Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

В травні 2018 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину. Позов обгрунтовувався тим, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 26.08.2017 року, від даного шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу і до народження доньки, тобто до березня 2018 року було все добре, а затим стосунки між позивачем та відповідачем почали погіршуватися в результаті чого відповідач покинув позивача нічого не пояснивши. Добровільно питання про стягнення аліментів та їх розмір позивач та відповідач не вирішили, а тому [PERSON] вирішила з цього приводу звернутися до суду. Відповідно до ч. 5ст. 279\~ЦПК України суд\~розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого заявлений позов ним визнається частково з огляду на те, що позивачем в обгрунтування своїх вимог не надано жодного доказу. Крім того, зазначає, що він приймає участь у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини,а ле про це позивач не зазначає. В частині стягнення аліментів на утримання дружини заперечує, адже вони перебували у шлюбних відносинах незначний час, після народження дитини, дружина отримує кошти від держави, належні при народженні дитини на які відповідач не претендує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247\~ЦПК України. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 26.08.2017 року було зареєстровано шлюб (а.с. 3). Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні доньки та позивача до досягнення донькою трирічного віку. Отже, за змістом\~статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Згідно ч. 1ст. 182\~СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, суд бере до уваги те, що позивач в обгрунтування своїх вимог не зазначила доказів які б підтверджували ту обставину, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначиних розмірах. Відповідч у свою чергу, доводів позивача також не спростував належними та допустимими доказими. При цьому, суд враховує той факт, що відповідач перебуває у працездатному віці, а отже, може і зобовязаний надавати дитині матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідач являється батьком дитини, а отже, відповідає за її належний рівень життя. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК Українибатьки\~зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є такою, що підлягає частковому задоволенню. Крім того, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, що відповідає приписам ч. 2\~ст. 84 СК України. Таким чином, не зважаючи на доводи відповідача про термін проживання з позивачем, враховуючи факт наявності малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку підлягає частковому задоволенню. Крім того,

Outcome: partial