Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вказав, що 28.03.2016 року відповідачі позичили у нього 35000 гтривень., які зобовязались повернути до 15.04.2016 року. Однак до теперішнього часу кошти не повернули. Посилаючись на невиконання позичальником своїх зобовязань, просив стягнути з відповідача зазначену суму, а також 3% річних в розмірі 172,29 грн. за період з 15 квітня 2016 року по 15 червня 2016 року, 1260 грн. інфляційних витрат за період з квітня 2016 року по червень 2016 р., В судове засідання сторони по справі не з»явились, повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома. Через канцелярію суду позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Суд ухваливши про заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 того ж Кодексу, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.526, ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.1050 того ж Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, тобто, сплативши три проценти річних від простроченої суми, а також індекс інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ст.625 п.2 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданої позивачем розписки вбачається, що відповідач [PERSON], позичила у позивача 35000 тисяч гривень, які зобовязалась повернути до 15.04.2016 року. Доказів виконання своїх зобовязань за договором позики відповідач суду не надав. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, на підставі такого. Судом встановлено, що 28.03.2016р. позивач надав позику відповідачу по справі [PERSON], в сумі 35000 гривень, в зв»язку з цим, відповідач написав розписку, в якій вказав що поверне кошти до 15.04.2016року.На неоднаразові звернення позивача дані кошти поверненні у строк не були. Враховуючи що другий відповідач [PERSON], не брав суму позики у позивача, що підтверджується розпискою в матеріалах справи, то в нього не виникало обов"язку щодо повернення суми коштів.У зв"язку з цим, позовні вимоги в цій частині щодо стягнення з другого відповідача суми коштів, суд вважає необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Суд перевіривши розрахунок, стосовно річних процентів та індексу інфляції, стягує з відповідача заборгованість у загальній сумі: 36432 ргн. з яких: 35000 грн. сума основного боргу, 172,20 грн. - три проценти річних, та 1260.00 грн. інфляційні витрати. Питання судових витрат суд вирішує з урахуванням положень ст.88 ЦПК України. На підставі зазначеного,

Outcome: partial