Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, уточненою позовною заявою, на обгрунтування якої вказав, що відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS] та є абонентами-споживачами послуг з водотеплопостачання, але плату за надані послуги не вносять, внаслідок чого в період з 01.08.2008 року по 01.07.2013 року утворилась заборгованість в сумі 17118,64 гривень. В добровільному порядку відповідачі заборгованість на сплачують. Просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 21233,29 грн. та судові витрати. Відповідачі звернулися до суду із зустрічною позовною заявою на обгрунтування якої зазначили, що між ними та позивачем договір про надання послуг ніколи не укладався, відповідно не існує ніяких договірних відносин про наявність тарифу, затвердженого органом місцевого самоврядування, в зв»язку із чим подання теплоносія до системи не означає факту надання послуг саме їм. Також послуги позивачем не надавалися у повному обсязі і вимоги про стягнення з них заборгованості свідчать про шахрайські дії ЛМКП «Теплокомуненерго». Крім того, він не отримував довідку з МКП «Центрожилком», а в ній зазначено, що її надано [PERSON], що також свідчить про наявність у діях позивача кримінального діяння. Також позивачем порушено строки позовної давності, який за їхньою думкою рахується з 19.03.2011 року по 19.03.2014 року. Просять застосувати до позовних вимог строки позовної давності, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зобов»язати МКП «Теплокомуненерго» сплатити їм компенсацію за втрачений робочий час в сумі 210 гривень, зобов»язати МКП «Теплокомуненерго» сплатити усі судові витрати, зобов»язати МКП «Теплокомуненерго» сплатити їм компенсацію за моральну шкоду в сумі 21000 гривень, надати до органів прокуратури матеріали для порушення кримінального провадження відносно МКП «Теплокомуненерго» в особі керівника Негрея Ю.А. за фактами злісного та систематичного шахрайства та вимагання. Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні до викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Зустрічний позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що між ЛМКП «Теплокомуненерго» та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, послуги надавали у належному стані до квартири відповідачів. Просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог Відповідач [PERSON], який діє в інтересах відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснил, що що між ними та позивачем ніяких договорів не укладалося. Половина стояків у їхній квартирі відключена від системи центрального опалення. Компенсація втрати робочого часу ним нараховувалася з мінімальної заробітної плати за один день. Моральну шкоди виразилася у тому, що через неналежне надання послуг позивачем він змушений постійно слідкувати за приборами додаткового обігріву своєї квартири, розмір моральної шкоди визначає із заявлених позивачем вимог. Крім того, вважає, що заборгованість за опалення позивач повинний стягувати з МКП «Центрожилком». Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS], є абонентами-споживачами послуг з водотеплопостачання та на ім»я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.. 67 ЖК України, до комунальних послуг відноситься водотеплопостачання, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачами виконав, а відповідачі навпаки плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачів перед позивачем становить в період з 01.08.2008 року по 01.07.2013 року 17118,64 гривень, витрати від інфляційних процесів - 2590,10 гривень, 3 % річних - 1454,55 гривень (а.с. 6). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає доведеним факт прострочення відповідачами грошового зобов»язання, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки на підставі ст. 257 ЦК України. За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачі просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск строку позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Представником позивача не надано належних та припустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, поновити пропущений строк представник позивача не просить. 15 жовтня 2013 року Жовтневим районним судом м. Луганська було відмовлено у прийнятті заяви ЛМКП «Теплокомуненерго» з вимогою про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] за період з 01.08.2008 року по 01.07.2013 року (а.с. 4). Ухвала набула законої сили. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову у межах строків позовної давності з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Луганська від 15.10.2013 року від 10 січня 2012 року з 01.10.2010 року по 01.07.2013 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що складає: заборгованість - 8521,23 гривень, витрати від інфляційних процесів - 187,59 гривень, 3 % річних - 352,28 гривень. Відповідачами не надано належних та припустимих доказів на підтвердження їх зустрічних позовних вимог та заперечень в частині неналежного надання послуг позивачем у період зазначений в позові (копії звернень, копії актів, тощо), тому суд їх до уваги не приймає. Доводи відповідачів щодо того, що позивач не має права вимоги за послуги по теплозабезпеченню та гарячому водопостачанню суд також до уваги не примає, оскільки вони спростовуються наявним у справі договором № 220-У/9-13 (а.с. 33-37), укладеним 27 березня 2013 року між МКП «Центрожилком» та ЛМКП «Теплокомуненерго», відповідно до умов якого ЛМКП «Теплокомуненерго» надає послуги з опалення та ценралізованого постачання гарячої води. Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини… Постановою Пленуму Верховоного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ЦК України шкода, що заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосердній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи. Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що дії позивача були неправомірними та якими саме неправомірними діями ним було завдано моральну шкоду у в чому вона полягає, а тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити через їх необгрунтованість. Крім того, відповідачами не надано належних та припустимих доказів на підтвердження позовних вимог щодо зобов»язання МКП «Теплокомуненерго» сплатити їм компенсацію за втрачений робочий час в сумі 210 гривень. Зустрічні позовні вимоги про надання до органів прокуратури матеріали для порушення кримінального провадження відносно МКП «Теплокомуненерго» в особі керівника Негрея Ю.А. за фактами злісного та систематичного шахрайства та вимагання задоволенню не підлягають, оскільки не грунтуються на законі. Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткого задоволення первинного позову. У задоволенні зустрічних позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити через їх необгрунтованість. Судові витрати які складаються з суми сплаченого збору судового збору в сумі 243,60 гривень, понесені позивачем і документально підтверджені слід стягнути з відповідачів на користь позивача у відповідності до ст. 88 ЦПК України в дольвому порядку пропорційно до задоволених вимог. Судові витрати за заустрічним позовом віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст. 15, 16, 23, 256, 257, 509, 526, 625 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial