Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із вказаним позовом, яким просила суд визнати недійсним рішення відповідача про нікчемність Договору № 980-032-000231023, укладеного нею із банком «Михайлівський» та визнати договір дійсним, зобовязати відповідача включити позивача у реєстр вкладників банка «Михайлівський», які мають право на відшкодування вкладу за рахунок фонду гарантування вкладів та стягнути 177\~360 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано про те, що 23.05.2016 рішенням Правління НБУ № 14/БТ віднесено до категорії неплатоспроможних. 30.10.2015 року позивачем та банком укладено договір депозиту на суму 55\~000 гривень та на строк 6 місяців. Стороною у договорі вказано інвестиційний розрахунковий центр, який, згідно розяснень працівників банку, є їх структурним підрозділом, через який банк інвестує кошти. 29.04.2016 року, по закінченню терміну дії договору, позивач мала намір повернути кошти, однак працівники банку переконали позивача у пролонгації дії договору та 29.04.2016 сторонами було укладено договір № 980-092-000231023. На питання про інвестиційно-розрахунковий центр працівником банку було розяснено, що установа, як і раніше, займається інвестуванням коштів, разом із тим, позивач вкладає гроші в банк, від банку отримує відсотки та отримає кошти, крім того позивачу було запропоновано застрахувати депозит, на що вона погодилась. Внаслідок вказаних обставин, як стверджує позивач, вона зазнала матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 177360 грн., з яких 50\~000 грн. моральна шкода, обумовлена протиправними діями відповідача та банку. У судовому засіданні позовні вимоги були підтримані позивачем, яка наполягла на тому, що спочатку була введена в оману банком, після чого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб шахрайським способом намагається уникнути виплати належних їй коштів. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав заяву про закриття провадження у звязку із підсудністю справи адміністративному суду. За результатами розгляду заяви, протокольною ухвалою від 14.11.2017 у задоволенні заяви було відмовлено, оскільки розглядувані позовні вимоги вже були предметом розгляду адміністративного суду та Апеляційного суду Харківської області, ухвалами яких вже визначено предметну підсудність справи. Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 29 квітня 2016 року між позивачем, [PERSON], та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір № 980-032-000231023. Тип договору «Суперкапітал», (новий) (з виплатою процентів щомісячно). Відповідно до умов вказаного договору, сторона-1, позивач, передає Стороні-2 (ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») кошти в розмірі 55000 гривень на строк 364 дні з дня укладення договору і до 28.04.2017 року. Договір є відплатним, ставка складає 33,54 відсотки річних, що за виключенням податку складає 27 відсотків річних. Отримані кошти та нараховані відсотки Сторона-2 повертає Стороні-1 у безготівковій формі на відповідні рахунки в ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно платіжного доручення № 7395679 від 29.04.2016, позивач перерахувала через Харківське відділення №2 ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 55\~000 гривень, тобто виконала умови договору належним чином. Позивач звернувся до відповідача з проханням включити до переліку вкладників, але відповідач відмовився це зробити. Наданий позивачем лист ПАТ «Банк Михайлівський» вих. 3Г1/6537 від 23.01.2017 судом не враховується як доказ у звязку із його пошкодженням самим позивачем, через що неможливо встановити його дійсний зміст. Разом із тим, із змісту інших документів вбачається, що відповідачем не визнається право позивача на належні їй кошти та визнано договір № 980-032-000231023 від 29.04.2016, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» нікчемним. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно із ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п. 4-6 ч. 4 ст. 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені ст. 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених ст. 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак. Як вбачається з положень ч. 3 ст. 27 Закону виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України». Згідно п. 3 ч. 1 ст. Закону вклад, це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; Вкладником, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону, є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Підстави нікчемності правочинів неплатоспроможного банку перелічені в ч. 3 ст. 38 Закону. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та «Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті» (далі Інструкція), затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 відповідно до п.1.4 глави 1 якої розрахунковий документ, це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача. Згідно п. 1.9 глави 1 доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках. Аналогічне положення закріплене в п. 3.6. глави № Інструкції. Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів, це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. У відповідності до правових висновків, викладених у Постановах Верховного суду України від 19.08.2014 у справах № 3-47гс14, № 3-48, від 02.09.2014 у справі № 3-80гс14, від 09.09.2014 у справах № 3-45гс14, № 3-49гс14, від 21.10.2014 у справі № 3-147гс14 кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку, що переказ коштів за своєю суттю не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, отже не може бути визнаний недійсним або нікчемним в порядку ст. 38 Закону України, оскільки Уповноважена особа Фонду не є стороною правочину, на виконання якого було здійснено переказ коштів. Крім того, слід зазначити, що згідно п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. З погляду на положення п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимоги про застосування наслідків нікчемності застосовуються виключно за рішенням суду. Відомості про заявлення таких вимог Банком, чи Уповноваженою особою Фонду відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що дії Уповноваженої особи Фонду з приводу визнання вказаного договору нікчемним правочином є незаконними. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача про визнання договору № 980-032-000231023 від 29.04.2016, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» дійсним. Решта позовних вимог позивачем не доведена у встановленому законом порядку, у звязку із чим задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial