Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до [PERSON], [PERSON] з позовом та просила суд визнати за нею 1/3 частину права власності на житловий будинок з надвірними прибудовами за адресою [ADDRESS]. (Адреса до зміни меж міста та перейменування: [ADDRESS], [ADDRESS], далі по тексту адреса будинку: [ADDRESS]). В обґрунтування заявлених вимог зазначила наступне: відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації ХМР від 18.02.1999 року реєстраційний номер 8-99164737, зареєстрованого КП «ХМБТІ» від 29.03.1999 року реєстраційний № П-8-19068 позивачці належала ? частина права власності на квартиру [ADDRESS]. Інша ? частина квартири належала матері позивачки [PERSON], також на підставі права власності. 08.07.2004 року [PERSON] діючи від себе та від неповнолітньої на той час [PERSON], як законний представник продала квартиру [ADDRESS] по договору купівлі - продажу від 08.07.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 1854. На гроші отримані від продажу квартири, мати позивачки - [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON], збудували житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS]. Вказане право власності на будинок було зареєстровано на матір позивачки [PERSON]. Також, позивачка зазначила, що на вказаний будинок, який збудовано за рахунок спільних коштів її та матері, також має право відповідач [PERSON], як чоловік відповідачки [PERSON] Таким чином, позивачка вважає, що право власності на вказаний будинок належить всім на праві спільної сумісної власності, тому просить визнати за нею 1/3 частину права власності на житловий будинок з надвірними прибудовами за адресою [ADDRESS]. [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про поділ спільного майна подружжя та просив суд визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] по ? частині житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS], як сумісне майно подружжя, та просив визнати за кожним по ? частині земельної ділянки що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне: 29 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В період шлюбу у сторін народилася дочка, [PERSON], [INFO]. У 2011 році шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час [PERSON] уклав новий шлюб з [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу від 30 липня 2011 року, актовий запис № 482). Від вказаного шлюбу [INFO] народився син - [PERSON]. Під час мешкання у шлюбі з [PERSON], було придбано земельну ділянку, площею 1579,34 кв.м. На вказаній ділянці за спільні кошти було побудовано двоповерховий житловий будинок та господарські будівлі та споруди, а саме - гараж «Б», погреб «б1», оглядова яма «б2», сарай «В», вигрібна яма «Д», спортивний майданчик «Г», огорожа. На підставі Рішення виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області № 154 від 11 квітня 2006 року, Виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області 29.06.2006 року було надано свідоцтво серії ЯЯЯ № 772465 про право власності на двоповерховий житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за відповідачкою [PERSON], про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11092560 від 30 червня 2006 року (номер запису 64 в книзі 1). Позивач зазначив, що набута земельна ділянка, та вищевказаний житловий будинок на цій ділянці двірні споруди і споруди є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуто (побудовано) ними за спільні кошти під час шлюбу, а крім того, частину будівельних робіт [PERSON] виконував власноручно, купував будівельні матеріали та інше. У добровільному порядку [PERSON] відмовляється розподілити будинок, тому він змушений звернутись до суду. [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, яким просила визнати за нею право власності на частину у спільному сумісному майні з відповідачем на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] у розмірі 75 %, відступивши від принципу рівності майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, 29 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Фрунзенським відділом РАГСу Харкова. 16 лютого 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу у сторін народилася дочка, [PERSON], [INFO]. В період шлюбу [PERSON] була придбана земельна ділянка площею 1579,34 кв.м. за адресою [ADDRESS]. На вказаній ділянці за її кошти, які були отримані від продажу належної її двокімнатної квартири, був збудований житловий будинок та надвірні прибудови. На підставі Рішення виконавчого комітету Кулиничівської селищної ряди Харківського району Харківської області № 154 від 11 квітня 2006 року, Виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області 29.06.2006 року було надано свідоцтво серії ЯЯЯ № 772465 про право власності на двоповерховий житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (на цей час адреса будинку: [ADDRESS]). [PERSON]. В зв'язку з тим, що основним джерелом фінансування будівництва житлового будинку були кошти від проданої квартири та її заробітна плата, а не спільний сімейний бюджет, тому позивачка вважає, що їй належить 75 % вказаного житлового будинку з надвірними прибудовами. Також, зазначила, що відповідач у будівництві майже участі не приймав, так як в період будівництва з 2004 року по травень 2005 р., відповідач мешкав з іншою жінкою та не допомагав у будівництві. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала свої пояснення за змістом позовних вимог, просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти вимог [PERSON] не заперечувала, проти вимог [PERSON] заперечувала, просила відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON], який діяв на підставі доручення, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували у повному обсязі, просили відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що на час продажу вищевказаної квартири [PERSON] була неповнолітньої та її опікунами, та розпорядниками майна, були її батьки, які за спільною згодою продали квартиру та витратили кошти на потреби родини. Проти позовних вимог [PERSON] заперечували частково. Зазначивши при цьому, що 8 липня 2004 року, [PERSON] разом з [PERSON] було продано квартиру [ADDRESS] за 72 610,00 гривень. Ці кошти, згідно їх пояснень, було вкладено в будівництво спірного будинку. Тобто, [PERSON] було вкладено 72610,00/ 2 = 36 305,00 гривень, а відповідно до позовних вимог [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, з чим [PERSON] та його представник не погоджуються, оскільки на момент прийняття будинку в експлуатацію (30 червня 2006 року) його ринкова вартість становила 884830,00 гривень. Тому частка [PERSON] в спірній власності становить приблизно 4 відсотки, за умови доведення факту використання її коштів при будівництві спірного будинку. Свої вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, також надали звіт, проведений Приватною фірмою «Рубіж», згідно якого на час на момент прийняття будинку в експлуатацію (30 червня 2006 року) його ринкова вартість становила 884830,00 гривень. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON], який діяв на підставі договору про надання юридичних послуг, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти вимог [PERSON] та [PERSON] заперечували, просили відмовити в повному обсязі. Також підтримали позовні вимоги [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] зазначила, що спірний будинок, в основній її частині, був збудований за кошти, отримані від продажу її особистої власності, а саме : квартири [ADDRESS], і тому її частина у порядку поділу майна подружжя повинна бути збільшена. Крім того, [PERSON] зазначила, що з червня 2009 року до лютий 2011 року [PERSON] залишив сім'ю, проживав з іншою жінкою, де народилася дитина, не оказував матеріальної підтримки родині, приховував від родини свої доходи. Крім того, в червні 2009 року відповідач, залишивши сім'ю, відвіз сумісне нажите майно, а саме, автомобіль, вантажний автомобіль "УАЗ", будівельний інструмент, 50 грам золота, і використовував їх фактично для забезпечення життя іншої сім'ї. Також, [PERSON] зазначила, що дитина - [PERSON], мешкає разом з нею, та розмір аліментів, які надає відповідач, не забезпечує її нормального фізичного та духовного розвитку. По справі були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона є матір'ю [PERSON] Свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON], знаходячись у шлюбі, сумісно побудували будинок, у будівництві якого допомагала свідок, її батько та чоловік. Свідок зазначила, що дійсно, [PERSON] продала квартири, кошті він якої пішли на будівництво будинку, вигнали стіни та кришу. Свідку не відомо про розмір заробітної плати сторін по справі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона знає родину [PERSON] 20 років. Свідку відомо, що [PERSON] продала свою квартиру та побудувала будинок, а [PERSON] гуляв та нічого для будівництва не робив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що вона є подругою покійної матері [PERSON] Свідку відомо, що у 2001 році [PERSON] придбали земельну ділянку, у 2002-2003 року почали будівництво будинку, заклали фундамент, а у 2004 році [PERSON] продала свою квартиру, та сторони закінчили будівництво будинку. Свідок зазначив, що [PERSON] покинув свою родину та усім говорив, що будинок залишає [PERSON] та доньці. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він знає [PERSON] зі школи. Свідку відомо, що протягом 1997-2003 році [PERSON] працювала на заправці та отримувала високу заробітну плату, приблизно 100 доларів США в день. Свідку відомо, що [PERSON] разом з чоловіком купили землю та після продажу квартири [PERSON], побудували будинку. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з позовних вимог сторін по справі спірним є житловий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою. Відповідно до матеріалів справи рішенням 20 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 907/12 від 24.10.2012 року «Про впорядкування найменувань» (яке набуло чинності з 1 листопада 2012 року) було встановлено та впорядковано найменування елементів вулично-дорожньої мережі на території, що включена до меж міста Харкова згідно постанови Верховної Ради України від 06.09.2012 р. № 5215-VI «про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області». Відповідно до вказаного рішення частина Харківського району зокрема й с. Перемога, тепер відноситься до Фрунзенського району м. Харкова. Відповідно до Додатку № 1 до цього Рішення вул. Нагорна у селищі Перемоги входить до меж міста Харкова. Відповідно до Переліку перейменувань елементів вулично-дорожньої мережі міста на території, що включена до меж міста Харкова, що міститься у Додатку № 2 - вулицю Нагорну перейменовано у вулицю Раковського. Рішенням виконкому Харківської міської ради від 20.11.2013 року № 764 «Про зміну та впорядкування адрес об'єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкові» [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. У судовому засіданні встановлено, що 29 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Фрунзенським відділом РАГСу Харкова. Як вбачається з договору купівлі-продажу 14 грудня 2001 року [PERSON] було придбано земельну ділянку, площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], після перейменування: [ADDRESS]. 29 січня 2002 року на вказану земельну ділянку було видано держаний акт на право приватної власності на земля на ім'я [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.06.2006 р. № 154 виданого Виконавчим комітетом Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, зареєстрованого в КП «ХМБТІ» 30.06.2006 р. реєстраційний номер 15105276, [PERSON] на праві приватної власності належить двоповерховий житловий будинок розташований за адресою Харківська область, Харківський район, [ADDRESS], після перейменування: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (після перейменування: [ADDRESS]) на території Кулиничівської селищної ради, виготовленого станом на 23.01.2010 р., реєстровий номер 1-64, інвентаризаційна справа № 74 виданого Харківським міським БТІ власник житлового будинку [PERSON]. Загальна площа житлового будинку складає 165,50 кв.м., жилова площа 70,20 кв.м., допоміжна 95,30 кв.м. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 4 травня 2011 року 1-ВЛ № 121434 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 31 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно частин 1, 7 статті 57 СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 08.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1854 [PERSON], що діяла за себе особисто та від імені малолітньої доньки [PERSON] та [PERSON], уклали вказаний договір про продаж квартири [ADDRESS], яка належала продавцям в рівних частинах. Виходячи з наведеного, враховуючи пояснення сторін по справі, їх представників, пояснення свідків та надані докази, суд приходить до висновку, що будівництво будинку відбувалось за спільні кошти подружжя, а також за кошти, отримані [PERSON] від продажу належної їй, та її дитині, на праві особи той власності квартири [ADDRESS], і тому суд збільшує частку у сумісної власності подружжя, а саме будинку [ADDRESS]. Як вбачається зі звіту, проведеного Приватною фірмою «Рубіж», який надав [PERSON], ринкова вартість об'єкту оцінки за станом на 30.03.2006 року, на час прийняття спірного будинку в експлуатацію становила 884830,00 гривень. Незгода [PERSON] та її представника з проведеною оцінкою не є підставою для визнання цього доказу недопустимим, оскільки ні [PERSON], ні її представник не скористались своїм правом проведення експертної оцінки, призначення експертизи. Також суд вважає недоведеним ті обставини про необхідність зменшення частки [PERSON] внаслідок того, що він не дбав про свою родину, не вносив достатньої кількості матеріальних коштів до сімейного бюджету або не бажав працювати незважаючи на те, що мав можливість для цього, витрачав майно подружжя для задоволення виключно або переважно своїх особистих потреб, забрав частину майна подружжя. Сторонами не заперечується, що сторони мешкали разом до червня 2009 року, шлюб було розірвано у 2011 році, але сторони не заперечують, що після того, як [PERSON] пішов з сім'ї, сплачує аліменти на утримання [PERSON], а факт крадіжки майна, в розумінні ст.. 59 ЦПК України не знайшов свого підтвердження. Також є безпідставними є посилання [PERSON] на той факт, що розмір аліментів, які сплачує [PERSON] не достатній для фізичного та духовного розвитку повнолітньої [PERSON] Як вбачається з договору купівлі-продажу від 08.07.2004 року ціна за якою була продана квартира [ADDRESS] складає 72610 грн., що складає 8/100 частин від загальної вартості спірного будинку, і тому суд визнати спільним сумісним майном подружжя, [PERSON] та [PERSON], житловий будинок літ. «А-2», з надвірними будівлями та спорудами: гараж літ «Г», сарай літ. «В»; вигрібна яма , літ. «Д»; спортивний майданчик літ. «Г», огорожа № 1, 2, що розташований за адресою [ADDRESS] та визнає за [PERSON] право власності у порядку поділу майна подружжя на 42/100 частин зазначеного житлового будинку, а за [PERSON] - 58/100 частин будинку. Також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про поділ земельної ділянки. Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому суд, визнає спільним сумісним майном подружжям земельну ділянку, кадастровий номер: 6325157301:00:001:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнає за [PERSON] право власності, у порядку поділу майна подружжя, на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: 6325157301:00:001:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки. Також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя GEELY FC Impress, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд застосовує положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У судовому засіданні сторони не вносили кошти на депозитний рахунок суду та таких вимог не заявляли. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи зазначене, суд визнає спільним сумісним майном подружжя автомобіль GEELY FC Impress, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та визнає за [PERSON] право власності, у порядку поділу майна подружжя, на 1/2 частину автомобіля GEELY FC Impress, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та за [PERSON] на 1/2 частину спірного автомобіля. Позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Так, як встановлено у судовому засіданні відповідно до договору купівлі продажу квартири від 08.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1854 [PERSON], що діяла за себе особисто та від імені малолітньої доньки [PERSON] та [PERSON], уклали вказаний договір про продаж квартири [ADDRESS], яка належала продавцям в рівних частинах. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини і її інтересах. Батьки вирішують питання про управляння майном дитини спільно, якщо інше не передбачене договором між ними. Таким чином, право батьків на управляння майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону. Судовим розглядом встановлено, що при відчуження квартири [ADDRESS] проходило з погодження батьків малолітньої на той час [PERSON], зазначений договір не визнано недійсним, ніяких заперечень ні з боку [PERSON] , ні з боку [PERSON] не надходило. Крім того, будинок [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя, і тому підстав, враховуючи вищевикладені обставини у даному рішенні суду, для задоволення позовних вимог [PERSON] не має.

Outcome: partial