Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Оазіс Тревел Україна» про стягнення коштів за договором та моральної шкоди, в якому просить стягнути із ТОВ «Оазіс Тревел Україна» кошти за невиконання договору у сумі 28 060,00 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 30.03.2018 року між нею та [PERSON], яка діяла від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Оазіс Тревел Україна», укладено договір про надання туристичних послуг № 30/03/18, згідно з умовами якого туроператор зобов'язався організувати для позивача тур на двох осіб в Туніс з 03.07.2018 року по 10.07.2018 року, який включає в себе бронювання авіаквитків на літак, розміщення в готелі, харчування, трансфер та медичне страхування. Згідно до п. 21.1. договору ціна договору складає 26 600,00 грн., що в доларовому еквіваленті становить 1000 доларів США та була сплачена позивачем у повному обсязі та вчасно, що підтверджується квитанціями про оплату від 30.03.2018 року на суму 8100,00 грн. та від 08.06.2018 року на суму 18 500,00 грн. Проте, на порушення умов договору, ТОВ «Оазіс Тревел Україна» у строк, встановлений в договорі, не організував вказаний тур. Натомість 02.07.2018 року відповідач повідомив турагента, через якого укладався договір, засобами електронного зв'язку, про скасування чартерного авіорейсу. Станом на день подання позовної заяви, відповідачем послуги не надані, альтернатива не запропонована, грошові кошти не повернуто. Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив не подав. За таких підстав судом відповідно до положень ст. 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 30.03.2018 року між ФОП [PERSON] ТА "КрасоТур", в особі [PERSON], що діє від імені, під контролем та за дорученням ТОВ «Оазіс Тревел Україна» (Туроператора) та [PERSON] (Туристом) було укладено Договір про надання туристичних послуг № 30/03/18 (далі - «Договір»). Відповідно до визначень, наведених в Договорі, Договір про надання туристичних послуг - письмова угода між Туроператором та Туристом, предметом якої є надання Туроператором та його контрагентами комплексу туристичних послуг як на території України, так і за її межами. Отже, взаємні права та обов'язки за цим Договором виникли між ТОВ «Оазіс Тревел Україна», як Туроператором та [PERSON], як Туристом. Згідно із п. 1.1. Договору, за цим Договором Туроператор зобов'язується забезпечити надання Туристу туристичного продукту (туру), на умовах, визначених цим Договором, а Турист зобов'язується прийняти і своєчасно, в повному обсязі оплатити вартість туру, згідно цього Договору. В цілях виконання даного Договору Туроператор надає туристичний продукт, що відповідає вказаним в Договорі вимогам Туриста. Відповідно до п. 2.1.1. Договору, Турист зобов'язується своєчасно, у повному обсязі відповідно до умов цього Договору та калькуляції оплатити вартість туристичних послуг, що надаються Туроператором, але в будь-якому разі не пізніше 15.06.2019 року. Вартість послуг за цим Договором є еквівалентною 1000,00 доларів США за курсом на день оплати. Вартість послуг, визначена даним Договором в еквіваленті в іноземній валюті, сплачується у гривнях за фіксованим курсом, що становить по відношенню до долару США на день здійснення оплати. На виконання своїх обов'язків за цим Договором, позивачем на рахунок Турагента було сплачено двома платежами вартість туристичних послуг: 30.03.2018 року - 8100, 00 грн. та 08.06.2018 року - 18 500, 00 грн., що підтверджується квитанціями про оплату. Згідно із п. 2.6.1. Договору Туроператор зобов'язувався організувати для Позивача тур на 2 особи в Туніс з 03.07.2018 року по 10.07.2018 року, який включає в себе: бронювання авіаквитків на літак, що слідує за маршрутом Київ (Жуляни) - о. Джерба - Київ (Жуляни) (авіа переліт забезпечується авіакомпанією BRAVO AIRWAYS), розміщення в готелі El Mouradi Djerba Menzel 4* DBL MNZ, харчування, трансфер, екскурсійну програму та медичне страхування. Але, 02.07.2018 року відповідач повідомив турагента, через якого укладався договір, засобами електронного зв'язку, про те, що рейс 03/07 не відбудеться. Позивачем 04.07.2018 року до Турагента, як представника Туроператора, було подано заяву про повернення коштів, сплачених за тур або надання іншого туру у строк, не пізніше кінця липня 2018 року. Проте у вказаний позивачем строк інший тур не був запропонований та кошти сплачені за тур в Туніс не були відшкодовані. Відповідачем 07.09.2018 року, через турагента, надано листа, згідно якого відповідач гарантував повернення коштів до кінця вересня 2018 року, проте, свого зобов'язання відповідач не виконав. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» до договору на туристичне обслуговування застосовується загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ч. 15 ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Статтею 1 Закону України «Про туризм» визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 19-1 Закону України «Про туризм», туроператор (турагент) зобов'язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг, про які був поінформований споживач до укладення договору на туристичне обслуговування, крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі угоди, укладеної між сторонами договору. Згідно із ч. 7 ст. 20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв'язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі, погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків. Відповідно до ч. 8 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор (турагент) зобов'язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. Відповідно до ч. 11 ст. 20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов'язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов'язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь. Статтею 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 3.2. Договору в разі, якщо невиконанням, неналежним виконанням умов цього Договору однією із Сторін іншій стороні будуть заподіяні збитки, винна сторона зобов'язується відшкодувати такі збитки в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 3 цієї статті збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Отже, на підставі викладеного, встановлено, що майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-42цс13 від 03.07.2013 року. Судом встановлено, що послуги з надання туристичних послуг, відповідно до умов договору, мав надавати саме туроператор ТОВ «Оазіс Тревел Україна». 03.07.2018 року тур, погоджений у Договорі та оплачений позивачем не розпочався з вини туроператора. Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином, зважаючи на те, що за туристичні послуги позивачем було оплачено у сумі 26 600,00 грн., а також враховуючи, що відповідно до умов Договору, ціна Договору встановлюється у еквіваленті іноземної валюти (долари США) та становить 1000 доларів США, вимога позивача про стягнення майнової шкоди (збитків) з відповідача у сумі 28 060,00 грн., що становить еквівалент 1000 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ на день подання позову до суду, підлягає задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову у цій частини, виходячи з наступного. Позивач посилається на те, що їй була завдана моральна шкода у зв'язку з ненаданням туристичних послуг, купівля даного туристичного продукту була запланована заздалегідь та придбана з метою оздоровлення, відпочинку та відзначення річниці подружнього життя позивача та її чоловіка, яку позивач оцінила в 10 000,00 грн. За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Частиною другою ст. 33 Закону України «Про туризм» заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди») зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує положення п 9 вказаної постанови Пленуму ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим позивач у справі не надала суду жодних належних та допустимих письмових доказів завдання їй моральної шкоди, а тому у цій частині позовні вимоги задоволеню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України;і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial