Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивачка звернулась у суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, поділ майна подружжя. В заяві послалась на те, що з 27.05.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від подружнього життя у них народилась дочка: [PERSON], [INFO]. У зв'язку із агресивною поведінкою відповідача: сварками, бійками вони припинили сімейні стосунки. Відповідач проживає окремо. Вважає, що їхня сім'я розпалась, просить шлюб розірвати та визначити місце проживання неповнолітньої дочки разом із нею. Окрім цього, позивачка заявила вимоги про поділ майна подружжя, в яких просить стягнути з відповідача половину вартості сплачених нею коштів в рахунок погашення кредиту, який був взятий на потреби сім'ї 24.12.2013 р.. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, в обґрунтування позову зіслались на обставини викладені у позовній заяві. Позивачка додатково пояснила, що на даний відповідач проживає окремо. Вважає що їхня сім'я розпалась та просить розірвати шлюб. Вимоги, щодо стягнення половини вартості сплаченого кредиту підтримала. Просила стягнути з відповідача 1020 грн. та судові витрати по справі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги, щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнав. Вимоги про поділ майна подружжя заперечив, вказавши, що у них є ще спільне майно, яке позивачка може забрати собі. Вислухавши пояснення сторін дослідивши докази суд встановив слідуюче. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.05.2010 року. Від даного шлюбу у них народилась дочка: [PERSON], [INFO] Між сторонами постійно виникають сварки та конфлікти на побутовому рівні. Сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного сімейного господарства, проживають окремо з 2014 року. Беручи до уваги те, що відповідач не заперечує щодо вимог про розірвання шлюбу, а позивачка настоює на його розірванні, подальше їх спільне проживання буде суперечити моральним засадам суспільства, тому шлюб слід розірвати. З врахуванням думки відповідача та інтересів неповнолітньої дитини, а також те, що остання проживає із матір'ю, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом із позивачкою. Що стосується вимог про поділ майна подружжя, а саме половини вартості сплачених позивачкою коштів за кредитним договором, то суд вирішив наступне. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Під час перебування сторін у шлюбі між [PERSON] та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено кредитний договір №010/0103/82/0122199 від 24.12.2013 р., згідно якого позивачка отримала кредит у розмірі 3000 грн.. (а.с. 7) В ході судового розгляду справи судом встановлено, що даний кредит позивачка брала на потреби сім'ї, що фактично не заперечується відповідачем по справі. Згідно поданого [PERSON] розрахунку за вищевказаним кредитним договором, останньою в період з 01.01.2014 р. по 12.01.2015 р. сплачено 2027,62 грн. заборгованості. З огляду на такі обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути половину коштів сплачених [PERSON] щодо погашення кредиту, оскільки такий був взятий під час перебування її у шлюбі на потреби сім'ї. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Посилання відповідача на те, що у сторін є інше майно яким позивачка може компенсувати дані витрати, судом до уваги не приймаються, оскільки сторони з вимогами про розподіл іншого майна подружжя не звертались. Що стосується розміру суми яка підлягає стягненню, то суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки у позові [PERSON] вказує, що нею сплачено 2040 грн., та заявляє вимоги про стягнення ? сплачених коштів, тобто 1020 грн., а фактично суду надала докази, щодо сплати нею 2027.62 грн. за кредитним договором, то позов в цій частині слід задовольнити частково. На підставі наведеного,

Outcome: partial