Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Арніка СП» про стягнення заробітної плати, в якому зазначає, що наказом № 7-к від 06.07.2010 р. він був прийнятий на роботу на посаду охоронника. Наказом від 01.04.2014 року він був звільнений за ст. 38 КЗпП, однак відповідач не виплатив йому заробітну плату в день звільнення. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРНІКА СП» на його користь 38369,79 гривень (тридцять вісім тисяч триста шістдесят девять гривень 79 копійок), в тому числі заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 8207,04 грн., компенсація за невикористані щорічні основні відпустки в сумі 4616,10 грн., індексація заробітної плати в сумі 4003,17 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум 21543,48 грн. Позивач [PERSON], в судове засідання не з»явився. Представник позивача [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За нормою ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Судом встановлено, що згідно наказу № 7-к від 06.07.2010 р. [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду охоронника (а.с. 4-6). Наказом від 01.04.2014 року [PERSON] був звільнений за ст. 38 КЗпП (а.с.3). З відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків вбачається, що позивачу за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. було нараховано та виплачено заробітну плату, в 4 кварталі 2013 року нараховано але не виплачено заробітну плату в сумі 3512 грн (а.с.36). З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] вбачається, що «Арніка СП» подала останні відомості про заробітну плату позивача до пенсійного фонду України в січні 2014 року (а.с.26). Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату заробітної плати, однак відповіді не отримав (а.с.7, 8). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження обставин на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це влансика або уповноважений ним орган за два тижні. У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно по п.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України роз'яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз'яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року дає підстави вважати, що в разі порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що при звільненні за завою працівника, у відповідності до ст.47 КЗпП України з працівником не було проведено належного розрахунку, доказів протилежного відповідачем надано не було, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, сум індексації заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічних відпусток. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не виплачувалася заробітна плата позивачу з вересня 2013 року по 01.04.2014 р. Тому, обраховуючи розмір невиплаченої позивачеві заробітної плати при звільненні, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку слід виходити із даних про нараховану, але не виплачену заробітну плату за 4 квартал 2013 року, яка становить 3512 грн та розміру мінімальної заробітної плати, яка з січня по березень 2014 р. становила 1218 грн. Таким чином, відповідач повинен був виплатити позивачеві 7166 грн заробітної плати за період з 01.09.2013 р. по 01.04.2014 р. Відповідно до підпункту „л", п.1 „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року із змінами, цей порядок застосовується і при обчисленні середнього заробітку у випадку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, суд приходить до висновку, що зазначена сума, яка підлягає стягненню на користь позивача за період з 01.04.2014 року по 29.12.2015 року (дата звернення з позовом) повинна дорівнювати 26491,50 грн. (1218 грн. * 2 місяці - 40 роб.дн. = 60,90 грн. (середньоденна зар.плата) х 435 роб. днів). Однак, оскільки позивач у своєму позові просила стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21543,48 грн., суд, з урахуванням положень ч.1 ст. 11 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог, вважає необхідним стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заявлений у позові [PERSON], тобто 21543,48 грн. Статтею 75 КЗпП України передбачена тривалість щорічної основної відпустки не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 6.07.2010 р. по 01.04.2014 р. Щорічна основна відпустка позивачу за жоден рік не надавалася. Тому, виходячи з положень ст. 75 Кодексу вказана невикористана відпустка повинна була б надаватися за період з 06.07.2010 по 05.07.2011 р -24 дні; 06.07.2011 по 05.07.2012 р 24 дні; 06.07.2012 по 05.07.2013 р. 24 дн; 06.07.2013 по 01.04.2014 р. 19 днів. Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість днів невикористаної відпустки. Так, за період з 06.07.2010 по 05.07.2011 р - компенсація становить 750,63 грн (11103/355=31,28 *24); з 06.07.2011 по 05.07.2012 р 835,27 грн (12355/355=34,80*24); з 06.07.2012 по 05.07.2013 р. 971,32 грн (13558/355=40,47*24); з 06.07.2013 по 01.04.2014 р 746,42 грн (10607/270=39,29*19). Таким чином компенсація за невикористані дні щорічної відпустки становить 3303,64 грн ( 750,63+835,27+971,32+746,42). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-111 індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, виконання яких відповідно до приписів ст. 19 цього закону є обовязковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Індексація заробітної плати працівників проводиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року. Відповідно до ст. 33 вказаного Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Аналіз законодавства свідчить, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог вказаних законів та інших нормативно-правових актів проведення індексації у звязку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обовязковим для всіх юридичних осіб -роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Про обовязковість індексації заробітної плати зазначав у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 Конституційний суд України щодо тлумачення ст. 233 ч.2 КЗПП Суд зазначив, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг, що працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати. Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено джерело коштів на проведення індексації. Зазначена норма не скасовує виплати індексації заробітної плати та не повязує індексацію з надходженням коштів до конкретного власника підприємства, установи чи організації. Суд вважає, що невиплата індексації заробітної плати, а фактично заробітної плати, є обмеженням права позивача на майно. Суд погоджується із розрахунком суми індексації заробітної плати позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 4003,17 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Окрім того, з урахування положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп.

Outcome: partial