Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна рухомого майна та стягнення половини коштів, витрачених на придбання рухомого майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з 18 січня 1985 року по 24 лютого 1997 року та спільного проживання від розірвання шлюбу по квітень 2014 року, сторони придбали: меблеву стінку (чотири шафи з антресолями) вартістю 1500 гривень, набір кухонних меблів (дві навісні шафи, пенал, мийка, стіл, стіл-тумба, три стільці) вартістю 1000 гривень, DVD ресивер вартістю 800 гривень, супутникову антену вартістю 800 гривень, два столи розкладні вартістю 200 гривень, килими 2 штуки вартістю 500 гривень кожен, два дивани вартістю 750 гривень кожен, зварювальний апарат вартістю 3200 гривень, деревообробний станок вартістю 900 гривень, 12 бджолосімей з вуликами по 800 гривень кожна. Крім цього, 14 вересня 2013 року відповідач використав спільні кошти сторін у розмірі 28000 гривень на придбання автомобіля Chery Amulet 2006. Беручи до уваги неможливість спільного з відповідачем користування та володіння зазначеним майном, позивач просить поділити його в натуру та стягнути з відповідача половину коштів, використаних ним на придбання вказаного автомобіля. Крім того, позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного спільного проживання її однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01.01.2004 до квітня 2014 року. До Пирятинського районного суду Полтавської області 17 грудня 2014 року відповідач подав заперечення на позовну заяву та зустрічну позовну заяву, у яких повідомив, що з 18 січня 1985 року по 15 грудня 1988 року перебував у шлюбі позивачем. Після розлучення з липня 1989 року по серпень 1997 року та з серпня 2004 року по квітень 2014 року сторони продовжували проживати разом на [INFO]. За час спільного проживання сторони придбали: холодильник «Дніпро» вартістю 1000 гривень, мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 700 гривень, електрочайник вартістю 250 гривень, міксер вартістю 285 гривень, пральну машину «Saturn» вартістю 750 гривень, пилосос «Rowenta» вартістю 850 гривень, телевізор Samsung вартістю 3695 гривень, вази кришталеві 3 шт. вартістю 380 гривень, набір кухонної посуди вартістю 350 гривень, меблеву стінку вартістю 1500 гривень, набір кухонних меблів вартістю 1000 гривень, DVD ресивер вартістю 800 гривень, супутникова антена вартістю 800 гривень, два столики розкладні вартістю 400 гривень, два килими вартістю 1500 гривень, три бжолосімї з вуликами 1500 гривень, та використавши спільні кошти у розмірі 30000 гривень, побудували будинок в с. Замостище Пирятинського району Полтавської області. Таким чином за час спільного проживання з позивачем було придбано майна на суму 45760 гривень, а отже розмір частки у грошовому еквіваленті кожного з подружжя становить 22880 гривень. Проте, в квітні 2014 року позивач [PERSON] продала будинок в с. Замостище Пирятинського району Полтавської області. Тому відповідач просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити та задовольнити його зустрічні позовні вимоги, визнавши за ним право власності на холодильник «Дніпро» вартістю 1000 грн, мікрохвильову піч Samsung, електрочайник, міксер вартістю, пральну машину «Saturn», пилосос «Rowenta», телевізор «Samsung», вази кришталеві 3 шт., набір кухонної посуди вартістю 350 гривень, меблеву стінку вартістю 1500 гривень, набір кухонних меблів вартістю 1000 гривень, DVD ресивер вартістю 800 гривень, супутникова антена вартістю 800 гривень, два столики розкладні вартістю 400 гривень, два килими вартістю 1500 гривень, три бджолосімї з вуликами 1500 гривень, стягнувши з позивача на його користь 13\~115 гривень, залишивши у власності [PERSON] мікрохвильову піч Samsung, пральну машину Saturn, телевізор Samsung, пилосос «Rowenta». У судовому засіданні позивач позов та заяву про встановлення факту підтримав, зустрічні позовні вимоги відповідача не визнав та просить розділити між ним та відповідачем майно, що є їхньою спільною сумісною власністю через неможливість спільного користування, стягнути з відповідача половину коштів, використаних ним на придбання вказаного автомобіля та встановити факт постійного спільного проживання її однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01.01.2004 до квітня 2014 року. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в ній, заяву про встановлення факту постійного спільного проживання [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01.01.2004 до квітня 2014 року визнав та просить стягти з [PERSON] на його користь понесені ним судові витрати. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Указані засади сторонам судом забезпечені. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23,24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно , необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна , наявного на час припинення спільного ведення господарства , з'ясувати джерело і час його придбання. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу підлягає задоволенню, позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає задоволенню частково. Судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 18 січня 1985 року до 24 лютого 1997 року, що підтверджується поясненнями сторін та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8). Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали: у 1990 році меблеву стінку вартістю 1\~000 грн, яка знаходиться у відповідача [PERSON], у 1990 році набір кухонних меблів вартістю 850 грн, який знаходиться у відповідача, 2 розкладні столи в 1996 році вартістю по 200 грн кожен, які знаходяться у відповідача, 2 килими у 1990 році вартістю по 500 грн, один з яких знаходиться у позивача, другий у відповідача, 2 дивани у 1990 році вартістю по 750 грн, які знаходяться у відповідача, холодильник «Дніпро» у 1991 році вартістю 1000 грн, який знаходиться у позивача. Розділ VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто, з 31.01.2004 року. Отже, у зв'язку з тим, що майно було придбане до 2004 року, а закон не має зворотної дії та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності СК України 01.01.2004 року, при вирішенні спору слід керуватися Кодексом про шлюб та сім'ю України (далі КпШС). Як передбачено ст. 29 КпШС для вимог про поділ майна , яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Оскільки сторони розірвали шлюб 24.02.1997, трирічний строк позовної давності про поділ майна подружжя, придбаного ними в 1990 1996 роках закінчився, а тому вказане майно розподілу не підлягає. Як установлено в судовому засіданні та не заперечується позивачем та відповідачем, сторонами, з 01 січня 2004 року до квітня 2014 року проживали однією сімєю без шлюбу, у інших шлюбах не перебували. Приписами статті 74 Сімейного кодексу України (далі СК) установлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 та 2 статті 71 СК, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Ч. 1 ст. 70 СК, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 12.12.2012 року по справі № 6-148цс12, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. У період проживання однією сімєю без шлюбу сторони придбали майно загальною вартістю 9\~560 гривень: 3 бджолосімї вартістю 1500 гривень, супутникову антену вартістю 800 гривень, 3 кришталеві вази вартістю 380 гривень, пилосос «Rowenta» вартістю 850 гривень, мікрохвильову піч вартістю 700 гривень, міксер вартістю 285 гривень, електрочайник вартістю 250 гивень, пральну машину «Saturn» вартістю 750 гривень, телевізор Samsung вартістю 3695 гривень, набір посуду вартістю 350 гривень. Наявність у сторін вказаного майна ними не заперечується. Тобто, кожна із сторін має право на половину вказаного майна загальною вартістю 4780 гривень (9560 : 2 = 4780). При цьому суд не приймає до уваги показання позивача [PERSON] про те, що мікрохвильова піч, електрочайник, міксер, пилосос, набір кухонного посуду є її особистим майном, оскільки були їй подаровані, так як відповідних доказів, що вказані речі є подарунками позивач не надав. Що стосується придбання сторонами 12 бджолосімей з вуликами, із яких позивачем визнається придбання тільки 3, суд виходить з того, що позивачем також не надано належних доказів, що підтверджували б придбання саме такої кількості бджолосімей. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що сторони придбали дійсно 3 бджолосімї, а решта - 9 бджолосімей була створена шляхом поділу сімей, проте, належних доказів такому способу придбання сторона позивача не надала. Крім того, свідок [PERSON] дала показання суду про те, що 9 вуликів її сімя віддавала на зберігання [PERSON] Позивач також, на думку суду, не надала достовірних доказів про придбання за спільні кошти з відповідачем деревообробного станка та зварювального апарата. Сам відповідач придбання казаного майна заперечує. Свідок [PERSON] пояснив у судовому засіданні, що відповідач [PERSON] брав у нього деревообробний станок (циркулярку) в користування. При вирішенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача половини коштів, витрачених на придбання автомобіля Chery Amulet, суд виходить з того, що в матеріалах справи відсутній як договір купівлі-продажу автомобіля та докази того, що відповідач зареєстрував своє право власності на нього. Наявність у матеріалах справи копії розписки [PERSON]Д про продаж автомобіля Chery Amulet (а.с. 9) жодним чином не впливає на суть даного спору. Крім того, з розписки слідує, що автомобіль [PERSON] продав відповідачеві та його сину, а не позивачу. Спір між відповідачем та його сином з приводу витрачених на придбання цього автомобіля коштів вирішений іншим рішенням суду (а.с. 19). Пояснення самого позивача та свідків [PERSON] та [PERSON] дітей сторін, про те, що у сторін був у власності спочатку автомобіль Форд, взамін якого було придбано автомобіль Москвич, а отримані від продажу останнього автомобіля кошти витрачені на придбання автомобіля Chery Amulet не підтверджують ніяким чином придбання останнього автомобіля за спільні кошти позивача та відповідача, оскільки відсутні дані про те, коли саме були придбані та за чиї кошти автомобілі Форд та Москвич. Виходячи з викладеного, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем права власності на половину майна: 9 бджолосімей, деревообробного станка, зварювального апарату та автомобіля Chery Amulet. Відносно вимог відповідача в зустрічному позові про стягнення з позивача половини вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво садового будинку, суд виходить з наступного. Згідно рішення виконкому Пирятинської міської Ради народних депутатів від 28 липня 1992 року № 276 в селі Замостище Пирятинського району Полтавської області була виділена земельна ділянка для будівництва садового будинку позивачу [PERSON] (а.с. 44). Проте, відповідачем не надано доказів про те, коли саме відбувалось будівництво вказаного будинку: у період шлюбу сторін, після його розірвання, чи в період спільного проживання без шлюбу та за які кошти, оскільки правовий режим майна в ці періоди регулюється різними нормами закону. При таких обставинах суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову в частині стягнення половини вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво садового будинку. У відповідності до ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У задоволенні позовних вимог суд [PERSON] відмовляє повністю. Зустрічний позов суд задоволяє частково в розмірі, що становить 8,5% від ціни позову. Відповідачем сплачено судовий збір 243 грн 60 коп, що підтверджується квитанцією №k9/G/65 від 16.12.2014 (а.с.18), а також витрати на правову допомогу 2260 грн, що підтверджується квитанцією №000008 від 30.03.2015 (а.с. 114). 8,5% вказаних сум становлять відповідно 20 грн 71 коп (243,6х8,5%=20,71) та 192,10 (2260х8,5%=192,10). Указані суми судових витрат підлягають стягненню з позивача [PERSON]

Outcome: partial