Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду 19.12.2017 року з позовом Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON] Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 серпня 2000 року на складі металу, дільниці підготовки виробництва, цеху металевих конструкцій Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON] Ріг», під час виконання вантажних робіт внаслідок падіння металевої труби отримав чисельні травми тіла - [PERSON], від яких, перебуваючи на лікуванні у 2 й міській лікарні, помер 14 серпня 2000 року. Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: він втратив рідну йому людину, яку дуже любив і поважав. За життя батько постійно опікував його, підтримував у складних життєвих ситуаціях. Внаслідок смерті батька суттєво погіршився матеріальний стан позивача оскільки на момент смерті батька він не працював, йому тільки виповнилось 18 років. Смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають його навіть до теперішнього часу. Отже смертю батька позивачу завдано глибоких моральних страждань, у звязку з чим він просить суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку із загибеллю батька 160000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Сторони в судове засідання не викликались. Учасниками справи були надані відзив, відповідь на відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, справа визнана судом малозначною та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, представник відповідача [PERSON] діюча на підставі довіреності №14-479 від 02.11.2017 року, надала відзив на позовну заяву, в строки та за встановленими правилами,в якому зазначила, що виниклі правовідносини не можуть регулюватися ЦК України, оскільки події відбулися до 01.01.2004 року. Крім того зазначила, що моральна шкода у зазначеній сумі позивачем не доведена та є необґрунтованою, жодних належних та допустимих доказів в її обґрунтування позивачем не надано. Звертає увагу на те, що за аналогічним позовом дружини загиблого [PERSON] до ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» у справі №210/3110/16-ц Апеляційний судом Дніпропетровської області ухвалено рішення від 25.01.2017 року, яким в задоволенні позову відмовлено. У звязку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив, поданому в строки та за встановленими правилами, представник позивача [PERSON], заперечив доводи представника відповідача щодо відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди родичам загиблих на виробництві, при цьому посилався на практику вищестоящих судів, зокрема апеляційної та касаційної інстанцій. На позовних вимогах наполягав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] Гаджиєвича (а.с. 8, 11). Крім того, [PERSON] Гаджиєвич помер 14.08.2000 року у віці 57 років (а.с. 3). Актом №54 форми Н-1 про нещасний випадок від 27.08.2000 року, встановлено, що 08.08.2000 року з працівником Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» [PERSON] стався нещасний випадок, а саме під час виконання останнім вантажних робіт внаслідок падіння металевої труби отримано чисельні травми тіла. Відповідно до п. 10 Акту, нещасний випадок стався внаслідок незадовільної організації виконання робіт та незадовільне утримання складу метала з боку відповідальних осіб цеха металевих конструкцій. Особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнані начальник управління головний механік [PERSON], начальник цеха металевих конструкцій [PERSON], начальник дільниці підготовки виробництва [PERSON] (а.с. 4-7). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як розяснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що\~визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки внаслідок смерті батька позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають його навіть до теперішнього часу. Отже смертю батька позивачу завдано глибоких моральних страждань. Крім того, на момент смерті батька, позивач не досяг 18річного віку, не працював та перебував на утриманні батька. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз'яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку зі смертю батька, грошові кошти в сумі 90000 гривень. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial