Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому зазначив, що 03.10.1987 року зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюбно-сімейні стосунки з відповідачкою не склалися через те, що вони мають різні погляди на життя. Подружжя з 2013 року не проживають разом. Фактично сторони припинили шлюбні стосунки. На примирення позивач не згідний. Також просить стягнути з відповідачки витрати пов`язані з розглядом справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки судові витрати. Пояснив, що він один раз звертався до відповідачки з пропозицією про розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, проте остання йому відмовила, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила, просила шлюб розірвати. Проте з вимогою про стягнення судових витрат не погодилася. Пояснила, що позивач не звертався до неї з пропозицією про розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, він попросив у неї копію свідоцтва про шлюб та копію свідоцтва про народження дитини і вона їх надала, при цьому вона думала, що це необхідно для розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 03 жовтня 1987 року, зареєстрованому в Гудзівській сільській Раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 2 (а.с.11). Від шлюбу подружжя має повнолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів сторін, різні погляди на шлюбно-сімейні відносини. Фактично сторони припинили шлюбні стосунки, на примирення позивач не згідний. Відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що шлюб між сторонами існує лише формально, збереження сім'ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки за її проханням залишити - "[PERSON]". При цьому, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення на його користь з відповідачки суми сплаченого ним судового збору, оскільки судом вирішувалось питання про розірвання шлюбу, а не про поновлення порушених прав позивача. Крім того, відсутні докази того, що саме з вини відповідачки розпався шлюб і що позивач був вимушений подати позов про розірвання шлюбу. Більш того, оскільки неповнолітніх дітей від даного шлюбу сторони не мають, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, відтак спір про розірвання шлюбу між сторонами відсутній. Суд знаходить переконливими доводи відповідачки про її погодження розірвати шлюб у позасудовому порядку, оскільки позивачем були надані копії свідоцтва про шлюб і свідоцтва про народження дитини. Крім того стосовно стягнення витрат на надання правової допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Вимоги позивача про стягнення витрат за надання правової допомоги задоволенню також не підлягають, оскільки суду не надані відомості щодо того, що особа, яка надавала правову допомогу є адвокатом або фахівцем у галузі права. На підставі ст. 104, 110, 112 СК України та

Outcome: partial