Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернулась в суд з даним позовом, в якому вказала, що від шлюбу з відповідачем у них народилась дочка: [PERSON], [INFO]. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.07.2012 року було вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Вказує, що сума, яка стягується з відповідача є недостатньою для матеріального утримання дитини, позивач щомісячно витрачає на дочку значно більше. Просить суд змінити розмір аліментів та прийняти рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно на дитину. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1000 грн. щомісячно. Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка міститься у матеріалах справи (а.с.4). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 липня 2012 року стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 гривень щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття (а.с.6). Ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положеньст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержуача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі по 1000 (одній тисячі) гривень щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплата відповідачем аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 500 грн. щомісячно є значно нижчою сумою від встановленого мінімуму. Стягнення аліментів слід розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили, оскільки аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, про що дано роз'яснення у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Судові витрати необхідно розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Тобто з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial