Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, набутого ними в шлюбі. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2008 року по 11.10.2016 року. За цей час ними було нажито і набуто у власність майно, яке мирним шляхом поділити не виявилось можливим, тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Після збільшення позовних вимог позивачка просила провести його розподіл наступним чином: виділити їй у власність: телевізор «Самсунг», вартістю 4000 грн., ліжко двоспальне з ортопедичним матрацом, вартістю 5000 грн.; варильню поверхню, вартістю 3000 грн.; електричну духовку «Піраміда», вартістю 5000 грн.; холодильник «LG», вартістю 6000 грн., домашній кінотеатр ««LG-караоке», вартістю 2000 грн.; килим з вовни червоного кольору, вартістю 500 грн., люстру, вартістю 500 грн., штори з ламбрекеном, вартістю 3000 грн., бар «Глобус», вартістю 1000 грн., скляний стіл «Сонішник», вартістю 500 грн.; дриль, вартістю 700 грн.; турбинку, вартістю 700 грн; лобзик, вартістю 700 грн.;компресор, вартістю 1197 грн.; гумовий човен, вартістю 2000 гн.; набір посуду (каструлі, пательню), вартістю 2000 грн; кухонний комбайн, вартістю 500 грн; електричний чайник, вартістю 200 грн.; тостер, вартістю 100 грн. Відповідачу [PERSON] позивачка просила виділити наступне майно: кухонні меблі (шафи), вартістю 11 500 грн.; витяжку, вартістю 900 грн.; газову колонку «Оріон» з установкою, вартістю 2000 грн.; металопластикові вікна, вартістю 10 000 грн.; підлогу ламіновану (у залі), вартістю 3823,90 грн.; ноутбук «НР», вартістю 5000 грн., лінолеум, вартістю 2000 грн.; підлогу ламіновану (на кухні), вартістю 2000 грн.; мийку, вартістю 900 грн., металопластикові двері з вікном, вартістю 4000 грн; акрилову ванну, вартістю 1000 грн.; кран-змішувач, вартістю 1000 грн.; зовнішнє утеплення стін, вартістю 10 000 грн; телевізор 19-дюймовий, вартістю 2000 грн.; Смартфон «Lenovo» Р70 Dual Sim, вартістю 4444,90 грн. Також, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь різницю у вартості часток розподіленого майна у сумі 10 735,90 грн.та судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги повністю підтримала з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, стверджуючи, що все майно, перелічене у позові, не є їх з позивачкою спільною сумісною власністю, оскільки, перебуваючи у шлюбі, вони, крім продуктів харчування та предметів одягу, нічого не купували, проживали в будинку, придбаному його батьками, все майно там також купувалось останніми ще до укладання ним шлюбу з позивачкою та за їх кошти або було ними йому подаровано, тобто є його особистою власністю, ці речі мають інші індивідуальні ознаки ніж ті, які зазначені у позові, а такі як варильна поверхня, електрична духовка, витяжка, газова колонка «Оріон», ноутбук, телевізор 19-дюймовий, домашній кінотеатр«LG-караоке», штори з ламбрекеном, гумовий човен, електричний чайник , тостер та смартфон«Lenovo» Р70 Dual Sim взагалі відсутні, набір посуду: каструлі та пательню позивачка після припинення шлюбних стосунків забрала собі. Що ж стосується ремонту в цьому будинку, то він почав його робити вже після розірвання шлюбу, і все оздоблення для цього, інструмент, всі будівельні матеріали ним придбавались також вже після цього. В ході подальшого судового розгляду відповідач все ж таки визнав, що скляний стіл «Соняшник», червоний килим та бар «Глобус», вказані у позові, є спільним майном подружжя. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно положення абзацу 1 п. 23 цієї Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 358 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, як визначив законодавець, а саме в ч. 1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] з 18.09.2008 року по 11.10.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, дітей не мають. Протягом шлюбу сторони мешкали у житловому будинку № 19/1, по вул. Зеленій, в м. Таврійськ Новокаховської міськради, який належить батькові відповідача [PERSON]. В ході розгляду справи, на підтвердження права спільної сумісної власності подружжя позивачкою надано товарні чеки від ПП [PERSON] від 30.10.2012 року та від 17.12.2012 року про прийняття передплати за кухонний гарнітур в сумі 8 000 грн. та 3500 грн. у якості кінцевого розрахунку за нього; накладну від 25.03.2016 року про придбання будівельних матеріалів на загальну суму 3823,90 грн., а також товарні чеки на придбання наступного майна з переліку, зазначеного у позовній заяві: телевізору «Самсунг», вартістю 4000 грн., домашнього кінотеатру«LG-караоке» , вартістю 2000 грн., холодильника «LG», вартістю 6000 грн, духовки «Піраміда», вартістю 5000 грн., витяжки, вартістю 900 грн., варильної поверхні, вартістю 3000 грн.,мийки, вартістю 900 грн., 19-дюйомового телевізору, вартістю 2000 грн., чайника, вартістю 200 грн., тостера, вартістю 100 грн., ноутбуку НР, вартістю 5000 грн, стола «Подсолнух», вартістю 500 грн., компресору, вартістю 910 грн., смартфону ««Lenovo» Р70 Dual Sim , вартістю 4 444,90 грн. З огляду на норми ст. 184 ЦК України, такі речі, як вищезазначені, є речами, що визначені індивідуальними ознаками, тобто виділені із загальної маси речей даного роду серійним номером, який зазначений на цих речах та їх технічних паспортах. До речі в технічних паспортах на індивідуалізовані речі зазначається дата продажу (набуття права власності) та хто покупець (власник) такої речі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у спразі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1ст.61 ЦПК України). В порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК позивачкою не надано переконливих доказів про наявність на даний час майна, вказаного у позовній заяві. Відповідач цей факт заперечує. Крім того, зазначення лише загальних назв окремих одиниць техніки, предметів побуту, меблевих конструкцій, будівельних матеріалів без ідентифікуючих саме цю річ ознак, надання технічних паспортів, підтвердження того, що особа, яка видала чеки на передплату та кінцевий розрахунок, зокрема, за кухонний гарнітур, займається саме виготовленням меблів, незазначення особи покупця у накладній № Г-52-031665 про придбання будматеріалів від 25.03.2016 року робить неможливим встановлення обставин щодо наявності взагалі та спільного придбання сторонами цього майна. Надані позивачкою товарні чеки цих обставин не підтверджують, не мають індивідуальних чи родових ознак, які б вказували на придбання конкретних речей з певним серійним номером та певними особами, а тому не можуть бути прийняті судом у якості належних та безспірних доказів. Слід також зазначити, що через ненадання відомостей про ідентифікуючі ознаки цього майна (марка, рік випуску, колір, серійний номер, покупець і т.ін.) неможливо ухвалити рішення, оскільки таке рішення є нечітким та в подальшому його неможливо буде виконати. У наданій накладній від 25.03.2016 року також не вказана особа, яка придбала перелічені у ній будматеріали. У документах про придбання компресору WERK його покупцем зазначено батька позивачки [PERSON] Щодо наявності на даний час, належності та вартості іншого майна, зазначеного у позові, жодного належного доказу (квитанцій, чеків тощо ) суду не надано; з фотографій, представлених позивачкою, цих обставин встановити неможливо. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про підтвердження ними обставин, викладених у позові, суд сприймає критично, зважаючи на те, що вони є близькими родичами позивачки (рідним батьком та братом), а тому, звісно, бажають їй допомогти. Представлені відповідачем чеки, договір купівлі-продажу № 130 від 15.11.2016 року підтверджують купівлю будівельних матеріалів та металопластикових вікон саме останнім і вже після розірвання шлюбу з позивачкою. Таким чином, з огляду на вищезазначене, судом встановлено обсяг спільно нажитого сторонами майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства: скляний стіл «Соняшник» вартістю 500 грн., килим з вовни червоного кольору вартістю 500 грн. та бар «Глобус» вартістю 1000 грн., належність яких до спільного майна та вартість відповідач не заперечував. Як вбачається з матеріалів справи Смартфон ««Lenovo» Р70 Dual Sim , вартістю 4 444,90 грн. придбаний [PERSON] 30.05.2016 року, коли у відповідача не було шлюбно-сімейних відносин з позивачем. Дані обставини підтверджуються копією товарного чека, та копією судового рішення про розірвання шлюбу від 11.10.2016 року,відповідно до якого [PERSON] позов, пред»явлений до неї [PERSON]Ю, повністю визнала, зокрема, й факт припинення їх сімейних відносин з початку 2016 року, як було зазначено у позовній заяві. Також, позивачкою в ході судового розгляду даної справи не було спростовано такий доказ як Акт, складений депутатом Таврійської міської ради від 01.02.2017 року, у відповідності до якого вона з 10.01.2016 року за адресою: м.Таврійськ, вул. Зелена,19 не проживає. За таких обставин смартфон не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає розподілу. Отже, для остаточного вирішення конфлікту між сторонами, враховуючи інтереси кожного з подружжя, можливість виділити кожному із них окреме майно, фактичний порядок його використання, а також позицію сторін щодо порядку поділу, суд вважає, що у власність позивача слід передати стіл «Подсолнух», вартістю 500 грн. та Бар «Глобус», вартістю 500 грн., а у власності відповідача залишити килим з вовни червоного кольору, вартістю 1000 грн., в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити за недоведеністю. Що ж стосується вимог про відшкодування позивачу вартості правової допомоги в сумі 500 грн, суд також у їх задоволенні відмовляє, оскільки відомості щодо порядку обчислення гонорару за надання правової допомоги по цій справі відсутні, не надано розрахунку витрат з врахуванням складності справи, кваліфікації та досвіду адвоката, фінансового стану клієнта. На підставі ст.ст. 60,69,70,71 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial