Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 16 червня 2020 року до Томашпільського районного суду надійшов позов представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в якому останній просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.01.2011 в розмірі 130796,35 гривень та судові витрати. Представник АТ КБ «Приват Банк» позов обґрунтував наступним. [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 21.01.2011 року. Відповідач при підписанні анкети заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Відповідач ознайомлена із умовами та правилами банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 2000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.52. Договору короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідач зобов`язалася на підставі п.2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідач зобов`язалася слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору, а в разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту. Також представник позивача вказує, що відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 29.04.2020 року має заборгованість в сумі 148641,86 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1864,24 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 144877,62\~грн.; нарахованої пені в сумі 1900,00 грн. Кредитодавець на свій розсуд вимагає з боржника частину заборгованості за кредитом, а саме 130796,35 грн., яка складається з наступного: 1864,24 грн заборгованість за кредитом; 128932,11 грн - заборгованості за нарахованими відсотками за користування за період з 21-01-2011 по 31.01.2019 року. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». 30 липня 2020 року відповідач надала до суду відзив, відповідно до якого просила задовольнити позовні вимоги частково, постановивши рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» кошти у розмірі 1864,21 грн, в іншій частині позовних вимог відмовити. Відзив обґрунтувала наступним. Відповідач вказує, що у заяві, підписаній між нею та позивачем відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості по кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за прострочене зобов`язання та несвоєчасну сплату боргу. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.01.2011 року, посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, надані суду докази не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомлювалась і погоджувалася з ними, підписуючи заяву анкету, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) яка може вносити і вносить відповідні зміни , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін в анкеті заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана не міститься. Відповідач зазначає, що довідка про те, що 30.12.2013 року їй було надано картку не відповідає дійсності, оскільки відповідач отримала лише одну картку. За період користування карткою з 2011 по 2014 роки відповідачем було підвищено кредитний ліміт до 2000 грн, які вона знімала та періодично поповняла. 09.08.2014 року відповідачем було повернуто 420 грн. 19 серпня 2020 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідь на відзив мотивована наступним. Укладення Договору здійснюється за принципом укладення між банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком умов та тарифів. Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписуючи цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг , в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, які розташовані на сайті банку. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується підписом відповідача в заявці про приєднання. Позивач вказує, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. З виписки з карткового рахунку наданої позивачем, чітко простежується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операції є неможливим без наявності картки. Позивач вказує, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Позивач відмічає, що посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16 цс15 вважає недоречним з огляду на те, що в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг від 06.03.2010 року. Твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача у Умовами та правилами надання банківських послуг не відповідають дійсності. Позивач зауважує, що згідно умов договору банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Позивач зазначає, що на підставі анкети заяви відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна», проте Клієнт нею не користувалася. 30.12.2013 року відповідачу на підставі даних, отриманих при ідентифікації під час заповнення анкети-заяви 21.01.2011 року, було видано кредитну картку строком дії до вересня 2017 року. Позивач указує, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідачем не доведено відсутність заборгованості. Щодо посилання відповідача на постанову ВП ВСУ № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року, то позивач зауважує, що розглядаючи вказану справу Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо Умови та правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником. Однак у справі, що розглядається судом, позивачем надано ряд доказів на підтвердження чинності редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви. Відповідачем активно використовувався кредитний рахунок. Підпис позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що позичальнику були добре відомі і цілком зрозумілі всі умови цього договору і вона вважає їх справедливими по відношенню до себе. Позивач вказує, що на сьогоднішній день клієнт не зверталася до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціювала розірвання договору. Позивач звертає увагу, що ним не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача з цього приводу не повинні прийматися судом до уваги. Позивач відмічає, що необхідно розрізняти поняття кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. До матеріалів позову позивачем додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Ухвалою Томашпільського районного суду від 22 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 16 вересня 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 вересня 2020 року судове засідання призначено на 01 жовтня 2020 року. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. В судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, однак представник банку подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала частково, в частині зазначеній у відзиві, в іншій частині не визнала, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність доказів, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На підтвердження укладання кредитного договору Банком надана копія анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» щодо неможливості застосування висновку Верховного суду викладеного у справі № 342/180/17, оскільки позивачем надано ряд документів, які підтверджують чинність Умов та Правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, суд знаходить неспроможними за наступними обставинами. Так, дійсно, позивачем додано ряд документів, зокрема наказ про затвердження умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року № СП-2010-256. Однак анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що затверджені наказом 06 березня 2010 року № СП-2010-256, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки позивачем не надано підписані Умови та Правила. Також із доданих позивачем: довідки щодо виданих кредитних карток відповідачу, довідки про зміну кредитного ліміту, виписки по рахунку не має змоги встановити жодних відомостей, які б підтверджували, що саме додані до позову Умови та Правила розумів відповідач, підписуючи анкету - заяву позичальника. Щодо доданих позивачем фотографій, то відповідач не заперечує, що йому було видано картку в 2011 році. З доданих позивачем фотографій неможливо встановити, дату отримання відповідачем картки. Окрім того, наведені фотографії не містять жодних відомостей, які б підтверджували, що саме додані до позову Умови та Правила розумів відповідач, підписуючи анкету - заяву позичальника. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Розглядаючи справу №342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами. Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому відповідно до ст.77-80 ЦПК України вказана анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 2000 грн. У доданій до позову анкеті-заяві відповідач лише погодила, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті АТ КБ "ПриватБанк". Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Крім цього суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Щодо твердження відповідача про відсутність у підписаній між нею та позивачем заяві умов про встановлення неустойки (пені, штрафів), то в даному випадку суд не оцінює правомірність встановлення неустойки, оскільки предмет позову не містить таких вимог. Щодо твердження позивача щодо отримання відповідачем кредитної картки 30.12.2013 року, то окрім довідки щодо виданих кредитних карток відповідачу, жодних інших належних та допустимих доказів, зокрема документів, які б містили підпис відповідача, на підтвердження вказаного факту позивачем не надано. Враховуючи вимоги ст.81 ч.1 ЦПК України, суд вважає, що позивачем частково доведено суду ті обставини, на які він посилається у позові та відповіді на відзив, як на підставу своїх вимог, а саме наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1864 грн. 24 коп. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем частково визнано позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» а саме в розмірі 1864 грн. 21 коп. та, часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як встановлено із розрахунку заборгованості доданого позивачем, заборгованість за тілом кредиту становить 1864 грн 24 коп. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, зокрема, часткове підтвердження представником позивача позовних вимог, часткове підтвердження відповідачем обставин зазначених у відзиві, часткове визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість по кредиту, а саме, заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 1864, 24 грн. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» понесло судові витрати, що складаються з 2102 гривень, сплаченого судового збору. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, стягненню із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає судовий збір в розмірі 29,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial