Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який згодом уточнила, посилаючись на те, що вона працювала в ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 з 01.09.2011 року на вчительських посадах за контрактом та так і не була введена в штат закладу, хоча при виконанні службових обов'язків жодних зауважень до неї не було. На останній посаді педагога-організатора та керівника гуртка вона відпрацювала 11 днів та наказом директора Тростянецької спеціалізовної школи І-ІІІ ступенів №3 за №91-К від 17.09.2015 року, з посиланням на відповідність наказу відділу освіти Тростянецької РДА за №108-К від 17.09.2015 року, була звільнена за здійснений 11 вересня 2015 року прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). Позивач вважає, що її звільнення є незаконним та безпідставним, тому, що фактично прогулу без поважних причин не було. В цей день вона виїжджала в обласний центр міста Суми на прийом до керівника Департаменту освіти Сумської облдержадміністрації Попової О.І. з метою оскарження протиправних дій директора школи та начальника районного відділу освіти щодо прийому на роботу в школу на керівну посаду (яка передбачає наявність у працівника педагогічної освіти, досвіду та відповідного кваліфікаційного рівня), людини без відповідної освіти, кваліфікації та досвіду педагогічної роботи. Про надання їй одного дня, 11.09.2015 року, відпустки за власний рахунок вона надавала директору школи письмову заяву, але секретар відмовилася прийняти та зареєструвати заяву, що є грубим порушенням правил ведення документообігу та діловодства у навчальному закладі. Тому свою заяву позивач залишила у Тростянецькій РДА для передання її директору школи. Під час звільнення відповідач вдався до жорсткого адміністрування та не взявши до уваги того факту, що ст.184 КзПП обмежує можливість звільнення з ініціативив власника або уповноваженого ним органу жінок-матерів, а також те, що для неї матері-одиначки, робота є єдиним джерелом утримання сім'ї. Позивач вважає, що її звільнили незаконно, з порушенням положень Конституції України, Загальної декларації прав людини та Законів України виключно з мотивів помсти за критику сумнівних дій керівництва закладу та таким, що спричинило їй матеріальні збитки та моральну шкоду. Моральна шкода полягає в душевному та фізичному болю, моральних стражданнях, внаслідок чого вона не може знайти в собі сили для повнолення звчиного життєвого укладу, втратила спокій і сон, виникли проблеми зі здоров'ям, постійно підвищується тиск та не перестають турбувати головні болі. Весь час непокоїть перенесена образа з боку директора школи та начальника районного відділу освіти, їх навмисні, упереджені цілеспрямовані дії по відношенню до неї з метою звільнення з роботи. За цих підстав позивач просила: поновити її на роботі на посаді педагога-організатора та керівника гуртків Тростянецької СШ №3 І-ІІІ ступенів Тростянецької районної ради Сумської області; стягнути з відділу освіти Тростянецької РДА на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.09.2015 року до дня поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити, при цьому пояснила, що 10 вересня вона була на роботі до кінця робочого часу. Коли принесла заяву директору школи, то дану заяву не прийняла секретар без підпису директора, тому вона віднесла заяву в Тростянецьку РДА. Вважає, що її звільнення є незаконним. Представник позивача в попередніх судових засіданнях повністю підтримував думку свого довірителя, вказуючи на те, що факту прогулу не було, тому позивач повинна бути поновлена на посаді, з якої була звільнена, зі стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Представник відповідача відділу освіти Тростянецької РДА Сумської області в судовому засіданні позов не визнала. Свої заперечення обгрунтовувала на тому, що ніякої службової суперечки між позивачем та директором школи Лампак Л.І. не було. 10.09.2015 року звернення [PERSON] із заявою про надання відпустки в Тростянецькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №3 не зареєстровано. Під час проведення службового розслідування директор Лампак Л.І. повідомила, що відповідно до наказу по школі №116-ОД від 28.08.2015 року позивач повинна була підготувати сценарій проведення свята відкриття шкільної спартакіади для початкових класів і провести це свято 11.09.2015 року, про що була повідомлена під підпис. Але 11.09.2015 року [PERSON] не з'явилася на роботу без поважних причин (попередження про її відсутність до школи не надходило). Протягом дня 11.09.2015 року теж ніяких повідомлень про поважну причину її відсутності на роботі не було (ні в телефонному, ні в письмовому вигляді). Отже, позивач порушила трудову дисципліну та зрив навчально-виховного процессу в початкових классах. Це в свою чергу спричинило незабезпечення учням початкової ланки проведення свята відкриття шкільної спартакіади. 11.09.2015 року комісією було складено 2 акти (о 10 годині 15 хвилин та о 16 годині) про відсутність [PERSON] на робочому місці з 10:00 до 16:00 (затверджений графік її роботи) без поважних причин. При з'явленні [PERSON] адміністрацією школи та профкомітетом було проведено засідання й запропоновано надати письмове пояснення про причини відсутності, але позивач надати їх відмовилася, про що комісією було складено акт відмови про написання письмових пояснень. Оскільки [PERSON] 11.09.2015 року допустила прогул без поважних причин, поважні причини своєї відсутності не надала, у відповідності до діючого чинного законодавства, адміністрацією Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 та відділом освіти Тростянецької РДА дотримана процедура звільнення через прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Посилання позивача на ст.184 КЗпП України, яка обмежує можливість звільнення з ініціативи власника або уповноваженого органу матерів-одиначок за наявності дитини до 14 років, не може бути застосована, так як дитині позивача є 15 років. Щодо посилання позивача на те, що вона не отримала відповіді на подану 22.09.2015 року заяву до голови Тростянецької РДА про скасування та поновлення її на роботі, то відповідно до Закону України «Про звернення громадян» відповідь на звернення громадан надається протягом місяця. Підстав для стягнення моральної шкоди не має, оскільки позивачем не надано доказів в чому полягає завдана їй моральна шкода. Представник відповідача Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 Лампак Л.І. в судовому засіданні також повністю позовні вимоги не визнала та надала аналогічні заперечення, викладені представником віділу освіти Тростянецької РДА. Крім того, пояснила, що на момент звільнення позивач працювала в школі на 0,5 ставки педагога-організатора та 9 годин гурткової роботи, а разом виходила одна ставка. Строк роботи [PERSON] закінчився 31.08.2015 року, але вони залишили її на роботі. На проханням позивача було внесено зміни в накази про часи роботи школи. За весь час роботи позивача в школі їй надавалася допомога та підтримка. 11.09.2015 року [PERSON] на роботу без поважних причин не з'явилася, спартакіаду, яку повинна була провести в цей день, не провела, тобто не виконала покладений на неї обов'язок. Після звільнення на нараді позивач надати письмові пояснення відмовилася, отримати трудову книжку також відмовилася. Представник відповідача Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 Сердюк М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. При цьому представник пояснив, що твердження позивача про те, що вона намагалася подати заяву 10.09.2015 року нічим не підтверджується, була відсутня на робочому місці більше 3 годин, що є прогулом та грубим порушенням трудової дисципліни, тому її звільнення є законним та в діях директора школи винних дій не має. Щодо посилання позивача на ст.178 КЗпП України, яка не була враховані під час її звільнення, то позивач статус одинокої матері не втратила, але законом чітко передбачено, що не можна звільняти одиноких матерів, які мають дітей до 14 років, а доньці [PERSON] виповнилося в цьому році 15 років. Третя особа - неповнолітня донька позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася, а тому суд вважає за можливе розглянути справу в її відсутність, на підставі наявних доказів в справі. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, відповідно до ч.1,2 ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту» трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Призначення на посаду та звільнення з посади заступників керівника та інших педагогічних працівників державного та комунального загально - освітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу. У відповідності ч.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин робочого дня) без поважних причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» за №6 від 06.11.1992 року в п.24, прогулом визнається відсутність працівника на роботі без поважних причин як протягом цілого робочого дня, так і більше 3 годин безперервно або сумарно протягом робочого дня (наприклад у разі самовільного використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи спеціального навчального закладу). Поважними вважаються причини, при яких відсутня вина працівника, тобто такі, які не залежать від самого працівника, зокрема перебування працівника в стані непрацездатності, наявність стихійного або побутового лиха, біди, надзвичайна пригода. В законодавстві про працю немає вичерпного переліку причин, які вважаються поважними, тому поважність причини визначає власник або уповноважений ним орган з урахуванням обставин кожного конкретного випадку. У разі виникнення трудового спору правильність визначення поважності причини встановлює орган, який розглядає трудовий спір. Відповідно до вимог ч.1 ст.57, ч.1 ст.58,ч.2 ст.59 та ч.4 ст.60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що позивач з 01.09.2011 року працювала в Тростянецької спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №3 Тростянецької районної ради Сумської області на вчительських посадах за контрактом. З 01.09.2015 року була прийнята на посаду педагога-організатора та керівника гуртка та наказом директора школи Лампак Л.І. за №91-К від 17.09.2015 року, з посиланням на відповідність наказу відділу освіти Тростянецької РДА за №108-К від 17.09.2015 року, була звільнена за здійснений 11 вересня 2015 року прогул без поважних причин, за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.5-8). На обгрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що фактично прогулу без поважних причин не було, оскільки 11.09.2015 року вона виїжджала в обласний центр міста Суми на прийом до керівника Департаменту освіти Сумської облдержадміністрації Попової О.І. з метою оскарження протиправних дій директора школи та начальника районного відділу освіти щодо прийому на роботу в школу на керівну посаду (яка передбачає наявність у працівника педагогічної освіти, досвіду та відповідного кваліфікаційного рівня), людини без відповідної освіти, кваліфікації та досвіду педагогічної роботи. Дане посилання позивача підтверджується повідомленням директора Департаменту освіти і науки Попової О.І. за 303-15/5868 від 20.10.2015 року (а.с.94), згідно якого, дійсно, 11.09.2015 року педагог-організатор, керівник гуртка [PERSON] зверталася до директора Департаменту з приводу вирішення трудових відносин у Тростянецькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №3. Крім того, позивач вказувала, що про надання їй одного дня відпустки, 11.09.2015 року, за власний рахунок, вона надавала директору школи письмову заяву (а.с.12), але секретар школи відмовилася прийняти та зареєструвати заяву, тому позивач залишилася заяву в Тростянецькій РДА для передання її директору школи Лампак Л.І. Допитана в судовому засіданні в якості свідка секретар Тростянецької РДА [PERSON], пояснила, що дійсно позивач приносила вищевказану заяву, але дана заява в Тростянецькій РДА не реєструвалася, оскільки не була адресована посадовим особам райдержадміністрації і секретар вважала, що позивач забере цю заяву. 11.09.2015 року комісією Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 було складено 2 акти (о 10 годині 15 хвилин та о 16 годині) про відсутність [PERSON] на робочому місці з 10:00 до 16:00 без поважних причин (а.с.37,38). 14.09.2015 року на спільному засіданні адміністрації та проспілкового комітету школи, на якому [PERSON] відмовилася пояснити причини своєї відсутності на робочому місці 11.09.2015 року (а.с.81), було вирішено звернутися з проханням до начальника відділу освіти Тростянецької РДА щодо вирішення питання про притягнення [PERSON] до відповідальності за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.39) та 14.09.2015 року подали лист-звернення, в якому також прохали провести службове розслідування (а.с.36). На даний лист-звернення, комісією відділу освіти Тростянецької РДА, на засіданні 15.09.2015 року, було вирішено здійснити виїзд в школу та скласти акт проведення службового розслідування (а.с.40). Наказом відділу освіти Тростянецької РДА за №413-ОД від 15.09.2015 року було створено комісію для проведення службового розслідування (а.с.42), яка за наслідками виїзду до Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 винесла акт службового розслідування від 17.09.2015 року (а.с.41), згідно якого за матеріалами, наданими комісії для проведення службового розслідування, встановлено факт відсутності педагога-організатора та керівника гуртків [PERSON] на робочому місці без поважних причин та рекомендовано в зв'язку з порушенням трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку чинного законодавства України звільнити [PERSON] на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Допитані в якості свідків працівники Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт, що 11.09.2015 року [PERSON] була відсутня на робочому місці, повинна була в цей день проводити спортивну спартакіаду. Відсутність [PERSON] на робочому місці були зафіксовано комісією та складено відповідні акти. 14.09.2015 року в присутності [PERSON] дані акти були зачитані, на що остання відмовилася дати письмові пояснення. Згідно п.28 «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників навчально-виховних закладів системи Міністерства освіти України» затв.Наказом Міносвіти України за №455 від 20.12.1993 р. педагогічним працівникам забороняється: а) змінювати на свій розсуд розклад занять і графіки роботи; б) продовжувати або скорочувати тривалість занять і перерв між ними; в) передоручати виконання трудових обов'язків. Згідно п.33 вищевказаних Типових Правил за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: а) догана; б) звільнення. Звільнення як дисциплінарне стягнення може бути застосоване відповідно до п.п.3,4,7,8 ст.40,ст.41 Кодексу законів про працю України. Згідно абз.3 п.38 вказаних Типових Правил власник або уповноважений ним орган має право замість накладання дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу. Отже, на підставі вищевказаних доказів, судом встановлено факт відсутності [PERSON] на робочому місці 11.09.2015 року без поважних причин, але суд вважає, що звільнення з роботи було здійснено передчасно, оскільки не в повній мірі враховані обставини при яких позивачем допущено порушення трудової дисципліни, не використані всі механізми, які б давали безперечні підстави для її звільнення. Крім того, при звільненні позивача з роботи не було враховано, що позивач має на утриманні неповнолітню дитину, яка перебуває на її утриманні, є матір'ю-одиначкою, тобто інших доходів, крім заробітної плати за місцем роботи, в сім'ї не було, тому внаслідок звільнення позивача з роботи було позбавлено неповнолітню дитину єдиного можливого доходу на її утримання. Надані представниками відповідачів матеріали щодо неналежного виконання [PERSON] своїх обов'язків як педагога-організатора та керівника гуртків Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3, порушення трудової дисципліни та внутрішнього трудового розпорядку (а.с.46-67), суд не може покласти в основу рішення, оскільки за весь час роботи жодного разу позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, що підтвердив і сам представник відповідача в судовому засіданні. Крім того, дані документи не мають відношення до причини звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України. За таких обставин, суд вважає за необхідне поновити [PERSON] на посаді педагога-організатора та керівника гуртків Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 з 17.09.2015 року. Згідно ч.3 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Сума виплати за період вимушеного прогулу визначається відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затв. Постановою КМУ за №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до п.2 та п.8 зазначеного Порядку у випадку вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється на підстав виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2 місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Враховуючи, що [PERSON] на посаді педагога-організатора була прийнята на посаду з 01.09.2015 року, на якій пропрацювала 11 днів, суд вважає за необхідне для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу взяти до уваги отриману заробітну плату позивачем за відпрацьовані 11 днів на вказаній посаді. Так, відповідно до довідки про доходи від 01.10.2015 р. (а.с.24), [PERSON] за 11 робочих днів на посаді педагога-організатора та керівника гуртка була нарахована заробітна плата в сумі 1337,13 грн. Середньоденний заробіток позивача становив 111,42 грн. Тривалість вимушеного прогулу складає 47 робочих днів: - вересень 2015 р.- 10 днів (111,42Х10=1114,20 грн); - жовтень 2015 р.- 21 день (111,42Х21=2339,82 грн.); - листопад 2015 р. - 16 днів (111,42Х16=1782,72 грн.). Отже, до стягнення стягнення належить сума у розмірі 5236,74 грн.(1114,20+2339,82+1782,72=5236,74 грн). Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст.3,4,11,31 ЦПК України). Враховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова Верховного Суду України від 25.04.2015 р., справа №6-23цс-12. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства України, суд, з урахуванням характеру та обсягу страждань позивача в зв'язку зі звільненням з роботи, характеру та тривалості немайнових втрат, їх відновлення та з урахуванням інших обставин справи, вважає, що позивачу була завдана моральна шкода. При цьому, суд дійшов висновку, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди є завищеним та таким, що не відповідає критеріям оцінки моральної шкоди, а тому вважає за необхідне стягнути з Відділу освіти Тростянецької райдержадміністрації Сумської області на користь позивача моральну шкоду в сумі 500 грн. Крім того, суд, відповідно до ст.88 ЦПК України, при ухваленні рішення вирішує питання судових витрат, а тому вважає за необхідне стягнути з Відділу освіти Тростянецької райдержадміністрації Сумської області судовий збір в сумі 1705,20 грн., оскільки згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі за позовами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільнені від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial