Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину , в якому зазначила, що вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року [PERSON] , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 122 КК України\~та призначили покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого потерпілій [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 02.07.2018 вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21.03.2019 вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.03.2018 та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 02.07.2018 залишено без змін. У зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від відшкодування майнової шкоди на загальну суму 1346,80 гривень, вона також понесла і моральну шкоду в сумі 30\~000 гривень, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Також представник позивача в судовому засіданні подав уточнену позовну заяву із збільшенням позовних вимог та просив стягнути з [PERSON] крім матеріальної та моральної шкоди витрати понесені за оплату правничої допомоги представника потерпілої в кримінальному провадженні в розмірі 5000 гривень та судові витрати по цій справі 4000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та просив їх задовольнити, а також подальші судові засідання просив проводити за їх відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, та надав відзив до суду, згідно з яким вважає, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, у позовній заяві позивачка вказує на те, що його діями їй спричинено майнову шкоду на загальну суму 1346,80 гривень, на підтвердження чого надає копії товарних чеків ( без номерів) та розрахункових квитанцій. Вважає, що квитанції та чеки не можуть бути належним доказом понесених майнових витрат, оскільки з цих копій не вбачається їх цільове призначення, тобто не можливо встановити, що кошти були витрачені саме в якості витрат на лікування позивача. Виписаний епікриз №1601/695, на який посилається позивач, також не відповідає вимогам чинного законодавства, так як у виписаному епікризі, який надано позивачем, відсутня будь-яка інформація щодо закладу охорони здоров`я (найменування, місцезнаходження), також відсутнє найменування міністерства, іншого органу виконавчої влади, підприємства, установи, організації, до сфери управління якого належить заклад охорони здоров`я. Також не дотримано саму форму медичної документації. Виписаний епікриз підписано лікарем-травматологом [PERSON] . Підписи інших лікарів, завідувача відділення, печатка закладу охорони здоров`я на виписаному епікризі відсутні. Зокрема ліки, які зазначені лікарем, ніякого відношення до тілесних ушкоджень не мають. Окрім того, деякі препарати, які зазначені у товарних чеках та розрахункових квитанціях, взагалі не призначалися.Також у позовній заяві позивач не зазначає жодних обставин на підтвердження моральної шкоди, якої нібито вона зазнала. Також відсутній безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між моральною шкодою [PERSON] та діями, які йому інкриміновані. В судовому засіданні представник відповідача та відповідач підтримали відзив на позовну заяву та відповідно до змісту відзиву надали свої обґрунтування. Також в матеріалах справи від представника відповідача наявне клопотання про розгляд справи за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі . Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року, [PERSON] , визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 122 КК України\~та призначили покарання у виді обмеження волі строком на 1 ( один ) рік .На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого потерпілій [PERSON] було заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 02.07.2018 року вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21.03.2019 року вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.03.2018 та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 02.07.2018 залишено без змін ( а.с.14-22) . Згідно з вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року, який набрав законної сили, [PERSON] , 30.08.2015 року близько 18 години 30 хвилин перебуваючи у приміщенні веранди житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , де також перебувала [PERSON] , [INFO] , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілій, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівої скроні [PERSON] , від якого остання впала на підлогу, на праву сторону тулуба. Продовжуючи свої протиправні дії, [PERSON] підійшов до потерпілої та наніс їй кулаком правої руки серію ударів в ділянку носа, лівого ока та щелепи з лівої сторони, після чого наніс два удари ногою в ділянку грудної клітки (ребер) з лівої сторони. Далі обвинувачений взяв у руки скляну банку з консервацією, ємністю 3 літра та наніс нею [PERSON] один удар в ділянку лівого стегна. Внаслідок протиправних дій [PERSON] потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, набряку лівої половини обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у вигляді синця на грудній клітині, перелому 7 ребра зліва по передньо-підпахвовій лінії, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як викликають тривалий розлад здоров`я. Також, із зазначеного вироку з`ясовано, що [PERSON] своєї вини не визнавав. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження [PERSON] доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною 1 ст. 1177 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що [PERSON] , у зв`язку з одержаними тілесними ушкодженнями, перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 30.05.2015 по 09.09.2015 і саме за цей період просила стягнути матеріальну шкоду пов`язану з витратами на лікування. З договору добровільного медичного страхування серія ПЗЗ 010449 встановлено, що застрахована особа [PERSON] 1961 року народження, перебувала ДЗ ВЛ ст.Помічна ЮЗ "03" харчування 9 днів, страховий платіж 180 грн. та товарними чеками від 31.08.2015, 01.09.2015, 01.09.2015, 07.09.2015 підтверджується придбання медичних препаратів на загальну суму 1346,80 грн. (а.с. 8-10,13). Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо того, що придбання медичних препаратів АЦЦ 200 та бронхолітин не відносяться до сфери лікування заподіяних тілесних ушкоджень позивачці, так як ці препарати виписані лікуючим лікарем травматологом та відповідно до змісту епікризу №1601/695, саме у зв`язку із заподіяними тілесними ушкодженнями. Суд погоджується із тим, що епікриз підписаний лише лікарем-травматологом [PERSON] без підписів інших лікарів, завідувача відділення та без печатки закладу охорони здоров`я на виписаному епікризі. Разом з тим суд оцінюючи докази в сукупності зазначає, що зі змісту епікризу №1601/695 лікуючим лікарем-травматологом був виписаний зазначений епікриз саме у зв`язку із лікуванням [PERSON] внаслідок її побиття, що передбачає потребу потерпілої у лікуванні та у медичних препаратах, з огляду на характер заподіяних тілесних ушкоджень. Не належне оформлення епікризу лікарем не може зводитися до безпідставності заявлених позовних вимог позивачкою. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача щодо невідповідності медичних препаратів АЦЦ 200, Бронхолітин 125, вітаміну С, так як вони приписані лікуючим лікарем, а препарати, які не зазначені в епікризі з огляду на їх придбання та лікувальні властивості мають безпосереднє відношення до лікування позивачки. Крім того зі змісту наявних товарних чеків та розрахункових квитанцій, позивачкою придбані ліки в період її лікування після заподіяння тілесних ушкоджень. Таким чином, судом встановлено причинний зв`язок між вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням та спричинення внаслідок цього матеріальної шкоди позивачу, що є обов`язковою умовою для застосування ст. 1166 ЦК України. Отже, вирішуючи питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає, що вона підлягає задоволенню повністю, а саме: в частині відшкодування витрат на придбання медичних препаратів під час знаходження у лікувальному закладі у період з 30.05.2015 по 09.09.2015. Вказані кошти підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з тим, що у результаті протиправних дій відповідача позивачка зазнала ушкодження здоров`я для відновлення якого нею були понесені витрати для придбання медичних препаратів . Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване статтями 32, 56, 62 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільне законодавство України, під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1, п. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивачка оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд ознайомившись\~із подіями\~викладеними у\~вироці Добровеличківського\~районного суду\~Кіровоградської області\~від 28\~березня 2018\~року зазначає,\~ що події виникли у будинку потерпілої куди несподівано увійшов [PERSON] та заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження, а саме: один удар кулаком правої руки в ділянку лівої скроні [PERSON] , від якого [PERSON] впала на підлогу, на праву сторону тулуба; наніс [PERSON] кулаком правої руки серію ударів в ділянку носа, лівого ока та щелепи з лівої сторони; наніс два удари ногою в ділянку грудної клітки (ребер) з лівої сторони; взяв у руки скляну банку з консервацією, ємністю 3 літра та наніс нею [PERSON] один удар в ділянку лівого стегна. Внаслідок протиправних дій [PERSON] потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, а саме тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока та набряку м`яких тканин обличчя зліва утворилися в результаті травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами) віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень. Пошкодження у вигляді синця на грудній клітині та перелом 7 ребра зліва утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я. Тобто наявні тілесні ушкодження та факт тривалого розладу здоров`я, що належить вважати розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Суд зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача можуть мати місце психічні травми в залежності від тривання і динаміки розвитку, а саме шокова травма раптова подія, гостра травма це травма, яка розвивається після того як подія сталася, хронічна травма, яка виникає в результаті тривалої дії. Дати оцінку, які саме психічні травми мали місце у позивачки суд не може, так як ці обставини встановлюються відповідними експертними висновками. Водночас надаючи оцінку в сукупності усім доказам суд зазначає, що вказані дії [PERSON] мають очевидний психотравмуючийхарактер та пов`язані з\~цим негативні\~душевні переживання\~(страждання),\~що є\~психологічною передумовою\~для кваліфікації\~моральної шкоди.\~Психотравмуючий характер\~даної ситуації\~для позивачки\~обумовлений такими\~причинами.\~По-перше,\~сама ситуація\~багаторазового фізичного\~насильства від\~фізично переважаючої\~особи чоловічої\~статі є\~стресогенною,\~несподіваною враховуючи\~спосіб та\~характер заподіяння\~шкоди здоров`ю\~потерпілій у\~причиновому зв`язку\~із наявними\~тілесними ушкодженнями\~невеликої та\~середньої тяжкості.\~Зазначені травми\~зумовили для\~позивачки сильний\~фізичний біль,\~а в\~подальшому тривалий\~розлад здоров`я,\~що вказує\~на очевидний\~психотравмуючий характер\~для потерпілої.\~Суд також\~враховує наявність\~тривалого розладу\~здоров`я\~позивачки та\~наявності тілесних ушкоджень у вигляді синця навколо лівого ока, а також набряку м`яких тканин обличчя зліва. Суд вважає очевидним, що такі події для особи жіночої статі [PERSON] зумовили глибокі страждання у співвідношенні із значним стресовим протиправним впливом [PERSON] під час заподіяння тілесних ушкоджень у власному будинку, наявністю тілесних ушкоджень на обличчі потерпілої внаслідок нанесених [PERSON] множинних побоїв, які викликали у потерпілої тривалий розлад здоров`я. Отже на думку суду мають місце втрати потерпілою соціального благополуччя та певних концептуальних цінностей для належної самоорганізації особистості, а саме: нівелювання своєї фізичної захищеності та безпеки в суспільстві (страх незахищеності від посягань); тривале позбавлення забезпечення нормальних особистих фізіологічних умов життя внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень та болю потерпілій; порушений рівень стабільності життя потерпілої, у зв`язку із наявними фізичними ушкодженнями щодо можливості подальшого належного або покращеного забезпечення своїх потреб; тимчасове погіршення функціонального стану організму\~потерпілої внаслідок заподіяних легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, який забезпечує якість життя, фізичну та розумову\~працездатність; необхідність затрат потерпілою часу та зусиль для відновлення її попереднього стану. Зазначені немайнові втрати потерпілої, на думку суду, призвели до заподіяння їй значних душевних страждань, що у своїй сукупності призвело до моральної шкоди. Суд надаючи оцінку обставинам справи вважає, що вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року, який набрав законної сили, має преюдиційне значення так як обставини, які були встановленні процедурно іншим судом не потребують доказування. Оскільки тілесні ушкодження [PERSON] отримала внаслідок злочинних дій [PERSON] , що підтверджується вироком суду, то вона має право на відшкодування моральної шкоди. Під час вирішення позовних вимог у цій частині, суд також вважає можливим застосувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 28.05.1985 у справі « Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі », в якому зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації самого факту порушення. З урахуванням викладеного, розмір моральної шкоди заявленої позивачем підлягає частковому задоволенню, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить зі ступеня вини заподіювача шкоди, характеру та обсягу заподіяних потерпілому моральних страждань, які виразились у погіршенні її стану здоров`я, отримання тілесних ушкоджень, від яких вона лікувалася, суд вважає за необхідне розмір моральної шкоди визначити в сумі 20 000 гривень, який відповідає інтенсивності і тривалості психічних переживань позивачки, характеру негативних наслідків, заподіяних діями відповідача та засадам виваженості, розумності та справедливості. Щодо витрат на правову допомогу, які позивачка понесла в ході розгляду кримінального провадження у розмірі 5000 гривень, суд не вбачає підстав для їх відшкодування у цивільному провадженні, оскільки за правовою позицією Великої палати Верховного суду України, викладеною у постанові від 17 червня 2020 року по справі №598/1781/17, КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Питання про розподіл процесуальних витрат може вирішити відповідно до положень ч.5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат. З урахуванням наведеного, суд звертає увагу на те, що позивачка не позбавлена права вирішити питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в порядку ч.5 ст. 534 КПК України шляхом звернення до суду, яким винесено ухвалу про звільнення відповідачів від кримінальної відповідальності. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, які понесла позивачка при розгляді даної цивільної справи, та на підтвердження чого надані всі необхідні документи (договір про надання правової допомоги, ордер, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт з детальним описом виконаної роботи та квитанція до прибуткового касового ордеру), також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки пропорційно задоволеним вимогам (з урахуванням відмови у задоволенні вимог щодо матеріальної шкоди та часткового задоволення вимог в частині моральної шкоди).

Outcome: partial