Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], ПАТ «Українська пожежно-страхова компанію» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 74000 грн. 00 коп. та моральної шкоди в сумі 20000 грн. 00 коп. Свої вимоги мотивував тим, що 24.08.2013 року біля 21 год. 30 хв. він керував автомобілем «PEUGEOT 306» на автодорозі Снятин-Тязів (біля с.Грушка Тлумацького району) і здійснив обгін грузового автомобіля «MERCEDES-BENZ-609» під керуванням [PERSON] Завершивши маневр обгону без порушення ПДР, він відчув ззаду удар автомобілем «MERCEDES-BENZ-609», від якого його автомобіль відштовхнуло вперед на 40 метрів. Після чого він відчув повторний удар автомобілем «MERCEDES-BENZ-609», який не гальмуючи, посунув його автомобіль на зустрічну смугу дороги, а далі в кювет, що призвело до перекидання його автомобіля, а автомобіль «MERCEDES-BENZ-609» зупинився аж через 60 м. Спочатку протокол працівники ДАІ склали на нього, однак постановою Івано-Франківського міського суду від 11.10.2013 року його виправдано. Вважає винним у ДТП водія грузового автомобіля «MERCEDES-BENZ-609» [PERSON], відповідальність за якого несе власник автомобіля [PERSON] Внаслідок ДТП його автомобіль не підлягає відновленню, а тому його вартість, яку позивач оцінив в 74000 грн. 00 коп., він просив стягнути з відповідачів. Зазначив, що під час аварії і після неї він пережив великі моральні страждання, значну фізичну біль і великий моральний стрес, оскільки переживав за своє життя та здоров'я. В нього порушився звичний ритм життя, без автомобіля він не може нормально займатися своєю підприємницькою діяльністю. Тому при подачі позову оцінив моральну шкоду в сумі 20000 грн. 00 коп. та просив її стягнути з відповідачів. Крім того, просив стягнути судові витрати по справі. 10.04.2014 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги, направивши на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області заяву про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів 90000 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди завданої його автомобілю та 4000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Рішенням Тлумацького районного суду від 17 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2014 року, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2014 р. рішення Тлумацького районного суду від 17 квітня 2014 року та Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2014 року скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В судових засіданнях позивач [PERSON], позов з врахуванням уточненого розміру позовних вимог, визначених за наслідками проведеної судової авто-товарознавчої експертизи, підтримував з підстав, зазначених в ньому, просив його задовольнити. Під час судового розгляду справи пояснив, що згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.10.2013 року провадження по справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, а тому він вважає автоматично винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди водія автомобіля «MERCEDES-BENZ» [PERSON] Зазначив, що він ПДР не порушував, і коли майже завершив маневр обгону, побачив перед собою скутер. З метою недопущення лобового зіткнення з скутером, він прийняв вправо для завершення маневру обгону і потім відчув спочатку один удар автомобіля «MERCEDES-BENZ», а потім другий удар. Внаслідок цього його автомобіль перекинувся. Крім того, вказав що відносно відповідачів протоколи за ст. 124 КУпАП не складалися, у судовому порядку вони не визнавалися винними у вчиненні ДТП. Зазначив, що відповідачами йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, повязаних з тривалим невідшкодуванням завданої шкоди, неможливістю користуватись автомобілем, постійною потребою брати участь в судових засіданнях з метою доведення факту завдання відповідачами йому збитків внаслідок ДТП. В судовому засіданні відповідач [PERSON], попередньо подавши заперечення на позовну заяву, позов при уточненому розмірі позовних вимог не визнав, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. [PERSON] пояснив, що 24.08.2013 року він рухався автомобілем «MERCEDES-BENZ- 609» по своїй смузі руху. Позивач [PERSON], який рухався позаду його автомобіля, під час здійснення маневру обгону, порушив вимоги ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з його автомобілем. Вказав, що ним не було порушено правил дорожнього руху, протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього складено не було, а також його не було притягнуто ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вказав, що протоколи про вчинення адміністративного правопорушення ні відносно відповідачів не складалися, оскільки відповідачі правил дорожнього руху не порушували, ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності відповідачі не притягувалися. Зазначив, що в Постанові Івано-Франківського міського суду від 11.10.2013 року, якою провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, судом не зазначено, що відповідальним за ДТП є [PERSON] А згідно пояснень самого позивача, саме він здійснюючи обгін, побачив скутериста, і з метою уникнення зіткнення, змістив свій автомобіль вправо, тобто на смугу руху [PERSON] Вважає, що в діях [PERSON] та [PERSON] є відсутніми ознаки протиправної поведінки, вина та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною позивачу шкодою. Позивач також не надав належних доказів, що підтверджують факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також просив звернути увагу на те, що експертом [PERSON] при проведенні експертного дослідження використані неправильні дані, а саме розмір ринкової вартості автомобіля. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність. Також подав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УПСК», оскільки позивачем не надано доказів, які би підтверджували факт настання цивільно-правової відповідальності ПрАТ «УПСК» та відповідачів за ДТП від 24.08.2013 р., а Постановою в адміністративній справі не встановлено винних в ДТП осіб. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] не з'явилась, про причини неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку. В письмовій заяві від 15.03.2015 р., надісланій на адресу суду, повідомила, що на виплату відшкодування не претендує, оскільки власником автомобіля «Пежо-306» є [PERSON] (Т.2 а.с.99). Допитана в якості свідка [PERSON], яка перебувала в момент ДТП в машині позивача як пасажир, повідомила, що вони з [PERSON] їхали в машині «Рено» та здійснили обгін автомобіля «Мерседес», одразу після якого відчули один, а потім другий удар, та опинились в кюветі на перевернутій машині. Зазначила, що в момент обгону на дорозі був скутер, але автомобіль «Мерседес» був від їх машини та скутера дуже далеко і вони не могли створити йому перешкод. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та свідка, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, в т.ч. матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за протоколом про адміністративне правопорушення , надані Івано-Франківським міським судом, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 688286 від 24.08.2013 року, за те що він 24.08.2013 року о 21 год. 30 хв. на а/д Снятин-Тязів 66+000, керуючи автомобілем марки «Пежо 306», д.н.з. [NUMBER], після обгону здійснив перешкоду транспортному засобу, який він обганяв, повертаючись на займану смугу, допустив зіткнення із транспортним засобом, чим спричинив механічні пошкодження транспортних засобів та порушив вимоги п.п. «г» п. 14.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (Т.1 а.с. 23). Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9254045 місце вчинення ДТП: автодорога Р20 Снятин Тязів 66 км 50 м, дата та час ДТП: 25.08.2013 року в 0 год. 20 хв. Учасниками дорожньо-транспортної пригоди були: легковий автомобіль «Пежо 306», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], водій - [PERSON], наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена карта» терміном до 15.01.2014 року, виданий ПАТ «СК «Універсальна», та вантажний автомобіль «MERCEDES - BENZ 609», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], водій - [PERSON], наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена карта» терміном до 26.11.2013 року, виданий ПрАТ «УПСК». Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] правил обгону (Т.1 а.с. 57-58). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.10.2013 року провадження по справі при притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (Т.1 а.с. 22). Відповідно до вказаної Постанови суду осіб, винних у ДТП, не встановлено, мотиви, на підставі яких суд прийшов до висновку про невинуватість [PERSON] у вчиненні ДТП, не наведено. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВСС 554043 автомобіля «Пежо 306», д.н.з. [NUMBER], його власником є [PERSON] (Т.2 а.с. 9). Відповідно до заяви [PERSON] (Т.2 а.с. 99), остання на будь-які виплати по відшкодуванню за автомобіль не претендує, оскільки їх має отримати [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІВС 215783 автомобіля «Мерседес Бенц 609», д.н.з. [NUMBER], його власником є [PERSON] (Т.2 а.с. 46), який по довіреності від 18.03.2013 р. передав [PERSON] право здійснювати необхідні юридичні дії та вчиняти правочини щодо експлуатування та розпорядження даним автомобілем (Т. 2 а.с. 44-45). 26.11.2012 року між [PERSON] та АТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») було укладено поліс № АВ/9646043 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком з 27.11.2012 року до 26.11.2013 року. Забезпечений транспортний засіб: модель «MERCEDES - BENZ 609», тип C2, д.н.з. [NUMBER], 1995 року випуску. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну складає 50000 грн. 00 коп., розмір франшизи 0 грн. 00 коп. (Т. 1 а.с. 29). 12.01.2013 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Універсальна» було укладено поліс № АВ/7693680 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на період з 16.01.2013 року до 15.01.2014 року. Забезпечений транспортний засіб: модель «PEUGEOT 306», тип В2, д.н.з. [NUMBER], 1998 року випуску (Т. 1 а.с. 78). 05.11.2013 р. [PERSON] до ПрАТ «УПСК» було подано Заяву-повідомлення про ДТП, яка сталась 24.08.2013 року, згідно встановленої форми та необхідні документи, про що свідчить відмітка про реєстрацію заяви (Т.2 а.с. 67) Як вбачається з листа ПрАТ «УПСК» від 09.04.2014 р. № 176, рішення про виплату страхового відшкодування [PERSON] не приймалось, оскільки він не підтвердив свого статусу потерпілої від ДТП особи відповідною Постановою суду. Також в листі зазначено, що страхувальник [PERSON] та водій забезпеченого транспортного засобу [PERSON] із аналогічною заявою не звертались, документів не подавали (Т.1 а.с. 66). Відповідно висновку № 171 від 16.06.2015 року судової авто-товарознавчої експертизи автомобіля «PEUGEOT 306», реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, в цінах на час виконання даного дослідження, складає 225511,41 грн. Матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля PEUGEOT 306, внаслідок його пошкодження в результаті ДТП, в цінах на час виконання дослідження, складає 104252,64 грн. Проводити повноцінне ремонтне відновлення досліджуваного автомобіля економічно недоцільно. Визначити залишкову вартість автомобіля, що не підлягає відновлювальному ремонту утилізаційну вартість, можливе лише після визначення вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися після їх зважування. Тому неможливо визначити залишкову вартість автомобіля при експертному дослідженні без залучення СТО з оплатою послуг розбирання та дефектування. Ринкова вартість автомобіля PEUGEOT 306, реєстраційний номер [NUMBER], станом на момент ДТП 24.08.2013 р. становить 52642,59 грн. (Т.2 а.с. 149-154). Заперечення представника відповідача [PERSON] [PERSON] про те, що експертом [PERSON] при проведенні експертного дослідження використані неправильні дані, а саме розмір ринкової вартості автомобіля, внаслідок чого розрахований ним розмір матеріального збитку має становити 52642,59 грн., суд до уваги не бере, оскільки будь-яких доказів на спростування висновків експертного дослідження відповідачами не подано, клопотання про проведення повторної експертизи відповідачами не заявлялось. Крім того, саме експерт [PERSON] володіє необхідними спеціальними знаннями щодо визначення суми матеріального збитки, а тому у суду відсутні будь-які підстави для сумнівів щодо проведеного ним експертного дослідження. Також під час розгляду справи судом сторонам було розяснено необхідність проведення додаткової експертизи з метою встановлення залишкової вартісті автомобіля «Пежо-306», що не підлягає відновлювальному ремонту, оскільки судовою авто-товарознавчою експертизою відповідь на це питання надана не була, в звязку з необхідністю залучення спеціалізованого підприємства автосервісу для діагностики справності вузлів автомобіля, розбирання автомобіля. Проте, сторони від проведення та оплати додаткової судової авто-товарознавчої експертизи відмовились, в звязку зі значною вартістю її проведення. За правилами ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Постановою Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено (п. 6), що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Судом встановлено, що [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес Бенц 609» 24.08.2013 р., мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на цей автомобіль, переданий йому [PERSON], який на законній підставі (згідно довіреності) використовував цей автомобіль та мав право розпоряджатись ним. В матеріалах справи відсутні документи, які свідчили про те, що [PERSON] перебував з [PERSON] в трудових відносинах або що між ними було укладено цивільно-правовий договір. З врахуванням наведеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є безпідставними, оскільки автомобілем, який є джерелом підвищеної небезпеки і був учасником ДТП, на законних підставах керував [PERSON], а тому саме він може бути відповідальним за завдання шкоди. Скасовуючи рішення Тлумацького районного суду від 17 квітня 2014 року та Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2014 року, в своїй Ухвалі від 29.10.2014 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що «встановивши, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відбулося ДТП; позивачу завдана шкода; шкода, завдана позивачу не з його вини, суд у порушення ст. ст. 10, 212, 213, 214 ЦПК України не з'ясував: цивільно-правові наслідки дій водія відповідача [PERSON] та чи містить постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2013 року відповіді на питання про те, чи сталася ДТП з вини [PERSON], залишив поза увагою ч. 2 ст. 1166 ЦК України та помилково вважав, що наявність вини [PERSON] повинен доводити позивач». Судом встановлено, що Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.10.2013 року провадження по справі при притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказаною Постановою встановлено, що 24.08.2013 року о 21 год. 30 хв. на а/д Снятин-Тязів 66+000 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю двох водіїв, які керували автомобілями «Пежо 306» та «Мерседес Бенц 609». Внаслідок цієї ДТП зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. Закривши провадження по справі про притягнення позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, судом не було встановлено винних осіб, в т.ч. будь-які посилання на вину відповідачів [PERSON] та [PERSON] у зазначеній Постанові суду відсутні. Відповідно до Ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02.07.2015 р. було призначено судову автотехнічну (інженерно-транспортну) експертизу з метою встановлення винних осіб у ДТП, яка відбулась 24.08.2013 р., проте згідно відповіді експерта проведення такої експертизи виявилось неможливим, оскільки учасники ДТП не могли надати необхідні вихідні дані для її проведення. З огляду на вищевказане, не було встановлено винних осіб у ДТП, яка сталась 24.08.2013 р., та не було встановлено підстав щодо притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності ні [PERSON], ні [PERSON] Проте, не притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної або кримінальної відповідальності не означає відсутність їх вини щодо цивільно-правової відповідальності та настання цивільно-правових наслідків цих осіб. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Під час розгляду справи судом не було встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України та ч. 5 ст. 1187 ЦК України Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б достовірно підтвердили відсутність його вини у скоєнні ДТП. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що неправомірні дії відповідача [PERSON] знаходяться в причино-наслідковому зв'язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24.08.2013 р. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до ст. 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 вказаного Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Судом встановлено, що перше звернення до страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія» надійшло лише 05.11.2013 р. від учасника ДТП [PERSON], який було подано Заяву-повідомлення про ДТП, яка сталась 24.08.2013 року, згідно встановленої форми та необхідні документи, про що свідчить відмітка про реєстрацію заяви. Тобто, вказана заява була подано з порушення строків, передбачених п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка встановляю обовязок осіб, які брали участь у ДТП та можуть претендувати на виплату страхування відшкодування, невідкладно, але не пізніше 3-х робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику повідомлення про ДТП встановленого зразка на необхідні відомості. Сторонами у справі не надано доказів вчасного подання до страхової компанії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомлення про ДТП встановленого зразка, передбаченого п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхована компанія не надала згоду на добровільну виплату страхового відшкодування та заперечила позовні вимоги, а відтак позов в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ПАТ «УПСК» не підлягає до задоволення. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. В позові вказано, що позивачу завдано моральну шкоду, яка полягала у фізичних стражданнях та великому моральному стресі, порушенні нормального способу життя внаслідок неможливості нормально займатись підприємницькою діяльністю, переживаннях щодо втрачених якостей автомобіля, необхідіністю уже протягом тривалого часу захищати свої порушені права в судових інстанціях. Позивачем не надано суду доказів того, що ДТП йому завдано будь-яких тілесних ушкоджень, внаслідок яких погіршився його стан здоровя. Вплив ДТП на якісні характеристики автомобіля відноситься до майнової шкоди, яка полягає у втраті фізичних властивостей, пошкодженої речі, економічної вартості речі, а тому не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовані позивачем страждання і переживання щодо обставини вчинення щодо нього делікту, пошкодження його майна, порушення звичного характеру життєдіяльності, з комплексним урахуванням обґрунтування моральної шкоди, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на думку суду можуть бути компенсовані грошовими коштами в сумі 1000,0 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в сумі 940,0 грн. (квитанція від 06.03.2014 р., Т.1 а.с. 1), а також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 102,52 грн.. На підставі наведеного, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial