Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд стягнути в порядку регресу з [PERSON] на користь МТСБУ понесені витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 9391,28 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 795,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01.08.2014 року, о 14 годині 30 хвилин на перехресті Вокзальна та Інститутська у м. Буча, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], що належить КП «Притулок для тварин», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за Полісом № АС/9329237, строк дії якого з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року. Згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 30.09.2014 року, винною у скоєнні ДТП, що сталася 01.08.2014 року, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Розмір завданих збитків власнику автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], згідно Звіту № 9386 від 15.08.2014 року, становить 11269,54 грн. 31.10.2014 року власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування, звернувся з заявою до МТСБУ. Позивач зазначає, що МТСБУ 10.11.2014 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 9391,28 грн. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу розмір виплаченого страхового відшкодування. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 795,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила. За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.08.2014 року, о 14 годині 30 хвилин на перехресті Вокзальна та Інститутська у м. Буча, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] та автомобіля марки «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с.5). В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], що належить КП «Притулок для тварин», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за Полісом № АС/9329237, строк дії якого з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року (а.с.4). Згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 30.09.2014 року, винною у скоєнні ДТП, що сталася 01.08.2014 року, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.5). Згідно з постановою Ірпінського міського суду Київської області від 30.09.2014 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п.16.11 Правил дорожнього руху України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Встановлено, що на дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП з вини відповідача був пошкоджений автомобіль марки «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], власником якого є КП «Притулок для тварин». Розмір завданих збитків власнику автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], згідно Звіту № 9386 від 15.08.2014 року, становить 11269,54 (а.с.10-17). Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Судом встановлено, що власник пошкодженого автомобіля 31.10.2014 року з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою (а.с.3). Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що в зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 10.11.2014 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 9391,28 грн., на підставі Наказу МТСБУ №5807 від 07.11.2014 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, що підтверджується копією платіжного доручення №8099 від 10.11.2014 року (а.с.6-7). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 9391,28 грн. Відповідно до п. 40.3 ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Вбачається, що МТСБУ було залучено аварійного комісара, відповідно до положень ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим понесені витрати в розмірі 795,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №8218 від 12.11.2014 року (а.с.8). Таким чином суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати понесені позивачем за послуги аварійного комісара в розмірі 795,00 грн., як такі, що узгоджуються з дослідженими матеріалами справи та вимогам закону. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення;2) витрати на правову допомогу;3) витрати, пов'язані із залученням перекладачів, проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачем була здійснена оплата на користь адвоката або іншого фахівця в галузі права за надані юридичні послуги (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру або інший банківський документ, касові чеки). Додаткова угода № 207 до Контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 року не є належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 гривень. Враховуючи вищевикладене, позов МТСБУ підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial