Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

До Миронівського районного суду 28 січня 2016 року звернулася [PERSON] (далі позивач) із позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа: [PERSON] сільська рада Миронівського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона користується земельною ділянкою розміром 0,53 га, оскільки після смерті матері [PERSON], яка померла 07.04.2002 стала власником житлового будинку та господарських споруд в с. Яхни, по вул. Дерибасівська, 27, Миронівського району, Київської області та отримала державні акти на право власності на земельні ділянки розміром 0,1904 га для ведення особистого селянського господарства, розміром 0,2500 га для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд. Залишок земельної ділянки, якою вона продовжує користуватися складає 0,09 га. Цю земельну ділянку позивач вирішила отримати у власність та подала до сільської ради заяву 30.07.2014. Однак 21.08.2014 отримала письмову відповідь про те, що у зв'язку із відсутністю її заяви про приватизацію земельної ділянки площею 0,0896 га, її було виділено [PERSON], що підтверджується рішенням [PERSON] сільської ради 19 сесії 6 - го скликання № 142 від 8 жовтня 2012 року «Про затвердження технічної документації», яким передано у власність [PERSON] вказану земельну ділянку і запропоновано позивачу отримати земельну ділянку для ведення садівництва в іншому місці. Враховуючи викладене позивач просила суд: перевірити законність рішення [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області про передачу земельної ділянки по вул. Дерибасівській, 27-а, в с. Яхни Миронівського району Київської області [PERSON] без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку, для чого витребувати від Управління Держземагенства у Мироніському районі Київської області наступну інформацію: -у вигляді витягу із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с. Яхни на земельну ділянку пол. вул. Дерибасівській, 27, та 27-а; -проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Дерибасівській, 27-а, у власність [PERSON] в с. Яхни Миронівського району Київської області; -викопіровку з генплану с. Яхни Миронівського району Київської області на земельну ділянку по вул. Дерибасівській 27 та 27-а. та викликати і допитати в судовому засіданні свідків. Також з метою усунення перешкод у користуванні [PERSON] спірною земельною ділянкою, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія АЙ 310699, виданий [PERSON] 20.11.2012 на підставі рішення [PERSON] сільської ради 19 сесії 6-го скликання №142 від 08.10.2012 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий №3222989101:01:202:0017, визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для ведення садівництва, яка розташована в с. Яхни, вул. Дерибасівській, 27-а, кадастровий номер №3222989101:01:202:0017, в порядку спадкування після смерті [PERSON] Вказана позовна заява надійшла до Миронівського районного суду Київської області у січні 2016 року. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 18.02.2016 було відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про перевірку законності рішення [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, у іншій частині позовних вимог ухвалою суду від 29.02.2016 провадження у справі було відкрито. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30.05.2016 було скасовано ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 18.02.2016 року, справу у цій частині повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. від 05.08.2016 було відкрито провадження у справі ЄУН371/80/16-ц, номер провадження 2/371/449/16 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] сільська рада Миронівського району Київської області про оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 07.10.2016 було об'єднано в одне провадження цивільну справу ЄУН 371/80/16-ц номер провадження 2/371/121/16 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] сільська рада Миронівського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та цивільну справу ЄУН371/80/16-ц номер провадження 2/371/449/16 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] сільська рада Миронівського району Київської області про оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Об'єднаній цівільній справі присвоєно ЄУН 371/80/16-ц. Судовий розгляд об'єднаної справи розпочато з початку. Ухвалою суду від 13.06.2016 [PERSON] сільську раду Миронівського району Київської області було залучено до участі у справі у якості співвідповідача. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що передача земельної ділянки у власність відповідача була законною, так як здійснювалася на підставі його заяви, поданої до органу місцевого самоврядування. Вирішення питання про видачу державного акту належало до компетенції сільської ради, погодження меж вказаної земельної ділянки із суміжними землекористувачами не потребувалось. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області сільський голова [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач власником спірної ділянки не являлася, про набуття права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] сільську раду не повідомляла, тому [PERSON] сільська рада мала право передати частину захаращеної чагарником земельної ділянки по вул. Дерибасівській, 27-а, відповідачу - [PERSON] Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру в Миронівському районі Київської області до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи, зокрема, із довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, Миронівського району Київської області від 12.03.2014 №02-33/60, листа [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 03.11.2016 №02-33/621 /т. 1 а.с. 16, т. 2 а.с. 183/ вбачається, що на підставі ст. 120 ЗК України у користування позивача [PERSON] перейшла земельна ділянка площею 0,53 га, розташована біля будинку за адресою: вул. Дерибасівська, 27, с. Яхни, якою з 1983 року користувалася спадкодавець померла мати позивача [PERSON]. Позивач набула права власності на спадкове майно [PERSON], зокрема на житловий будинок, розташований в с. Яхни по вул. Дерибасівській, 27, Миронівського району Київської області розмір житлової площі 24.2 кв.м., зазначений в плані під літерою А-1, сарай Б, що належали померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого [PERSON] сільською радою від 30.04.2002 та зареєстрованого в БТІ за номером 139 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 20.11.2002 виданого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за № 5960 /т.1 а.с.15/. На підставі заяви позивача щодо отримання у власність вказаної земельної ділянки рішенням 12 сесії 4 скликання [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 30.04.2004 №62 позивачу у власність передано земельні ділянки площею 0,1904 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд, загальною площею 0,4404 га, про що видані Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №793277 і серії ЯБ № 793278. Залишок земельної ділянки площею 0,09 га не було включено до виданих Державних актів на землю, але залишений у її користуванні, що не було одразу нею усвідомлено, але вона продовжувала відкрито користуватись цим залишком площею 0,09 га до часу виникнення спору. У судовому засіданні позивач та її представник наполягали, що звертаючись у 2005 році до [PERSON] сільської ради, Миронівського району Київської області позивач у своїй заяві просила передати їй у власність всю земельну ділянку, що належала її матері у повному розмірі 0,53 га. У ході судового розгляду судом було задоволено клопотання представника відповідача щодо витребування з Миронівської районної державної адміністрації копій наступних документів: заяви [PERSON] про приватизацію земельної ділянки загальною площею 0,53 га по вул. Дерибасівська, 27, в с. Яхни Миронівського району Київської області, з якою вона зверталася до [PERSON] сільської ради у 2005 році; рішення сільської ради або інший документ, на підставі якого було здійснено розподіл домоволодіння по вул. Дерибасівській 27 на два домоволодіння, 27, та 27-а, в с. Яхни Миронівського району Київської області. На виконання ухвали суду Миронівською районною державною адміністрацією, листом від 18.11.2016 №6/27-4900 /т.2 а.с. 164/ було надано відповідь, що вказані в ухвалі документи в архіві відсутні. Водночас, згідно листа [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 03.11.2016 №02-33/621 встановлено, що журнал реєстрації заяв, скарг громадян за 2005 рік знищений згідно акту від 27.04.2005 №1 за 2015 рік «Про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду України», протокол 28.05.2015 засідання ЕПК Державного архіву Київської області №5, тому надати копію заяви позивача сільська рада не має можливості. Також з вказаного листа вбачається, що рішення щодо розподілу домоволодіння по вул. Дерибасівській, 27, в с. Яхни на два домоволодіння по вул. Дерибасівській, 27, та вул. Дерибасівській, 27-а, сільською радою не приймалося /т. 2 а.с. 183/. Згідно довідок від 12.03.2014 № 02-33/60 та від 03.04.2014 року № 02-33/71, виданих виконкомом [PERSON] сільської ради вбачається, що згідно записів в погосподарських книгах [PERSON] сільської ради домоволодіння в селі Яхни по вул. Дерибасівській, 27, було зареєстроване та належало з 1983 по 2005 рік [PERSON]. 30.07.2014 позивач вдруге подала заяву до [PERSON] сільської ради про передачу їй у власність вказаного залишку безпідставно розділеної земельної ділянки площею 0,09 га. Проте 21.08.2014 за № 02-31/360 вона отримала письмову відповідь про те, що у звязку із відсутністю її заяви про приватизацію земельної ділянки площею 0,0896 га, її було виділено [PERSON] (відповідачу) і запропоновано їй надати земельну ділянку для ведення садівництва в іншому місці /т. 1 а.с. 21/. Відповідно до рішення 19 сесії 6-го скликання № 142 від 08.10.2012 було затверджено технічну документацію, що посвідчує право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та був виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: с. Яхни, вул. Дерибасівська, 27, з додаванням літери «а» - серія АЙ № 310699, що виданий відповідачу [PERSON] 20 листопада 2012 року /т. 1 а.с. 12,13/. 03.04.2014 на адвокатській запит свого представника позивач отримала від [PERSON] сільської ради копію рішення 19 сесії 6-го скликання №142 від 8 жовтня 2012 року «Про затвердження технічної документації», яким затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0,09 га, яка знаходиться за адресою: с. Яхни, вул. Дерибасівська, 27, (помилково зазначено вул. Молодіжна, 27-а,) [PERSON]. Судом було витребувано оригінали вказаної технічної документації для огляду у судовому засіданні, її копії містяться в матеріалах справи /т. 1 а.с. 73-86/. Даним фактам відповідають правовідносини, які регулюють набуття права власності на земельну ділянку, а також порядок здійснення такого права. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 2\~постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгяді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року №7\~(зі змінами та доповненнями, внесеними\~постановою Пленуму Верховного суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права та обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.ст. 391-393 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до\~ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1\~ст. 126 ЗК України). Відповідно\~ст. 155 Земельного Кодексу України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2\~ст. 152 ЗК України\~передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У ході судового розгляду будо проведено судово-почеркознавчу експертизу, з висновку якої від 26.08.2016 № 10660/10661/16-32 вбачається, що підпис від імені [PERSON] у графі «представники суміжних землевласників (землекористувачів)» у рядку [PERSON]М.» у акті про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 13.07.2012 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів та виконано не [PERSON], а іншою особою /т. 1 а.с. 194-199/. Згідно зі ст. 198 ЗК України при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визнання меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. На час виникнення спірних правовідносин механізм встановлення меж земельних діялнок визначено інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Денржкомзему України від 18.05.2010 №316. Пунктом 2.8 вказаної Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками вкладається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно пугкту 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної діялнки, або уповноваженою ним особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріпленням межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріпленням межовими знаками меж земельної діялнки в натурі (на місцевості). Таким чином, [PERSON] сільською радою було зетверджено технічну документацію, складену з порушенням п. 2.8, п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №316, оскільки позивача не лише не було повідомлено про дату та час встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, а й підроблено підпис від її імені у акті про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 13.07.2012. Отже, рішення 19 сесії 6-го скликання № 142 від 08.10.2012, яким було затверджено технічну документацію, що посвідчує право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку є незаконним, а Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою с. Яхни, вул. Дерибасівська, 27-а - серія АЙ № 310699 є недійсним, його реєстрація підлягає скасуванню. Порушення земельного законодавства при наданні земельної ділянки відповідачу випливає також із положень абз. 3 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004, згідно якої рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі, одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності, а земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений ст.ст. 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним. При розгляді даної справи суд також звертає увагу на те, що позивач 08.09.2014 звернулась до Миронівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, третя особа - [PERSON], про визнання рішення протиправним, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання вчинити певні дії. Постановою Миронівського районного суду Київської області від 9 січня 2015 року у задоволені позову було відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року 2015 року постанова суду першої інстанції залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2015 року постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції скасовані, а провадження у справі закрито у звязку з тим, що у спірних правовідносинах виник спір про цивільне право, а [PERSON] сільська рада владних управлінських функцій не здійснювала і субєктом владних повноважень у цих відносинах не була. [PERSON] сільська рада в ході розгляду справи за адміністративним позовом у Миронівському районному суді Київської області підтвердила про те, що з 1983 по 2005 роки земельна ділянка площею 0,53 га, в яку включена спірна ділянка площею 0,09 га, належала померлій матері позивача - [PERSON] - спадкодавиці позивача згідно заповіту, позивачу правомірно перейшло право користування земельною ділянкою загальною площею 0,53 га, яке жодним чином не оскаржувалось /т. 1 а.с. 25-28/. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним Кодексом. Разом з тим, земельна ділянка площею 0,09 га по вул. Деребасівській, 27 (тепер 27а) в с. Яхни у позивача не вилучалась, оскільки для цього не існує жодних правових підстав. Не дивлячись на те, що в названому рішенні є посилання на ст. 116 ЗК України, норми її грубо порушені, так як згідно згаданої статті Земельного кодексу України у власність громадян передається земельна ділянка, яка є у їх користуванні, а частина 5 цієї статті передбачає, що земельну ділянку, яка перебуває в користуванні іншого громадянина, можна передати у власність лише після вилучення її в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Цей порядок визначає ст. 149 ЗК України, а підстави для примусового припинення власності чи користування, передбачені ст. 143 цього Кодексу. Отже, позивач вважає, що має право на отримання земельної ділянки у власність, оскільки була користувачем усієї земельної ділянки розміром 0.53, якою користувалась її мати. Однак з таким твердженням погодитися не можна з огляду на наступне. [PERSON] не була власником земельної ділянки розміром 0.53 га, по вул. Деребасівській, 27, а являлася користувачем вказаної ділянки та відповідно до ст. 120 ЗК України мала право на отримання цієї ділянки у власність. Проте вказаним правом за життя не скористалася. Відповідно позивач, являючись спадкоємцем за заповітом, успадкувала лише право спадкодавця на отримання вказаної ділянки у власність. Як зазначено у рішенні вище, позивач скористалася таким правом. У судовому засіданні позивач наполягала на тому, що звернулася у 2005 році до [PERSON] сільської Миронівського району Київської області із заявою про надання їй у власність земельної ділянки розміром 0,53 га., проте таке твердження позивача жодними доказами не підтверджено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У той же час представник [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області пояснив, що позивач не зверталася до сільської ради із заявою про надання їй у власність земельної ділянки розміром 0,53 га. по вул. Дерибасівській, 27, а подала заяву про надання їй у власність земельних ділянок площею 0,1904 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд, загальною площею 0,4404 га, про що видані Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №793277 і серії ЯБ № 793278. Вказані твердження представника відповідача жодними доказами не спростовано та узгоджуються із кадастровим планом ділянки /а.с. 11/. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. На підставі рішення ХІІ сесії ІV скликання [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 30 квітня 2004 року № 62 [PERSON] видані державні акти на земельну ділянку розміром 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 793277 та на земельну ділянку розміром 0, 1904 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 793278. Земельні ділянки розташовані по вул. Дерибасівській, 27, с. Яхни, Миронівського району, Київської області. Отже, загальний розмір земельних ділянок, власником яких є [PERSON] на підставі досліджених у судовому засіданні Державних актів про право власності на земельні ділянки, складає 0,4404 га. Оскільки правомірність користування земельною ділянкою [PERSON] не є предметом даного судового розгляду, підтверджена рішенням [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області 19 сесії 6 - го скликання № 142 від 8 жовтня 2012 року «Про затвердження технічної документації», яким земельну ділянку передано у власність [PERSON], прийнято в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підстави для, зобовязання передати у власність позивача земельну ділянку розміром 0,09 га у суду відсутні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки позивачем заявлено позовну вимогу, яка не є способом захисту порушеного права, а саме: перевірити законність рішення [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області про передачу земельної ділянки по вул. Дерибасівській, 27-а, в с. Яхни Миронівського району Київської області [PERSON] без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку, для чого витребувати від Управління Держземагенства у Миронівському районі Київської області наступну інформацію: у вигляді витягу із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с. Яхни на земельну ділянку пол. вул. Дерибасівській, 27, та 27-а; проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Дерибасівській, 27-а, у власність [PERSON] в с. Яхни Миронівського району Київської області; викопіровку з генплану с. Яхни Миронівського району Київської області на земельну ділянку по вул. Дерибасівській, 27, та 27-а, суд вважає за необхідне у задоволенні даної позовної вимоги відмовити за безпідставністю. Крім того, перевірка законності рішення, на думку суду, є складовою зясування обставин справи при розгляді судом справи в порядку, визначеному процесуальним законодавством, а не предметом спору, як заявлено позивачем. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. У ході судового розгляду, а саме 09.02.2016 позивачем було подано заяву про повернення помилково сплаченого судового збору, оскільки [PERSON] є інвалідом ІІ групи згідно довідки до акту МСЕК серії КА-1 №032740 від 16.05.2006 та у відповідності до п.п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із п.п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору підлягає поверненню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial