Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування, в якій визначила, що 25.08.2016 року помер її чоловік [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: вул.Зінченка,10А, с.Богатирівка Овідіопольського району Одеської області. Після смерті чоловіка [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових справ, але заявнику державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою № 931/02-31 від 26.06.2017 року у звязку з розбіжністю відомостей, зазначених в правовстановлюючих документах та помилках в державному акті. В судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, але надали заяву про слухання справи за їх відсутності. Представник Барабойської сільської ради Овідіопольського району Одеської області в судове засідання не зявився, але направив листа на адресу суду № 332 від 20.10.2017 року, в якому зазначено, що справу просять розглянути за відсутності представника сільської ради та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає можливим задовольнити позовну заяву частково з наступних підстав. Так, судом встановлено що 25 серпня 2016 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: вул.Зінченка,10А, с.Богатирівка Овідіопольського району Одеської області. Спадкоємець [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Зінченка,10А, с. Богатирівка Овідіопольського району Одеської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку державним нотаріусом позивачці було відмовлено. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11\~ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225\~ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125\~ЗК\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126\~ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216\~ЦК\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення"\~ЗК. Отже, виходячи з наданих позивачем документів вбачається, що за рішенням виконкому Барабойської сільської ради № 5 від 15 квітня 1994 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га за адресою: с.Барабой, вул.Зінченка,10а. З державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії 1-ОД № 049076 , виданого на прізвище [PERSON], вбачається, що земельна ділянка передана у власність для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,306 га за рішенням виконкому Барабойської сільської ради № 62 від 17.05.1994 року за адресою: селище Богатирівка, вул..Зінченка. Тобто, в державному акті на право приватної власності допущені численні помилки, що стосуються площі, адреси ділянки, її цільового призначення та підстави отримання. А тому право власності на земельну ділянку, що зазначена в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії 1-ОД № 049076 , виданого на прізвище [PERSON], не виникло у спадкодавця і відповідно не перейшло до його спадкоємця [PERSON]. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], який помер 25 серпня 2016 року не має, арештів та інших заборон, щодо нерухомого майна відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню лише частково в обсязі, зазначеному у рішенні виконкому Барабойської сільської ради № 62 від 17.05.1994 року. Позивачка при подані позову сплатила судовий збір, вини відповідача у поданні позову не має, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: partial