Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, та надавши 28.09.2015 року заяву про збільшення позовних вимог, просить суд: стягнути на його користь спільно з [PERSON] і [PERSON] матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції за 2006-2014 роки включно в сумі 14721,94 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., судові витрати у сумі 1006,76 грн., 450 грн. за складання звіту, 19,76 грн. за проведення судово-медичного дослідження. В обґрунтування позову зазначив, що 30 вересня 2005 року о 15 годині 30 хвилин він, керуючи власним автомобілем [NUMBER], їхав по вулиці села Балівка Дніпропетровської області. При підїзді до перехрестя він завчасно включив світловий сигнал лівого повороту, почав повертати вліво. В такому положенні водій [PERSON], який керував маршрутним автобусом Мерседес-Бенц, порушуючи пункти 14.2 б, 14.6 а Правил дорожнього руху, почав обгін на перехресті, скоївши зіткнення з його автомобілем. Відповідно до висновку судово-медичного дослідження № 586 йому були спричинені ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ран в області лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоровя. На лікуванні він знаходився до 26 листопада 2005 року. На ліки, згідно чеків, витратив 112 грн., але затрати на лікування були значно більшими. Матеріальні збитки від пошкодження його автомобіля, за висновками звіту, дорівнюють 7266,20 грн. З урахуванням індексу інфляції за 2006, 2007, 2008 роки матеріальні збитки дорівнюють 10938,07 грн. (7266,20 грн. + 3671,87 грн. + 112 = 11050,07 грн.). Індекс інфляції за 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки становить 104,6%, тобто 3783,87 грн., і таким чином загальна сума матеріального збитку становить 14721,94 грн. Від ушкодження здоровя, він зазнав фізичного болю і страждань. Душевні страждання посилювалися пошкодженням автомобіля, відремонтувати який він не міг, а тому просить стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Доказом вини [PERSON] у вчиненні ДТП є постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2005 року. Автомобіль, яким керував [PERSON], належав [PERSON], до якої він звернувся з позовом про стягнення матеріальної і моральної шкоди. Вважає, що [PERSON] повинна відшкодувати йому шкоду відповідно ч.4 ст. 1187 ЦК України тому, що вона надала в розпорядження водія [PERSON] джерело підвищеної небезпеки, який потім самовільно керував ним та скоїв ДТП, чим сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом іншою особою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримував позов в повному обсязі та надав пояснення аналогічні його обґрунтуванню. Також пояснив суду, що винним у скоєнні ДТП є водій [PERSON], а [PERSON] повинна відповідати за позовом тому, що передавши автомобіль і ключі від нього [PERSON] начеб для технічного обслуговування автомобіля, вона сприяла том, що він заволодів цим автомобілем, керував ним та скоїв ДТП. Вважає, що обидва відповідачі повинні відшкодувати завдану йому матеріальну та моральну шкоду. Відремонтувати свій автомобіль, який був пошкоджений внаслідок ДТП, він до цього часу не зміг і не витрачав свої кошти на відновлення свого транспортного засобу. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Надала пояснення аналогічні запереченням проти позову, вказавши, що позивач не підтвердив належними доказами збільшення розміру завданого йому матеріального збитку з урахуванням індексу інфляції за 2009-2014 роки включно. Також позивач не надав суду доказів на підтвердження понесених ним витрат з відновлення його автомобіля після ДТП. Як зазначено в рішенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 січня 2011 року, [PERSON] при розгляді справи пояснював, що саме він винний у скоєнні ДТП, і не заперечував проти того, що він повинний відшкодовувати завдану позивачу шкоду. Водій [PERSON] та [PERSON] не перебували між собою у трудових відносинах. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП внаслідок порушення ним ПДД України встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2005 року, яка ніким не оскаржувалася та не скасовувалася. Дії [PERSON] щодо передачі ключів [PERSON] не перебувають у прямому причинному звязку із ДТП, що було скоєне [PERSON] [PERSON] не вважає себе винною в тому, що надала ключі від належного їй автомобіля [PERSON], і в тому, що сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом. Вона дійсно 30 вересня 2005 року дала [PERSON] ключі від автомобіля «Мерседес Бенц», державний номер [NUMBER], для того, щоб він перевірив технічний стан автомобіля, а саме салон та двигун. Вона вважала, що перевірку автомобіля [PERSON] буде проводити в гаражі у дворі її садового будинку в с. Єлизаветівка. Вона не надавала [PERSON] дозволу на керування автомобілем, але останній самовільно взяв автомобіль для керування. В правоохоронні органи з приводу самоправних дій водія [PERSON] вона не зверталася. Згодна, що є деяка її вина в тому, що [PERSON] заволодів автомобілем, але не в завданні позивачу шкоди. Вважає, щов разі задоволення судом позому до [PERSON], з наї має бути стягнуто на користь позивача не більше 20 відсотків від завданої позивачу матеріальної шкоди. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача [PERSON] Вислухавши позивача, представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 30 вересня 2005 року о 15 годині 30 хвилин в с. Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON], керуючи автомобілем Мерседес Бенц, державний номерний знак [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON], в порушення пункту 14.4-б ПДР, наближаючись до перехрестя перед початком обгону не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч та, в порушення пункту 14.6-а ПДР, почав здійснювати обгін на перехресті автомобіля марки ВАЗ 2106, номерний знак 61420АА, під керуванням [PERSON], в результаті чого допустив зіткненн язазначених вище автомобілів. Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 листопада 2005 року [PERSON] був визнаний винним в порушенні п.14.2-б, 14.6-а ПДР України та на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобоми строком на 3 (три) місяці за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП ДТП (а.с. 13). Автомобіль Мерседес Бенц, державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], на час скоєння ДТП належав на праві власності [PERSON], що підтверджується довідкою Дніпродзержинського МРЕВ Державтоінспекції УМВС України в Дніпропетровській області від 07 серпня 2007 року № 14/37117 (а.с. 121). Як пояснили в судовому засідання позивач [PERSON] і представник відповідача [PERSON], а також підтверджується показаннями [PERSON], які він давав у судовому засіданні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з ДТП (рішення від 19.01.2011 року (а.с. 101 -103), [PERSON] передала [PERSON] ключі від належного їй автомобіляМерседес Бенц, що знаходився на территорії її дачі в селі Єлизаветівка, для того, щоб він виконав технісне обслуговування автомобіля, але не дозволяла йому керувати цим автомобілем. [PERSON] без дозволу [PERSON] та без погодження з нею, самовільно взяв належний їй автомобіль та поїнав до м. Дніпропетровська щоб на СТО виконати деякі ремонтні роботи, а керуючи в с. Балівка скоїв ДТП. Згідно довідки Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30 березня 2009 року № 4275, до районних відділів Дніпродзержинського МУ не надходило заяв про незаконне заволодіння мікроавтобусом Мерседес-Бенс 811, державний номер 00022АА, 1994 року випуску, білого кольору, власником якого, згідно даних ДАІ, є [PERSON] (а.с. 120). Проте, суд вважає доведеним, що водій [PERSON] 30.09.2005 року самовільно та неправомірно, без дозволу власника мікроавтобуса Мерседес-Бенс 811, державний номер 00022АА, - [PERSON], почав керувати цим транспортним заобом та скоїв ДТП. В результаті ДТП було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль ВАЗ 2106, номерний знак 61420АА, а водію [PERSON] заподіяно легкі тілесні ушкодження. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено: 1. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 3. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. 4. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1\~ ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки [PERSON] неправомірно заволодів і керував належним [PERSON] автомобілем та з його вини було скоєно ДТП, то він повинен відповідати за заподіяну ним шкоду позивачу [PERSON] Суд вважає також доведеним, що [PERSON], як власник джерела підвищеної небезпеки - мікроавтобуса Мерседес-Бенс 811, державний номер 00022АА, допустила недбалість, передавши ключі від автомобіля [PERSON] та не забезпечивши при цьому належний контроль за його діями, чим сприяла заволодінню [PERSON] вказаним автомолбілем, тому повинна також відповідати за шкоду, завдану діяльністю щодо його використання [PERSON] Оскільки [PERSON] неправомірно заволодів транспортним засобом та скоїв ДТП, а [PERSON] своєю недбалістю сприяла неправомірному заволодінню транспортним засобом, то суд вважає за необхідне, на підставі ч.4 ст. 1187 ЦК України, відповідно до ступеню вини кожногоз відповідачів, стягнути на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] - 70% завданої шкоди, а з відповідача [PERSON] - 30% завданої шкоди. Згідно Звіту про оцінку майна від 29 листопада 2005 року, складеного приватним підприємцем [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 2106, реєстраційний номерний знак - 61420АА, пошкодженого при ДТП, складає 7266,20 грн. (а.с. 22-27). За оцінку матеріального збитку заподіяного пошкодженням автомобіля [PERSON] сплатив ПП [PERSON] 450 грн., що підтверджується відповідною копією чека (а.с. 40). Згідно довідки судово-медичного дослідження (обстеження) № 582 від 09.02.2006 року, виданої ОКЗ Бюро судово-медичної експертиз, виявлені у [PERSON] пошкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ран в області лівого ліктьового суглобу спричинені від дії тупих твердих предметів або при вдарі о такі, якими могли бути виступаючі частини у салоні автотранспорту, в термін та можливо при обставинах, вказаних потерпілим. За своїм характером пошкодження відносяться до легких тілесних пошкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоровя. За судово-медичне обстеження і видачу довідки позивач сплатив 56,76 грн.( 37,00 грн. + 19,76 грн.) (а.с. 40). Представник відповідача [PERSON] не оспорювала розмір зазначених вище матеріальних збитків та сторонами у справі не заявлялося клопотань про призначеня товарознавчої експертизи для визначення збитку, завданого позивачу [PERSON] в результаті пошкодженням його автомобіля. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] заподіяний пошкодженням його автомобіля збиток у сумі 7266,20 грн., який підтверджений висновком автотоварознавчого дослідження від 29 листопада 2005 року. Суд вважає, що до збитків пов'язаних з пошкодженням автомобіля необхідно віднести затрати позивача на сплату визначення вартості заподіяного збитку ПП Наливайко в сумі 450,00 грн., а також сплачені позивачем 37 грн. за його судово-медичне обстеження і 19.76 грн. за видачу йому довідки відділенням СМЕ, оскільки ці витрати він змушений був понести у зв'язку із необхідністю доведення свого права на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В частині стягнення завданого матеріального збитку з урахуванням індексу інфляції позов задоволенню не підлягає, оскільки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань, а тому положення ст. 625 ЦК України до цих відносин не застосуються. Зазначене вище узгоджується з позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеній у п. 4 постанови № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Частиною першою\~ ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 1 частини 2 цієї ж статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнгала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його автомобіля. З урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі (5000 грн.), а відповідно ступеня вини кожного з відповідачів, необхідно стягнути на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] 3500 грн., з відповідача [PERSON] - 1500 грн.. Вирішуючи питання, відповідно\~ ст. 88 ЦПК України, щодо розподілу судових витрат, та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] 340,90 грн. сплаченого судового збору, а з відповідача [PERSON] - 146,10 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial