Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати зареєстрований з відповідачем 22.09.2000 р. шлюб, в якому вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, 22.09.2000 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинилися з серпня 2016 року через постійні конфлікти та різні погляди на життя, подальше спільне життя та обов*язки, чоловік зловживає спиртними напоями, через що в сім*ї відбуваються постійні конфлікти, примирення між ними є неможливим. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. На даний час відповідач не проживає з сім'єю, не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини, просила стягнути на її користь аліменти в розмірі 2 000,0 грн. з відповідача щомісячно до повноліття дитини. До початку судового засідання позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що наполягає на розірванні шлюбу, заперечує проти примирення, вказала на відсутність спорів про місце проживання дитини та про сумісне майно подружжя. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом установлено, що 22 вересня 2000 року між сторонами по справі було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 412, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 22.09.2000 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з серпня 2016 року через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. На час розгляду справи дитина мешкає з позивачкою. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони певний час проживають окремо один від одного, позивач категорично заперечує проти надання зазначеного терміну. Крім того, відповідач, достовірно знаючи про час та місце розгляду справи, в судові засідання не з'являється, що свідчить про його байдужість до збереження сім'ї. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Розглядаючи вимоги щодо стягнення аліментів на дитину, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Статтею 51 ч.2 Конституції України, статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На момент розгляду справи дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва». Як вбачається з наданих документів, на час розгляду справи позивач працює на посаді старшого адміністратора у ФОП [PERSON] та загальна сума доходу за період з 18.01.2016 р. по 31.01.2017 р. становить 5 943,18 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 02.02.2017 р. № 1. Відповідно дост.51 ч.2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини можуть присуджуватися в долі від доходу батька. На підставі ст.184 ч.1 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дітей, документів про те, що відповідач має постійний дохід (заробітну плату), суду не надано. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи про стягнення з нього аліментів, в судове засідання не з'явився та відповідні документи на спростування доводів сторони позивача та наданих з її боку доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліментів саме в цьому розмірі, не надав. Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Так, в даному випадку 30% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, до якого відноситься дитина сторін у справі, становить 533,1 грн. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов'язки до дитини, в т.ч. і обов'язку її утримання. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1 500,0 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. В зв'язку з чим приходить суд до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.184 ч.2 СК України розміраліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 184 ч.3 СК України передбачено, що в разі, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, встановленогост.182 ч.2 СК України, то дитині призначається державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням судом за позовом одержувача аліментів або платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), передбачений ст.185 СК України, не є підставою вищевказаного позову, а тому у позивача є право звернутися з таким позовом як самостійним. Відповідно до ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 06 лютого 2017 р. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 22.09.2000 р. № 412, складеному відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,0 грн. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 105 ч.3, 112, 113, 115, 141, 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial