Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

позивач просить стягувати з відповідача, як батька їхніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення ним повноліття та аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку на своє утримання. [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, їх життям не цікавиться, а тому просить стягувати з відповідача кошти в примусовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, довідку з місця роботи про одержуваний дохід (заробітну плату) за останні 6 місяців не надав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановлено, що сторони, відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05.08.2013 року, розірвали шлюб, від якого мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які повністю знаходяться на утриманні позивача. Відповідач, будучи працездатним, маючи постійне місце роботи та отримуючи заробітну плату, має можливість надавати матеріальну допомогу і на її утримання, оскільки вона ніде не працює, має 2 групу інвалідності загального захворювання. В силу ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд вважає вимоги про стягнення аліментів з відповідача на своє утримання законними, однак вимога про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/4 частиник усіх видів доходів є завищеними, тому позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. Врахувавши, всі обставини справи суд приходить висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.05.2014 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття та аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів (заробітку) починаючи з 07.05.2014 року.

Outcome: partial