Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання разом з [PERSON], який помер [INFO], з грудня 1972 року по день його смерті за адресою: [ADDRESS]. Заява мотивована тим, що він є пасинком померлого, та особою яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]. Померлий з 20.01.1972 року був зареєстрований та проживав з грудня 1972 року разом з цивільною дружиною [PERSON], яка є його матір'ю. 26.10.2018 року він звернувся до Першої Херсонської державної нотаріальної контори з питання видачі свідоцтва про право на спадщину померлого [PERSON], проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 грудня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 31.01.2019 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2019 року витребувано матеріали спадкової справи та задоволено клопотання представника заявника про виклик та допит свідків. В судовому засіданні заявник та представник заявника вимоги заяви підтримали, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, подана заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд, заслухав вступне слово заявника, представника заявника та допитавши свідків, дослідив наявні письмові докази, встановив наступне. [PERSON], народився [INFO], його матір'ю є [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.09.1956 р. (арк. справи 11). [PERSON], померла [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.07.2010 року (арк. справи 12). [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.07.2010 р. (арк. справи 6). Заявник [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]: [PERSON], був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою з 1972 року до дня смерті, поховання [PERSON], проводив [PERSON] на кладовищі в смт. Зеленівка, що підтверджено довідкою №1307 від 05.11.2018 року виданої Виконкомом Зеленівської селищної ради (арк. справи 10). Згідно будинкової книги, для реєстрації громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] був зареєстрований у вказаному будинку з 20.01.1972 року по день смерті, [PERSON] з 09.03.1970 року по день смерті, [PERSON] з 06.12.1972 року по теперішній час (арк. справи 16-17). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що заявник її вітчим, з яким вона проживала разом з трьох років. Крім того, разом з ними проживава померлий [PERSON], вона вважала його дідом, він водив її до школи. [PERSON] його матір [PERSON] разом зі [PERSON] вели спільне господарство, проживали однією сім'єю. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою заявника, їй відомо, що [PERSON] разом зі [PERSON] вели спільне господарство, проживали однією сім'єю, померлий вітчим заявника. Дослідивши матеріали спадкової справи №616/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON], заведеної 26 жовтня 2018 року у Першій Херсонській державній нотаріальній конторі встановлено наступне. 26.10.2018 року до Першої Херсонської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] - [PERSON]. 29.10.2018 року за вих. №5354/02-14 державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Герасименко А.В., на заяву [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON], було роз'яснено що у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують родинний зв'язок між ним та померлим [PERSON], немає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду з позовною заявою. 08.11.2018 року державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Герасименко А.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,46 га, що розташована на території Зеленівської селищної ради та земельну ділянку [NUMBER], масив [NUMBER], що розташована на території Зеленівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона, площею 0,30 га, які належали померлому [PERSON]. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз'яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Установлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Статтею 3 СК України встановлено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз'яснень наданих у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права і обов'язки. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] постійно проживав з [PERSON] однією сім'єю, були пов'язані з ним спільним побутом, та введенням спільного домашнього господарства по день його смерті, що підтверджено письмовими доказами та показами свідків, суд приходить до висновку, що заява обгрунтована. В той же час, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на те, що факт проживання однією сім'єю набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року. КпШС Української РСР не передбачав юридичних наслідків для спільного проживання без реєстрації шлюбу. Разом з тим згідно із загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, не можна встановити факт спільного проживання заявника разом з [PERSON] до 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення. За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 15 березня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial