Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 24.02.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджено його підписом у заяві. Відповідач допустив порушення зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 31.03.2016 року має заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 24 038, 80 грн., яка складається з наступного: 2 915,90 грн. заборгованість за кредитом; 16 552,00 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 2 950,00 - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1120,90 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у вказаному розмір та понесені ним судові витрати. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що банком було правомірно збільшено кредитний ліміт, відповідач скористався кредитними коштами, у разі незгоди із збільшенням кредитного ліміту та зміною відсоткової ставки він повинен був звернутись до банку, але не зробив цього, отже схвалив зміну вказаних умов договору. Відсоткова ставка за договором є змінюваною, договором передбачено, що клієнт повідомляється про зміну відсоткової ставки шляхом отримання виписки, яку він має можливість отримати у всіх відділеннях банку, або в мережі Інтернет через систему Приват 24. Позивачем були надані всі належні та допустимі докази, серед яких розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до умов договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Отже, судом порушені принципи змагальності та рівності сторін. Не враховано, що письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, а і факту передачі грошей позичальнику. В засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що між сторонами 24 лютого 2007 року був укладений кредитний договір, (договір банківських послуг), який складається із заяви разом із Пам'яткою клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, що зазначено в заяві позичальника. Проте, позивачем не виконано обов'язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, зокрема, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли саме ті Умови і Правила надання банківських послуг, які знаходяться в матеріалах справи. Крім того, при розрахунку заборгованості позивачем застосована підвищена відсоткова ставка, правомірність застосування якої не доведено, а розрахунок заборгованості із застосуванням обумовленої договором відсоткової ставки 36% позивачем не надано. З вказаними висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права. З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2007 року між ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, що складається із підписаної відповідачем заяви позичальника № КТXRRX09362480, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Відповідач отримав кредитку «Універсальну» з базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості. Своїм підписом відповідач підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді та висловив згоду з тим, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Кредитну картку № [NUMBER] та ПІН отримав, що підтвердив своїм підписом. Згідно з довідкою позивача за договором від 24 лютого 2007 року позивачу були надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії до січня 2009 року, [NUMBER] дата відкриття 29.01.2009 року з терміном дії до січня 2010 року, [NUMBER] дата відкриття 04.02.2010 року з терміном дії до жовтня 2013 року, № [NUMBER] дата відкриття 04.02.2014 року з терміном дії до грудня 2017 року. Випискою по кредитному рахунку відповідача підтверджено рух коштів за період з 10 травня 2007 року по 28 березня 2017 року, всього витрачено 85 811,99 грн., надійшло 36 883, 92 грн. баланс на кінець періоду - 48 928,07 грн.. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 31.03.2016 року становить 2 915, 90 грн., заборгованість за процентами становить 16 552 грн., у тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 115,02 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 16 436,98 грн., крім того, позивачем нараховано комісію в сумі 2 950 грн., штрафи в сумі 1 620,90 грн., всього заборгованість, за розрахунком позивача станом на 31.03.2016 року становить 24 038, 80 грн., яку він просив стягнути з відповідача у даному позові. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідачем не заперечується факт підписання заяви позичальника та отримання кредитної картки і користування кредитними коштами. Користування кредитним лімітом підтверджено також випискою по кредитному рахунку відповідача. У запереченні проти позову відповідач посилався на те, що позивачем не надано доказів того, що умовами договору передбачено нарахування процентів за підвищеною ставкою, зокрема, не надано пам'ятки клієнта, яка є невід'ємною частиною укладеного договору про надання банківських послуг, не надано тарифів, згідно яких держатель сплачує проценти за підвищеною ставкою, не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг, які додані до позовної заяви. Строк дії картки закінчився у 2009 році, внесені після цього платежі свідчать лише про визнання певної частини боргу, отже позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, відповідач заперечував проти нарахування пені та штрафів, оскільки він зареєстрований у місті Добропілля Донецької області та на нього поширюється мораторій щодо нарахування пені та штрафу, передбачений статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Однак, доводи відповідача про обчислення строку позовної давності з дня закінчення строку дії першої картки, отриманої ним за кредитним договором від 24 лютого 2007 року, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки із виписки по кредитному рахунку вбачається, що після закінчення строку дії першої картки № [NUMBER] у січні 2009 року ним активно використовувались кредитні кошти та здійснювались операції із зняття та повернення коштів за карткою [NUMBER] з 15 лютого 2009 року по 19.10.2009 року, за карткою [NUMBER] з 05 травня 2010 року по 31.08.2013 року. Із розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість за тілом кредиту виникла 30.08.2013 року в сумі 58, 14 грн., після чого вона збільшувалась та станом на 31.03.2016 року становить 952,14 грн.. Поточна заборгованість за кредитом становить 1 963,76 грн.. Всього заборгованість за тілом кредиту 2 915,90 грн. (1 963,76 грн..+ 952,14 грн.). Останні платежі в повернення кредитних коштів здійснені відповідачем 20 травня 2013 року в сумі 300 грн., 22 червня 2013 року в сумі 250 грн., 26.07.2013 року в сумі 5,11 грн., 28.08.2013 року в сумі 400 грн., 26.09.2013 року в сумі 4,18 грн.. До суду з даним позовом позивач звернувся 05 липня 2016 року. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Отже, позивач не пропустив строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки подав позов до закінчення трьохрічного строку з моменту виникнення заборгованості, яка виникла 30.08.2013 року. Оскільки відповідачем в порушенням умов договору не повернуто суму кредиту позов в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2 915,90 грн. підлягає задоволенню. Позовна вимога про стягнення заборгованості за процентами підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну заборгованість нараховані за період з 26.02.2007 року по 31.12.2012 року у розмірі 36%, що обумовлено договором між сторонами. З 1 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року застосовано ставку 30% річних, з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року застосовано ставку 34,80%, що менше від обумовленої договором процентної ставки. З 22 вересня 2009 року по 31 грудня 2012 року на прострочену заборгованість нараховані проценти у розмірі 72%, тобто більше, ніж обумовлено договором. З 1 квітня 2015 року застосовано процентну ставку до поточної та простроченої заборгованості у розмірі 43,20 % річних, тобто більше, ніж обумовлено договором. Частиною 3 ст. 1056 -1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Доводи позивача про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку безпідставні, оскільки це не вбачається із договору. Безпосередньо у заяві позичальника від 24.02.2007 року вказано про те, що базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості (36% річних). Посилання позивача на те, що пунктом 5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору, що, на думку позивача свідчить про можливість збільшення процентної ставки, безпідставні та суперечать частині 3 статті 1056 -1 ЦК України. Пунктом 5.5 розділу II «Правила користування платіжною карткою» Умов та Правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до позовної заяви визначено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом чи овердрафтом) держатель сплачує проценти за підвищеною тарифною ставкою чи додаткову комісію, розмір яких визначається тарифами. Позивачем не надано тарифів, які були складовою частиною договору. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем, не підписані відповідачем. Заява позичальника не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов'язань у підвищеному розмірі. Отже, нарахування позивачем в період з 22 вересня 2009 року по 31 грудня 2012 року процентів на прострочену заборгованість у розмірі 72% не відповідає умовам договору. Із розрахунку заборгованості вбачається, що за вказаний період позивачем нараховано за ставкою 72% наступні суми: 30 вересня 2009 року 0,18 грн., 26 лютого 2009 року 0,91 грн., 30 липня 2010 року 3,75 грн., 28 лютого 2011 року 0,24 грн., 1 березня 2011 року 0,46 грн., 3 березня 2011 року 3,47 грн., 31 травня 2011 року 3,97 грн., 30 листопада 2011 року 0,32 грн., 12 грудня 2011 року 0,32 грн., 31 січня 2012 року 0,22 грн., всього 13,48 грн.. Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 72% не надано, слід зменшити вказану суму процентів, виходячи із обумовленої договором ставки 36% до 6,92 грн. (13,48 грн. : 2). Оскільки доказів узгодження з відповідачем підвищення процентної ставки з обумовлених договором 36% річних до 43,20 % річних не надано, розмір процентів на заборгованість за період з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року (366 днів) слід зменшити із розрахунку обумовленої договором ставки 36% річних до 1 067,22 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1 963,76 грн. (поточна заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів х 366 днів = 718,74 грн.; 952,14 грн. (прострочена заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів х 366 днів = 348,48 грн.; 718,74 грн.. + 348,48 грн. = 1 067,22 грн.. Разом із заборгованістю за процентами станом на 31.03.2015 року (накопичувальним підсумком) у розмірі 4 599,33 грн. (4 606,25 грн. - 6, 92 грн.) стягненню підлягає 5 666,55 грн. (4 599,33 грн. + 1 067,22 грн.), а не 16 552 грн., як просить позивач. Позовні вимоги про стягнення пені та комісії в сумі 2 950 грн. задоволенню не підлягають, оскільки про сплату пені чи комісії та про її розмір сторони у договорі не домовились. Так, із заяви позичальника вбачається, що сторони домовились лише про базову процентну ставку за кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. Тарифів, які були складовою частиною договору позивач не надав. Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, також не містять будь - яких умов щодо нарахування пені та комісії. Позовна вимога про стягнення штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1 120,90 грн. (процентна складова) не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з пунктом 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг про порушенні клієнтом строків платежів по будь - якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Статтею 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS].. Місто Добропілля входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Крім того, місто Добропілля входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Тому банк був зобов'язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором з 14 квітня 2014р.. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, штраф нараховано при подачі позову, тобто після 14 квітня 2014р., тому підстав для його стягнення з відповідача немає. Відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивач сплатив судовий збір при подачі позову в сумі 1 378 грн., а також за подання апеляційної скарги 1 515,80 грн., всього 2 893,80 грн.. Оскільки вимоги задовольняються частково слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 1 033,08 грн. (2 893,80 грн. х 35,7%, де 35,7% частка задоволених позовних вимог у розмірі 8 582,45 грн. від суми позову 24 038,80 грн.). Згідно з пунктами 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Outcome: partial