Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 03 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики,який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Луганської області та зареєстрований в реєстрі за №1386. У відповідності до п.1 договору позики відповідач позичила у позивача грошові кошти в сумі 125000 гривень строком до 01 лютого 2014 року включно. Зазначені грошові кошти були передані відповідачу до підписання даного договору, підписання даного договору підтверджує даний факт. Однак відповідач не виконала покладене на неї грошове зобов'язання в строк та в порядку, передбаченому договором позики від 03.07.2012 року, не повернувши позику у вигляді грошової суми коштів у розмірі 125000 грн. в строк до 01 лютого 2014 року, про що свідчить відсутність розписки позикодавця або ж будь - якого іншого письмового доказу, який би свідчив про виконання відповідачем свого зобов'язання, внаслідок чого порушено умови договору та право позивача на повернення грошових коштів, переданих відповідачу в позику. Враховуючи, що відповідач не виконала покладене на неї грошове зобов'язання щодо повернення суми позики, остання несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання у вигляді обов'язку сплатити 3 (три) проценти річних від простроченої суми. Крім того вважає, що у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики відповідач повинна сплатити пеню у розмірі 0,7% від суми, яка була неповернена, за кожен день прострочення, а також сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 125000грн., втрати від інфляції за несвоєчасне повернення коштів за договором позики в сумі 26238,27грн., 3% річних за несвоєчасне повернення коштів в сумі 3277,40 грн., пеню в сумі 762,33 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1552,52грн. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з»явились, від представника позивача надійшла заява, згідно якої він підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також просив суд розглянути справу в його відсутність та відсутність позивачки, про що надав суду письмову заяву. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причин неявки в судове засідання суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність суду не надала, заперечень на позов не надала. В зв»язку з нездійсненням пересилання пошти УДППЗ «Укрпошта» до міста Первомайськ Луганської області, яке тимчасово не підконтрольне українській владі, де зареєстрована відповідач, виклики відповідачу було розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Рубіжанського міського суду Луганської області у розділі «Список справ, призначених до розгляду» та «Виклик до суду учасників по справі». Інших відомостей про місце роботи або фактичне місце проживання відповідача у суду немає. Відповідно до ч.4 ст.169,224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 06.05.2015 року згідно ст.225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 03 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Луганської області Дашдаміровим Е.А. (а.с.8) Згідно п.1 умов Договору позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 125000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику, яка була ним отримана до моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору, готівкою у строк до 03.02.2014 року таким чином : - по 3100грн.00 коп. щомісячно, до першого числа першого місяця ( з 01.08.2012 року по 01.01.2014 рік), а залишок 69200грн. позичальник зобов'язаний сплатити в останній місяць дії цього договору, тобто до 01.02.2014 року . Також в п.2 Договору зафіксовано, що сторони підтверджують, що їх підписи під цим договором є достатнім доказом передання позики позикодавцем і отримання позики позичальником, не наполягають на складанні розписки чи будь -яких інших документів на підтвердження факту передання та отримання позики та підтверджують відсутність будь -яких претензій фінансового характеру з боку позичальника до позикодавця. Відповідно до п.6 Договору у випадку неповернення/несвоєчасного повернення позики у строки, визначені п.1 цього договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,7% від суми, яка була не повернута або була повернута з порушенням строків, за кожен день прострочення. Крім того, якщо позичальник своєчасно, тобто у строки, визначені п.1 цього Договору, не повернув суму позики, він на вимогу позикодавця та відповідно до змісту ст.. 625 ЦПК України зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мініму доходів громадян. Судом встановлено, що між сторонами договір позики укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, тобто за формою відповідає вимогам закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Як встановлено в судовому засіданні позивач свої обов"язки за договором позики виконав належним чином та передав відповідачеві в борг грошову суму в розмірі 125000 грн., що підтверджується, п.1 укладеного між сторонами договору позики від 03.07.2012 року. Відповідач свій обов"язок щодо повернення боргу у встановлений в договорі строк не виконав. Доказів на спростування цього відповідачем суду надано не було. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 125000 грн. Відповідно до п.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, з дослідженого судом договору позики вбачається, щоякщо позичальник своєчасно, тобто у строки, визначені п.1 цього Договору, не повернув суму позики, він на вимогу позикодавця та відповідно до змісту ст.. 625 ЦПК України, зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, право на стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та інфляційних втрат у позивача виникає після закінчення визначеного в договорі строку повернення боргу, тобто з 3 лютого 2014 р. Відповідно до проведених позивачем розрахунків він просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з часу закінчення строку повернення боргу, а саме з 01.02.2014 року по 16.12.2014 р. Однак, з урахуванням того, що в пункті 1 договору позики кінцевим строком повернення боргу зазначено саме 03 лютого 2014 р., суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 26238,27 грн. (151238,27 (125000х120,991%)-125000) та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 3256,85 грн. (125000:365днів х3% х317 днів) за період з 03.02.2014 року по 16.12.2014 р. Всього належить до стягнення за прострочення виконання грошового зобов»язання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних -29495,12 грн. Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне повернення коштів за договором позики в сумі 762,33 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки розрахунок пені, наданий позивачем не узгоджується з умовами п.6 договору позики, укладеного між сторонами, відповідно до якого позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,7% від суми, яка була не повернута або була повернута з порушенням строків, за кожен день прострочення. Правом надати розрахунок, який би відповідав умовам договору позики в частині нарахування пені і, як наслідок, протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог позивач та його представник не скористались. Судові витрати в сумі 1551,52 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial