Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 30 червня 2018 року о 16 годині 39 хвилин на пр. Маяковського, 5 у м. Києві відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем ГАЗ 33022, державний номерний знак [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем Ford Fiesta, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду. Таким чином відповідач порушив Правила дорожнього руху (п.12.1, п.13.1.), вчинив правопорушення, передбачене ст.124 І-СУпАП, та заподіяв матеріальну шкоду позивачу в результаті пошкодження його транспортного засобу. Факт дорожньо-транспортної пригоди, пов`язані з нею обставини та вина гр. [PERSON] у вчиненні дій, які призвели до її настання, встановлені та підтверджуються постановою Деснянського районного суду м. Києва, винесеною 01.08.2018р. у справі №754/8647/18, яка не оскаржувалась і набрала законної сили 14.08.2018р., протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №307333 від 30.06.2018р., схемою місця ДТП від 30.06.2018р. та поясненнями учасників ДТП від 30.06.2018р. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №432/08-18 від 08.08.2018р., складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» (копія звіту додається), розмір матеріальних збитків, заподіяних позивачу внаслідок ДТП, спричиненого [PERSON] , становить 39 896,39 грн. Також позивач поніс вимушені витрати, пов`язані з виготовленням Звіт)' про визначення вартості матеріального збитку, в розмірі 1400,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 10.08.2018р. Зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТВД «СТ «Домінанта» (Поліс №АМ/1573236 від 13.08.2017р.). Однак зазначена страхова компанія фактично не працює, її ліцензія відкликана і вона знаходиться в стадії ліквідації, тому звернення позивача до неї за отриманням страхового відшкодування не має сенсу. Вказує, що окрім майнової шкоди в результаті ДТП позивачу заподіяно також моральну шкоду, яка полягає в заподіянні йому душевних страждань, створенні емоційної напруги. В результаті пошкодження належного позивачу автомобіля майже на півроку порушено нормальний ритм його життя: позивач був змушений звертатися до органів ДАІ за отриманням довідок про ДТП, до суду за отриманням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності винного в ДТП, до суб`єкта оціночної діяльності з приводу оцінки розміру матеріальних збитків, до юриста за правовою допомогою, розшукувати страхову компанію тощо. Усі ці поїздки вимагали значних зусиль та часу. Ці обставини, а також неможливість використання власного автомобіля спричинили знервованість, роздратування, негативно відобразилися на стосунках з близькими. У позивача виникли надзвичайно напружений емоційно-психологічний стан, пригнічення і відчуття безпорадності. Враховуючи вищевикладене, позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду в сумі 4 000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини справи, просить суд: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , завдану майнову шкоду в розмірі 45 296,39 грн. 2. Стягнути [PERSON] на користь [PERSON] , завдану моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн. 3. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами Позивач, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач неодноразово в судові засідання не з`являвся. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності зі п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В). Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідач, будучи повідомлений про день та час судового засідання, неодноразово не з`являється в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 30.06.2018 р. о 16 год. 39 хв. керуючи транспортним засобом ГАЗ 33022, д.н.з. [NUMBER] , по пр. Маяковського, 5 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), який рухався попереду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитком. [PERSON] порушив п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) гривни 40 копійок. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною. Згідно Полісу №АМ/1573236 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.08.2017 року, - цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу «ГАЗ 33022», державний номерний знак [NUMBER] , страхувальник [PERSON] , на момент ДТП була застрахована в ТВД «СТ «Домінантна». Строк дії з 22.08.2017 року до 21.08.2018 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб «Ford Fiesta» державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований на [PERSON] Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №432/08-18, здійсненого СОД ТОВ «Клевер Експерт», оцінювачем [PERSON] - вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля FORD FIESTA, реєстраційний номер [NUMBER] становить 39896,39 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD FIESTA, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить: 89468,38 грн.4 ринкова вартість автомобіля FORD FIESTA, реєстраційний номер [NUMBER] , до моменту становить: 111586,39 грн. Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з Відповідача [PERSON] розмір матеріальних збитків заподіяних Позивачу внаслідок ДТП у розмірі 39896,39 грн., та витрати пов`язані з виготовленням Звіту №432/08-18 в розмірі 1400,00 грн. Також позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 4000,00 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдання шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Крім того, відповідно до п.6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі в тексті - Постанова) особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не має права відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: у справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, у справі №6-725цс16 від 14 вересня 2016 року, а також правовій позиції Верховного суду України викладеній у постанові від 14.02.2018 року у справі №344/10730/15-ц (провадження №61-5079св18) та постанові від 14.02.2018 року по справі №344/7069/15-ц (провадження № 61-2315св18). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про Практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування збитків повинно здійснюватись винною особою відповідно до реальної вартості втраченого майна. Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Зважаючи на наведене та враховуючи, що в ході розгляду справи судом встановлено, що водієм автомобіля марки «ГАЗ33022», державний номерний знак [NUMBER] в момент його зіткнення із належним позивачу автомобілем «Ford Fiesta» державний номерний знак [NUMBER] був Відповідач [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Відповідача на користь позивача вартість завданого матеріального збитку у розмірі 39896,39 грн. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наданого відповідачем доказу щодо розміру завданої шкоди. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] майнової шкоди в сумі 39896,39 грн., оскільки встановлена його вина в ДТП, та саме внаслідок його неправомірних дій, що полягали в порушенні Правил дорожнього руху, позивачу була завдана матеріальна шкода. Розмір шкоди та понесених позивачем витрат підтверджується наведеними вище доказами. Стосовно відшкодування витрат, пов`язаних з виготовленням Звіту про визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1400 грн. суд відмовляє, оскільки дані витрати не відносяться до судових витрат. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000,00 грн. суд приходить до наступних висновків. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. В підтвердження завдання моральної шкоди позивач посилається на заподіяння душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, порушенні звичайного ритму життя, додаткових витратах на врегулювання ситуації, неможливості використовувати пошкоджене майно за призначенням, у зв`язку з чим суд вважає достатнім та співмірним відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 4 000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим в судовому засіданні заподіяння позивачу моральної шкоди, через пошкодження його майна, зміну нормального перебігу його життя, та психологічних переживань, з врахуванням глибини моральних та душевних стражданнях позивача, тривалості цих страждань, їх характер, характеру правопорушення допущеного відповідачем, а тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial