Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], з позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги, вихідної допомоги та інших належних звільненому працівникові сум, а також моральної шкоди, треті особи Покровська міська виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ТОВ «Краснолиманське». В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що маючи багаторічний стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості України, розірвавши трудовий договір з відповідачем у зв'язку з виявленою у позивача невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я (відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України), [PERSON], продовж тривалого проміжку часу досі не отримав одноразову допомогу, вихідну допомогу та інші суми, що належать йому при звільнені з підприємства, тому змушений звернутися з цим позовом до суду. Обставини події наступні: Згідно з відомостями, які є у трудовій книжці на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 23.01.1990, позивач має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 01.09.1986 почав навчання у СПТУ № 80 м. Родинське «Шахти «Краснолиманська» в/о «Красноармійськвугілля», яке закінчив 10.01.1990 з отриманням спеціальностей: електрослюсар підземний 4 р., машиніст підземних установок 3 р.; 23.01.1990 позивача прийнято до Шахти «Краснолиманська» в/о «Красноармійськвугілля» електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті та направлено до видобувної ділянки; 11.05.1990 позивача звільнено у зв'язку з призовом на строкову військову службу, яку проходив у період з 11.05.1990 по 07.05.1992; 09.07.1992 [PERSON] прийнято до «Шахти «Краснолиманська» в/о «Красноармійськвугілля» електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті та направлено до видобувної ділянки; 11.03.1993 звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 06.04.1993 позивача прийнято до «Шахти «Новодонецької» «Добропільського в/о по видобутку вугілля» електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті та направлено до РЗО; 21.04.1996 позивач звільнився за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 10.06.1997 його прийнято до ДХК «Краснолиманська» електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті; 12.02.03.1998 переведено гірником очисного забою 5 р. з повним робочим днем у шахті; 07.07.2004 позивач звільнився за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 24.07.2004 було прийнято до ВАТ «Укрвугіллябуд» електрослюсарем підземним 5 р. з повним робочим днем у шахті; 22.11.2005 позивача було звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 05.12.2005 [PERSON] прийнято до ТОВ «Краснолиманське» електрослюсарем підземним 4 р. з повним підземним робочим днем у шахті; 11.01.2006 переведено електрослюсарем підземним 5 р. з повним підземним робочим днем у шахті. Далі, згідно з відомостями, які відображено у трудовій книжки на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 25.11.2014, позивач ще має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 25.11.2014 його було прийнято відповідачем електрослюсарем підземним 5 р. з повним робочим днем у шахті; 13.10.2016 позивача було звільнено у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Згідно затвердженого 11.07.2006 генеральним директором і головою профкому ДП «ВК «Краснолиманська» «Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам ДП «ВК «Краснолиманська», у розділі 1V «Порядку встановлення безперервного стажу роботи», у п. 23 відображено, що основним документом для визначення стажу роботи є трудова книжка. Стаж роботи, який не встановлено записами у трудовій книжці, може бути підтверджено належним чином оформленими довідками, підписаними керівниками підприємств. Такі довідки видаються на підставі документів з обліку особового складу, табелів та інших документів, що підтверджують стаж роботи. Крім того, згідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу (для призначення пенсій) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993, визначено, що при відсутності відповідних записів у трудовій книжці, трудовий стаж встановлюється на підставі документів, виданих в тому числі за місцем роботи або архівними установами. А відповідно до абз. 1 п. 20 зазначеного «Порядку» в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості про трудовий стаж, то для його підтвердження приймаються уточнені довідки підприємств, установ, організацій. Згідно до п. 23 цього ж нормативного акту, документи, які подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. З матеріалів пенсійної справи №175857 на ім'я позивача встановлено, що керівники підприємств вугільної промисловості підтвердили виробничий стаж [PERSON] з повним робочим днем на підземних роботах: ●копією довідки за вих. №68 арх. від 16.01.2013 встановлено, що керівництво ДП «ВК «Краснолиманська» підтвердило підземний стаж позивача за період з 23.01.1990 по 11.05.1990 в 03 місяці і 28 днів; ●копією довідки № 69 арх. від 16.01.2013 керівництво ДП «ВК «Краснолиманська» підтвердило підземний стаж позивача за період з 09.07.1992 по 11.03.1993 в 08 місяців і 02 дні; ●копією довідки за вих. № 12 від 10.01.2013 керівництво ПСП «ШУ «Білозерське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» («Шахта «Новодонецька») підтвердило підземний стаж позивача за період з 06.04.1993 по 21.04.1996; ●копією довідки за вих. № 70 арх. від 16.01.2013 керівництво ДП «ВК «Краснолиманська» підтвердило підземний стаж позивача за період з 10.06.1997 по 02.03.1998 в 8 міс. і 22 дн.; та за період з 02.03.1998 по 07.07.2004 в 06 рік 04 місяці і 05 днів; ●копією довідки за вих. № 100 від 23.01.2013 керівництво ПАТ «Укрвуглебуд» підтвердило підземний стаж позивача за період з 24.07.2004 по 22.11.2005 в 1 рік 06 місяців і 02 дні; ●копією довідки за вих. № 288 від 02.11.2016 керівництво ДП «ВК «Краснолиманська» підтвердило підземний стаж Позивача за період з 25.11.2014 по 13.10.2016. Згідно наданої суду копії довідки за вих. № 17 від 30.04.2013, керівництво ТОВ «Краснолиманське» підтвердило лише дату прийняття позивача на роботу 05.12.2005 з виконанням гірничих робіт по дату видачі довідки за професією електрослюсар підземний дільниці ПР-1. Але в цій же довідці відображено, що фактично у Товаристві позивач відпрацював і має підземний стаж 07 років 03 місяці і 19 днів. Крім того, згідно до п. 3 вищезазначеного «Порядку підтвердження наявного трудового стажу (для призначення пенсій) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи, для підтвердження трудового стажу, то приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб держ. реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Суду представлені копії додатків до цього реєстру у вигляді «Індивідуальних відомостей про застраховану особу», що містяться в таблицях форми ОК-5, в яких відображено, що застрахований трудовий стаж позивача визначено протягом з січня 2000 року по жовтень 2015 року включно. Крім того, в абз. 7 п. 20 вищевказаного «Порядку» зазначено, що в разі, коли підприємства розміщуються в районах проведення АТО, то спеціальний трудовий стаж підтверджується даними, які є в наявності в реєстрі застрахованих осіб держ. реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (знову дані з додатків форми ОК-5). Але виходячи з матеріалів ОК-5 на імя позивача вбачається, що у вересні та в жовтні 2014 року ТОВ «Краснолиманське» не сплачувало страхові внески. Це сталося через те, що Товариство не могло здійснювати свою виробничу і господарську діяльність і станом на вересень-жовтень 2014 р. працівники підприємства були змушені знаходиться в простої, що підтверджується наданою суду копією наказу по даному Товариству за №187-к. Оскільки співробітниками ТОВ «Краснолиманське» не було зроблено відмітку про звільнення позивача з даного підприємства в трудовій книжці, але трудові взаємовідношення фактично припинені, то визначаючи підземний стаж [PERSON] необхідно також виходити з відомостей, що містяться в наданих суду копіях двох довідок ДП «ВК «Краснолиманське» за вих. 730 арх. від 27.12.2016 та за вих. № 636 арх. від 02.11.2016 про спуски позивача до шахти з повним підземним робочим днем за період з 05.12.2005 по 31.08.20014 включно. Таким чином, підземний стаж роботи позивача становить 25 років та 15 днів, що підтверджується відомостями, відображеними у наданих суду копіях документів (двох трудових книжок, табелів виходів та довідок підприємств, показаннями свідків). Відповідно до положень ст. 44 КЗпП України при припинені трудового договору з підстав, передбачених зокрема п. 2 ст. 40 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, але вихідну допомогу Позивачу так і не було виплачено. Крім того, згідно до положень п. 12.15 «Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001», працівнику, який має право на пенсію за віком при звільнені з Підприємства, сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. Зокрема, при стажі роботи в галузі понад 20 роківу вигляді не менше трьох середньомісячних заробітків. Вимоги цього п. 12.15. Галузевої угоди також дублюється і в п. 8.10 Колективного договору відповідача, але передбачену одноразову допомогу позивачу також не було нараховано та виплачено. На питання, чому одноразова допомога йому не була нарахована, позивач отримав в усній формі відповідь від співробітників відповідача, що його підземний стаж на момент звільнення з підприємства становить менше двох років, тому виплата одноразової допомоги йому не передбачено. Тобто співробітниками підприємства було прийнято до уваги трудовий стаж, який відображено у другій (останній) трудовій книжці позивача, і не брався до уваги попередній його стаж, хоча в архіві відповідача є особисті картки форми Т-2, в яких відображено значно більший і достатній для виплати одноразової допомоги стаж роботи позивача саме у відповідача. Далі, співробітниками відповідача, на виконання вимог ст. 116 КЗпП України, про нарахування сум, які відповідач повинен був виплатити позивачу при звільненні, було надано [PERSON] довідку від 27.10.2016, ознайомившись з якою позивач прийшов до висновку, що ні вихідна допомога, ні одноразова допомога йому не були нараховані, а виходячи з пояснень співробітників розрахункового відділу відповідача йому стало відомо, що зазначена в графі довідки «Одноразова допомога при звільненні» сума в 5480,64 грн була нарахована виходячи з положень п. 12.16 зазначеної «Галузевої Угоди» де вказано, що у випадку визнання професійного захворювання (позивач з цього приводу отримав 3 групу інвалідності), потерпілому надається Підприємством матеріальна підтримка на умовах, передбачених колективним договором за рахунок власних коштів. Підприємство надає допомогу потерпілому з установлення ступеня втрати професійної працездатності. Таким чином, виходячи з того, що позивачу до теперішнього часу не було виплачено ні вихідну допомогу ні одноразову допомогу, а позивач має на них право, то їх розмір встановлюється наступним чином: Згідно обчислення середньої заробітної плати (далі СЗП) для виплати цієї допомоги за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 її розмір встановлюється з врахуванням виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (абз. 3 п. 2). А час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду (абз. 5 п. 2), тобто, оскільки позивача звільнено у жовтні 2016 року, а починаючи з 01.06.2016 по день звільнення позивач знаходився на лікарняному, тому для обчислення СЗП у даному випадку бралася заробітна плата за квітень та травень 2016 року, що згідно наданих розрахункових листків складали відповідно 14838,91 грн. та 13830,12 грн., а у звязку з тим, що ці два місяці передують події, а саме розрахунку та нарахуванню середнього заробітку за час вимушеного прогулу (лікарняний), то саме ці періоди і повинні прийматися до уваги під час підрахунку середнього заробітку, відповідно до положень Постанови КМУ №100: СЗП = (14838,91+13830,12) : 2 міс. = 14334,52 грн. Таким чином розмір вихідної допомоги, на яку позивач має право і виплата якої передбачена ст. 44 КЗпП України, дорівнює 14334,52 грн, яку відповідач повинен був виплатити [PERSON] при звільнені. Що стосується одноразової допомоги, виплату якої передбачено п. 12.15 зазначеної «Угоди» та п. 8.10 Колективного договору, Відповідач повинен був виплатити позивачу при звільнені в розмірі 43003,56 грн (розрахунок = 14334,52 (СЗП) х 3 міс). Крім того, позивач, починаючи з 01.06.2016 по день звільнення тривалий час знаходився на лікарняних, що підтверджується: випискою з амбулаторної карти на ім'я [PERSON]М .; випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 4564/1142 від 24.06.2016; епікризом № 303 від 20.08.2016; випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 6353/1043 від 08.09.2016, згідно яких позивач в період з 1.06.2016 по 15.06.2016 перебував на амбулаторному лікуванні (лікарняний лист (далі л/л) 447251) в умовах ДСД поліклініки Покровської ЦРЛ у зв'язку з прогресивно погіршеним станом наявного у нього хронічного захворювання-бронхіту. З 16.06.2016 по 24.06.2016 продовжив з тим же діагнозом лікування в умовах терапевтичного відділення Покровської ЦРЛ (л/л № 447251). З 25.06.2016 по 26.07.2016 продовжував лікування амбулаторно (л/л № 447530) - всього 56 днів непрацездатності. Крім цього, з 27.07.2016 почав лікуватися амбулаторно (л/л № 447935) з діагнозом: «хр. верт. п/кр. радикулопатия в ст. загострення з вираженим больовим, м'язово-тонічним, вираженим двостороннім зліва, корінцевим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями». Оскільки належного ефекту не отримав, то 8.08.2016 позивача було направлено на лікування в умовах ДСД поліклініки Покровської ЦРЛ до 20.08.2016 (л/л №447935). З 21.08.2016 продовжив лікування амбулаторно з тим же діагнозом (л/л № 447935, 288304). Далі, з 29.08.2016 по 08.09.2016 продовжував вже стаціонарне лікування в умовах неврологічного відділення Покровської ЦРЛ (л/л № 288304), а з 09.09.2016 по 13.10.2016 продовжував лікування в амбулаторних умовах (л/л № 288304, 288708) з тим же діагнозом і, таким чином, перебував на лікарняному ще 79 днів, а з урахуванням перерв - 99 днів. Всього позивач продовж з 01.06.2016 по 13.10.2016 перебував на лікарняному 56 дн. + 99 дн. = 155 днів, з цього середній заробіток нараховується у відповідності до середнього робочого часу. Розрахунок середньомісячного робочого часу: квітень 21 вихід + травень 19 виходів = 40 всього / 2 = 20 робочих днів на місяць. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 15 цього ж Закону, роботодавець несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обовязків, визначених цим Законом. Згідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають стаж понад восьми років у розмірі 100% середньої заробітної плати, а роботодавець (відповідач) надав до Фонду недостовірні данні про стаж роботи позивача, що призвело до незаконного зменшення розміру страхової виплати. Оскільки позивачу розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 01.06.2016 по 13.10.2016 було виплачено значно меншим та у сумі приблизно у розмірі 50% середньої заробітної плати, тобто як особі, яка має стаж роботи до 3 років підземного стажу, то згідно з положеннями ст. 16 і 17 зазначеного Закону застрахована особа (у нашому випадку позивач) має право на судовий захист своїх прав та на вирішення спору в судовому порядку. Розрахунок заборгованості по виплатах за лікарняні наступний: для обчислення знову бралася заробітна плата за квітень та травень 2016 року, що згідно наданих розрахункових листків складали відповідно 14838,91 грн. та 13830,12 грн. Згідно розрахункових листків у квітні 2016 р. Позивачем було здійснено 21 робочих вихід (р.в.), а у травні 2016 р. 19. Тобто у середньому за два місяці40 виходів. Тобто в середньому на місяць 20 робочих днів, на лікарняному позивач знаходився 4 місяці 13 днів. Розрахунок 20 Х 4.13 = 82,6 робочих днів він знаходився на лікарняному. Середньоденна зарплата 14838,91 грн. + 13830,12 грн = 28669,03 : 40 р.д. = 716,73 грн/день Таким чином за 82,6 р.д. лікарняного позивач повинен був отримати: 82,6Х716,73 грн/дн. = 59201,90 грн. Фактично Позивач за чотири місяці непрацездатності тобто з червня по вересень 2016 р. отримав 21873,92 грн, а за жовтень 2016 р. зовсім нічого не отримав. Таким чином виплати по тимчасовій втраті непрацездатності за період з 1.06.2016 по 13.10.2016 позивачу було не доплачено: 59201,9 грн 21873,92 грн = 37327,98 грн. борг по лікарняним виплатам. Відповідно до розділу «Спори, що виникають із трудових відносин» Висновків Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за 2010-2011 р.р., встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому суми в день звільнення, якщо він у цей день не був на роботінаступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справипо день ухвалення рішення. У разі не проведення відповідного розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволені позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку він мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (постанови Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі №6-39цс11, від 21.11.2011р у справі №6-60цс11). Таким чином необхідно стягнути наступну суму за весь період затримки розрахунку: Весь час затримки всіх виплат складає період з 14.10.2016 включно (наступний день після звільнення) по 12.01.2017 включно (дата складання позову), що дорівнює 91 добу. Тому середній заробіток за весь період затримки складає: 716,73 х 91 = 65222,43 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім вказаного, незаконними діями відповідача [PERSON] було спричинено моральну шкоду. Згідно до положень ст. 23 ЦК України, листа МЮУ №35-13/797 від 13.05.2004, яким встановлено методичні рекомендації «Відшкодування моральної шкоди»; практикою, встановленою постановою Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про відшкодування моральної шкоди» факт взаємовідносин позивача з відповідачем встановлено документально, а саме що [PERSON] працював і знаходився в трудових відносинах з відповідачем. У ст. 237-1 КЗпП України вказано, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положень п. 12.17 зазначеної «Галузевої угоди» під моральною втратою потерпілого розуміється страждання нанесене працівнику внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. щодо того Життя позивача у результаті не отриманих ним виплат по вихідній допомозі зазнало суттєвих змін, тому що у нього не було достатньо коштів для утримання своєї сімї, і він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У позивача є дружина [PERSON], [INFO], з якою укладено шлюб 26.09.1992 року, від якої у них народилась донька, [PERSON], [INFO] Дружина ніде не працює, виконує сімейні обовязки у вигляді домогосподарки, залежала від праці та отриманих позивачем прибутків, а донці на час складання позову виповнилося повних 17 років і вона навчається на першому курсі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені [PERSON]» де отримує стипендію 825 грн/міс., інших доходів не має. Таким чином члени родини позивача, як і він залежать від прибутку і компенсацій, які належать [PERSON] і які незаконно йому не були нараховані. Позивач після звільнення з підприємства змушений був витрачати кошти, які він продовжує отримувати у вигляді пенсії, на своє лікування, щоб відновити в міру можливості своє здоров'я. При цьому, позивач, розраховував на отримання від підприємства передбачених йому виплат у вигляді одноразової грошової допомоги, але через протизаконну бездіяльність відповідача він цю допомогу не отримав, тому позивач повинен був докладати додаткових зусиль для організації та врегулювання свого життя, утримання членів своєї родини. Приймаючи до уваги характер взаємовідносин вважають, що шкода немайнового характеру, яку позивач отримав не може бути йому відшкодована повністю, він не отримає будь-якого відшкодування повного психологічного або фізичного задоволення, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути відповідною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути відповідним нанесеній моральній шкоді. Законодавством України не визначено порядку чи системи підрахунку цієї компенсації, але вважають, що відповідним нанесеній позивачу не матеріальній шкоді буде сума у розмірі 50000 гривень за перенесені страждання від затримки виплати вихідної допомоги та інших належних позивачу як звільненому працівникові сум. Вважають, що саме ця сума є компенсацією тих побутових змін, які [PERSON] був змушений переносити зараз і розмір тих зусиль на врегулювання впливу цих змін на нього та членів його родини. Стосовно строків звернення до суду з цим позовом, то позивач відповідно до ст. 233 КЗпП України може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міського суду в тримісячний строк з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У звязку з цим та відповідно до розяснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку (постанова Верховного Суду України від 26.12.2011 у справі №6-77цс11). Тобто Позивач має право звернутися з позовною заявою до суду до 14.01.2017, що ним і було зроблено. Крім цього, коли позивач зіткнувся зі спором з відповідачем, то потребував правової допомоги, тому звернувся до юридичної фірми «[PERSON] і право», від якої інтереси позивача представляє [PERSON] як фахівець у галузі права. ФОП [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання за договором про надання юридичної допомоги № 397 від 15.12.2016, що підтверджується кошторисом № 397 від 15.12.2016 на виконання робіт з надання правової допомоги, відповідно до якого загальна вартість послуг фахівця в галузі права складає 3000,00 гривень. Згідно квитанції № 397 від 15.12.2016 позивач сплатив ФОП [PERSON] 3000 гривень, що і склало таким чином судові витрати позивача. Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь вихідну допомогу в розмірі 14334,52 грн. Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь одноразову допомогу в розмірі 43003,56 грн Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь суму недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 37327,98 грн. Стягнути з Державного підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не проведеного під час звільнення, до дати постановлення рішення, сума якого станом на 12.01.2017 становить 65222,43 грн. Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь відшкодування нанесеної йому моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь всі судові витрати, які на час звернення до суду становлять 3000 грн. Позивач до судового засідання не зявився, просив розглядати справи без його участі, за участю його представника, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. В запереченнях представник зазначив, що 25.11.2014 р. [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду електрослюсаря підземного 5 розряду дільниці №10 ДП «ВК «Краснолиманська» згідно наказу №4978/к. 13.10.2016 р. [PERSON] було звільнено у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя згідно норм п.2 ст.40 КЗпП України згідно наказу №5951/к. На момент звільнення стаж роботи позивача на підприємстві склав 1 рік 10 місяців 19 днів. При звільненні позивачу було нараховано в якості сум, що підлягають сплаті працівнику при звільненні 20191,23 грн., а саме: допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю 3191,44 грн., компенсація за невикористану відпустку 21 день 7854,84 гривні, вислуга років 3664,31 гривні, вихідна допомога у звязку із звільненням за станом здоровя 5480,64 гривні. Після здійснення ПДФО та військового збору сплачено: 01.11.2016р. 13684,82 гривні, 21.11.2016 року 2569,12 гривень. З позивачем при звільненні було проведено повний розрахунок у відповідності до норм чинного законодавства України. Позовні вимоги щодо стягнення вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, передбаченої ст. 44 КЗпП України у сумі 14334,52 гривні є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки зазначена вихідна допомога у сумі 5480,64 гривні була сплачена позивачу при звільненні у повному обсязі, за мінусом обовязкових утримань. При цьому, враховуючи той фак., що позивач з липня по жовтень 2016р. знаходився на лікарняному, середньомісячний заробіток визначався у відповідності до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р. з тарифної ставки позивача. Позовні вимоги щодо стягнення єдиноразової вихідної допомоги у сумі 43003,56 гривень є безпідставними та необґрунтованими. У відповідності до норм п. 12.15 Галузевої угоди працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з підприємства сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі. При стажі роботи в галузі понад (років) для чоловіків: 10 одного середньомісячного заробітку; 15 двох середньомісячних заробітків; 17,5-20 трьох середньомісячних заробітків. Аналогічні норми містить п. 8.10 Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська». Таким чином, підставою для виплати вихідної допомоги у разі звільненні у звязку з виходом на пенсію, передбаченої п. 8.10 Колективного договору є наявність у працівника, що звільняється, необхідного стажу роботи у галузі. Основним документом, що підтверджує трудову діяльність працівника є трудова книжка працівника. На момент звільнення згідно трудової книжки позивача АН № 209368 від 25.11.2014р. його трудовий стаж складав 1 рік 10 місяців 19 днів що є недостатнім для нарахування та сплати позивачу вищезазначеної допомоги. Документи, які б підтверджували наявність у позивача більшого стажу у вугільній галузі позивачем до підприємства відповідача не надавалися, будь-яких заяв з цього приводу також не надходило. Таким чином, на момент звільнення позивача відповідач не мав жодних правових підстав для нарахування та сплати позивач єдиноразової вихідної допомоги, передбаченої п. 12.15 Галузевої угоди. Крім того п. 12.15 Галузевої угоди передбачено, що у випадку хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком або по інвалідності, що триває більш ніж 4 місяці, розмір середньомісячного заробітку для виплати вказаної допомоги встановлювати відповідно до середньої заробітної плати працівника аналогічної професії, що склалася у структурному підрозділі (дільниці) підприємства. Таким чином, застосування позивачем при розрахунку єдино разової вихідної допомоги його середнього заробітку за квітень-травень 2016 р. суперечить нормам чинного законодавства, оскільки позивач знаходився на лікарняному понад чотири місяці, що передували звільненню і у даному випадку має застосовуватися середня заробітна плата працівника аналогічної професії, що склалася у структурному підрозділі (дільниці) підприємства. Позовні вимоги щодо стягнення недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 37327,98 гривень, також не підлягають задоволенню у звязку з необґрунтованістю. Згідно листків непрацездатності позивач знаходився на лікарняному 135 календарних днів. Згідно норм ст.. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років у розмірі 50% середньої заробітної плати (доходу). Позивача було прийнято на роботу 25.11.2014р., його середньоденний заробіток для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності становив 277,96 гривень. У звязку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог підстави дя застосування відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП України відсутні. Таким чином, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 65222,43 гривні є безпідставними та необґрунтованими. На думку представника відповідача, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, то позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, також задоволенню не підлягають. Під час розгляду справи оголошувалась перерва для надання часу сторонам для можливого мирного врегулювання спору. З пояснень представника, наданих після оголошеної перерви, вбачається, що 03.02.2017 року адміністрацією ДП «ВК «Краснолиманська» було отримано лист [PERSON] з вимогами щодо сплати одноразової допомоги згідно п. 12.15 Галузевої угоди, одноразової допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно норм ст.. 44 КЗпП України та проведення перерахунку виплат по тимчасовій непрацездатності за період з 01.06.2016р. по 13.10.2016р. включно виходячи з розрахунку 100% його середнього заробітку. До листа були надані копії документів, що підтверджують трудовий стаж позивача. На підставі копій трудових книжок [PERSON] БТ-ІІ № 1642328 та АН № 209368 було здійснено розрахунок трудового стажу [PERSON] на підприємствах вугільної галузі, який склав 14 років 3 місяці 24 дні. Період роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» з 05.12.2005 р. до розрахунку не брався, оскільки у трудовій книжці БТ-ІІ №1642328 відсутній запис про звільнення [PERSON] з зазначеного підприємства у зв'язку з чим неможливо визначити кінцеву дату його роботи на даному підприємстві та здійснити розрахунок трудового стажу. Даний факт підтверджується довідкою №01/11- 25/10 від 10.02.2017 р. Враховуючи, що стаж [PERSON] у вугільній галузі склав менше 15 років, згідно норм п.12.15 Галузевої угоди, він має право на отримання одноразової допомоги у розмірі середньомісячного середнього заробітку. Згідно п.12.15 Галузевої угоди у випадку хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком або по інвалідності, що триває більш ніж 4 місяці, розмір середньомісячного заробітку для виплати вказаної допомоги встановлювати відповідно до середньої заробітної плати працівника аналогічної професії, що склалася у структурному підрозділі (дільниці) Підприємства. Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат на які має право працівник згідно з чинним законодавством. Таким чином, для розрахунку розміру одноразової допомоги було використано середньомісячний заробіток за професією електрослюсар підземний на ДП «ВК «Краснолиманська» що склав 10 621,38 грн. 15.02.2017 р. після утримання обовязкових платежів грошові кошти одноразової допомоги у сумі 8 550,21 грн. були перераховані на особистий рахунок позивача у КБ «Приватбанк». Даний факт підтверджується довідкою №175 від 17.02.2017 р. Таким чином, на даний час одноразова допомога, передбачена п.12.15. Галузевої угоди, сплачена позивачу у повному обсязі, а позовні вимоги щодо її стягнення у розмірі 43 003,56 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. Представник третьої особи Покровської міської виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до судового засідання не зявився. В поясненнях до позовної заяви зазначили, що Відповідно до ст.21 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 23.09.1999р. №1105-ХІУ в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014р.№ 77-УІІІ (далі Закон України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування), страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених раніше діючим законодавством. Страховий стаж обчислюється в місцях. Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообовязковому державному соціальному страхуванню у звязку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею або роботодавцем страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до пункту 2 розділу III Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) від 18.06.2014р. №10-1 (далі - Положення №10-1) індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (форма ОК-5) або додатком 2 (форма ОК-7) до цього Положення №10-1. У формі ОК-5 відображаються дані про суму заробітку для нарахування пенсії та кількість днів страхового стажу за місяцями та сплата страхових внесків на загальнодержавне обовязкове пенсійне страхування. У формі ОК-7 наводять дані про суму заробітку, з якої сплачено ЄСВ та кількість днів страхового стажу за місяцями та про сплату єдиного внеску. Відповідно до ст.24 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 1) 50% середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років; 2)60% середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до пяти років; 3)70% середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від пяти до восьми років; 4) 100% середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад восьми років. Зауважують, що обчислення середньої заробітної плати для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснюється у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат по загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001р. №1266 (далі - Порядок №1266) (із змінами та доповненнями в редакції постанови КМУ від 26.06.2015р. № 439). Відповідно до п.З Порядку №1266, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообовязкового державного соціального страхування (далі єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, повязаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у звязку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати. Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду. Також відповідно до п. 25 Порядку № 1266, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоровя у звязку з раніше отриманим ушкодженням здоровя внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності. На думку представника третьої особи у позовній заяві не вірно наведений розрахунок середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, а саме невірно визначений розрахунковий період, кількість календарних днів та суми заробітної плати в розрахунковому періоді. При цьому, представник третьої особи Покровської міської виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не наводить правильний, на його думку, розрахунковий період і т.д., та не зявляється до судового засідання. Представник третьої особи ТОВ «Краснолиманське» до судового засіданні не зявився, надав суду клопотання про розгляду справи за його відсутністю з урахуванням пояснень на позов та документів, які додані до клопотання розглянути справу на розсуд суду. З пояснення на позов вбачається, що 05.09.2014р. невідомими озброєними особами відбулося незаконне захоплення ДП «ВК «Краснолиманська» на території якого здійснювала свою господарську діяльність третя особа. Третя особа не має можливості надавати докази про наявність чи відсутність трудових відносин з позивачем. Вважає, що підтвердження наявного трудового стажу позивача може відбуватися згідно вимогам п.20 ППКМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993р., зокрема, стосовно підтвердження періоду роботи на підприємстві третьої особи у відповідності до абз. 7 п. 20 вказаного Порядку, тобто згідно даним з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування. Виходячи зі змісту наданої довідки Держреєстру ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» форми ОК-5, за позивача, як за найманого робітника, ТОВ «Краснолиманське» вносило страхові внески в період з грудня 2005р. по серпень 2014р., а з листопада 2014р. такі внески почало вносити ДП «ВК «Краснолимансьтка». Тобто можливо припустити, що у товаристві позивач працював з грудня 2005р. по серпень 2014р. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки БТ-ІІ № 1642328 виданої 23.01.1990р. на імя [PERSON]: 01.09.1986 - навчання у СПТУ № 80 м. Родинське «Шахти «Краснолиманська» в/о «Красноармійськвугілля», 23.01.1990 - прийнятий до Шахти «Краснолиманська» в/о «Красноармійськвугілля» електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті та направлено до видобувної ділянки; 11.05.1990 - звільнено у зв'язку з призовом на строкову військову службу, яку проходив у період з 11.05.1990 по 07.05.1992; 09.07.1992 - прийнятий до «Шахти «Краснолиманська» в/о «Красноармійськвугілля» електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті та направлено до видобувної ділянки; 11.03.1993 - звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 06.04.1994 - прийнятий до «Шахти «Новодонецької» «Добропільського в/о по видобутку вугілля» електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті та направлено до РЗО; 21.04.1996 - звільнився за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 10.06.1997 - прийнятий до ДХК «Краснолиманська» електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем у шахті; 12.02.03.1998 - переведено гірником очисного забою 5 р. з повним робочим днем у шахті; 07.07.2004 - звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 24.07.2004 - прийнятий до ВАТ «Укрвугіллябуд» електрослюсарем підземним 5 р. з повним робочим днем у шахті; 22.11.2005 - звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 05.12.2005 - прийнятий до ТОВ «Краснолиманське» електрослюсарем підземним 4 р. з повним підземним робочим днем у шахті; 11.01.2006 переведено електрослюсарем підземним 5 р. з повним підземним робочим днем у шахті (а.с. 17-20). Відповідно до трудової книжки АН № 209368 виданої 25.11.2014 року на імя [PERSON] 25.11.2014 року прийнято електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. 13.10.2016 року звільнений у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя по ст.. 40 п.2 КЗпП України (а.с.21). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною комісією від 13.10.2016р. [PERSON] встановлено третю групу інвалідності (а.с.22). [PERSON] перебуває на обліку в Красноармійському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком з 30.04.2013р. довічно (а.с.27). Згідно повідомлення ПФУ страховий стаж [PERSON] станом на 30.04.2013 р. складає 25р. 2м. 6 д., в тому числі 1 р.11м.23д. військова служба; 3р.4м.10д. навчання, яке зараховане у пільговий стаж; 6р.4м.5д. робота ст.. 14-20 шахтарі; 13р. 4м. 7д. робота ст.. 14-25 шахтарі (а.с.28). Трудовий стаж для призначення пенсії [PERSON] підтверджується наступними довідками: 1.Довідка від 16.01.2013 р., видана ДП «ВК «Краснолиманська», підтверджує підземний стаж позивача за період з 23.01.1990 по 11.05.1990 - 03 місяці і 28 днів (а.с.30). 2.Довідка № 69 арх. від 16.01.2013р., видана ДП «ВК «Краснолиманська», підтверджує підземний стаж позивача за період з 09.07.1992 по 11.03.1993 - 08 місяців і 02 дні (а.с.31). 3. Довідка від 10.01.2013 р., видана ПСП «ШУ «Білозерське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» («Шахта «Новодонецька»), підтверджує підземний стаж позивача за період з 06.04.1993 по 21.04.1996 (а.с.32). 4.Довідка від 16.01.2013р., видана ДП «ВК «Краснолиманська», підтверджує підземний стаж позивача за період з 10.06.1997 по 02.03.1998 - 8 міс. і 22 дн.; за період з 02.03.1998 по 07.07.2004 - 06 рік 04 місяці і 05 днів (а.с.35). 5. Довідка від 23.01.2013р., видана ПАТ «Укрвуглебуд»,підтверджує підземний стаж позивача за період з 24.07.2004 по 22.11.2005 - 1 рік 06 місяців 02 дні (а.с.36). 6. Довідка від 02.11.2016 р., видана ДП «ВК «Краснолиманська», підтверджує підземний стаж позивача за період з 25.11.2014 по 13.10.2016 (а.с.41). Згідно довідки від 30.04.2013, виданої ТОВ «Краснолиманське», підтверджено дату прийняття позивача на роботу 05.12.2005р. з виконанням гірничих робіт по дату видачі довідки за професією електрослюсар підземний дільниці ПР-1. В довідці відображено, що фактично у Товаристві позивач відпрацював і має підземний стаж 07 років 03 місяці і 19 днів (а.с.38). Пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка. Відповідно до п. 20 Порядку 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Краснолиманське» зареєстровано за адресою [INFO]. Згідно за п.п.18 п.1 Додатку до\~розпорядження № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів Україні»\~м. Родинське Донецької області, де знаходиться підприємство ТОВ «Краснолиманське», входить до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до «Індивідуальних відомостей про застраховану особу», що містяться в таблицях форми ОК-5, застрахований трудовий стаж позивача визначено протягом з січня 2000 року по жовтень 2015 року включно. У вересні та в жовтні 2014 року ТОВ «Краснолиманське» не сплачувало страхові внески. В цей період Товариство не могло здійснювати свою виробничу і господарську діяльність і станом на вересень-жовтень 2014 р. працівники підприємства були змушені знаходиться в простої, що підтверджується копією наказу по даному Товариству за №187-к (а.с.42). Оскільки ТОВ «Краснолиманське» не зроблено відмітку про звільнення позивача з даного підприємства в трудовій книжці, але трудові взаємовідношення фактично припинені, то визначаючи підземний стаж [PERSON] необхідно також виходити з відомостей, що містяться в наданих суду копіях двох довідок ДП «ВК «Краснолиманське» за вих. 730 арх. від 27.12.2016 та за вих. № 636 арх. від 02.11.2016 про спуски позивача до шахти з повним підземним робочим днем за період з 05.12.2005 по 31.08.2014 включно. Період роботи [PERSON] у ТОВ «Краснолиманська» також підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так свідок [PERSON], суду показав, що знає [PERSON] з жовтня 2005 року, разом працювали. 5 грудня 2005 року разом перейшли працювати у ТОВ «Краснолиманське» та працювали на цьому підприємстві до листопада 2014 року. Свідок [PERSON] суду показав, що він влаштувався на роботу у ТОВ «Краснолиманске» в 2008 році. [PERSON] вже там працював, та працювали разом до листопада 2014 року. Таким чином, підземний стаж роботи позивача становить 25 років та 15 днів, що підтверджується відомостями, відображеними у наданих суду копіях документів (двох трудових книжок, табелів виходів та довідок підприємств). Наказом ДП «ВК «Краснолиманське» № 5951/к від 13.10.2016р. звільнено [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с117-118). Згідно довідки від 25.01.2017р. в жовтні 2016 року [PERSON] при звільненні нараховано: лікарняні 3191,44 гривні, компенсація за невикористаний відпустку 7854,84 гривні, вислуга 3664,31 гривні, допомога при звільненні 5480,64 гривні. Після утримань сума до виплати складає 13684,82 гривні перераховано 01.11.2016 року, 2569,12 гривні за рахунок ФСС по ВПТ перераховано 21.11.2016рроку (а.с.119). Згідно довідки від 25.01.2017 року середньомісячна зарплата визначена із розрахунку тарифної ставки на момент звільнення 41,52 * 6 годин = 249,12 гривні * 22 вих.= 5480,64 гривні, як наслідок середньоденна зарплата складає 249,12 гривень (а.с.120). Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. 13.10.2016 позивача було звільнено у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, позивач має право на отримання від підприємства вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. У пп є) пункту 1 розділу 1 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, в тому числі, виплати вихідної допомоги. Вихідна допомога = (14838,91 гривень (зарплата за квітень 2016р.) + 13830,12 гривень (зарплата за травень 2016 року ) : 2= =14334,52 грн. Позивачу було виплачено вихідну допомогу в сумі 5480,64 гривень, тому різниця, яка підлягає стягненню з відповідача складає 8\~853,88 гривень. За умовами пункту 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001 року, зміст якого у повній мірі відтворено також і у пункті 8.10. Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська», працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і ін.) (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: для чоловіків: 10 років - одного середньомісячного заробітку, 15 років - двох середньомісячних заробітків, 20 років - трьох середньомісячних заробітків. Судом встановлено, що стаж позивача складає більше 25 років, тому розмір одноразової допомоги повинен становити три середньомісячні заробітка. Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат на які має право працівник згідно з чинним законодавством. Про сплату цієї допомоги робиться відповідний запис до трудової книжки. Аналогічне положення викладено у п. 8.10. Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська», який діяв у період спірних правовідносин. При розрахунку розміру одноразової допомоги у вигляді трьох середньомісячних заробітків необхідно застосовувати розрахунок середньомісячної зарплати виходячи з положень абзаців 3 та 6 Розділу 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Одноразова допомога, повинна становити три середньомісячні заробітка, розраховується наступним чином: (14838,91(зарплата за квітень)+13830,12(зарплата за травень) : 2 х 3 (місяці)= 43003,56 гривень. Під час слухання справи відповідачем було зроблено розрахунок трудового стажу [PERSON] на підприємствах вугільної галузі, який склав 14 років 3 місяці 24 дні. 15.02.2017 р. після утримання обовязкових платежів грошові кошти одноразової допомоги у сумі 8 550,21 грн. були перераховані на особистий рахунок позивача у КБ «Приватбанк». Даний факт підтверджується довідкою №175 від 17.02.2017 р. Таким чином, розмір одноразової допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача складає 43003,56 гривень - 8 550,21 гривень =34453 гривні 35 копійок. Відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року,\~ якім визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, передбачено як вид матеріального забезпечення виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Відповідно до статті 22 Закону у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Зазначена допомога виплачується Фондом соціального страхування України застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 24 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років; 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п'яти років; 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п'яти до восьми років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років. В листках непрацездатності [PERSON] АГТ № 447251, АГТ № 447530, АГТ № 447935, АГТ № 288304, АГТ № 288708, в розділі «страховий стаж на день настання непрацездатності» - зазначено до 3-х років. Призначена допомога з тимчасової непрацездатності в розмірі 50% (а.с.121-123). Згідно довідки від 25.01.2017р., виданої ДП «ВК «Краснолиманська», з розрахунку 12 місяців середньоденний заробіток складає 455,90*50% (згідно стажу до 3-х років) складає 227,96 гривень (а.с.124). Статтею 21 Закону\~визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності\~Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». З матеріалів справи вбачається наявність у позивача страхового стажу понад вісім років, тому визначений розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у звязку із хворобою як особі, що має страховий стаж менше 3-х років, не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до\~ст. 15 Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»\~не донараховані з вини відповідача суми допомоги по тимчасовій непрацездатності підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Згідно з представленими представником відповідача довідками №№ 65 і 67 від 25.01.2017 випливає, що виходячи з проведених відповідачем розрахунків середньоденний заробіток позивача склав 455,92 грн, а виходячи з його стажу нібито до трьох років роботи, то в розрахунок приймалося 50% від середньоденного заробітку позивача, тобто 227,96 грн, тобто саме ця сума бралася до уваги при нарахуванні виплат за 135 днів тимчасової втрати працездатності (за всі дні з 1.06. по 13.10.2016 включно). Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого Постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001, цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці). Згідно абз. 1 п. 3 цього «Порядку» середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на кількість календарних днів зайнятості без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність … відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини). Правильним розрахунковим періодом за 12 місяців роботи позивача буде термін у період з червня 2015 р. по травень 2016 р. включно, тому що далі, з 1.06.2016 по 13.10.2016 р. позивач не працював з поважних причин, перебував на лікарняному. Згідно наданих розрахункових листків заробітна плата позивача за розрахунковий період була наступною: ●у червні 2015 р. 26\~326, 10 грн з 20 робочими виходами (далі р.в.); ●у липні 2015 р. знаходився у відпустці, але було нараховано 598,70 грн з 23 р.в.; ●у серпні 2015 р.15935,67 грн з 20 р.в.; ●у вересні 2015 р.14912,73 грн, з 22 р.в.; ●у жовтні 2015 р.13828,67 грн, з 21 р.в.; ●у листопаді 2015 р.26362,44 грн, з 20 р.д. (21 день зазначений у розрахунковому листі з вирахуванням 1 дня безкоштовної відпустки (далі б.в.); ●у грудні 2015 р.643,61 грн, з 23 р.в.; ●у січні 2016р.15926,51 грн, з 19 р.в.; ●у лютому 2016 р.8275,15 грн, з 18 р.в. (21 вихід мінус 3 дн. б.в.); ●березень 2016 р.13 333,32 грн, з 22 р.в.; ●квітень 2016 р.14838,91 грн21 р.в.; ●травень 2016р.13830,12 грн19 р.в. Таким чином заробітна плата за 12 місяців склала 164\~811,93 грн. з 248 робочими виходами, звідси середньоденна заробітна плата склала 664,56 грн/день. Позивач перебував на лікарняному з 1.06.2016 року по 13.10.2016 року, що становить135 календарних днів, в тому числі 94 робочих дні. Виплата за 94 робочі дні тимчасової втрати працездатності повинна була скласти 664,56 гривень х94 дні = 62468,64 гривень Фактично було сплачено 30\~528,72=(5463,36 грн (за 24 дня оплати в липні 2016р.)+21873,92 грн (за 96 днів оплати в вересні 2016р.)=3191,44 грн (за 15 днів оплати у жовтні 2016 р.)). Сума недоотримана позивачем складає: 62468,64 гривень - 30528,72 гривень = 31939,92 гривні, що підлягає стягненню з відповідача. Оскільки при розгляді справи встановлено, що при звільненні працівника були порушені вимоги\~ст.116, КЗпП України, своєчасно не проведено розрахунок та відповідачем не доведено відсутність їх вини у цьому, то відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~позивач має право вимагати виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідно до частини 1\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічне розяснення викладено у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016р. по справі №6-788цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Вирішуючи питання про розмір виплат передбачених\~ст.. 117 КЗпП України\~ суд виходить з того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100\~(далі - Порядок). Середньоденна зарплата позивача складає: 14838,91 гривень (квітень 2016р.) + 13830,12 гривень (травень 2016р.) = 28669,03 : 40 р.д. = 716,73 грн/день. В період з 14.10.2016 року по день ухвалення судом рішення 21.04.2017 року, затримка склала 131 робочий день. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача, складає: 716,73 гривень х 131 робочий день = 93891,63 гривні. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що при розгляді справи встановлено, що мало місце порушення передбачених законом прав працівника, що само по собі вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань і що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України, є підставою для відшкодування власником або уповноважений ним органом працівнику моральної шкоди. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципами розумності і справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. За таких обставин суд, враховуючі ступінь порушень життєвих стосунків і характер додаткових зусиль для організації життя позивача, характер та тривалість моральних страждань позивача в звязку з затримкою виплати належних працівнику сум, вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 2000 гривень. Згідно з ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до розяснень викладених у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір, згідно з частиною третьою\~статті 6 Закону № 3674-VI,\~підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. На підставі ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати на надання правової допомоги, які відповідно до ст..\~79,\~84 ЦПК України\~віднесено до судових витрат. Позивач за надання правової допомоги сплачено 3000 гривень, що підтверджується матеріалами справи, та ці кошти підлягають стягненню на його користь з відповідача. Задовольняючі позовні вимоги суд з урахуванням вимог\~ст. 88 ЦПК України\~вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір не сплачений позивачем при зверненні до суду з позовних вимог майнового та немайнового характеру у сумі 3597 грн. 98 коп. та до суду апеляційної інстанції у загальній сумі 3957 грн. 78 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial