Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору підряду, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. В позові зазначено, що 6.07.2016 року між нею та відповідачем був укладений договір з виконання ремонтно-будівельних робіт №ЗП000047. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов'язався виконати роботи, а позивач - сплатити їх. Вартість робіт 8259 гривень за умови 100% передоплати. 18.07.2016 року позивач перерахувала вказану вартість робіт на розрахунковий рахунок [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до п. 3.3.1 відповідач зобов'язався розпочати роботи не пізніше п'яти календарних днів з дня здійснення оплати (24.07.2016) і виконати роботи продовж восьми днів (2.08.2016). На 1.03.2017 року відповідач свої обов'язки не виконав, до робіт не приступив. Внаслідок невиконання робіт позивачу також було завдано моральної шкоди. Позивач просить розірвати договір підряду, стягнути з відповідача на свою користь 8259 гривень, сплачені за договором підряду, неустойку в розмірі 1379,15 гривень, моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися. До суду надійшла письмова заява представника позивача щодо слухання справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України розглянути справу заочно. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 6.07.2016 року між нею та відповідачем був укладений договір з виконання ремонтно-будівельних робіт №ЗП000047, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати ремонтно-будівельні роботи за розцінками виконавця. Вартість робіт узгоджена сторонами в сумі 8259 грн. Згідно з пунктом 3.3.1 договору замовник зобов'язується протягом 5 робочих днів з дня здійснення оплати замовлення приступити до виконання робіт. Загальний строк виконання 8 календарних днів. Позивачем здійснено передоплату за договором на загальну суму 8259 гривень, що підтверджено квитанцією від 18.07.2016 року. В позові, вказуючи на порушення виробником договору в частині дотримання строків виконання, просив визнати договір розірваним та стягнути сплачені на його виконання кошти, неустойку, а також моральну шкоду. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 843 ЦПК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Відповідно до ст. 638 ЦК України, - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б одна із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 530 ЦК України, - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт порушення з боку відповідача вищезазначених норм законодавства, шляхом невиконання зобов'язань встановлених Договором є доведеним. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи питання про розірвання Договору від 6.07.2016 року, укладеного між сторонами суд прийшов до наступного. У відповідність до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 18 вересня 2013 року у справі N 6-75 цс 13, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Аналізуючи вищенаведене, суд визнає невиконання відповідачем своїх обов'язків, істотним порушенням договору, оскільки позивач понесла збитки, сплативши значну суму за даним договором, але відповідач не виконав роботи, внаслідок чого позивач не отримав того, на що розраховував при укладанні договору, тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо розірвання договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З положень ч.1 ст.612 ЦК України вбачається, боржник вважається таким, що прострочив виконання договору, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до 4.2 укладеного договору у випадку порушення замовником строків виконання робіт, останній зобов'язаний виплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості договору за кожний день прострочення. Таким чином стягненню підлягає неустойка за період з 2 серпня 2016 року по 1 березня 2017 року в розмірі 1379,15 гривень, відповідно до розрахунку, наданого позивачем. Позов в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки роботи за договором підряду відповідачем не були виконані взагалі, а за ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодуванню підлягає лише моральна шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), права позивача відновлені в інший спосіб, шляхом розірвання договору підряду, стягнення грошової суми сплаченої за договором, та стягнення пені за прострочення виконання за вказаним договором. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині розірвання договору та стягнення коштів, сплачених позивачем в розмірі 8259 грн., неустойки в розмірі 1379,15 грн. У відповідності до п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». У відповідності із ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 660 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial