Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] за якою просить суд розподілити між позивачем та відповідачем майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: -Житловий будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135; -Земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135; -Земельну ділянку площею 0,4700 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, пров. Гоголя, б/н; -Визнати за позивачем право власності на ? частини (долі) на вищезазначені обєкти. У подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги та він просить суд (а.с. 86-87) розподілити між позивачем та відповідачем майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: -Житловий будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135; -Земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135; -Земельну ділянку площею 0,470 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, пров. Гоголя, б/н; -Визнати за позивачем право власності на ? частини (долі) на вищезазначені обєкти. У подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги (фактично було уточнено лише розмір земельної ділянки, який був помилково визначений у позовній заяві) та він просить суд (а.с. 86-87) розподілити між позивачем та відповідачем майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: -Житловий будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135; -Земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135; -Земельну ділянку площею 0,0470 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, пров. Гоголя, б/н; -Визнати за позивачем право власності на ? частини (долі) на вищезазначені обєкти. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 21.08.1993 у виконавчому комітеті Чопської міської ради Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 49. Дана обставина встановлена рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.06.2008 по справі № 2п-2639/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яке набуло законної сили 08.07.2008. Від даного шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON], [INFO], який залишився проживати разом з матірю, [PERSON] Крім того, факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується відповідним свідоцтвом від 25.09.2009 серія 1-ФМ № 023176. Розірвання шлюбу, згідно положень ч. 1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Однак розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Тому, враховуючи те, що все спірне нерухоме майно було придбане сторонами під час подружнього життя, оформлені на імя [PERSON], це перешкоджає [PERSON] здійснювати свої права власності на них, останній має право вимагати їх розподілу в порядку встановленому законом. Тим більше, що домовленості про розподіл зазначеного майна між сторонами немає. Що й зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом. Відповідач, в свою чергу, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою за якою просить суд винести рішення, яким розподілити між сторонами у справі майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: -Стаціонарний павільйон (будівля кіоску), загальною площею 4,2 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Ужгород, Набережна Незалежності, 9 «а»; -Офіс і магазин по продажу тютюнових виробів, що знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Туряниці, 6 «а», Ужгородського району; -Земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району; -Визнати за нею право власності на ? частини вищезазначених обєктів. За заявою від 15.10.2015 року позивач за зустрічним позовом уточнила своїх позовні вимоги та просить суд розподілити між ними майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності: -на ? житлового будинку № 135 по вул. Берег в м. Чопі, що відповідає варіанту розподілу № 1 висновку будівельно технічної експертизи № 0001/2015 від 29.05.2015 року, а саме: приміщення підвалу поз. 1 площею19,2 м.кв., приміщення поз. 11 пл. 7,0 кв.м., приміщення поз. 111 площею 9,5 м.кв., площа під частиною перегородки 0,3 м.кв. разом 3,6 м. кв.; надземна частина перший поверх площею 74,8 м.кв. (відхилення від ідеальної частки 2,7 м.кв.); -на ? частину земельної ділянки що складає 0,0214 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Берег, № 135, залишивши в спільному користуванні 0,0263 кв.м. (це земельна ділянка під будинком 0,093 га. Та земельна ділянка необхідна для обслуговування будинку та підїзду до земельних ділянок, що виділяються) відповідно до висновку будівельно технічної експертизи; -земельну ділянку, площею 0,0469 га, що знаходиться в м. Чопі, пров. Гоголя, б/н, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 29.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] за № 4243. В обґрунтування зустрічного позову зазначено наступне. Дійсно з [PERSON] вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 21.08.1993 р. по 26.06.2008 р. Вимога позивача про розподіл будинку, розташованого за адресою: м. Чоп, вул. Берег, 135, є безпідставною, оскільки згаданий обєкт являється будівництвом, готовність якого складає 20%. Як зазначає в позовній заяві сам позивач права та обовязки сторін щодо нерухомого майна «виникли з моменту державної власності на цей обєкт». Правовстановлюючий документ на незакінчене будівництво по вул. Берег, 135 відсутній, оскільки державна реєстрація вказаного будинку не проводилась і є неможливою до закінчення будівництва такого та здачі його в експлуатацію, а тому вимоги позивача в даній частині є необґрунтованими та неправомірними. Земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району була набута за спільні кошти. За ухвалою від 16.08.2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було задоволено частково заяву відповідачки (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] про забезпечення позову та накладено заборону на відчуження нерухомого майна, яке зареєстроване на імя [PERSON]: -Стаціонарний павільйон (будівля кіоску), загальною площею 4,2 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Ужгород, Набережна Незалежності, 9 «а»; -Земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.11.2012 року дану справу було зупинено у звязку з проведенням судової будівельно-технічної експертизи. 02 червня 2015 року на адресу суду надійшов висновок № 0001/2015 року від 29.05.2015 року будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 2-4905/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та матеріали цивільної справи, тому судом за ухвалою від 08.06.2015 було поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. 10.06.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову, а саме, він просив суд скасувати накладену ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2011 заборону на відчуження стаціонарного павільйону (будівлі кіоску) загальною площею 4,2 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Ужгород, Набережна Незалежності, 9 «а». За ухвалою від 22.06.2015 року судом було зазначену заяву задоволено, скасовано накладену ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2011 заборону на відчуження стаціонарного павільйону (будівлі кіоску) загальною площею 4,2 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Ужгород, Набережна Незалежності, 9 «а». Повноважний і компетентний представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву у повному обсязі, просив її задовольнити повністю. Проти зустрічного позову заперечив лише в частині розподілу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району, яку позивач вважає своєю особистою власністю, оскільки вона була передана у його власність шляхом приватизації 30.07.2002 року, тому, на його думку, не підлягає розподілу. Відповідач та її повноважний і компетентний представник у судовому засіданні первісний позов визнали в частині розподілу будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135, що ж стосується позовної вимоги щодо розподілу земельної ділянки площею 0,0470 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, пров. Гоголя, б/н відповідач не визнала позов в цій частині, зазначивши, що ця земельна ділянка була придбана у період шлюбу 29.12.2004 року. Зустрічний позов підтримали в уточненій редакції та з урахуванням позовної вимоги щодо розподілу земельної ділянки за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району, яка була заявлена раніше та просили його задовольнити у повному обсязі. 18.11.2015 року до суду від [PERSON] позивача за зустрічним позовом надійшла заява про уточнення позовних вимог за якою вона фактично не змінила позовні вимоги за виключенням визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки що складає 0,0214 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Берег, № 135, залишивши в спільному користуванні 0,0263 кв.м. (це земельна ділянка під будинком 0,093 га. Та земельна ділянка необхідна для обслуговування будинку та підїзду до земельних ділянок, що виділяються) відповідно до висновку будівельно технічної експертизи; оскільки вважає що зазначена земельна ділянка належіть їй на праві власності, яке виникло внаслідок її приватизації, тому не підлягає розподілу. У судове засідання 02.12.2015 сторони та їх представники не прибули, проте надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) виклав своє відношення до уточнених позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. З урахуванням письмових та усних (наданих у судовому засіданні) уточнень сторін та їх представників судом фактично розглядаються позовні вимоги що розподілу наступного майна сторін: -житлового будинку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135; -земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135; -земельної ділянки площею 0,0470 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, пров. Гоголя, б/н; -земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району. Решту позовних вимог сторони та їх представники не підтримали, тому вони судом не розглядаються. Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.1993 у виконавчому комітеті Чопської міської ради Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 49. Дана обставина встановлена рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.06.2008 по справі № 2п-2639/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яке набуло законної сили 08.07.2008. Від даного шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON], [INFO], який залишився проживати разом з матірю, [PERSON] Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.06.2008 по справі № 2п-2639/08 було шлюб, зареєстрований 21 серпня 1993 року у відділі Чопського міськвиконкому Ужгородського району Закарпатської області актовий запис № 49, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] залишено проживати разом з матірю [PERSON] та стягнуто аліменти на його утримання. Зазначене рішення набрало законної сили 08.07.2008 року. Факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] також підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу від 25.09.2009 серія 1-ФМ № 023176. Як зазначено у ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Тобто сторони у період з 21.08.1993 року по 08.07.2008 перебували у законному шлюбі. Що стосується житлового будинку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135, суд зазначає наступне. Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 11.06.2004 року (а.с. 88) [PERSON] придбала у власність житловий будинок за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135, який був побудований із саману та складався із двох кімнат житловою площею 37,1 кв.м., загальною площею 85,2 кв.м., з належними до нього надвірними спорудами: огорожа, споруда та зареєструвала це право власності у встановленому порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.08.2004 року № 4375979 (а.с. 89). За рішенням від 17.03.2005 року Виконавчого комітету Чопської міської ради Закарпатської області «Про надання дозволу на реконструкцію з перебудовою» було надано дозвіл громадянці [PERSON] на реконструкцію з перебудовою індивідуального житлового будинку за адресою: м. Чоп, вул. Берег, № 135, який належить їй на праві власності згідно договору купівлі продажу від 11.06.2004 року та зобовязано її виготовити архітектурно планувальне завдання, проектну документацію на реконструкцію з перебудовою, погодити її у головного архітектора міста і отримати дозвіл на проведення будівельно монтажних робіт в інспекції ДАБК м. Чоп. Матеріали справи містять відповідний будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального житлового будинку [PERSON] (а.с. 94-108). Дозвіл на виконання будівельних робіт був виданий Інспекцією Держархбудконтролю 06.06.2005 року за № 24/05. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.11.2012 року судом за клопотанням позивача було призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої були поставлені наступні запитання: 1.Чи є технічно можливим поділ недобудованого житлового будинку в м. Чоп, вул. Берег, 135, Закарпатської області, на дві рівні частини? 2.Чи можливий реальний розподіл земельної ділянки в м. Чоп, вул. Берег, 135, Закарпатської області, кадастровий номер 2111000000:02:001:0031, на дві рівні частини? 3.Які можливі варіанти розподілу в натурі даного недобудованого житлового будинку відповідно до часток кожного із співвласників? 4.Який відсоток готовності недобудованого житлового будинку за адресою м. Чоп, вул. Берег, 135, Закарпатської області? 02 червня 2015 року на адресу суду надійшов висновок № 0001/2015 року від 29.05.2015 року (а.с. 124-146) будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 2-4905/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до якого були надані наступні висновки на поставлені судом запитання та зазначено про можливість розподілу будинку та земельної ділянки в м. Чоп, вул. Берег, 135, Закарпатської області, запропоновані 2 варіанти розподілу та зазначено що його відсоток готовності складає 54,9%. Відповідно\~до\~статті\~60\~СК\~України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України).\~ За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.\~Суд\~постановляє\~рішення\~про\~припинення\~права особи\~на\~частку\~у\~спільному\~майні\~за\~умови\~попередньго\~внесення\~позивачем\~вартості\~цієї\~частки\~на депозитний\~рахунок\~суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі за № 6-37 цс 13 (постанова від 15.05.2013 року) виходячи із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України).\~ За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Питання щодо припинення права особи на частку у спільному майні жодною із сторін не ставилося, тому з урахуванням вищезазначених норм закону суд вважає зазначений недобудований будинок спільним майном подружжя, яке підлягає розподілу, та, оскільки сторони добровільно погодилися на його розподіл за варіантом № 1, що був зазначений у висновку № 0001/2015 будівельно технічної експертизи, при визначенні якого встановлене мінімальне відхилення від ідеальної частки 2,7 м.кв., суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у цій частині повністю. Що стосується земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Берег, № 135, суд зазначає наступне. Як вбачається із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 540453 (а.с. 83), цей акт був виданий Відділом земельних ресурсів в Ужгородському районі 18.12.2007 року [PERSON] на підставі рішення ХІV сесії ІV скликання № 26 Чопської міської ради від 23.12.2004 року на підтвердження того факту, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0691 га у межах згідно із планом, яка розташована у м. Чоп, вул. Берег, № 135, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Як зазначено у п. б) ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Пунктом 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що зазначена земельна ділянка підлягає розподілу між сторонами порівну, оскільки судом задовольняються позовні вимоги щодо розподілу житлового будинку, який на ній розташований, це відповідає вищезазначеним нормам закону та проти цього не заперечують сторони. Що стосується земельної ділянки площею 0,0470 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, пров. Гоголя, б/н, суд зазначає наступне. Як вбачається із Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV ЗК № 033673 (а.с. 192), цей акт був виданий Міською радою народних депутатів 29.12.1999 року [PERSON] на підставі рішення 6 сесії 23 скликання Чопської міської ради народних депутатів від 30.03.1999 року на підтвердження того факту, що він є власником земельної ділянки площею 0,0469 га у межах згідно із планом, яка розташована у м. Чоп, пер. Гоголя, б/н, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. За договором від 29.12.2004 року (а.с. 191) [PERSON] купила належну продавцеві [PERSON] земельну ділянку площею 0,0469 га, що знаходиться в м. Чоп, пер. Гоголя, б/н, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Тобто зазначена земельна ділянка була придбана нею за договором купівлі продажу у період перебування у шлюбі із [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У статті 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. З урахуванням викладеного та того факту, що спірна земельна ділянка була придбана дружиною у період шлюбу за цивільно правовою угодою, суд вважає її спільною сумісною власністю подружжя та такою, що підлягає розподілу по ? частці кожному. Що стосується земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району, суд зазначає наступне. Як вбачається із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 029497 (а.с. 35, 79-80, 193), цей акт був виданий Ужгородським районним управлінням земельних ресурсів Чопської міської ради 15 березня 2004 року [PERSON] на підставі рішення ІІ сесії ІV скликання Чопської міської ради від 30.07.2002 року на підтвердження того факту, що він є власником земельної ділянки площею 0,1000 га у межах згідно із планом, яка розташована у м. Чоп, вул. Перемоги, № 6, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Як зазначено у п. б) ч. 1 ст. 81 ЗК України (в редакції діяла на дату винесення рішення про передачу земельної ділянки у власність, та не змінювалася на дату видачі земельного акту) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Пунктом 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ при розгляді справи № 6-175цс12 (постанова від 06.02.2013 року) згідно із частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року,\~\~статтю 61 СК України доповнено частиною пятою, якою передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Отже, визнаючи спірні земельні ділянки, які одержані сторонами в 1996 та 2009 роках, спільною сумісною власністю подружжя, суди безпідставно керувалися частиною пятою статті 61 СК України, застосувавши цю норму закону\~\~до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності. Судом не встановлено будь якої будівлі, яка знаходиться на зазначеній земельній ділянці та підлягає поділу, відтак зазначену земельну ділянку слід визнати особистою приватною власністю одного з подружжя - [PERSON] та, відповідно, такою, що не підлягає розподілу між сторонами. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому первісний позов слід задовольнити повністю та часткову необґрунтованість вимог за зустрічним позовом, який слід задовольнити частково. Що стосується судових витрат суд зазначає наступне. Первісний позов був поданий позивачем до суду 24.06.2011 року (згідно штампу суду), тобто під час дії Декрету КМУ від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито», підпунктом «в» пункту 1 статті 3 якого було встановлено, що у разі поділу майна при розірванні шлюбу мито визначається відповідно до ціни позову згідно з підпунктом "а" цього пункту, тобто 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як зазначено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191\~ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень\~статті 88\~ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі\~пункту 8\~частини першої статті 207 ЦПК. Виходячи із залишкової вартості будинку № 135 по вул. Берег в м. Чопі, що зазначена у Висновку будівельно технічної експертизи № 0001/2015 від 29.05.2015 року, яка складає 693\~918,00 грн. (а.с. 130), оцінка земельної ділянки за цією адресою не проводилася та вартості земельної ділянки площею 0,0469 га, що знаходиться в м. Чопі, пров. Гоголя, б/н, зазначеній у договорі купівлі продажу земельної ділянки від 29.12.2004 року, у розмірі 3001,60 грн. (експертна грошова оцінка), позивач повинен був сплатити державне мито у розмірі 1700,00 гривень, тоді як фактично було сплачено у мінімальному розмірі 51,00 грн., тобто фактично не було доплачено державне мито у сумі 1 649,00 грн., які підлягають до стягненню з позивача на користь Державного бюджету України. Уточнення позивачем позовних вимог не вплинуло на розмір судових витрат. У звязку із повним задоволенням позовних вимог позивача судові витрати в сумі 1700,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового розгляду справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач звернулася до суду із зустрічною позовною заявою 15.08.2011 року (згідно штампу суду), тому відповідно до вищезазначеного декрету повинна була сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Проте, нею було сплачено державне мито у сумі 51,00 грн., тоді як виходячи із вартості майна, про розподіл якого було заявлено, слід було сплатити державне мито у максимальному розмірі, тобто фактично не було доплачено державне мито у сумі 1 649,00 грн., які підлягають до стягненню з позивача на користь Державного бюджету України. У подальшому відповідачем уточнювалися вимоги за зустрічною позовною заявою, якою вони фактично були зменшені, тому судовий збір доплаті не підлягав, проте не підлягає поверненню і державне мито із зменшеної суми судового збору, оскільки решта вимог, які залишилися на розгляд суду, виходячи із їх оцінки, яка була зазначена вище, перевищують верхню граничну межу розміру раніше сплаченого державного мита. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом не задоволені вимоги позовні вимоги відповідача за зустрічним позовом щодо ? частини земельної ділянки, площею 0,0469 га, вартість якої відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 29.12.2004 року складає 3001,60 грн./2 = 1500,60 грн. (державне мито, яке відповідає цій позовній вимозі складає 88,27 грн.) та відмовлено щодо земельної ділянки за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району, вартість якої не визначалася, тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 611,73 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового розгляду справи. Докази оплати судових витрат за проведення експертизи суду не надані, тому питання щодо їх розподілу судом не вирішується. Що стосується забезпечення позову суд зазначає наступне. За ухвалою від 16.08.2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було задоволено частково заяву відповідачки (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] про забезпечення позову та накладено заборону на відчуження нерухомого майна, яке зареєстроване на імя [PERSON]: -Стаціонарний павільйон (будівля кіоску), загальною площею 4,2 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Ужгород, Набережна Незалежності, 9 «а»; -Земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району. 10.06.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову, а саме, він просив суд скасувати накладену ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2011 заборону на відчуження стаціонарного павільйону (будівлі кіоску) загальною площею 4,2 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Ужгород, Набережна Незалежності, 9 «а». За ухвалою від 22.06.2015 року судом було зазначену заяву задоволено, скасовано накладену ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2011 заборону на відчуження стаціонарного павільйону (будівлі кіоску) загальною площею 4,2 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Ужгород, Набережна Незалежності, 9 «а». Як зазначено у ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Пунктом 8 частини 1 статті 214 ЦПК України також передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині розподілу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району, суд вважає, що відсутні підстави для забезпечення позову в цій частині, тому слід скасувати накладену ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2011 заборону на відчуження нерухомого майна, яке зареєстроване на імя [PERSON], щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Чоп, вул. Перемоги, 6, Ужгородського району. На підставі наведеного та

Outcome: partial