Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Посилалася на те, що 19.07.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.01.2014 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу їх діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Вона не працює, перебуває у декретній відпустці. Також вказувала на те, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. На даний час [PERSON] не виконує своїх батьківських обовязків по утриманню дітей, не турбується про їх матеріальне благополуччя. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, однак вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним. Погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.01.2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с.7). Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачем. Зазначена обставина відповідачем не оспорювалася, а тому суд визнає її такою, що не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, однак підробляє, має мінливий нерегулярний дохід. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у розмірі понад 500 гривень, оскільки не працює та проживає з матірю пенсіонеркою та сестрою, у якої на утриманні є двоє неповнолітніх дітей суд відхиляє, оскільки зазначені обставини не свідчать на наявність у нього утриманців, а також не звільняють його від обовязку по утриманню своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, аліменти визначаються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обовязок по утриманню дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1167 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 1455 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 700 гривень щомісячно на кожну дитину, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: partial