Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області, Державної реєстраційної служби Козелецького управління юстиції Чернігівської області, третя особа - [PERSON] з вимогами: визнати право власності за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], на ? частини однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відділ Державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області звільнити ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] з під-арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження ВП № 39030717 та ВП № 39030482 на підставі виконавчих листів № 825/61/13-а від 04.03.2013 року; скасувати рішення Державної реєстраційної служби Козелецького управління юстиції Чернігівської області № 18018787 від 16.12.2014 року прийняте державним реєстратором [PERSON] на підставі заяви № 9427169; зобов'язати Державну реєстраційну службу Козелецького управління юстиції Чернігівської області, зареєструвати право власності за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER] на ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18 січня 2008 року був укладений договір дарування ? частини однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1-139, між [PERSON], та [PERSON]. 26.05.2008 року згідно Витягу № 18956710 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстровано в КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, договір дарування ? частини однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, що знаходиться за адресою по [ADDRESS], за власником - [PERSON], реєстраційний номер 2208180, номер запису 2496 в книзі 11. 06 липня 2012 року укладено договір купівлі-продажу ? частини однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, що знаходиться за адресою по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON], між [PERSON], та [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1225. Всі вимоги щодо договору купівлі-продажу для визнання договору дійсним [PERSON] виконані. У грудні 2012 року [PERSON] звернувся до КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради для реєстрації договору купівлі-продажу від 06.07.2012 року, але працівник БТІ в усній формі порекомендував йому, що у зв'язку з внесенням змін у законодавство з 01.01.2013 року згідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію прав на нерухоме майно буде здійснювати Державна реєстраційна служба, тому краще зареєструвати після її створення. 08 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до Державної реєстраційної служби Козелецького управління юстиції Чернігівської області з заявою № 9427169 для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно - ? частину квартири на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2012 року. 16 грудня 2014 року позивачем було отримано рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно, прийняте державним реєстратором [PERSON], який встановив, що заяву про державну реєстрацію прав пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Державним реєстратором виявлено обтяження нерухомого майна на заявлений об'єкт, що унеможливлює проведення державної реєстрації прав за [PERSON] 16 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до відділу Державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції, де йому було повідомлено про накладення арешту на ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, що знаходиться за адресою по [ADDRESS]. Того ж дня була подана заява до державної виконавчої служби про зняття арешту з вищевказаного майна та отримано відповідь, що оскільки дана частина квартири на теперішній час зареєстрована за [PERSON], яка є боржником в виконавчому провадженні, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 825/61/13-а від 04.03.2013 року, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави податкового боргу, тому зняття арешту неможливе. Позивач не має ніякого відношення щодо діяльності та боргових зобов'язань [PERSON], він є добросовісним набувачем майна, за яке сплатив кошти, користується, утримує, проводить необхідний ремонт та проживає сім'єю. Вищевказане свідчить про те, що позивач фактично набув право власності як співвласник однокімнатної квартири на ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] області на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2012 року, тому накладення арешту та відмова в реєстрації прав на майно порушує права позивача, який є фактичним та законним власником. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що правильне найменування відповідача Реєстраційна служба Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області, суд вважає, що позов заявлений саме до цієї особи (ухвала суду від 10 березня 2015 року, занесена до журналу судового засідання). Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили суд його задовольнити. 10 березня 2015 року в судовому засіданні представник позивача надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги слід вважати заявленими в такій редакції: · визнати право власності за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], на ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS], що набута на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2012 року [PERSON] у [PERSON]; · зобов'язати відділ Державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області звільнити ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] з під-арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження ВП № 39030717 від 26.07.2013 року на підставі виконавчого листа 825/61/13-а від 04.03.2013 року боржником якого являється [PERSON]; · скасувати рішення № 18018787 від 16.12.2014 року реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівської області прийняте державним реєстратором [PERSON] на підставі заяви № 9427169; · зобов'язати реєстраційну службу Козелецького районного управління юстиції у Чернігівської області зареєструвати право власності за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER] на ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS]. Представник Відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник Реєстраційної служби Козелецького управління юстиції у Чернігівській області - Бондаренко В.О. через канцелярію Козелецького районного суду подала заперечення на позовну заяву, в якій вказав, що на момент винесення рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державним реєстратором було правомірно прийняте рішення. Згідно додатку до заперечення проти позову, а саме з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (індексний номер 31028592) від 16.12.2014 року вбачається, що було здійснено арешт нерухомого майна, яке належить [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за номером 585/3 від 09.04.2013 року, виданої Деснянським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, а саме це обтяження на ? частину квартири [ADDRESS]. Представник Реєстраційної служби Козелецького управління юстиції у Чернігівській області підтримала в судовому засіданні подані заперечення та вважає рішення реєстратора законним, а у випадку прийняття рішення про зняття арешту з квартири, у позивача будуть відсутні перешкоди для реєстрації своїх прав. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, від неї не надходило клопотань про відкладення розгляду справи; причини її неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника, представника Відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції, представника Реєстраційної служби Козелецького управління юстиції Чернігівської області, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Під час розгляду справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування від 18.01.2008 року. Згідно цього договору [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв як дарунок ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 06.07.2012 року згідно з Договором купівлі-продажу частини квартири [PERSON] передала у власність за плату, а [PERSON] прийняв у власність та оплатив на умовах договору ? частину квартири [ADDRESS]. Згідно з підп.. 6.1 п. 6 Договору купівлі-продажу частини квартири від 06.07.2012 року перед нотаріальним посвідченням вищевказаного договору нотаріусом перевірено відсутність заборони на відчуження та арешту вказаного нерухомого майна за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відсутність податкової застави щодо відчужуваного нерухомого майна, за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а також відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою за даними Державного реєстру іпотек. Відповідно до Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18018787 від 16.12.2014 року, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON], виявлено обтяження нерухомого майна на заявлений об'єкт, що унеможливлює проведення державної реєстрації прав за заявником, а саме на квартиру [ADDRESS], та було вирішено відмовити [PERSON] у державній реєстрації права власності (форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки - ?) на квартиру, що розташована по [ADDRESS]. З листа начальника Відділу державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції від 16.12.2014 року вбачається, що частина вищевказаної квартири станом на 16.12.2014 року зареєстрована за [PERSON], яка являється боржником в виконавчому провадженні, згідно якого відкрито виконавчі провадження за виконавчим листом № 825/61/13-а від 04.03.2013 року, виданим Чернігівським окружним адміністративним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави податкового боргу 38266,59 грн. та виконавчим листом № 825/61/13-а від 04.03.2013 року, виданим Чернігівським окружним адміністративним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави податкового боргу 9893,00 грн., з огляду на що зняття арешту з квартири без погашення суми заборгованості є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу. Ст. 334 ЦК України передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей об'єкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація. Договір купівлі-продажу частини квартири (на бланку нотаріального документу ВРС № 818376), що укладений між [PERSON] та [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], посвідчений 06 липня 2012 року приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 1225). Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (Витяг № 11536565 від 06 липня 2012 року). Після укладення договору купівлі-продажу 06 липня 2012 року у [PERSON] право власності на вказану частину квартири припинилося, а у [PERSON] - виникло право власності на ? частини квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу є дійсним, а незаконність набуття права власності на нерухоме майно позивачем [PERSON] не встановлена судом. Враховуючи викладене, в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності за [PERSON] на ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS], що набута на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2012 року [PERSON] у [PERSON], слід відмовити. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Як вже зазначалось вище, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, а згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на майно на законних підставах. Арешт на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], було накладено після укладення договору купівлі-продажу частини квартири з [PERSON] на підставі постанови Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 09.04.2013 року. Тобто, арешт на вищевказане майно було накладено пізніше, ніж було здійснено відчуження майна. Таким чином, у суду не виникає сумнівів про те, що позовні вимоги в частині зобов'язати відділ Державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області звільнити ? частини однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] з під-арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження ВП № 39030717 та ВП № 39030482 на підставі виконавчих листів № 825/61/13-а від 04.03.2013 року, підлягають задоволенню. Відповідно до п. 10 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26 жовтня 2011 р. № 1141 - під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав; іпотеку та суб'єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав. Згідно з Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 22 червня 2011 р. № 703, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до п. 12 цього Порядку під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Відповідно до п. 23 згаданого Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону (пункт 5). Згідно з п. 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 22 червня 2011 р. № 703, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, є, зокрема, рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно тощо (пункт 3). Тобто, враховуючи вищевикладене, суд приходить до думки, що в частині скасування рішення Державної реєстраційної служби Козелецького управління юстиції Чернігівської області № 18018787 від 16.12.2014 року, прийнятого державним реєстратором [PERSON] на підставі заяви № 9427169, слід відмовити виходячи з того, що на момент винесення державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень останній керувався тим, що на вищевказану частину квартири постановою Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції було накладено арешт на майно [PERSON], що охоплює квартиру [ADDRESS]. Оскільки заяву від [PERSON] про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, було подано після державної реєстрації обтяжень відносно вищевказаного майна, відмова державним реєстратором у державній реєстрації ? частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] на момент винесення Рішення від 16.12.2014 року є повністю обґрунтованою та відповідали вимогам діючого на той час законодавства. З часу зняття арешту з ? частини однокімнатної квартири в одноповерховому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у позивача будуть відсутні перешкоди у реєстрації прав власності на вищевказане майно, тому в задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівської області зареєструвати право власності за [PERSON] на ? частину однокімнатної квартири в одноповерховому житловому будинку, за адресою: [ADDRESS], слід відмовити. Суд роз'яснює, що позивачеві для реєстрації речових прав на вищевказане майно достатньо звернутися до реєстраційної служби в установленому законом порядку, виходячи з Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 22.06.11 року № 703 та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі викладеного,

Outcome: partial