Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся з позовом про стягнення заборгованості по нарахованій але невиплаченій заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». На протязі останнього півріччя відповідач заробітну плату не виплачував. Позивач розірвав трудовий договір з власної ініціативи відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України 11.05.2018 року, але в день звільнення заборгованість сплачено не було. Загальна сума боргу складає 106281,68 грн. Оскільки заборгованість відповідачем не сплачено, просить суд стягнути заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 106281,68 грн. Також, просить стягнути з відповідача середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~у розмірі\~5452,46\~грн.,\~компенсацію втрати\~частини заробітної\~плати у\~звязку з\~порушенням термінів\~їх виплати\~у розмірі\~8183,68\~грн.,\~моральну шкоду\~у розмірі\~7000\~грн.\~та витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. Ухвалою судді від 04.06.2018 року відкрито провадження по вказаній справі та витребувана у відповідача довідку-розрахунок та довідку про середній заробіток. 03.07.2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява представника [PERSON], відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 106307,38 грн. Також, просить стягнути з відповідача середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~у розмірі\~22652,18\~грн.,\~компенсацію втрати\~частини заробітної\~плати у\~звязку з\~порушенням термінів\~їх виплати\~у розмірі\~8183,68\~грн.,\~моральну шкоду\~у розмірі\~7000\~грн.\~та витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. 18.07.2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява представника [PERSON], відповідно до якої просить суд, стягнути з ПАТ „Запоріжжяобленерго на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 106307,38 грн. Також, просить стягнути з відповідача середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~у розмірі\~29209,39\~грн.,\~компенсацію втрати\~частини заробітної\~плати у\~звязку з\~порушенням термінів\~їх виплати\~у розмірі\~8183,68\~грн.\~та витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. Також, відмовляється від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. 10.10.2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява представника [PERSON], відповідно до якої просить суд, стягнути з ПАТ „Запоріжжяобленерго заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 106307,38 грн. Також, просить стягнути з відповідача середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~у розмірі\~63783,77\~грн.\~та витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. Також, просить вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати та стягнення моральної шкоди залишити без розгляду. Згідно відзиву на позовну заяву від 25.06.2018 року та доповнення до відзиву від ь11.09.2018 року, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та надав суду довідку про погашення боргу по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд залишає позовні вимоги, в частині\~стягнення заборгованості\~по заробітній\~платі,\~стягнення компенсації\~втрати частини\~заробітної плати\~у звязку\~з порушенням\~термінів їх\~виплати та\~стягнення моральної\~шкоди,\~без розгляду,\~на підставі\~заяви позивача. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Ч.1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], працювала у ПАТ «Запоріжжяобленерго». Була звільнена на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (наказ № 1932-к від 11.05.2018 року) Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату за період вереснь 2017 року травень 2018 року, [PERSON] заробітну плату не отримала у повному обсязі, у визначені законом строки. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню суд враховує зазначене. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем на виконання ухвали про витребування доказів, станом на 21.06.2018 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 106307,38 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 106307,38 грн. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже,\~відсутність коштів\~у роботодавця\~жодним чином\~не може\~слугувати поважною\~причиною невиплати\~працівникові всіх\~належних йому\~сум,\~а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст.\~117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку з 11.05.2018 року по 11.10.2018 року становить 63783,77 грн., що підтверджується розрахунком позивача і на переконання суду є вірним. При цьому, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6300,00 грн. та Актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 2400,00 грн. На підставі п.1.ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial