Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом . В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що йому на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], який він придбав в 1989 році. З відповідачкою він зареєстрував шлюб в 1990 році та в цьому ж році зареєстрував її в будинку. Відповідачка знімалася з реєстрації і останній раз була зареєстрована в 1998 році. В грудні 2004 року шлюбні відносини припинені. Відповідачка перейшла жити до своєї матері в сусіднє домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Йому стало відомо, що відповідачка разом із матір'ю виїхали із міста Дніпропетровськ, купила собі будинок та створила нову сім'ю. Просив суд: визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації в будинку [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволені позовних вимог відмовити. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] належить на праві власності домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ( а.с.14). Відповідно до Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 15.09.2009 року, номер витягу 23858088, [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] ( а.с.15). Згідно до довідки Індустріального РВ у м, Дніпропетровську ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.01.2014 року за № 1213/2 в домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.17). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішення набрало чинності 30.07.2010 року ( а.с. 16) Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку майна подружжя і за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: визнано за [PERSON] право власності на ? частину гаражу « В» у домоволодінні [ADDRESS]. У задоволені іншої частини позовних вимог [PERSON] - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності - відмовлено ( а.с.40-43). Як показав в судовому засіданні позивач відповідачка з 2004 року в домоволодінні не проживає. Факт не проживання [PERSON] з 2004 року в спірному домоволодінні підтверджується Актами про не проживання від 24.01.2014 року, 10.11.2013 року, 05.08.2013 року затверджених Квартальним комітетом №10 ( а.с. 6-11) та показанням свідків [PERSON], [PERSON] Крім того, представником відповідача не заперечувався той факт, що [PERSON] не проживає в спірному домоволодінні більше року і жити в ньому вона не буде, оскільки вона має житло в іншій області України. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник відповідача звернув увагу суду на те, що відповідачка вимушена була залишити домоволодіння оскільки між колишнім подружжям відбувалися сварки та бійки, що і підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказав суду на те, що хоча відповідачка і не проживає більше року в домоволодінні, однак вона є власником ? частини гаражу, який знаходиться в домоволодінні, наразі судом розглядається між сторонами спір про поділ майна подружжя, тому вважає що зняття з реєстрації є передчасним. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача в домоволодінні, яка належить позивачу на праві власності, не дозволяє йому на свій розсуд розпоряджатися власністю. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, та беручи до уваги той факт, що відповідачка дійсно не проживає в домоволодінні більше року, має інше житло, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в частині визнання відповідачки особою яка втратила право користування житловим приміщенням. Щодо вимог позивача зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], то вони не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо втрати права користування житловим приміщенням відповідача спірної житлової площі є відповідною правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Отже, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом та залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Однак спору між позивачами та третьою особою з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку немає. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial