Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до комунального підприємства\~«Соснівська служба\~утримання будинків»\~Черкаської міської\~ради (далі\~ КП\~«Соснівська СУБ») та Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, просить визнати його наймачем квартири [ADDRESS] та зобов`язати КП «Соснівська СУБ» змінити договір найму цієї квартири, змінивши померлого наймача [PERSON] на позивача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка за життя була основним наймачем неприватизованої квартири [ADDRESS] . Позивач з 1988 року був зареєстрований та проживав разом із матір`ю у вказаній квартирі, проводив капітальні та поточні ремонти квартири, а також брав участь у сплаті житлово-комунальних послуг; інші члени сім`ї наймача у квартирі не були зареєстровані та не проживали. У грудні 2018 року (після смерті матері) він звернувся до КП\~«Соснівська СУБ» із клопотанням про зміну договору найму квартири та переоформлення особового рахунку на нього, але в цьому було відмовлено у зв`язку з відсутністю ордеру, що був виданий на ім`я матері. Не зважаючи на намагання отримати копію ордеру у КП «Соснівська СУБ» (який мав зберігати його як документ суворої звітності) та в Департаменті організаційного забезпечення Черкаської міської ради, такі спроби не дали жодного результату. Таким чином, позивач вселився до квартири [ADDRESS] як член сім`ї наймача, постійно проживав та проживає в цьому жилому приміщенні з 1988 року, сплачував кошти на утримання квартири і виконував ремонтні роботи в ній, а відтак має право на визнання себе наймачем цієї квартири та на зміну договору найму й переоформлення особового рахунку на своє ім`я. Ухвалою Соснівського районного суду м.\~Черкас від 10 травня 2019\~року, які внесено до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача виключено Департамент житлово-комунального\~комплексу Черкаської\~міської ради із складу відповідачів. 6 травня 2019 року до суду надійшла заява від КП «Соснівська СУБ», в якій відповідач не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу за відсутності їх представника. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. У вступному слові 24 червня 2019 року [PERSON] позов підтримав. Додатково пояснив, що після смерті матері він звертався до балансоутримувача будинку КП «Соснівська СУБ» для укладення договору найму квартири, в якій він прожив все своє життя, та переоформлення особового рахунку, але в нього почали вимагати ордер на вселення матері до квартири. Оскільки такого ордеру він не знайшов, то звернувся до суду з указаним позовом. Представник позивача адвокат Кваша І.В. у вступному слові підтримав позовні вимоги. Відповідач КП "Соснівська СУБ" у судове засідання свого представника не направило, проте з урахуванням заяви від 6 травня 2019 року суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого\~приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами\~\~сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому\~\~приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до частини другої\~статті\~65 ЖК\~Української РСР\~особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Із поквартирної картки форми 17 на квартиру [ADDRESS] випливає, що основним квартиронаймачем цієї квартири з 1969 року значиться [PERSON] , який був знятий з реєстрації 28 червня 1991 року. Крім того, у квартирі з 14 жовтня 1969 року була зареєстрована [PERSON] , яку знято з реєстрації місця проживання 8 листопада 2018 року у зв`язку із смертю, а також зареєстрований із 5 жовтня 1988\~року позивач [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до відміток у паспорті [PERSON] , із 5 жовтня 1988\~року його місце проживання зареєстровано у квартирі [ADDRESS] (а.с. 10). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Згідно з довідкою КП «Соснівська СУБ», особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] відкрито на [PERSON] (а.с. 16). Надані позивачем докази свідчать про те, що станом на грудень 2018\~року квітень 2019 року квитанції про оплату житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] видавались на основного квартиронаймача [PERSON] , а оплату таких послуг здійснював позивач [PERSON] (а.с. 23-26). Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Прокопович проти Росії» від 18 листопада 2004 року визначено, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання. Таким чином, у справі «Прокопович проти Росії» (заява № 58255/00) встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. З огляду на викладене, враховуючи всі обставини справи, суд робить висновок про те, що [PERSON] вселився до квартири [ADDRESS] як член сім`ї наймача свого батька [PERSON] , був зареєстрований у цій квартирі з 1988 року та проживав у ній разом з останнім наймачем матір`ю [PERSON] до дня її смерті, що відповідно до вимог статті\~65 ЖК Української РСР\~свідчить про набуття ним права користування квартирою; іншого житла він не має. З огляду на викладене, позов [PERSON] в частині вимог про визнання його наймачем цієї квартири є доведеним та підлягає задоволенню. При цьому визнання позивача наймачем квартири [ADDRESS] є підставою для укладення з ним договору найму цієї квартири відповідачем КП «Соснівська СУБ», а також підставою для переоформлення на нього особового рахунку. Водночас вимоги [PERSON] про зобов`язання КП «Соснівська\~СУБ» змінити договір найму квартири, шляхом зміни попереднього померлого наймача на позивача задоволенню не підлягають, оскільки договір найму квартири із попереднім наймачем [PERSON] припинився з її смертю.

Outcome: partial