Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Представник позивача від імені позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] , яка її прийняла, але не оформила після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,02 га для особистого підсобного господарства, розташовану по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] . Згідно з заповітом від 18.08.2010 року все своє майно вона заповіла позивачу. Після смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , які вона прийняла у спадщину після смерті свого покійного чоловіка та дідуся позивача [PERSON] , померлого [INFO] . Право власності бабусі на будинок посвідчувало свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.08.2010 року. Він прийняв спадщину та 28.11.2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на присадибну земельну ділянку, на якій розташований будинок, постановою приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кібальнік О.Ф. йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що право власності на спадкову земельну ділянку відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії КР №1791 від 23.10.1996 року належить попередньому власнику будинку - [PERSON] , а не спадкодавцю. У зв`язку з цим, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку в нотаріальному порядку та змушений звернутись до суду. [PERSON] , зазначена в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, була власником житлового будинку по [ADDRESS] , в період з 1979 по 1998 рік. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л.А., реєстровий номер №2625, [PERSON] продала зазначений будинок дідусю позивача - [PERSON] . Відповідно до інформації з домової книги, [PERSON] виписалась з будинку 29.04.1998 року. Згідно відомостей від сусідів та бабусі і дідуся, [PERSON] продала будинок у зв`язку з виїздом за межі України. Після продажу будинку зв`язок з нею обірвався, подальша її доля та місцезнаходження невідоме, до будинку вона більше ніколи не з`являлась, відомості про неї відсутні. Всі спроби встановити її місцезнаходження виявились марними. Враховуючи відсутність відомостей про місцезнаходження [PERSON] , чи її правонаступників, а також зважаючи на відсутність можливостей отримати такі відомості, співвідповідачем у даній справі вказано Олександрійське міську раду, як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спірна земельна ділянка. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР 1963р., який був чинний в редакції, на час укладення [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором. Після укладення 21.04.1998 року договору купівлі-продажу, в будинку по [ADDRESS] , постійно проживали дідусь та бабуся позивача та були зареєстровані там з 07.08.1998 року і до дня смерті кожного з них. Вони ж і користувались земельною ділянкою, яку фактично набули разом з будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 30 та ст. 67 Земельного кодексу України, в редакції від 22.06.1993 року, що була чинною на час укладення договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Відповідно до Державного акту серії КР №1791 від 23.10.1996 року, виданого на ім`я [PERSON] , земельну ділянку по [ADDRESS] , передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Площа земельної ділянки складає 0,12 га. Таким чином, в порядку, чинного на час виникнення правовідносин законодавства, одним правовстановлюючим документом було посвідчено право власності [PERSON] на земельні ділянки різного цільового призначення, зокрема на присадибну ділянку та ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Враховуючи положення ст. 67 Земельного кодексу України, в редакції від 22.06.1993р., площа тієї частини земельної ділянки, що призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 0,10 га, площа частини ділянки для ведення особистого підсобного господарства - 0,02га. Вважає, що 21.04.1998 року у [PERSON] припинилося, а у [PERSON] виникло право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та право власності на земельну ділянку, площею 0,10га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] - на підставі ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України, в редакції від 22.06.1993р., незалежно від того, що він так і не отримав правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку. На підставі вищевикладеного, зважаючи на факт прийняття ним спадщини, відсутність інших спадкоємців, що прийняли спадщину, вважає, що право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] , не припинилося в момент смерті спадкодавця та має бути визнано за позивачем в порядку спадкування за заповітом. Крім того, вважає що на підставі набувальної давності за позивачем також має бути визнано право власності на іншу земельну ділянку, площею 0,02 га по [ADDRESS] , якою в складі цілісної земельної ділянки безперервно, відкрито та добросовісно володіли спадкодавці та позивач більше 15 років. Підстави для припинення права власності на земельну ділянку встановлені ст. 140 Земельного кодексу України, однак жодна з них не може бути реалізована для припинення права власності [PERSON] на частину земельної ділянки, площею 0,02 га для особистого підсобного господарства. Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у приватній власності [PERSON] , місцезнаходження якої, як і її можливих правонаступників, невідоме, то набуття права власності на зазначену частину земельної ділянки можливе лише на підставі рішення суду. Вважає, що в даному випадку наявна сукупність умов, які є підставою для набуття ним права власності на 0,02 га земельної ділянки на підставі набувальної давності, зокрема: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] безперервно більше 15 років володіють частиною земельної ділянки, площею 0,02 га, в складі цілісної земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, яка фактично надійшла у володіння одночасно з передачею будинку за договором купівлі-продажу від 21.04.1998 року; заволодіння земельною ділянкою було добросовісним, зокрема, заволодіння земельною ділянкою відбулось одночасно з набуттям права власності на будинок; володіння земельною ділянкою є відкритим та без титульним, оскільки жоден договір щодо земельної ділянки не укладався, володіння земельною ділянкою площею 0,02 га для ведення особистого підсобного господарства, не спирається на будь-яку правову підставу; законний власник [PERSON] фактично відмовилась від права власності на свою земельну ділянку і не цікавиться нею вже більше 20 років. Таким чином вважає, що в даному випадку має право на набуття права власності за набувальною давністю на земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,02 га для особистого підсобного господарства, яка входить до складу земельної ділянки загальною площею 0,12 га за зазначеною адресою. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, на позовних вимогах наполягала. Представник Олександрійської міської ради у судове засідання не з`явився. Електронною поштою до суду надійшла скан-копія заяви про розгляд справи без участі представника відповідача. Однак ця заява не містить електронного підпису та подана без використання системи №електронний суд, тому суд не приймає її до уваги, адже відправника за таких обставин неможливо ідентифікувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надала. Враховуючи відсутність заперечень позивача, неявку відповідачів та відсутніть належно оформлених відзиву, заяви чи клопотань від них, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов таких висновків. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Знамянському району Знамянського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області 17.08.2009 року, [PERSON] уклала 09 липня 1957 року шлюб з [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №155. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1034, [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до заповіту посвідченого 18.08.2010 року державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Москаленко Н.І. та зареєстрованого в реєстрі № 1-2617, [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Кібальник О.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №846, [PERSON] , [INFO] успадкував житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , житловою площею 34,9 кв.м, загальною площею 55,9 кв.м, до якого примикають господарсько-побутові будівлі: сарай Б, прибудова б, вбиральня В, погріб Д, водопровід Е, каналізація К, огорожа 31, замощення 1, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Москаленко Н.І., державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області 17.08.2010 року по реєстру №1-2585 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації 23.09.2010 року, номер витягу 27426397, номер запису 4611 в книзі 39, реєстраційний номер 31584300. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №188/02-31 від 28.11.2016 року, приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Кібальник О.Ф., відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку, згідно довідки про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, передана у власність [PERSON] , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії КР №1791 від 23.10.1996 року, а не спадкодавцю [PERSON] . Згідно довідки квартального комітету №27 Олександрійської міської ради від 09.10.2019 року, в будинку по [ADDRESS] з 07.08.1998 року постійно проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в будинку продовжувала проживати [PERSON] до дня своєї смерті, [INFO] . Згідно довідки КП «Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 21.04.1998 року, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації з 23.09.2010 року є [PERSON] . Відповідно до звіту про оцінку вартості земельної ділянки від 15.10.2019 року, ринкова вартість земельної ділянки площею 1200 м2, яка використовується для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого господарства, за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.10.2019 року становить без урахування ПДВ 30000 грн.. На виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2019 року були надані копії матеріалів спадкової справи №1/2016, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до копії матеріалів вказаної вище спадкової справи, заяву про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] подав - [PERSON] . Крім [PERSON] інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Також, на виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2019 року про витребуванн доказів були надані копії матеріалів інвентаризаційної справи по [ADDRESS] . Відповідно до копії матеріалів вказаної інвентаризаційної справи, [PERSON] , [INFO] на підставі свідоцтва на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Москаленко Н.І. 17.08.2010 року та зареєстрованого в реєстрі за №1-2585, як спадкоємцю майна [PERSON] , 1937 року народження, який помер [INFO] , належав житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями під [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Бендеровою Л.А. 21.04.1998 року за реєстровим №2625, та зареєстрованого Олександрійським МБТІ 21.04.1998 року за номером 4611/39. Крім того, на виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2019 року, було надано копію договору купівлі-продажу будинку від 21.04.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л.А., реєстровий номер №2625, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] з надвірними будівлями, який належав [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Другою Олександрійською державною нотаріальною конторою 19.09.1979 року по р. №1110 та зареєстрованого Олександрійським БТІ 19.09.1979 року по р. №4611/39. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Олександрійської міської Ради народних депутатів Кіровоградської області №624 від 17.10.1996 року, [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , було надано в постійне користування до будинковолодіння додаткову земельну ділянку за рахунок земель запасу площею 6900 кв.м та затверджено загальну площу 1200 кв.м. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №1791, [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської Ради народних депутатів №623 від 17.10.1996 року, передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1200 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Олександрійської міської ради. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Згідно висновку експерта №33-20 від 22.05.2020 року досліджувана земельна ділянка загальною площею 0,12 га, розташована в [ADDRESS] , знаходиться в зоні приватної житлової забудови. До земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , з двох боків примикають земельні ділянки суміжних землекористувачів, з двох інших боків примикають земельні ділянки загального користування (проїзд по [ADDRESS] та проїзд по [ADDRESS] ). Згідно державного акту земельну ділянку загальною площею 0,12 га, розташовану в [ADDRESS] , передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Схема загальної площі земельної ділянки по [ADDRESS] з розмежуванням відповідно до цільового призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства вказано в додатку №1 до даного висновку експерта. Червоним кольором вказано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Синім кольором вказано земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України, у редакції чинній на момент укладення вищезгаданого договору купівлі-продажу (редакції від 22.06.1993 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Відповідно до ст. 67 Земельного кодексу України, у редакції чинній на момент укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу, громадянам за рішенням сільської селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах - не більше 0,1 гектара. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме в пп. ґ) п. 18 вказується, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002 року, згідно з положеннями чинної до дати статті 30 Земельного Кодексу до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України). Відповідно до ст..392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналізуючи наведене, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , яка у свою чергу прийняла спадщину, але не оформила її після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,02 га для особистого підсобного господарства за набувальною давністю, суд зазначає таке. Правовою підставою для визнання права власності на земельну ділянку площею 0,02 га для особистого підсобного господарства розташовану в [ADDRESS] за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач зазначає те, що він фактично, відкрито й добросовісно користуються нею більше 15 років, а [PERSON] фактично відмовилась від права власності на неї. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №1791, на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської Ради народних депутатів №623 від 17.10.1996 року, [PERSON] , передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1200 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Олександрійської міської ради. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 119 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Передання земельної ділянки на підставі ст.119 ЗК України здійснюється у порядку передбаченому ст.118 ЗК України, а у випадку передання земельної ділянки в оренду в порядку ст. 123 ЗК та за процедурою передбаченою Законом України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року. Верховний Суд України в Постанові від 03.07.2018р., по справі № 670/266/17 констатував: «Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Апеляційний суд правильно встановив, що спеціальним законом, який регулює порядок набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є ЗК України.» Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст.119 ЗК України, значно відрізняється від конструкції ст.344 ЦК України та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч.1 цієї статті, оскільки, навіть, дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (ст. ст. 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передання земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Виходячи з вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,02 га з цільовим призначенням для особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю, оскільки згідно зазначених з ном Земельного кодексу України визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю згідно ст.119 ЗК України не належить до повноважень суду і відноситься до повноважень відповідних органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Крім того, визнання за позивачем права на зазначену земельну ділянку суперечитиме ч.5 ст.116 ЗК України, відповідно до якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Outcome: partial