Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилалась на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі яким між ними зареєстровано 21.11.1992 року міськвідділом реєстрації актів громадського стану м. Чернівці. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося та нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них народилося троє дітей двоє з яких є повнолітніми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Їх малолітня дочка [PERSON] проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Оскільки вона є дитиною з інвалідністю, вона потребує постійного догляду і багато уваги, якими забезпечує її виключно позивачка. Вказувала, що відповідач ніяким чином не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, свій батьківський обов`язок нівелює у повному розмірі, не піклується про забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку їхньої доньки. Відповідач аліменти нікому не сплачує, стягнення за виконавчими документами з відповідача також не проводяться інших неповнолітніх дітей у нього немає та він є повністю здоровим та працездатним чоловіком. У відповідача у власності є будинок по [ADDRESS] та у користуванні має декілька транспортних засобів. Крім того у зв`язку з тим, що донька є дитиною з інвалідністю, позивачка щомісячно витрачає на її лікування кошти у розмірі 5000 грн., а тому вважає, що відповідач має сплачувати половину цих витрат. З урахуванням викладеного та обов`язку батьків утримувати дитину просила стягувати з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно та 2500 грн. щомісячно додаткових витрат на лікування. Відповідачем надано відзив на позовну заяву згідно якого він частково не згідний із позовом, оскільки він офіційно працює в АТ «Укрпошта» на посаді листоноші 1 класу та отримує заробітну плату в розмірі 4244,07 коп.. Крім того має він має захворювання такі як хронічний панкреатит, дифузний нетоксичний зоб 1А ст.. Також він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії та на його утриманні перебуває мати [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведені обставини зазначив, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн. Щодо додаткових витрат на лікування зазначив, що він не відмовляється частково погашати додаткові витрати позивачу у разі лікування дочки, однак після надання йому підтверджуючих документів про такі витрати. Вказав, що йому відомо про стан здоров`я дочки та їй не потрібно кожного місяця лікуватися у медичних закладах, а для підтримки стану здоров`я періодично необхідно купляти ліки. Крім того позивачка щомісячно отримує грошову допомогу на дочку як дитину інваліда. Не згідний він і з доводами позивачки, що він не надає матеріальної допомоги та утримання дитини та не виконує свій батьківський обов`язок, оскільки він купляє продукти харчування, оплачує комунальні послуги, для дочки купляє ліки та за необхідності здійснює переказ коштів на картку позивача. З урахуванням викладеного просив, відмовити у задоволенні позовних вимог та стягувати з нього аліменти у частці від заробітку або 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачкою подано позовну заяву у новій редакції згідно якої збільшила позовні вимоги та просила стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 4000 грн. та 2500 грн. додаткових витрат щомісячно. Також позивачкою подано відповідь на відзив згідно якого не погоджується із доводами викладеними у відзиві. Так як розмір заробітної плати у наданій відповідачем довідці є меншим від мінімальної заробітної плати встановленої Законом, а отже надана довідка про доходи викликає обґрунтовані сумніви щодо її достовірності. Крім того відповідачем не надано жодних доказів що його мати перебуває на його утриманні та як відомо позивачці остання отримує пенсію у розмірі близько 6 000 грн.. Також позивачці відомо, що [PERSON] неофіційно займається підприємницькою діяльністю з перепродажу транспортних засобів та ріелторською та через свої рахунки у банках проводить кошти отримані від такої діяльності. Відповідач є забезпеченою людиною та окрім транспортних засобів має у власності приватний будинок. Кошти які позивачка отримує як законний представник дочки є виключно її власністю дочки та використовуються виключно на потреби дочки. У поданих запереченнях відповідач не погоджується із наведеним у відповіді на відзив та вважає зазначені позивачкою доводи надуманими та такими що не відповідають дійсності і документально не підтвердженні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.1992 року, який в ході розгляду справи було розірвано. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , яка є дитиною з інвалідністю. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як було встановлено під час розгляду справи відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований у Чернівецькій дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» та працює на посаді листоноші 1 класу (а.с.35). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні дві довідки про доходи [PERSON] /а.с.33 та а.с.113/ сума нарахованого доходу у яких відрізняється, суд критично їх оцінює та приймає до уваги відомості про нарахований дохід [PERSON] які були надані Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області на виконання ухвали суду, згідно якої заробітна плата [PERSON] на 1 та 2 квартали 2020 року склала 24 172 грн. 16 коп., що в середньому складає 4028 грн. на місяць (24172,16 / 6 місяців). Крім того встановлено, згідно наданої на ухвалу суду Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Чернівецькій області інформації, що станом на 09.10.2020 року за [PERSON] зареєстровано 4 транспортних засоби: 09.09.2009 року зареєстрований транспортний засіб марки BMW 530i, 1998 року випуску; 22.11.2005 року зареєстрований транспортний засіб марки BMW 524, 1990 року випуску; 11.10.1992 року зареєстрований транспортний засіб марки ВАЗ 21013, 1982 року випуску та 27.09.1995 року зареєстрований транспортний засіб марки АЗЛК 2140, 1986 року випуску (а.с.26-27). Також [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинок по [ADDRESS] (а.с.64). Встановлено, що відповідач відповідно до посвідчення Серії [NUMBER] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.37). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого у [PERSON] наявні захворювання такі як хронічний панкреатит, дифузний нетоксичний зоб 1А ст. (а.с.36). Також судом за клопотанням позивачки було витребувано інформацію у АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо обігу коштів на рахунках [PERSON] .. Відповідно до наданих суду виписок встановлено не значний залишок коштів на карткових рахунках відповідача та обіг коштів через рахунки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 664 736.21 грн. (а.с. 94-105, 123-205). Так в обґрунтування розміру аліментів та додаткових витрат позивачка звертала суд увагу на наявність у відповідача транспортних засобів, нерухомого майна та обігу коштів на карткових рахунках та його можливість їх сплачувати у визначеному нею розмірі. При цьому суд звертає увагу, що транспортні засоби були зареєстровані, а отже фактично набуті у власність відповідача ще у 1992, 1995, 2005, 2009 роках тобто останній 11 років тому, будинок належить на праві спільної часткової власності із матір`ю відповідача, а обіг коштів по картках «Приватбанку» датований ще 2018 роком, що у свою чергу не дає суду підстав погодитись із доводами позивача про матеріальну забезпеченість відповідача. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, як на позивачу так і на відповідачу лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Крім того згідно ч.1, ч.2 ст. 70 Закону України «про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50 відсотків заробітної плати. Таким чином суд вважає, що розмір аліментів у сумі 4000 грн. буде для відповідача непомірним фінансовим тягарем. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, суд зазначає наступне. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому позивачкою не надано доказів наявності щомісячних додаткових витрат на лікування дитини. Також вирішуючи даний спір суд приймає до уваги ту обставину, що позивач та відповідач на час звернення із позовом проживають в одній квартирі, відповідач оплачує комунальні послуги, купляє продукти харчування та ліки для дитини. Таким чином, враховуючи матеріальний стан сторін, обов`язок як позивача та відповідача щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини, у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 гривень щомісячно, при цьому в іншій частині вимог слід відмовити. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial