Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, уточнивши його, в якому просив стягнути з ТОВ «АГРОМА» на його користь грошову компенсацію за невикористану ним відпустку за період роботи на посаді директора цього товариства з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року з урахуванням компенсації за несвоєчасний розрахунок у розмірі 49 795 гривень 14 копійок та недоплачену йому частину заробітної плати за той самий період з урахуванням компенсації за несвоєчасний розрахунок у розмірі 604\~408 гривень 16 копійок (а.с. 1-4, 18-21, 54-57). В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що згідно з пунктом 4.3. трудового контракту від 12 березня 2009 року, укладеного між ТОВ «АГРОМА» та [PERSON], позивач, як директор товариства, мав право на щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні, яку не використав. Для розрахунку компенсації за невикористану відпустку при звільненні обчислено її тривалість за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року у кількості 72 календарних днів, а компенсація за неї обчислена у розмірі 29 205 гривень 36 копійок та збільшена на індекс інфляції станом на травень 2015 року на 20\~589 гривень 78 копійок на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Крім того, позивач посилався на те, що за період часу з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року відповідач постійно виплачував йому заробітну плату не у повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 325\~849 гривень 22 копійок. Зазначене прострочення позивач також вважав підставою для застосування положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та обчислення такої компенсації за період з моменту виникнення заборгованості за кожен місяць по 31 травня 2015 року у розмірі 278 558 гривень 94 копійок. Відповідач проти позову заперечував повністю, пояснюючи, що трудовий контракт, на положення якого посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не був підписаний [PERSON], а підпис останнього є підробленим. Зазначав, що нарахування відповідної компенсації на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» можливе виключно у звязку з несвоєчасною виплатою самостійно нарахованої роботодавцем заробітної плати, а не тієї її частини, яка може бути визначена судом. За клопотанням відповідача суд своєю ухвалою від 22 червня 2015 року призначив почеркознавчу експертизу, доручивши її проведення ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON] (а.с. 77-78), при цьому сторонам було розяснено наслідки ухилення від участі в експертизі відповідно до статті 146 Цивільного процесуального кодексу України під час оголошення ухвали та окремим листом (а.с. 107). Разом з тим, на неодноразові судові виклики (а.с. 91, 94, 95, 100, 103, 109, 111, 115) з метою отримання вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків підпису [PERSON] та задоволення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (а.с. 86), відповідач та [PERSON] не зявились. При цьому час та дата проведення відповідного судового засідання узгоджувались з відповідачем на його прохання з огляду на сезонний вид господарської діяльності ТОВ «АГРОМА», що представник відповідача не заперечував і що зафіксовано у Журналі судового засідання та на звукозаписі судового засідання від 14 вересня 2015 року. З огляду на те, що відповідач не повідомив поважних причин ухилення від надання зразків підпису [PERSON], у задоволенні повторного усного клопотання про призначення почеркознавчої експертизи судом відмовлено відповідною ухвалою від 14 вересня 2015 року, занесеною до Журналу судового засідання. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» № 26 від 12 березня 2009 року було вирішено укласти трудовий контракт з директором [PERSON] та уповноважено на підписання цього Контракту [PERSON] (а.с. 23-24). 12 березня 2009 року між сторонами було укладено контракт на управління підприємством, за умовами якого позивач був зобовязаний виконувати обовязки директора ТОВ «АГРОМА» (а.с. 39-43). Відповідно до пункту 4.3. цього Контракту позивачеві надавалась щорічна відпустка тривалістю 24 календарних дні із збереженням середньої заробітної плати. Розмір грошової винагороди позивача був визначений пунктом 5.1. Контракту у вигляді щомісячної виплати у розмірі 12\~000 гривень, частини прибутку підприємства у розмірі 10 відсотків такого прибутку та одночасних виплат за виконання окремих завдань. Відповідно до частини 1 статті 146 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає встановленим факт виконання особисто [PERSON] підпису, який мітиться у Контракті на управління підприємством від 12 березня 2009 року (а.с. 44-48), з огляду на його ухилення та ухилення відповідача від надання суду вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків підписів [PERSON], без чого проведення судової почеркознавчої експертизи та надання відповідного висновку неможливе (а.с. 129). Розмір нарахованої позивачу заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року зазначено у індивідуальній відомості про застраховану особу у Пенсійному фонді України, довідці про середню заробітну плату та видаткових касових ордерах (а.с. 5). Відповідач будь-яких бухгалтерських документів на підтвердження розміру фактично сплаченої позивачу заробітної плати не надав, так само, відповідачем не було надано доказів перебування позивача у відпустці та доказів будь-яких порушень ним трудової дисципліни, що могли б вплинути на розмір його заробітку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, при цьому виходить з наступного. Суд досліджує спірні правовідносини на їхню відповідність трудовому законодавству України, зокрема: -Конституції України; -Кодексу законів про працю України; -Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 року; -Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року; -Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року; -Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року; -Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13 січня 2004 року; -Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається статтею 43 Конституції України. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» та частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у встановлені на підприємстві строки. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в частині 4 пункту 4 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України, статтею 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і повязана з виконанням умов контракту. Таким чином, єдиною підставою для зменшення розміру заробітної плати, визначеної у Контракті, може бути невиконання або неналежне виконання позивачем умов контракту, про що відповідач в судовому засіданні не заявляв. Відповідачем не було надано внутрішніх документів ТОВ «АГРОМА» (наказів, колективного договору, розпоряджень тощо), які б регулювали порядок оплати праці працівника, отже невиплата позивачу частини щомісячної заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року протягом семи днів після закінчення кожного періоду (кожного місяця), за який здійснюється виплата, є порушенням його прав, як працівника. Відповідачем також не надано будь-яких доказів невиконання позивачем умов контракту, сплати йому частини заробітку у натуральній формі тощо та не заявлено про це, у звязку з чим, суд визначає розмір заробітної плати позивача, виходячи з умов контракту. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає суму, яка підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обовязкових платежів. За умовами пункту 5.1. Контракту позивачу, як директору ТОВ «АГРОМА», належала до виплати грошова винагорода у розмірі 12 000 гривень 00 копійок щомісяця (а.с. 39-43). Згідно з листом \~Мінсоцполітики України N 10338/0/14-08/13 від 30 вересня 2008 року\~"Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2009 рік" в березні 2009 року був 21 робочий день, з яких 7 робочих днів позивач відпрацював з оплатою праці згідно штатного розкладу, а 14 робочих днів на умовах оплати праці, передбачених Контрактом від 12 березня 2009 року. За відомостями Пенсійного Фонду України сума заробітку [PERSON] в березні 2009 року склала 2 750 гривень 00 копійок (а.с. 17), тобто фактично виплачена заробітна плата позивача за кожен робочий день в цьому місяці склала 2 750 гривень : 21 робочий день = 130 гривень 95 копійок. За умовами Контракту розмір заробітної плати позивача за кожен робочий день в березні 2009 року мав скласти 12\~000 гривень : 21 робочий день = 571 гривню 43 копійки. Таким чином, за 14 робочих днів березня (з 12 по 31) 2009 року позивачу було безпідставно не нараховано та не виплачено (571 гривня 43 копійки 130 гривень 95 копійок) х 14 робочих днів = 6 166 гривень 72 копійок. За такою самою формулою суд розраховує недоплачену позивачу заробітну плату за період з 1 по 11 березня 2012 року, тобто за 6 робочих днів березня з 21 робочого дня цього місяця (лист Мінсоцполітики України № 8515/0/14-11/13 від 23 серпня 2011 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік»). Отже, позивачеві було сплачено в березні 2012 року заробітну плату у розмірі 3 800 гривень 00 копійок (а.с. 5), тобто за кожен робочий день позивач отримав 3 800 гривень 00 копійок : 21 робочий день = 180 гривень 95 копійок, замість належних йому 12\~000 гривень : 21 робочий день = 571 гривню 43 копійки, таким чином, позивачу недоплачено (571 гривня 43 копійки 180 гривень 95 копійок) х 6 робочих днів = 2\~342 гривні 88 копійок. Згідно з довідкою Пенсійного Фонду України № 820-08/35 від 28 листопада 2014 року (а.с. 5) за період з 1 квітня 2009 року по 28 лютого 2012 року позивачу замість 12\~000 гривень на місяць було фактично сплачено заробітну плату у наступних розмірах: у квітні 2009 року 2 800 гривень 00 копійок, у травні 2009 року 2 800 гривень 00 копійок, у червні 2009 року 2 800 гривні 00 копійок, у липні 2009 року 2 800 гривень 00 копійку, у серпні 2009 року 2 800 гривень 00 копійок, у вересні 2009 року 2 889 гривень 60 копійок, у жовтні 2009 року 2 810 гривень 70 копійок, у листопаді 2009 року 2 800 гривень 00 копійок, у грудні 2009 року 2 800 гривень 00 копійок, у січні, лютому, березні 2010 року позивачу взагалі не виплачувалась заробітна плата, у квітні 2010 року - 3\~000 гривень 00 копійок, у травні 2010 року 3 100 гривень 00 копійок, у червні 2010 року 3 100 гривень 00 копійок, у липні 2010 року 3 100 гривень 00 копійок, у серпні 2010 року 3 100 гривень 00 копійок, у вересні 2010 року 3\~100 гривень 00 копійок, у жовтні 2010 року 3 100 гривень 00 копійок, у листопаді 2010 року 3 100 гривень 00 копійок, у грудні 2010 року 3 200 гривень 00 копійок, у січні 2011 року 3\~250 гривень 00 копійок, у лютому 2011 року 3\~250 гривень 00 копійок, у березні 2010 року 3\~250 гривень 00 копійок, у квітні 2010 року 3\~300 гривень 00 копійок, у травні 2011 року 3\~300 гривень, у червні 2011 року 3\~500 гривень 00 копійок, у липні 2011 року 3\~500 гривень 00 копійок, у серпні 2011 року - 3\~500 гривень 00 копійок, у вересні 2011 року 3\~500 гривень 00 копійок, у жовтні 2011 року 3\~600 гривень 00 копійок, у листопаді 2011 року 3\~600 гривень 00 копійок, у грудні 2011 року 3\~610 гривень 04 копійок, у січні 2012 року 3\~800 гривень 00 копійок, у лютому 2012 року 3\~800 гривень. Тобто загальна сума фактично отриманої позивачем заробітної плати за зазначений період (35 повних місяців) склала 101\~960 гривень 34 копійки, замість належних йому 12\~000 гривень х 35 місяців = 420 000 гривень 00 копійок, тобто, сума недоплаченої позивачеві заробітної плати за цей період складає 420 000 гривень 00 копійок 101\~960 гривень 34 копійки = 318 039 гривень 66 копійок, а з урахуванням заборгованості за березень 2009 та 2012 років стягненню з ТОВ «АГРОМА» підлягає 318\~039 гривень 66 копійок + 6\~166 гривень 72 копійки + 2\~342 гривні 87 копійок = 326\~549 гривень 25 копійок. Шкода, заподіяна відповідачем затримкою виплати частини заробітної плати позивачу, відшкодовується відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари та тарифів на послуги за формулою, визначеною у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, якщо індекс цін за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін, який визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Виходячи з листа Верховного Суду України № 62-97р від 3 квітня 1997 року «Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», інфляційні зміни обчислюються без урахування поточного місяця, якщо погашення заборгованості відбулось з 1 по 15 число цього місяця. Інформація щодо розміру індексів інфляції за необхідний період розміщена на офіційному веб-сайті http://www.ukrstat.gov.ua. Таким чином, компенсація втрати частини наведеного вище грошового доходу позивача за березень 2009 року обчислюється за період з 1 травня 2009 року (оскільки право на компенсацію виникає у разі затримки на один і більше календарних місяці) по 31 травня 2015 року (як зазначено у позовній заяві) за наступною формулою: 6\~166 гривень 72 копійки (несвоєчасно виплачена заробітна плата) * 2,077 (сукупний індекс інфляції за зазначений період) 6 166 гривень 72 копійки (сплачена заробітна плата) = 6 641 гривня 56 копійок. Розрахунок розміру компенсації втрати частини грошового доходу внаслідок несвоєчасної виплати позивачу частини заробітної плати за період з квітня 2009 року по березень 2012 року проводиться судом за тією самою формулою та складає відповідно: - за 2009 рік: за квітень 9\~742 гривні 80 копійок, за травень 9\~650 гривень 80 копійок, за червень 9\~439 гривень 20 копійок, за липень 9 457 гривень 60 копійок, за серпень 9\~494 гривень 40 копійок, за вересень 9\~256 гривень 17 копійок, за жовтень 9 170 гривень 92 копійки, за листопад 8 988 гривень 40 копійок, за грудень 8 822 гривні 80 копійок; - за 2010 рік: за січень 11\~088 гривень 00 копійок, за лютий 10\~656 гривень 00 копійок, за березень 10 464 гривень 00 копійок, за квітень 7 893 гривні 00 копійок, за травень 7\~912 гривень 10 копійок, за червень 7\~974 гривні 40 копійок, за липень 8 010 гривень 00 копійок, за серпень 7\~805 гривень 30 копійок, за вересень 7\~342 гривні 50 копійок, за жовтень 7\~253 гривні 50 копійок, за листопад 7\~209 гривень 00 копійок, за грудень 7\~004 гривні 80 копійок; - за 2011 рік: за січень 6 807 гривень 50 копійок, за лютий 6 667 гривень 50 копійок, за березень 6\~457 гривень 50 копійок, за квітень 6 220 гривень 50 копійок, за травень 6\~107 гривень 40 копійок, за червень 5\~907 гривень 50 копійок, за липень 6\~094 гривні 50 копійок, за серпень 6 154 гривні 00 копійок, за вересень 6 154 гривні 50 копійок, за жовтень 6\~073 гривні 20 копійок, за листопад 6 056 гривень 40 копійок, за грудень 6 015 гривень 60 копійок; - за 2012 рік: за січень 5\~854 гривні 80 копійок, за лютий 5\~822 гривні 00 копійок, за березень (з 1 по 11) 1\~651 гривня 72 копійки. Загальний розмір компенсації втрати частини заробітку позивачем у звязку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року складає 279 321 гривня 87 копійок. Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо можливості нарахування відповідної компенсації на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виключно у звязку з несвоєчасною виплатою самостійно нарахованої роботодавцем заробітної плати, а не тієї її частини, яка сплачена ним на виконання рішення суду. Як розяснив Верховний Суд України у сформульованій ним правовій позиції у справі № 6-43цс14 від 21 травня 2014 року компенсація витрат частини доходів (зокрема, заробітної плати) у звязку з порушенням строків їх виплат провадиться у тому самому порядку і тоді, коли це повязано з виконанням судового рішення. Ці ж заперечення також спростовуються розясненнями Конституційного Суду України, викладеними в рішеннях від 15 жовтня 2013 року у справах № 8-рп/2013 та 9-рп/2013, де прямо зазначено, що працівник має право на отримання сум індексації заробітної плати та компенсації втрати її частини незалежно від того були такі суми нараховані роботодавцем чи вони визначені рішенням суду. Суд також задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану позивачем відпустку за період роботи з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року, при цьому виходить з наступного. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Як зазначено в листі Міністерства праці та соціальної політики України № 208/13/116-11 від 24 червня 2011 року та виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати, кількість днів невикористаної щорічної відпустки належить розраховувати, виходячи з фактичної тривалості належної працівникові щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому ним часу. Відповідно до пункту 4.3. контракту позивачу надавалась щорічна відпустка тривалістю 24 календарні дні, отже, за період з 12 березня 2009 року по 11 березня 2012 року позивачу належить виплатити грошову компенсацію за повні три роки роботи без відпустки, тобто за 72 календарні дні невикористаної відпустки. Згідно пунктів 2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати такої компенсації. Нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів невикористаної відпустки. Суд відкидає заперечення відповідача щодо необхідності проведення розрахунку грошової компенсації позивачеві за невикористану відпустку, виходячи з нарахованої йому відповідачем заробітної плати, з огляду на відсутність правового обґрунтування такої позиції, та проводить розрахунок, виходячи з розміру заробітної плати, визначеної в Контракті, тобто наступним чином: 12\~000 гривень 00 копійок (щомісячна заробітна плата) х 12 місяців / 355 календарних днів (кількість днів у році за вирахуванням святкових днів) х 72 = 29\~205 гривень 63 копійки. Разом з тим, суд відмовляє у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористану відпустку на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, з огляду на наступне. Зазначені нормативно-правові акти не підлягають застосуванню до цих правовідносин, оскільки грошова компенсація за невикористану відпустку не є заробітною платою (оплатою праці) або компенсаційними виплатами, що мають постійний характер, в розумінні статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат» та пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку є обовязком роботодавця, за несвоєчасне виконання якого наступає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України у вигляді сплати на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні. Зазначена компенсація сплачується роботодавцем у встановленому законом розмірі за весь час затримки розрахунку по всім виплатам, які належать працівнику на день його звільнення, а її розмір не залежить від виду та розміру таких виплат. Як убачається з матеріалів справи, рішеннями Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/59/14-ц (а.с. 14-24) та від 18 вересня 2014 року у справі № 633/265/14-ц (а.с. 25-35, 36-38) з відповідача було стягнуто на користь позивача компенсацію за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні відповідно у загальному розмірі 51\~180 гривень 32 копійки + 23\~507 гривень 24 копійки = 74\~687 гривень 56 копійок (за період з 29 серпня 2013 року, тобто з дня його звільнення, по 27 серпня 2014 року, тобто по день проведення фактичного розрахунку). Інший вид відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористану відпустку чинним трудовим законодавством України не передбачений, а положення статті 625 Цивільного кодексу України до трудових правовідносин не застосовуються (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові № 6-43цс14 від 21 травня 2014 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial