Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: Визначити його частку в розмірі 1/3 частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., визнавши за ним його право власності на дану частку; визначити частку відповідача в розмірі 2/3 частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., визнавши за нею право власності на дану частку; поділити між ним та відповідачем майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя - квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., виділивши відповідачу в натурі дану квартиру; стягнути з відповідача на його користь компенсацію дійсної вартості належної йому 1/3 частки квартири [ADDRESS], в розмірі 48194 грн.; припинити його право власності на належну йому 1/3 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м. з дня отримання компенсаціїї її вартості; припинити його право користування квартирою [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., зі зняттям його з реєстраційного обліку, з дня отримання компенсаціїї вартості належної йому 1/3 частки даної квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що з відповідачем по справі він знаходився в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1994 р. по 20 грудня 2011 р. Перебуваючи в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2002 року, він набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Дана квартира була придбана за 7 995 грн., які були спільними сімейними коштами сторін. На думку позивача квартира [ADDRESS] - є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто його та відповідачки. Звертає увагу суду на те, що відповідач вже зверталася до суду з позовом про визнання особистою власністю майна та поділ спільного майна подружжя. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2013 р. позовні вимоги [PERSON] були задоволені, але рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.07.2013 р. рішення суду першої інстанції в цій частині було скасоване, з ухваленням нового рішення, так як висновки Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про те, що спірна квартира є особистою власністю [PERSON] не відповідають фактичним обставинам справи. Та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 СК України, ділити майно у відповідності до законодавчо закріпленого принципу поділу майна в натурі та права співвласника на виділ частки в натурі. На даний час у нього з відповідачем виникли суперечності щодокористування спірною квартирою, тому просить суд поділити її. Позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі з врахуванням того факту, що 25.04.2014 року відповідачка сплатила йому заявлену ним в позовних вимогах суму компенсаціїї дійсної вартості належної йому 1/3 частки квартири [ADDRESS] в розмірі 48194 грн., що підтверджується наданою ним до суду розпискою. Відповідач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та в своїй заяві підтвердила факт передання нею позивачу грошової компенсації в розмірі 48194 грн. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони з 16 липня 1994 р. по 20 грудня 2011 р. знаходилися в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2011 р. Під час шлюбу позивачем було придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11.06.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори. Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорту № 20938, виданого 16.05.2002 р. Окрім позивача в зазначеній квартирі також зареєстровані відповідач [PERSON] та спільні діти сторін [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією довідки про склад сім'ї ТОВ «Абонент ХХІ» № 000493686 від 26.09.2013 р., копією особового рахунку № [NUMBER] від 26.09.2013 р., свідоцтвами про народження, актові записи № 170 та № 308. Вартість 3-х кімнатної квартири, загальною площею 70.8 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], згідно звіту про оцінку вартості майна, проведеного ФОП СОД [PERSON] від 01.10.2013 р. складає 144583 грн. без урахування ПДВ. Судом встановлено, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами. 25.04.2014 року між сторонами було досягнуто домовленості про поділ спільного сумісного майна подружжя - квартири [ADDRESS], з визначенням позивачу 1/3 частки у праві спільної власності на зазначену квартиру, відповідачу 2/3 частки у праві спільної власності на зазначену квартиру та з наступним виділенням відповідачу в натурі даної квартири, за умови сплати позивачу компенсації вартості належної йому 1/3 частки квартири [ADDRESS], в розмірі 48194 грн. Відповідно до наданої суду розписки позивач отримав від відповідача грошову компенсацію в сумі 48194 грн., даний факт також підтверджується письмовою заявою відповідача від 25.04.2014 року. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в його позовних вимогах в частині стягнення компенсації, оскільки відповідачем вже сплачена дана сума в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ст. 367 ЦК України, Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. . У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленністю між ними. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також факт виконання відповідачем вимог позивача в частині сплати суми компенсації за 1/3 частку квартири [ADDRESS] в розмірі 48194 грн., суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial