Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно з врахуванням індексації відповідно до закону до досягнення 3-х річного віку їх сином - [PERSON], [INFO]. В позовній заяві покликається на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.04.2014 року. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області в справі № 342/79/18 від 19.03.2018 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. В шлюбі у сторін народився син [PERSON]. Про те, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] свідчить копія свідоцтва про народження дитини серії І-НМ № 317392 від 09.09.2016 року. Відповідно до рішення Городенківського районного суду по справі № 342/114/18 від 06.03.2018 року з відповідача [PERSON] вирішено стягувати на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-х річного віку, що підтверджується довідкою № 03-26/799/18 від 26.03.2018 року виданою Івано-Франківським окружним адміністративним судом. Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на її утримання, фактично ухиляється від утримання позивачки, чим порушує її права, передбачені ч.2,ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 23.04.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, з якого слідує, що позов не визнає, просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною 3-річного віку за недоведеністю позовних вимог. Покликається на те, що право на утримання дружини виникає за сукупності двох обставин: якщо з нею проживає спільна дитина, яка не досягла 3-х річного віку і чоловік може надавати матеріальну допомогу; вважає, що позивачка не подала суду жодного належного та допустимого доказу того, що він має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач вказує, що він добровільно погодився на сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 1500 грн., що доводиться копією судового рішення. Виходячи з визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 1492 грн., із вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» про те, що обовязок забезпечити прожитковий мінімум для дитини покладається на обидвох батьків порівну, він повинен би платити аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 746 грн. Бажаючи належним чином забезпечити утримання свого сина, він погодився на значно більший розмір аліментів. Проте відповідачка з цим не рахується, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяє бачитися з сином. 26.04.2018 року від позивачки [PERSON] до суду поступило заперечення на відзив, в якому позивачка зазначає, що спільна дитина сторін проживає з нею, що підтверджується рішенням Городенківського районного суду від 19.03.2018 року про розірвання шлюбу. По даній справі предметом спору є аліментне забезпечення дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, питання виховання спільної дитини не досліджується. Як форму захисту (щоб не сплачувати аліменти на утримання дружини), відповідач у відзиві зумисне вказав на те, що вона не дозволяє йому бачитися з дитиною, в той час як відповідач не звертався до неї з таким питанням. Також позивачка зазначає, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, оскільки він є здоровою та працездатною особою, працює, інших утриманців не має, є матеріально забезпеченим. Проживаючи з відповідачем у шлюбі, сторони вели спільне сімейне господарство, в них був спільний сімейний бюджет, тому позивачці достеменно відомо про те, що відповідач працює «Маслозаводі» у Драгомирчанах Тисменицького району Івано-Франківської області, де оформлений на мінімальну заробітну плату, але щомісячно йому доплачують «у конверті», в місяць відповідач менше 8 тисяч гривень не заробляє. Крім того, позивачці відомо про те, що у вільний від роботи час відповідач підробляє; за час спільного проживання менше 10 тисяч гривень зарплати в місяць відповідач додому не приносив. Просить позов задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити у її відсутності в судовому засіданні, оскільки проживає у місті Івано-Франківську, здійснює догляд за маленькою дитиною, що є поважною причиною неприбуття в судове засідання. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, згідно гл.10 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року по справі № 342/79/18, яке набрало законної сили 02.05.2018 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Керницька) [PERSON], що був зареєстрований 25 квітня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 457. Сторони спільно не проживають. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії І-НМ № 317392, виданим Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Про те, що після розірвання шлюбу сина [PERSON] залишено проживати разом з позивачкою, свідчить рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року в справі № 342/79/18 від 19.03.2018 року про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно відмітки про місце проживання позивачки її паспорті серії СЕ № 686122, виданому 08.05.2014р. Івано-Франківським МВУДМС в Івано-Франківській області, позивачка проживає [INFO]. З повідомлення Вільхівської сільської ради на запит суду, що направлявся відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, слідує, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], але по даному адресу не проживає. Рішенням Городенківського районного суду від 06.03.2018 року по справі № 342/114/18 з відповідача [PERSON] вирішено стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-х річного віку, що підтверджується довідкою № 03-26/799/18 від 26.03.2018 року, виданою за місцем її роботи - Івано-Франківським окружним адміністративним судом. Відповідно до ч.1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Ч.2 статті 84 СК передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 згаданої статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таке право на утримання також має дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу, передбачає ч. 62 статті 84 СК України. З урахуванням положень ч.2 ст. 182 СК України, виходячи з того, що відповідач не надав доказів, що він не працює, приймаючи до уваги те, що згідно судового рішення присуджено стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1500 грн., обставин, які б унеможливлювали виконання обов'язку відповідачем по утриманню дружини судом не встановлено, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на її утримання аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно. Згідно ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивачка звернулася до суду з позовом 27.03.2018 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення сином сторін [PERSON] віку трьох років. Положення глави 9 «Права та обовязки подружжя по утриманню» Сімейного кодексу України не передбачають, що розмір аліментів, присуджений судом одному з подружжя, підлягає індексації відповідно до закону, тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позовні вимоги про стягнення аліментів задовольняються частково, при подачі позову позивачка була звільнена від сплати судового збору, не надала суду підтвердження витрат на правничу допомогу, тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 79, 80, 84 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial