Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою та просить суд визнати незаконним та скасувати п.1.2. рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про визначення способу участі у вихованні дитини», яким визначено гр. [PERSON] порядок побачення з сином [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] порядок участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] та встановити наступний порядок побачення: щосуботи з 10.00 до 12.00, у присутності матері дитини, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, інтересів і потреб дитини; за домовленістю з матір`ю дитини, дві години в день народження дитини, державні та релігійні свята. В обґрунтування позову зазначає, що 26 листопада 2011 року, між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 530. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження від 13 серпня 2013 року. Спільне життя у позивачки з колишнім чоловіком не склалося, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги та любові, крім того вони люди різних характерів та поглядів на життя. На даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Після припинення шлюбних відносин спільний син залишився проживати з матір`ю, у зв`язку з чим саме вона забезпечую його духовний, фізичний розвиток, забезпечує його матеріально та проявляє до нього турботу. Усі питання щодо виховання та матеріальної підтримки сина вона змушена вирішувати самостійно, а також з допомогою рідних та батьків. Як зазначає позивач, після припинення шлюбу [PERSON] відсторонився від проблем свого сина, не спілкувався з ним та не брав участь в його вихованні. Разом з тим, з мотивів особистої неприязні до колишньої дружини, Відповідач звернувся до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявою про, ніби - то, перешкоджання нею у спілкуванні з сином [PERSON] та визначення порядку участі у його вихованні. Відтак, п. 1.2. рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про визначення способу участі у вихованні дитини», визначено гр. [PERSON] порядок побачення з нашим сином [PERSON] , [INFO] ., наступним чином: -щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 16.00 до 18.00. з можливістю відвідування з дитиною гуртків, навчальних занять та інших дитячих заходів; -1-3 суботу та 2-4 неділю місяця з 09.00 до 13.00 год.; -за домовленістю з матір`ю дитини, дві години в день народження дитини, державні та релігійні свята; -зустрічі проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, інтересів га потреб дитини, при цьому батьку вчасно забирати та приводити дитину за місцем її проживання. Позивач вважає, що встановлений рішенням Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради спосіб участі у вихованні дитини є таким, що не відповідає інтересам дитини. Зокрема як зазначає позивач, приймаючи оскаржуване рішення не було враховано вік їхнього сина, прив`язаність до матері, розпорядок дня дитини у звичному для неї режимі, Визначений спосіб участі відповідача у вихованні призведе до порушення щоденного розпорядку сина, прийому їжі, повноцінного сну, може негативно вплинути на його самопочуття та психо - емоційний стан. Тому вважає, що порядок зустрічей визначений органом опіки та піклування суперечитиме інтересам дитини. Зокрема, їх спільний син [PERSON] в будні дні 16.00 год. до 18.00 год. приймає їжу та відвідує різні гуртки, що виключає можливість побачень з батьком. У суботу і неділю [PERSON] спить до 09 год., потім приймає їжу до 10 год., а з 13 год. він спить. На підставі вищенаведеного просить суд визнати незаконним та скасувати п. 1.2 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про визначення способу участі у вихованні дитини» , яким визначено [PERSON] порядок побачення з сином [PERSON] , [INFO] , та визначити спосіб участі батька у вихованні нашого сина, який відповідає інтересам дитини наступним чином: щосуботи з 10.00 до 12.00, у присутності матері дитини, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, інтересів і потреб дитини; за домовленістю з матір`ю дитини, дві години в день народження дитини, державні та релігійні свята. В судовому засіданні сама позивач пояснила, що встановлений графік органом опіки і піклування не відповідає інтересам та потребам дитини, хлопчик збуджений після короткочасних зустрічей з батьком, тому просить встановити інший графік участі батька, зокрема, не заперечує щодо побачень батька з сином щосуботи до 17 год. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просить задовольнити в повному обсязі, та встановити графік побачень відповідно до пропозиції позивача. Представники органу опіки та піклування - виконавчого комітету Ужгородської міської ради, вважають, що рішення про встановлення графіку побачень є законним, інтереси дитини враховані при визначені такого графіку, крім того і сама позивач погодилась та за її пропозицією було встановлено саме такий графік участі батька та побачень з сином. Відповідач [PERSON] повідомив, що графік побачень, визначений органом опіки та піклування не можливо реалізувати, оскільки, години, які визначені після садочка, дитина відвідує додаткові заняття, і, фактично, час, який визначено йому проводити із сином співпадає з такими заняттями, коли він безпосередню участь у спілкуванні дитини не бере. Крім того, повідомляє, що позивач ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування і не дає йому бачитись із сином. В зв`язку з цим, просить визначити йому графік побачень з сином так, щоб він міг більше безперервно провадити час із сином, зокрема, просить дозволити йому побачення щосуботи протягом дня - до 18 години. Одночасно з цим повідомив, що в нього за місцем проживання створено всі умови для дитини, є обладнана кімната, іграшки, і він може дати все необхідне для розвитку та виховання дитини. Заслухавши сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку. Як встановлено згідно з наявними матеріалами справи, сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2019 року (справа № 308/11548/18) розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення. Від даного шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, судом встановлено, що до служби у справах дітей Ужгородської міської ради звернувся [PERSON] , з проханням визначити способи участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ч.2, ч.3 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі документів та проекту висновку, наданих службою у справах дітей Ужгородської міської ради, 10.10.2018 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було прийнято рішення № 303, яким визначено [PERSON] порядок побачення з його малолітнім сином [PERSON] наступним чином: -щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці з 16.00 до 18.00. з можливістю відвідування з дитиною гуртків, навчальних занять та інших дитячих заходів; -1-3 суботу та 2-4 неділю місяця з 09.00 до 13.00 год.; -за домовленістю з матір`ю дитини, дві години в день народження дитини, державні та релігійні свята; -зустрічі проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, інтересів га потреб дитини, при цьому батьку вчасно забирати та приводити дитину за місцем її проживання. Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вказує на те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 303 від 10.10.2018 року про визначення способу участі у вихованні дитини, є дорадчими та не тягне за собою виникнення будь - яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Звернення за таким рішенням та такий спосіб врегулювання - це воля сторони, та прийняте за зверненням сторони рішення не може бути самостійним предметом оскарження, а може бути лише одним із доказів у справі за позовом про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини. Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Згідно вимог ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Матеріали справи свідчать про те, що рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 303 від 10.10.2018 року про визнання способу участі у вихованні дитини є лише доказом у цивільній справі про визначення способів участі у вихованні дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. З урахуванням викладеного, вимога про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 303 від 10.10.2018 року «Про визначення способу участі у вихованні дитини», не може бути самостійним способом захисту, вказане рішення не є обов`язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити з цих підстав. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визначення [PERSON] порядку участі у вихованні сина [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків та прямих контактів. Судом встановлено, що сторони не змогли дійти згоди щодо участі батька у вихованні сина. за домовленістю між собою, тому слід визначити графік побачення судом, враховуючи думку обох батьків та інтереси самої дитини. Суд вважає, що спілкування з батьком не перешкоджає нормальному розвитку та вихованню дитини, а навпаки є необхідним для його повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку. Надану характеристику від [PERSON] суд не оцінює як доказ, оскільки вона є неналежним доказом в даному випадку, в зв`язку з тим, що не підтверджено компетентність та повноваження [PERSON] як спеціаліста в сімейних питаннях чи чи фахівця в сфері оцінки особистісних якостей окремих осіб, або відносин у родині чи сім`ї. Так само і надані позивачем до матеріалів заключення практичного психолога з додатками від 18.10.2018 та від 25.10.2018 суд не може взяти до уваги на підтвердження чи спростування обставин у справі та надати їм оцінку як доказам, оскільки не надано документів на підтвердження компетентності відповідних спеціалістів, та наявності у них спеціальних знань для здійснення відповідних заключень. Такі заключення не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності, які ставляться до доказів. Після роз`яснення сторонам права заявити клопотання про призначення експертизи та поставлення експерту на вирішення відповідних питань, клопотань про призначення відповідних психіатричних або психологічних експертиз сторонами не заявлено, а суд не може збирати докази з власної ініціативи. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Судом не береться до уваги заключення практичного психолога, які подана позивачем на підтвердження заявлених вимог, та копія якого міститься в матеріалах справи, так як суду не надано жодних документів на підтвердження кваліфікації вказаного психолога, відповідно до "Порядку застосування методів психологічного і психотерапевтичного впливу" а тому не береться судом до уваги в силу ч. 1 ст. 78 ЦПК України, у якій зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. На підстав наведеного та з урахуванням того, яку роль відіграє розлучення з батьками в стані дитини, ту обставину, що права батьків щодо дитини є рівними, виходячи з пріоритету прав дитини, урахувавши вік дитини, стан її здоров`я, враховуючи важливість традицій і культурних цінностей українського народу для захисту і гармонійного розвитку дитини, позицію органу опіки та піклування, та при цьому враховує і позицію обох батьків, висловлену в судовому засіданні, а також той факт, що дитина не може бути заручником особистих відносин батьків, суд вважає за доцільне встановити наступний порядок спілкування та побачення батька - [PERSON] з сином - [PERSON] , [INFO] : -щосуботи з 10:00 год. до 18:00 год., із обов`язковим урахуванням стану здоров`я дитини, інтересів і потреб дитини, за домовленістю з матір`ю дитини; -за домовленістю з матір`ю дитини, дві години в день народження дитини, державні та релігійні свята. Саме такий спосіб участі батька, на думку суду, не буде порушувати звичний режим дитини, та буде сприяти спілкуванню батька з сином, його вихованню, та забезпечить участь обох батьків в житті дитини. Згідно п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому враховуючи норму даної статті та беручи до уваги, що позивачем було заявлено 2 вимоги немайнового характеру, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 704,80, а в іншій частині витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: partial