Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач в жовтні 2020 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок затоплення квартири в сумі 15630грн., моральної шкоди в сумі 10000грн., стягнення витрат за експертизу та судових витрат. Представник позивача та позивач вимоги поданої ними позовної заяви підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Додатково зазначивши, що таке затоплення квартири позивача відповідачем відбувається вже втретє, і попередні рази позивач все ж таки надіялась, що відповідач більше не допускатиме порушення її прав, а тому й не зверталась про відшкодування завданої шкоди.У подальшому подано заяву про завершення розгляду справи за їх відсутності. Відповідач неодноразово в судові засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.14-17). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт. 18.07.2020р. сталося затоплення квартири позивача [ADDRESS] , причиною якого є те, що у ванній кімнаті квартири №98 (поверхом вище) у цьому ж будинку відбувся прорив труби на подачу холодної води в умивальник на місці з`єднання з краном перекриття, про що зазначено в Акті (а.с.18). Власником квартири №98 є відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.105). Позивач звернулася із заявою проведення експертизи, та 14.08.2020 року було експертом складено висновок (а.с.20-36), в якому зазначалися перелік ушкоджень приміщень належних позивачу та визначено вартість необхідних відновлювальних робіт на суму 15630грн. Витрати на проведення експертизи складають 5000грн. (а.с.19). Роботи на час розгляду справи у квартирі позивача ще не проводились. Як слідує зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідачем не спростовано відсутність його вини. Крім матеріальної шкоди позивачу, на її думку також завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 10 000,00 грн. Згідно з ст.23 ЦК України (зі змінами від 13.05.2020) моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обґрунтовуючи завдання моральної шкоди, позивач вказала, що на протязі останніх трьох років живе в сирості, під страхом чергового затоплення, що впливає на її стан здоров`я та самопочуття. Позивачем не доведено перед судом завдання шкоди, саме в такому розмірі, а тому суд, виходячи з засад розумності та справедливості, прийшов до переконання про відшкодування моральної шкоди на суму 3000грн., тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. Окрім судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. за вимогу 1 та 840 грн. 80 коп. за вимогу 2 (а.с.5), позивач поніс витрати і на проведення експертизи по визначенню збитків в сумі 5000грн. (а.с.19), що підтверджуються оригіналами квитанцій наданих позивачем. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 1166 ЦК України,

Outcome: partial