Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те. що 19.09.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Вказувала на те, що через постійні скандали вони з відповідачем живуть окремо, а їх спільний син перебуває на її утриманні та проживає разом з нею, при цьому відповідач не приймає участі у витратах на утримання дитини та матеріальної допомоги добровільно не надає. Вказувала на те, що вона не має можливості за рахунок власного заробітку забезпечити належний рівень життя своєму сину, а тому звернулась до суду з даним позовом та вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, оскільки офіційно не працює, має мінливий тимчасовий заробіток, у нього на утриманні немає непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, з підстав зазначених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема не заперечував проти свого обов'язку утримувати сина, при цьому вказав, що він має не постійний заробіток, оскільки періодично отримує замовлення по виконанню ремонтних робіт. Вважає, що зможе сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, що не перевищує 800 грн. на місяць. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON] та відповідно до копії свідоцтва про народження його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а/с 6). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою КЖРЕП № 1202 від 18.08.2016 року та визнано сторонами в судовому засіданні (а/с 5). Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до вимог ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З системного аналізу положень ст. 182 СК України вбачається, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно не працює, проте є особою працездатного віку, будь-яких доказів на підтвердження того, що у нього на утриманні перебувають непрацездатні особи, батьки або інші діти не надав, а тому суд приходить до висновку, що він має мінливий, нерегулярний та неконтрольований дохід. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно вимог ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Таким чином, враховуючи матеріальний стан відповідача, відсутність доказів того, що на його утримання перебувають інші діти чи непрацездатні особи, відсутність у нього постійного доходу, стан здоров'я дитини та однаковий обов'язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов в частині суми аліментів підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в сумі 900 грн. щомісячно на утримання їх спільного сина [PERSON] Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial