Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Першої миргородської державної нотаріальної контори про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. від 15.09.2014 року про відмову йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] та зобов'язання відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] року померла його двоюрідна сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/5 частини житлового будинку [ADDRESS]. 11 червня 2006 року за вхідним № 530 він у відповідності з ч.1 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України (2004р.) подав до Першої миргородської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після [PERSON], так як у відповідності до ч.1 ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем п'ятої черги. 15 вересня 2014 року відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України він звернувся до Першої миргородської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину, але постановою державного нотаріуса Бобир О.Ю. йому було в цьому відмовлено з підстав не передбачених законом, зокрема що Цивільний кодекс (2004р.) застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Вважав, що постанова нотаріуса є незаконною, так як суперечить діючому законодавству, оскільки згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01.01.04р. З цих підстав просив вказану постанову скасувати і зобов'язати відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 12 листопада 2014 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, було залучено [PERSON] і [PERSON] (а.с.46). У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача та третя особа Бобир О.Ю. в судове засідання не з'явилась, направила до суду заперечення проти позову в яких зазначила, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року, до набрання чинності 01 січня 2004 року Цивільним кодексом України, тому на день смерті спадкодавця діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963р., відповідно до якого двоюрідний брат спадкодавця не входить до числа спадкоємців за законом, а отже не може отримати свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] (а.с.31). Справу просила розглянути без її участі (а.с.30, 54). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, по його суті пояснила, що її мати [PERSON] була рідною тіткою померлої [PERSON] і також подала заяву про прийняття спадщини після останньої, але не отримала свідоцтво про право на спадщину, тому що померла [INFO] року. Вона та її сестра - третя особа [PERSON] прийняли спадщину після матері та отримали свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - житловий будинок по [ADDRESS]. У видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку по [ADDRESS] нотаріусом їм було відмовлено. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.55) Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом на підставі наданих доказів встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.18). Згідно договору дарування від 8 грудня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Миргородської міської нотаріальної контори, їй на праві власності належало 3/5 жилого будинку з надвірними побудовами по [ADDRESS] (а.с.10-11). За цією адресою [PERSON] була зареєстрована одна до дня своєї смерті, що підтверджується довідкою Миргородського КЖЕУ (а.с.22). 11 червня 2004 року позивач [PERSON], як двоюрідний брат померлої та [PERSON], як тітка померлої, подали до Першої миргородської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після [PERSON] (а.с.32, 33). 15 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Першої миргородської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. від 15 вересня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] року двоюрідної сестри [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] з тих підстав, що [PERSON] померла [INFO] року, до набрання чинності 01 січня 2004 року Цивільним кодексом України, тобто в цей час відкрилася спадщина та виникли цивільні правовідносини з цього питання, а двоюрідний брат спадкодавця не входить до числа спадкоємців за законом згідно Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини (а.с.23). Згідно зі ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. У відповідності до норм п.1 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Згідно пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 р. у справі N 6-138цс13, ухваленій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за змістом пунктів 4, 5 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України 2004 р. відносини спадкування регулюються нормами цього Кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 р.) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 р. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Таким чином, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК. Оскільки спадщина після [PERSON] відкрилася [INFO] року, строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2014 року та вона не була прийнята ніким із спадкоємців, що мали право на спадкування на підставі ЦК УРСР 1963 року, то у позивача виникло право на спадкування відповідно до ст.ст.1263, 1266 ЦК України. Таким чином у вчиненні нотаріальної дії, шляхом винесення відповідної постанови від 15.09.2014 року, позивачу було відмовлено без достатньої правової підстави, а тому позов в частині визнання цієї постанови незаконною та її скасування підлягає задоволенню. Позовні вимоги про зобов'язання відповідача видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.34 Закону України «Про нотаріат» вчинення цієї нотаріальної дії відноситься виключно до повноважень нотаріуса. Таке свідоцтво може бути видане нотаріусом за умови попереднього вчинення всіх дій, передбачених Законом України «Про нотаріат», за відсутності інших підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, передбачених ст.49 цього Закону та з урахуванням прав інших спадкоємців, які прийняли спадщину після [PERSON] (а.с.32, 42). Оскільки позивач ні у позовній заяві ні під час судового розгляду справи не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: partial