Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просила стягнути на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі по 1000 грн. 00 коп. щомісяця до досягнення повноліття. Крім цього, позивач також просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме: з листопада 2014 року до дати звернення до суду з позовом в сумі 5514 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на обставини ненадання відповідачем матеріальної допомоги належним чином, а також те, що після розірвання шлюбу, в листопаді 2011 року сторони дійшли усної домовленості про спосіб участі батька в утриманні малолітнього сина, а саме те, що він повинен сплачувати щомісяця по 1000 грн. 00 коп. аліментних платежів. За цей час відповідач нерегулярно здійснював оплату періодичних платежів у зв'язку з чим несплаченими залишилась різниця в 5514 грн. 00 коп. Як на правові підстави позову позивач послалась на ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 184, ч. 2 ст. 191 СК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, суду пояснив, що його довіритель внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов'язку з утримання дитини після розірвання шлюбу та чергового ухилення з боку [PERSON] зверталась в телефонному режимі до нього з вимогою сплатити аліменти за поточний місяць, а за такого вона ([PERSON].) має право на стягнення аліментів за минулий час. Представник відповідача позов визнала частково, просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час у зв'язку з недоведеністю тієї обставини, що позивач після розірвання шлюбу вживала будь-який заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Так, дійсно, з лютого 2015 року по теперішній час [PERSON], який не має постійного місця роботи, щомісяця перераховував [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини, проте це він робив на виконання свого законного обов'язку з утримання дитини, а не на виконання будь-якої домовленості (у тому числі і усної) з позивачем. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25 листопада 2011 року по 02 грудня 2014 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з матір'ю, достатньої майнової допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Так, з виписки з особового карткового рахунку [PERSON], складеному ПАТ КБ "ПриватБанк" 15 лютого 2016 року вих. № S3CU-A4VR-LO2O-NMAH, та з урахуванням пояснень представників сторін, вбачається, що [PERSON] перераховував [PERSON] грошові кошти у наступні дати та у розмірі: 26 лютого 2015 року - 498 грн. 00 коп.; 19 березня, 19 травня, 11 серпня, 17 вересня та 09 листопада 2015 року - по 998 грн. 00 коп.; 29 грудня 2015 року - 1000 грн. 00 коп.; 12 січня 2016 року - 998 грн. 00 коп. та 03 лютого 2016 року - 2000 грн. 00 коп. Всього за період з лютого 2015 року по лютий 2016 року відповідач сплатив позивачу 9486 грн. 00 коп. Відповідач працездатний, постійного місця роботи не має, на утриманні інших осіб не має. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини, розмір яких визначити в 1000 грн. щомісяця до досягнення ним повноліття. Таким чином, в частині стягнення періодичних платежів на утримання малолітньої дитини позов підлягає задоволенню повністю. В свою чергу, вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, в силу ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В силу абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження тих обставин, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, [PERSON] посилається на те. що сторони в усній формі визначили розмір аліментів, які має сплачувати [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], а саме: 1000 грн. 00 коп. щомісяця; те. що грошові кошти у зазначеній сумі відповідач сплачував нерегулярно протягом лютого 2015 - лютого 2016 років; а також те, що вона (позивач) в телефонному режимі вимагала від відповідача сплатити аліменти в ті місці, коли він цього не робив. Ті обставини, що позивач зверталась до відповідача з вимогами про сплату коштів, а також про те, що між сторонами був укладений усний договір щодо способу участі батька в утриманні малолітнього сина відповідачем не визнані. Таким чином, доведеним є факт той факт, що відповідач дійсно приймав участь в утриманні малолітнього сина в розмірі утримання 1000 грн. 00 коп. на місяць нерегулярно. Зазначене на думку суду не доводить того, що відповідач у місяці, коли не отримувала чергового платежу від позивача, зверталась до нього з відповідною вимогою. В той же час встановлений судом факт доводить те, що відповідач не ухилявся систематично від спліти аліментів. За такого в суду відсутні правові підстави для стягнення аліментів за минулий час. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial