, на яку нараховувалась заборгованість за процентами та до якої застосовано процентну ставку 43,2 %річних. Застосовуючи формулу N*M/365*Y=Z, де N - тіло кредиту (в грн.), M - процентна ставка (М/100), 365 - кількість днів у році, Y - кількість днів за які здійснюється нарахування, Z - сума нарахованих процентів (в грн.), отримуємо наступний розрахунок заборгованості за процентами: З 1 квітня 2017 року база, на яку необґрунтовано нараховувалась заборгованість за процентами дорівнювала 13,74 грн. Враховуючи те, що з 09.04.2017 року таке нарахування вже не проводилось кількість днів у відповідному періоді складає 8 днів, а процентна ставка, яка застосовувалась позивачем, дорівнювала 43,2 % річних, отримуємо такий розрахунок. 13,74 * 43,2% *100 / 365 * 8 (днів) = 0,13 (грн.), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 0,13 грн. Аналогічну математичну операцію здійснено для наступних періодів, зазначених у розрахунку, наданого позивачем, де база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами та кількість днів у періоді дорівнювало: 8,47 грн./26 днів = 0,26 (8,47 * 43,2% *100 / 365*26 (днів) = 0,26 (грн.); 5,36 грн. / 9 днів = 0,05 грн.; 1187,10 грн. / 30 днів = 42,15 грн., 2136,04 грн. / 31 день = 78,37 грн., 3276,63 / 6 днів = 23,26 грн.; 231,8 грн. / 28 днів = 7,68 грн.; 831,70 / 31 день = 30,51 грн.; 1835,74 грн. / 30 днів = 65,18 грн., 3029 / 31 день = 111,13 грн., 5766,51 грн. / 30 днів = 204,75 грн.; 8787,64 грн. / 31 день = 322,42 грн. А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за період з 01.04.2017 року по 31.07.2018 року, дорівнює 982,85 грн., що є сумою вищенаведених доданків. Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що внаслідок присвоєння позивачем заборгованості статусу простроченої, під час розрахунку процентів позивач використовував подвійний коефіцієнт, тобто вдвічі збільшуючи суму нарахованих процентів. Зокрема, з 01.04.2017 року по 08.04.2017 року позивачем було віднесено 66,05 грн. до прострочених вимог та на базу заборгованості в розмірі 477,27 грн., що використовувалась позивачем для нарахування процентів, за період в 7 днів були нараховані проценти в розмірі 7,91 грн. із застосування множника 2, а саме: 477,27 * 43,2 /100/365 *2 * 7 = 7,91 грн. Разом з тим, судом не встановлені умови договору, за якими можливе застосування такого коефіцієнту. А отже, розмір процентів, нарахованих таким методом у відповідні періоди, підлягає зменшенню вдвічі, а саме: за період з 01.04.2017 року по 08.04.2017 року на 3,95 грн. (7,91 / 2 = 3,95); за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року на 4492,70 грн. (8985,41 / 2). А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за вказані періоди, дорівнює 4496,65 грн., що є сумою вищенаведених доданків. З 01.08.2018 року по 16.12.2018 року позивачем проценти на заборгованість за кредитом не нараховувались. Підсумовуючи всі вищенаведені розрахунки, суд дійшов висновку про те, що позивачем було необґрунтовано нараховано заборгованість за процентами в розмірі 5479,5 грн., що є сумою необґрунтовано нарахованих процентів за період з 01.04.2017 року по 31.07.2018 року в сумі 982,85 грн., необґрунтовано нарахованих процентів із застосуванням подвійного коефіцієнта в розмірі 4496,65 грн. А отже, вказана сума має бути відняти від суми заборгованості за процентами, яку просить стягнути позивач в розмірі 15268,61 грн. Отримуємо такий розрахунок розміру заборгованості за процентами 15268,61 - 4496,65 - 982,85 = 9789,11 ( грн.). Позовні вимоги щодо наявності заборгованості за пенею та штрафом є необґрунтованими з таких підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру неустойки. Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав. Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. 21.10.2015 року Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 було винесено постанову, в якій був викладений висновок про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки позивач одночасно просить стягнути і штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань і пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, суд на підставі вищевикладеного висновку щодо застосування норм права, який відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом, дійшов висновку про те, що нараховані пеня та штраф не можуть бути стягнуті з відповідача одночасно, оскільки стосуються одного порушення - порушення строків виконання зобов`язання з повернення кредитної заборгованості. Крім того, при нарахуванні відповідачу заборгованості за пенею та штрафом позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача м. Костянтинівка Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що вимоги стягнення пені та комісії, а також штрафів є необґрунтованими. А отже, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки судом була встановлена необґрунтованість нарахування пені відповідачу, та, разом з тим, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що ним на погашені пені були спрямовані кошти відповідача, сплачені ним для погашення заборгованості, в розмірі 100 грн. 03.06.2018 року, суд дійшов висновку про необхідність віднести вказану суму на погашення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 100 грн., а саме: = 9789,11 - 100 = 9689,11 (грн.) Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] станом на 16.12.2018 р. має заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.03.2015 року, яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 39869 гривні 78 копійок, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 9689 гривень 11 копійок, а всього в розмірі 49558 гривень 89 копійок. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.03.2015 року станом на 16.12.2018 року, яка включає: 5579 гривень 50 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом; 21165 гривень 02 копійок - заборгованість за пенею, 4315 гривень 17 копійок - заборгованість за штрафом, а всього 31059 гривень 69 копійок необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1180,90 грн.

Outcome: partial