Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути борг за договором позики в сумі 34000 грн., пеню за невчасну сплату грошових коштів в сумі 20000 грн., пеню за несвоєчасну сплату грошових коштів в сумі 3200 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та витрати пов'язані наданням правової допомоги в сумі 2000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 01 липня 2013 року між нею та позикодавцем - відповідачем укладено договір позики №2, за умовами якого вона передала останньому грошові кошти в сумі 20000 грн., які він зобов'язався повернути до 01 вересня 2013 року. Пунктом 3.1. договору позики визначено, що у випадку несплати заборгованості позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Проте, до цього часу відповідач грошові кошти не повернув, письмові вимоги залишені без реагування, що стало підставою для звернення до суду. Вказала, що такими діями відповідача, їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв щодо відкладення розгляду справи не надав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що Договір позики №2 від 01 липня 2013 року та акт прийому - передачі грошових коштів згідно з договором №2 від 01 липня 2013 року свідчать про те, що [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у позику грошові кошти в сумі 20000 грн. Грошові кошти підлягають поверненню до 01 вересня 2013 року. У випадку повної або часткової несплати заборгованості у передбачений договором строк позичальник повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. За неналежне виконання чи невиконання своїх зобов'язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Для з'ясування дійсності підпису у договорі позики та акті прийому - передачі грошових коштів, ухвалою суду від 26.03.2014 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу. Однак 24.06.2014 року матеріали справи повернуто до суду без виконання судової експертизи, оскільки на вимогу експерта про надання для здійснення експертизи зразків почерку [PERSON] у оригіналах різних документів за 2012-2013 роки, останній не надав. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З урахуванням зазначених вище обставин, положень закону та умов укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики та пені підлягають задоволенню. Разом з цим, до пояснень відповідача про те, що договору позики він особисто не підписував, гроші не отримував, суд ставиться критично, оскільки такі обставини не підтверджені доказами по справі. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Крім того, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договорoм або законом, зокрема: припинення зобов'язань внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, а також відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків, крім того у кожній справі суду необхідно з'ясовувати характер правовідносин сторін та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Враховуючи, що правовідносини за договором позики, який був укладений між сторонами регулюються параграфом 1 Глави 71 ЦК України, статтями якого не передбачено відшкодування моральної шкоди, як не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором позики, який був укладений між останніми 01 липня 2013 року, при цьому у суду відсутні достатні підстави вважати, що позивач отримав моральну шкоду, яка потребує компенсації, внаслідок чого суд вважає, що позивачу в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити слід відмовити. Беручи до уваги те, що позивач не надала суду документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 546, 549 - 551, 611, 624, 625, 1046 - 1049, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4,

Outcome: partial