Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними відповідно до рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 19.09.2018 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем. З моменту розірвання шлюбу позивач займається вихованням сина, забезпечує його умови проживання, харчування, матеріальні потреби в одязі, тощо. Відповідач [PERSON] має іншу сім`ю, її участь у вихованні та забезпеченні дитини носить ситуативний та не систематичний характер. З моменту розлучення відповідач жодним чином не допомагає матеріально утримувати сина, однак відповідач має постійну роботу, інших утриманців не має, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позовній заяві та запереченні на відзив до позовної заяви (а.с. 79-81). Також надав суду заяву, відповідно до якої просив стягнення аліментів з відповідача на його користь розпочати з 01.06.2019 року (а.с. 117). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, надала суду відзив на позовну заяву (а.с. 43-46). Суду пояснила, що вона жодним чином не відмовляється забезпечувати свого сина, а навпаки, перераховує регулярно на картку сина кошти, купує йому одяг, тощо. В підтвердження вказаного, відповідачка надала суду копії відповідних чеків, виписок по рахунку про суми і дати перерахування коштів на картку сина. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини викладені у відзиві. Суду пояснив, що твердження позивача з приводу того, що з моменту розлучення (19.09.2018 року), син проживає з позивачем, що він займається його вихованням та забезпеченням не відповідає дійсності, оскільки син [PERSON] в період з 01.09.2017 року до 01.02.2019 року навчався в юридичному ліцеї ім. Ярослава Кондратьєва у м. Києві. Під час навчання проживав у спеціально обладнаних приміщеннях ліцею, забезпечувався за рахунок держави речовим майном та харчуванням. Крім того, відповідачка [PERSON] постійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина, а саме: купує речі для дитини, постійно відвідує школу, надає матеріальну допомогу. На вихідних син залишається у своєї матері, де йому надається все необхідне. За клопотанням відповідачки судом був допитаний в якості свідка неповнолітній син сторін - [PERSON] у присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками, які розлучилися і проживають окремо. Він проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто разом із батьком. З вересня 2018 року мати проживає окремо від них, однак так як і батько приймає участь у його утриманні, зокрема купує йому одяг, надає кишенькові гроші, привозить продукти харчування. Буває таке, що на вихідні він залишається у матері, але в основному проживає із батьком, тому що тут його друзі, школа розташована неподалік від дому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що зі сторонами не перебуває в неприязних відносинах. Неповнолітній син сторін [PERSON] після розлучення батьків проживає як з матір`ю, так і з батьком. Проте дитина в основному проживає із батьком, тому що школа поряд із його будинком, там проживають його друзі. Відповідачка приймає участь в утриманні сина, купує йому одяг, надає кишенькові гроші, продукти харчування та все необхідне. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідачки, свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними відповідно до рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 19.09.2018 року (а.с. 10). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). З довідки №1361 від 13.03.2019 року, виданої МКП «Управляюча компанія «Житло-Гарант» вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (син) (а.с. 20). Відповідно до акта від 12.03.2019 року, складеного сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що відповідачка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 03.09.2018 року (а.с. 22). З пояснень сторін та наданих доказів суд встановив, що сторони з вересня 2018 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, неповнолітній син сторін - [PERSON] зареєстрований і проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] працює у Головному управлінні Державної служби України за контрактом, його сукупний дохід за період з січня 2018 року по грудень 2018 року становить 179999,04 грн. (а.с. 21). З довідки №97, виданої 11.04.2019 року КЗ «ЗОШ І-ІІІ ступенів із спеціалізованими класами з поглибленим вивченням математики і фізики №34 Вінницької міської ради» вбачається, що неповнолітній син сторін [PERSON] навчається з 12.02.2019 року в 11-Б класі. Мати, [PERSON] займається вихованням та навчанням сина, відвідує батьківські збори, систематично спілкується з учителями. Створила належні умови для розумового, фізичного та психологічного розвитку дитини. [PERSON] завжди доглянутий, охайний, спокійний, має середній рівень у навчанні. Батько, [PERSON] до сина в школу не навідується, жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням дитини, його фізичним, розумовим та психологічним розвитком (а.с. 52). Відповідно до довідки №46/09-21, виданої 07.02.2019 року юридичним ліцеєм ім. Ярослава Кондратьєва Національної академії внутрішніх справ встановлено, що [PERSON] наказом НАВС від 07.07.2017 року №1017 був зарахований на денну форму навчання до юридичного ліцею ім. Ярослава Кондратьєва Національної академії внутрішніх справ. Термін навчання з 01.09.2017 року до 01.02.2019 року. Під час навчання проживав у спеціально обладнаних приміщеннях ліцею та забезпечувався за рахунок держави речовим майном та харчуванням у порядку та за нормами, що визначені нормативно-правовими актами (а.с. 63). З виписок АТ КБ «Приватбанк» по рахунку [PERSON] встановлено, що відповідачка [PERSON] за період січень-червень 2019 року неодноразово здійснювала грошові перекази сину [PERSON] (а.с. 53-61, 108-116). Відповідачка [PERSON] працює адміністратором у виконавчому комітеті Вінницької міської ради, її сукупний дохід за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року становить 74175,57 грн., що підтверджується довідкою про доходи №06-11-77 від 09.04.2019 року (а.с. 107). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні даного спору суд враховує вказані вище норми права та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме вік дитини (станом на день розгляду справи дитині виповнилося 17 років) і стан здоров`я дитини, на утримання якої стягуються аліменти, також враховує обов`язок та відповідальність батьків дитини за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже, й обов`язок матері дитини, яка з ним не проживає дбати про здоров`я і матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Також суд враховує, що відповідачка [PERSON] є здоровою, працездатною особою, офіційно працевлаштована, інших утриманців не має, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка проживає разом із батьком. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши таким чином частково позовні вимоги. Суд вважає визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно виходячи з того, що закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини. Тому, встановивши розмір щомісячного доходу відповідачки, який вимірюється достатньо значною сумою згідно довідки про її доходи, а також беручи до уваги значну суму доходів позивача та реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього вважає, що розмір 1/4 частки доходів, які будуть стягуватись з платника, яка за певних обставин може фактично бути незначною, проте в грошовому еквіваленті є абсолютно достатньою. Крім того, суд вважає за необхідне вказати на те, що особа, яка пред"явила позовну заяву про стягнення аліментів на дитину, є не тільки законним представником цієї дитини, а й розпорядником аліментів, стягнутих на дитину до її повноліття. Тобто аліменти - це кошти особливого призначення - на їжу, утримання того, на ім"я кого вони стягнуті, а не на того, в користування кого вони передані за рішенням суду. У разі нецільового витрачання аліментів платник може звернутися до суду про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - з дня подання такої заяви. Однак з урахуванням заяви позивача [PERSON] , відповідно до якої він просить стягувати аліменти з [PERSON] на утримання сина з 01.06.2019 року, суд вважає можливим стягувати аліменти з 01.06.2019 року. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial