Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівськ Донецької області про відшкодування моральної шкоди, на обґрунтування якого зазначила, що з 11.02.1989 року по 30.11.2005 року вона працювала на робочих професіях в Закритому акціонерному товаристві «Білокаменські вогнетриви», яке на теперішній час ліквідоване без правонаступництва. Під час праці в шкідливих умовах виробництва вона отримала професійне захворювання: коніотуберкульоз: силікоз, вузлова форма (2/1 р/р), відповідно до якого висновком МСЕК 20.04.2005 року їй встановлено 3 групу інвалідності та 30% стійкої втрати професійної працездатності, у зв'язку з чим просила стягнути на її користь моральну шкоду у сумі 20 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані Законами України: «Про охорону праці», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги повністю, вказуючи, що позивач у 35 років стала інвалідом 3 групи, хворіє на туберкульоз. Представник відповідача Бистрицька О.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог на підставах, викладених в запереченнях. Вважала, що оцінена позивачем моральна шкода є явно завищеною. Крім того вказувала, що до акту від 20.04.2005 року є особлива думка членів комісії з приводу встановлення їй інвалідності, відповідно до якої позивач сама не приділяла достатньої уваги своєму здоров'ю, своєчасно не повідомила роботодавця про наявність захворювання, який можливо надав їй іншу роботу. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі обставини в сукупності та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно акту № 2 форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 20.04.2005 року, комісією встановлено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло у зв'язку з роботою в умовах, що не відповідають санітарно-гігієнічним вимогам (СН № 4617-88, ДГСТ 12.1.005-88), причина професійного захворювання - перевищення ГДК СН № 4617-88, ДГСТ 12.1.005-88 пилу в 1,04- 2,25 рази) (арк.с.36). Згідно довідки Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи № 086508 серії ДОН -04 [PERSON] 09.11.2004 року вперше встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01.12.2005 року (арк.с.14 зворотній бік), дата чергового переогляду - 09.11.2005 року. Згідно виписки з акту огляду МСЕК [PERSON] з 25.08.2005 року по 25.08.2006 року встановлено 50% втрати працездатності за профзахворюванням коніотуберкульоз. Відповідно до постанови № 5055 від 23.03.2007 року [PERSON] призначено перераховану страхову виплату станом на 01.03.2007 року як особі, що ушкодила здоров'я внаслідок професійного захворювання, що отримане 20.04.2005 року за час роботи на ТОВ «Білокаменські вогнетриви», яка отримує щомісячну страхову виплату за висновком МСЕК від 26.09.2006 року серія ДОН-04 № 016016 з повторним оглядом 27.09.2007 року, із встановленням ступеня втрати працездатності - 30%, щомісячна страхова виплата 155,43 грн. в період з 01.03.2007 року по 27.09.2007 року (арк. с. 11). Висновком МСЕК від 14.11.2007 року позивачу повторно з 26.09.2007 року по 14.11.2008 року вставлено 30% втрати професійної працездатності (арк.с.13). Висновком МСЕК від 16.03.23015 року № 041583 позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності з тих же підстав з 01.03.2015 року по 01.04.2016 року та третя група інвалідності (арк. с.13). Висновком МСЕК від 30.03.2016 року [PERSON] підтверджено 30 % втрати професійної працездатності безстроково повторно, третя група інвалідності, зазначено, що вона потребує санаторно-курортного лікування та медикаментозного лікування з приводу професійного захворювання. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», завданням якого відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону визначалося відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей Фондом соціального страхування від нещасних випадків. За змістом підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні зокрема й грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, що він поніс у звязку з ушкодженням здоровя. У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з порушенням нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. 01 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а 01 січня 2007 року - Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Таким чином, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, за рахунок Фонду соцстраху у разі, якщо стійку втрату працездатності вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-3149цс15 від 11 травня 2016 року, № 6-26цс12 від 18 квітня 2012 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України. Таким чином, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, заподіяної умовами виробництва, що передбачала обов'язок Фонду соцстраху відшкодувати моральну шкоду у разі настання страхового випадку на час встановлення вперше стійкої втрати працездатності згідно виписки з акту огляду МСЕК № 063086. Посилання відповідача про те, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», відповідно до ч. 8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, є безпідставними з огляду на наступне. Зазначена норма є нормою матеріального права, а згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Аналогічні положення містить ст. 5 ЦК України. Норми ст. ст. 1, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) передбачають обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду в разі настання страхового випадку. Це підтверджується також роз'ясненням Конституційного Суду України, даним у Рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування). Таким чином, суд виходить з того, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» до спірних правовідносин не застосовується. Посилання відповідача про відсутність на обґрунтування розміру моральної шкоди висновку МСЕК (п. 3.8. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків) суд відхиляє, оскільки покладення на медико-соціальні експертні комісії обов'язку щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди не позбавляє суд права встановлювати зазначений факт та визначати розмір відшкодування самостійно, за наявності спору. Також є необґрунтованими доводи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань про недоведеність факту моральної шкоди, отриманої позивачем, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування та таке інше, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Це випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди з відповідача, суд враховує, що професійне захворювання позивач отримала у працездатному віці, а саме у 37 років, що в працездатному віці вона зазнала і надалі зазнає фізичних та душевних страждань, ушкодження її здоров'я мають не відновлювальний характер, вже більше 10 років позивач лікується, а інвалідність встановлено безстроково, попри незначне поліпшення її здоров'я і зменшення з 50 до 30 відсотків ступеню втрати професійної працездатності. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про встановленян професійного захворювання, висновки МСЕК про встановлення позивачу втрати професійної працездатності, інвалідності безстроково. Суд вважає, що належним позивачем у справі є відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області (оскільки місто Артемівськ було перейменовано у місто Бахмут). З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області в сумі 7500 грн., в іншій частині позовних вимог в сумі 12500 грн. в задоволенні позову відмовити. Від сплати судових витрат відповідач звільнений.

Outcome: partial