Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У березні 2015 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - відповідач) про стягнення коштів. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про банківський строковий вклад «Нові гроші» №331832/245244/3-14 від 18 листопада 2014 року в іноземній валюті в розмірі 5000 доларів США, строком на три місяці з 18.11.2014 року по 18.02.2015 року. Відповідно до п. 4 договору, вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом строку визначеного п. 1 договору, за згодою банку у порядку та на умовах, передбачених п.п. 3.1-3.4 Основних умов. Поповнення вкладу відбулося у розмірі 4200 доларів США. Таким чином сума вкладу склала 9200 доларів США. 18.02.2015 року позивач особисто звернувся до відповідача з вимогою про повернення депозиту, на що йому було відмовлено без пояснення на те причин. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 211399, 76 грн., що складається з : сума основного неповернутого банківського вкладу - 200284,00 грн., три проценти річних від простроченої суми після закінчення строку договору - 500,71 грн., та індекс інфляції - 10615,05 грн.. Також, просив стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25.03.2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. У процесі розгляду справи позивач змінив предмет позову, а саме просив стягнути суму основного неповернутого банківського вкладу у розмірі 9200 доларів США, оскільки кошти по договору вносилися в доларах США, три проценти річних від простроченої суми після закінчення строку договору - 500,71 грн., та індекс інфляції - 10615,05 грн.. Також, просив стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та зазначив, що проценти за вкладом було повернуто. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до договору - заяви № 331832/245244/3-14 від 18.11.2014 року, позивач розмістив вклад в іноземній валюті у сумі 5000 доларів США, на строк з 18 листопада 2014 року по 18 лютого 2015 року, з нарахуванням процентів за ставкою 12,50 % річних, з правом неодноразового поповнення вкладу, відповідно до п. 4 договору (а.с. 5). Поповнення вкладу відбулося у розмірі 4200 доларів США, що підтверджується квитанцією від 19.11.2014 року (а.с. 7). 24 лютого 2015 року та 26 лютого 2015 року, у зв'язку з закінченням строку розміщення депозиту, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою та вимогою про видачу банківського вкладу та відсотків за договором банківського вкладу (а.с. 8-9). Однак, відповідач на вимогу позивача кошти не повернув, що підтверджується випискою по особовому рахунку від 08.07.2015 року (а.с. 25). Відповідно до п. 6 договору, після закінчення строку, визначеного п. 1 договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5 Основних умов. Згідно п. 7 договору, строк розміщення вкладу, визначений п. 1 договору, не може бути продовжений сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.1 ст. 1060 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.1,2 ст. 1066 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України). Зважаючи на викладене, позовні вимоги в частині стягнення вкладу у розмірі 9200 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 18.02.2015 року по 13.07.2015 року у розмірі 110,40 доларів США є такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляції, позов в цій частині не підлягає задоволенню, з огляду на те, що грошове зобов'язання у відповідності до ст. 533 ЦК України має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як передбачено нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). Як вбачається зі змісту договору, укладеного між сторонами, предметом договору є банківський вклад в іноземній валюті - долари США, в зв'язку з чим іноземна валюта не підлягає індексації, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 9200 доларів США - сума вкладу та 3% річних - 110,40 доларів США. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс НБУ гривні до долару США, станом на 13.07.2015 р., становить 2191.6483, а тому сума заборгованості (9310 доларів США 40 центів) у гривневому еквіваленті складає 204051,22 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2040,51 грн.

Outcome: partial