Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У листопаді 2012 року КЖЕП №2 м.Комсомольська звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідачів, в якому прохає визнати [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS], зобов'язати Комсомольський міський сектор управління Державної міграційної служби України в Полтавській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути з останніх судові витрати (а.с.2,103). Заявлені вимоги мотивує тим, що починаючи з 2001 року [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] не проживає у зазначеному жилому приміщенні без поважних причин, кімнатою не користуються. [PERSON] здавала її у піднайом різним особам з метою отримання доходів. Ухвалою Комсомольського міського суду від 29.01.2013 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області (а.с.26). Ухвалою Комсомольського міського суду від 07 листопада 2013 року заочне рішення від 20 лютого 2013 року (а.с.65) скасовано заочним рішенням від 20 лютого 2013 року, яким позовні вимоги КЖЕП №2 м.Комсомольська задоволено частково. Визнано [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] (а.с.37). В судовому засіданні представник позивача наполягаючи на задоволенні позову, пояснила, що починаючи з 2001 року відповідачі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації і на протязі цього часу здають згадану жилу площу у піднайом різним особам за грошову винагороду, тому втратили право користування цим приміщенням. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та не заперечуючи тієї обставини, що починаючи з 2007 року вона та її діти фактично за вказаною адресою не проживали. Весь цей час вони мешкали в квартирі її батьків за адресою: [ADDRESS], де [PERSON] доглядала за своїми батьками. Аналогічні пояснення надав в судовому засіданні відповідач [PERSON] Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, представник відповідача - Комсомольського міського сектору управління Державної міграційної служби України в Полтавській області та третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області до залу суду не з'явилися, звернувшись із заявами про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] прийнятий у комунальну власність Комсомольської міської ради і знаходиться на балансі позивача у справі - КЖЕП№2 (а.с.11,13). На підставі ордеру №1682 серії СО відповідачу [PERSON] на сім'ю з двох осіб була надана жила площа у гуртожитку для проживання, саме кімната [ADDRESS], і починаючи з 1990 р. остання та відповідач [PERSON] зареєструвались за вказаною адресою, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.3). Як вбачається з актів від 12.09.2007 р., 19.04.2008 р., 21.12.2010 р., 12.04.2012 р., 23.10.2012 р. та журналу обходу будинку відповідачі [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] починаючи з 2007 року по даний час у згаданому жилому приміщенні не проживають, особисті речі не зберігають, протягом вказаного періоду у кімнаті проживають інші особи без реєстрації та укладення договорів оренди житла (а.с.6-10,14,15). Свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що починаючи з січня по квітень 2008 року включно, на підставі усної домовленості із відповідачкою [PERSON], вона проживали в кімнаті останньої і сплачувала їй за це по 200 грн. щомісячно. Обставини, зафіксовані в акті КЖЕП №2 м.Комсомольська від 19 квітня 2008 року щодо встановлення факту її проживання в кімнаті відповідачів без реєстрації повністю підтвердила (а.с.5). Свідок [PERSON] показала, що працює в КЖЕП №2 м.Комсомольська майстром і обслуговує будинок [ADDRESS]. Виконуючи свої службові обов'язки, [PERSON] не рідше ніж раз на місяць відвідувала секцію №11 з метою перевірки осіб, які мешкають в ній. Також приймала участь у складенні актів про не проживання в кімнаті [ADDRESS] відповідачів і підтвердила ці обставини в судовому засіданні. В ході згаданих перевірок [PERSON] стало відомо, що протягом трьох років, починаючи з квітня 2011 року, в кімнаті відповідачів постійно мешкав гр. [PERSON]. З його слів він мешкав в кімнаті на підставі усної домовленості із [PERSON] Остання протягом вказаного часу в кімнаті не проживала. Під час судового розгляду справи [PERSON] визнала ту обставину, що протягом зазначеного періоду часу здавала [PERSON] у піднайом згадану кімнату, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] по секції, підтвердила в судовому засіданні, що починаючи з 2001 року вона проживає у згаданій секції і з цього часу ні [PERSON], ні члени її родини в кімнаті [ADDRESS] не мешкали. Ця кімната постійно здавалася різним особам у піднайом, які заселялися до неї разом із своїми меблями. Відповідачка [PERSON] іноді з'являлася в секції у зв'язку із здачею кімнати у піднайом, але ніколи в ній не мешкала. Протягом усього цього часу у загальній кухні та загальній душовій кімнаті речей (посуду, засобів гігієни тощо) сім'ї [PERSON] не було. Відповідач [PERSON] взагалі в секції не з'являвся. Свідок [PERSON], яка є сусідкою відповідачів, підтвердила в суді, що проживає в секції №11 починаючи з березня 2007 року. З цього часу в кімнаті [ADDRESS] відповідачі [PERSON] не проживали. В цій кімнаті постійно проживали квартиранти. Відповідачка іноді з'являлися у секції, де проводила лише від 10 до 30 хвилин. У загальній кухні та загальній душовій кімнаті речей сім'ї [PERSON] не було. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали ту обставину, що починаючи з 2007 року вони постійно проживають в [ADDRESS] відповідачка [PERSON] здавала у піднайом, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України, ці обставини не підлягає доказуванню. Відповідачка [PERSON] пояснила суду, що здавала кімнату у гуртожитку у піднайом з метою уникнути накопичення заборгованості по комунальних платежах. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачі посилалися на те, що вони були вимушені проживати [INFO], так як [PERSON] доглядала за своїми хворими батьками. На підтвердження цієї обставини відповідачами надано суду: виписку із протоколу ЛКК Комсомольської міської лікарні №103 від 06.05.2014 року, відповідно до якого гр-н [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, свідоцтво про смерть [PERSON], яка померла [INFO], та інформацію Комсомольської міської лікарні, відповідно до якої [PERSON] по одному разу в 2009 і 2012 роках та двічі в 2011 році проходила нетривале стаціонарне лікування (а.с.144,145,162). Учасниками судового розгляду не заперечувалася та обставина, що [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідачки [PERSON] Проаналізувавши надані відповідачами докази на заперечення позову, суд вважає, що вони не спростовують доводів позивача, якими він обґрунтовується. Так, підтвердженням поважності причин відсутності наймача та членів його сім'ї за місцем проживання з 2001 чи з 2007 років не може бути висновок ЛКК про те, що батько відповідачки - [PERSON] потребує стороннього догляду, датований 14 травня 2014 року, рівно як і свідоцтво про смерть матері відповідачки [PERSON], померлої [INFO], та відомості про те, що [PERSON] з 2009 року хворіла на гіпертонічну хворобу (а.с.144,145,162). В судовому засіданні учасникам судового розгляду роз'яснювалися порядок і строки подання доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень проти позову та наслідки неподання цих доказів. Однак, відповідачами у справі не надано суду доказів на підтвердження поважності причин не проживання за місцем реєстрації у період з 2007 року по час звернення позивача до суду із відповідним позовом (09 листопада 2012 року). Разом з тим, що відповідачі визнали ту обставину, що протягом 2007-2012 років в кімнаті за місцем реєстрації не мешкали і здавали її у піднайом, [PERSON] та [PERSON] наполягали на тому, що у період з 2001 по 2006 роки включно у кімнаті [ADDRESS] вони проживали і у піднайом не здавали. Однак, згадані твердження суд вважає хибними і не приймає їх до уваги, так як вони повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, з показань свідка [PERSON] вбачається, що вона заселилася до секції [ADDRESS] у 2001 році і з цього часу [PERSON] та її діти в кімнаті [ADDRESS] не мешкали. Ця кімната постійно здавалася у піднайом різним особам. Показання свідка [PERSON] підтверджується приєднаною до справи інформацією Медичного центру первинної медико-соціальної допомоги, відповідно до якої син відповідачки [PERSON], [INFO], з часу народження спостерігається сімейним лікарем за адресою: [ADDRESS]. З цього ж часу за цією ж адресою спостерігаються відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.155). Цю ж адресу, як фактичне місце проживання, відповідачі зазначали в медичних картах стаціонарного хворого при проходженні стаціонарного лікування [PERSON] та [PERSON] у 2011-2013 роках, що підтверджується відповіддю Комсомольській міській лікарні від 22.04.2014 року (а.с.133). Як вбачається з наданої відповідачами довідки КЖЕП №2 м.Комсомольська в квартирі [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] - батько відповідачки [PERSON] (а.с.142). Згідно інформації відділу освіти Комсомольської міської ради [PERSON], разом із матір'ю [PERSON], братом ([PERSON]) та дідусем ([PERSON]) постійно проживають за вказаною вище адресою (а.с.126). Аналогічні відомості щодо місця проживання [PERSON] містяться у відповіді Комсомольської міської лікарні, де вона працює співробітником лабораторного відділення (а.с.106). За положенням ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання відповідачами у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст.71 ЖК України строки. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові ПВСУ №2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають у гуртожитку починаючи з 2001 року, тобто протягом більш як десяти років поспіль, їх особисті речі у кімнаті відсутні, протягом цього ж періоду у кімнаті проживають сторонні особи без відповідних правових підстав, що дає суду підстави дійти висновку про відсутність у відповідачів [PERSON], [PERSON] поважної причини для не проживання у гуртожитку, так само як і наміру проживати у ньому. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наполягаючи на тому, що протягом встановленого судом періоду часу відповідачі не проживали за місцем реєстрації з поважних причин, [PERSON] та [PERSON] не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. З огляду на викладене, суд вважає заперечення відповідачів проти позову неспроможними і тому позов в частині визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На виконання рішення суду в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, Комсомольський міський сектор управління Державної міграційної служби України в Полтавській області зобов'язаний зняти відповідачів з реєстраційного обліку, тому окрема вимога позивача про зобов'язання Комсомольського міського сектору управління Державної міграційної служби України в Полтавській області зняти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку є зайвою і, з огляду на ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», до задоволення не підлягає. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до норми ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial