Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в трудових відносинах з 07 травня 2002 по 20 березня 2015 року на посаді бухгалтера, однак була змушена звільнитися з роботи 20.03.2015 року в звязку із невиплатою заробітної плати та переданням ДЗ ВП ст. Житомир Південно-Західної залізниці до комунальної власності Центральної міської лікарні №1. За словами позивача, із нею не було при звільненні проведено взагалі ніякого розрахунку, але частина вимог згідно рішення суду по справі №295/8761/15-ц була задоволена, погашена заборгованість по заробітній платі в сумі 11 805,52 грн., гроші на рахунок надійшли 16.10.2015, а тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 2 023,36 грн., компенсацію за кожний прострочений день невиплати заробітної плати в сумі 11 187,91 грн. та компенсацію за втрачену відпустку та оздоровчі в розмірі посадового окладу 2 018,50 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін згідно статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що згідно наказу № 21 о/с від 07.05.2002 року позивач була прийнята на роботу на посаду касира Державного закладу "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-Західної залізниці" та після ряду переведень на підставі наказу № 13 о/с від 19.03.2015 року вона звільнена із займаної посади бухгалтера 20.03.2015 за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, підтвердженням чому є копія трудової книжки позивача (а.с. 10-14). Судом також встановлено, що на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04.09.2015 по справі №295/8761/15-ц з Державного закладу «Вузлова поліклініка ст. Житомир Південно-західної залізниці» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 11\~805 грн. 52 коп. та відшкодування моральної шкоди у сумі 500 грн. 00 коп. (а.с. 29-31). Як убачається з виписки по картковому рахунку позивача, відкритому у ПАТ «Укрсоцбанк», зазначена вище заборгованість по заробітній платі була перерахована на рахунок [PERSON] 16.10.2015 (а.с. 40-43). Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). Середньоденний заробіток позивача за розрахунком суду становить 87,69 грн. (заробітна плата за січень-лютий 2015 в сумі 3\~507,55/40 робочих днів). Суд не погоджується із розрахунком [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за розрахунком суду 12\~364,29 = 141робочих днів затримки х 87,69 грн. середньоденний заробіток), однакзадовольняє вимоги позивача в цій частині повністю з урахуванням меж заявлених вимог та відповідно до наданого розрахунку за період із 21.03.2015 по 16.10.2015 року включно в сумі 11\~187,91 грн. (а.с. 44) Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. У п. 3, 4 зазначеного вище Положення вказується, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. При цьому, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Суд погоджується із наведеним розрахунком позивача та з урахуванням довідки Державного закладу «Вузлова поліклініка ст. Житомир Південно-західної залізниці» стягує з відповідача на користь [PERSON] 2 023,36 грн. компенсація працівнику втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (а.с. 39, 45). В той же час суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення на її користь компенсації за втрачену відпустку та оздоровчих в розмірі посадового окладу 2 018,50 грн. з огляду на наступне. Так, пунктом 3.9 Колективного договору між адміністрацією Вузлової поліклініки ст. Житомир та профспілковою організацією Державного підприємства Вузлової поліклініки ст. Житомир на 2004-2009 роки передбачалось, що Адміністрація гарантує виплачувати при наявності економії фонду заробітної плати у календарному році матеріальну допомогу працівникам поліклініки в розмірі посадового окладу. Однак суд не вбачає наявності підстав для стягнення з відповідача такої компенсації, оскільки зазначений вище Колективний договір діяв у період із 2004 по 2009 роки та суду не було надано доказів наявності економії фонду заробітної плати відповідача у 2015 календарному році. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує також з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогами майнового характеру в сумі 487,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial