Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив винести рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей, а також стягувати з останніх аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частки від доходу відповідачів на користь особи, що буде здійснювати опіку над дітьми. В обґрунтування заяви вказано, що життям дітей відповідачі не цікавляться, не приймають участі у їх вихованні та не виконують обов'язок по утриманню дітей. У судовому засіданні представники позивача заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити із зазначених у ній підстав. Представник третьої особи не заперечувала щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. При цьому відповідач [PERSON] не заперечував щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] В свою чергу, підстави неявки у судове засідання відповідача [PERSON] суду не відомі, хоча остання завчасно та належним чином повідомлена про деь та час слухання даної справи. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідно ним правовідносини. Відповідачі являються батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO] (а.с.8); [PERSON], [INFO] (а.с.7); [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей від 25 листопада 2015 року (а.с.9), складеного комісією Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, встановлено що діти за адресою проживання батьків не проживають, а проживають разом з бабою. Рішенням сільської ради за № 13 від 26 листопада 2015 року (а.с.4) затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно названих вище дітей (а.с.5). Зазначені правовідносини врегульовані положеннями наступних нормативно-правових актів. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. ч. 2-3 ст. 150 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до абзацу другого п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Резюмуючи вищевикладене, враховуючи дослідженні докази, пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки відповідачі, як батьки, повноцінно вихованням та утриманням своїх дітей не займаються, не проявляють батьківської турботи та піклування до них, а отже свідомо нехтують своїми батьківським обов'язками. Відтак, є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав, а також стягнення з них аліментів. В свою чергу, частковість задоволення позову полягає у тому, що з огляду на особи відповідачів та беручи до уваги інтереси дітей, судом вирішено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі розміром 600 гривень з кожного відповідача (або 1 200 гривень на кожну дитину з обох відповідачів), а не в частині від доходу останніх, як було заявлено у позовних вимогах, що, на переконання суду, сприятимиме дієвішому їх стягненню. Водночас, відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави слід стягнути судові витрати за розгляд даної справи, які складаються з судового збору у розмірі 974,40 гривні, тобто по 487,20 гривень з кожного з відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial