Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогою щодо визнання за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого на [ADDRESS] , вартістю 76442,50 грн., набутого внаслідок поділу майна подружжя та припинення права власності на цю частку нерухомого майна за [PERSON] , також просила стягнути з відповідача судові витрати понесені нею у справі. Ухвалою суду від 05.10.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити вимоги. В судовому засіданні відповідач позов в частині поділу майна подружжя визнав, заперечував щодо стягнення з нього судових витрат, а саме витрат за складання висновку про вартість житлового будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, сторони з 27.09.2003 по 04.04.2006 та з 24.04.2010 по 07.04.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с10-12) Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2015 у справі №391/167/15-ц шлюб між сторонами розірвано повторно.(а.с.13) 23.07.2019 позивач уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON] .(а.с.14) 08.11.2004 відповідач, перебуваючи у шлюбі, набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] .(а.с.15). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Враховуючи, що спірне нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, а також сторонами даний факт не оскаржується, суд приходить до висновку про поділ між сторонами спірного майна виходячи з правил рівності часток подружжя, визнавши за позивачем право власності Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Щодо вимоги по стягнення судових витрат понесених позивачем у справі суд задовольняє їх частково, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн., сплачений за подання позову до суду та витрати на правничу допомогу у сумі 600 грн., що підтвердженні наданими у справі письмовими доказами. Стосовно витрат у сумі 1300 грн. за проведення експертного дослідження щодо оцінки спірного майна суд зазначає, що дані витрати здійснені позивачем з метою виготовлення технічної документації на спірний житловий будинок та оформлення в подальшому права власності на вказане майно, а тому відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial