Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати їй дозвіл без згоди батька [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України, та на його вїзд в Україну. На його виїзд за кордон, як до Російської Федерації так і до інших країн, строком до шістнадцятирічного віку дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що 23 вересня 2010 року рішенням Новопсковського районного суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. За рішенням суду, місце проживання сина, після розлучення, визначено разом з нею. З того часу, відповідач бачився з сином один раз, його життям не цікавиться. Він платить тільки аліменти. 15.11.2011 року вона зареєструвалась у м. Сєвєродонецьк, де мешкає з сином на даний час. 27 березня 2013 року, сину стало зле, вона викликала швидку медичну допомогу і його забрали до Сєвєродонецької міської лікарні. У звязку з тяжкістю захворювання сина направили до Луганської обласної дитячої клінічної лікарні в хірургічне відділення №1. Де він пройшов курс лікування. Під час лікування, лікарі виявили у захворювання повязане з роботою шлунково-кишечного тракту. Діагноз: шлунково-кишечна кровотеча, яка зупинилась. Син знаходиться під постійним наглядом лікарів. У звязку з його захворюванням вона планує у 2016 році провести його обстеження та лікування у спеціалізованих медичних закладах України, держав СНГ, або у державах Европейського союзу. Відповідач давати дозвіл на виїзд сина за кордон не бажає, про причини не повідомив. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітнього сина [PERSON] шкодить його здоровю та інтересам, не сприяє його всебічному та гармонійного розвитку, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просить справу розглянути без її участі, з позовними вимогами згодна. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 23.09.2010 року було розірвано рішенням Новопсковського районного суду Луганської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17.01.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-ЕД № 151243 видане повторно 15.05.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області де батьком дитини записаний [PERSON]. Відповідно до позовної заяви неповнолітній [PERSON] проживає разом з матірю в м. Сєвєродонецьк. Згідно довідки директора СЗШ №10, неповнолітній [PERSON] навчався у СЗШ №10 м. Сєвєродонецька з 01.09.2013 року по 02.06.2015 року та [PERSON] відвідувала батьківськи збори та заходи, що проводилися у класі та школі. Вона ж підтримувала звязок із класним керівником, вносила добровільні грошові внески в фонд розвитку класу і школи, підписувала та перевіряла щоденники дитини. Батько [PERSON], жодного разу не зявився у школі та не приймав участі у шкільному житті дитини. Відповідно до характеристики виданої 01.04.2016 року Директором школи №8, [PERSON] навчається у школі №8 в 3 класі з 1 вересня 2015 року. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінарний, працелюбний учень. [PERSON] займається мати. Вона приділяє належну увагу вихованню сина, контролює виконання домашніх завдань. Батько не приймає участь в вихованні дитини. Згідно виписки з історії хвороби №3565, [PERSON], [INFO] знаходився на лікуванні в Хірургічному відділення №1 Луганської обласної дитячої клінічної лікарні з 27.03.2013 року по 04.04.2013 року з діагнозом шлунково-кишковий крововилив зупинений. Як вбачається з епікризу №589, [PERSON] перебував на лікуванні з діагнозом шлунково-кишковий крововилив, після виписки рекомендовано: консультація лікаря гастроентеролога (для проведення колоноскопії). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 р., зокрема, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається з позовної заяви та відповідно до наданих доказів, зокрема виписки з історії хвороби №3565 та епікризу №589, малолітній [PERSON] потребує лікування. Водночас, через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача [PERSON] позивач позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для здійснення оздоровлення сина. Суд враховує, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, зокрема, ст.155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, враховує, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним й принциповим є інтереси дитини, які мають бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Позивач [PERSON] звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл для оформлення документів на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька [PERSON], до досягнення дитиною 16-річного віку, разом з тим в позовній заяві вказує на те, що у звязку з захворюванням сина планує у 2016 році провести його обстеження та лікування у спеціалізованих закладах України, держав СНГ або Європейського союзу. Тому, приймаючи до уваги, що позивачем не надано жодного доказу, того що виїзд дитини за кордон пов'язаний з виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього [PERSON] без згоди батька строком до 01.01.2017 року. У чинність ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial