Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів суму боргу за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, інфляційні витрати, 3% річних, у загальному розмірі 24 448.39 грн., а також судового збору у розмірі 2270,00 грн., вказуючи, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , і є абонентами КП «Харківводоканал» та споживачами послуг останнього. Однак, в порушення приписів чинного законодавства, свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водовідведення відповідачі належним чином не здійснюють, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість за послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2014 по 31.05.2021 в розмірі 14 537.47 грн., за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.08.2014 по 31.05.2021 у розмірі 7821.70 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, в зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, представник позивача просить стягнути з відповідачів 3% річних в розмірі 541.99 грн. та 1547.23 грн. - інфляційних втрат. Також в прохальній частині позову позивач просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності. Ухвалою суду від 15.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відстрочено сплату судового збору. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі не явки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлялися належним чином в установленому законом порядку. Про причини неявки суду невідомо, заяв та клопотань не надходило, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Суд у зв`язку з неявкою відповідачів та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачами, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Судом встановлено, що відповідач по справі, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відтак, є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. (а.с. 43) Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим в м. Харкові не значиться. (а.с. 42) Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 р. споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10.01.2002р. споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду, згідно встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Пунктом 33 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. № 630, передбачено, що споживач зобов`язаний вчасно, у встановлений термін, оплачувати надані послуги. Положеннями ч.2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розрахунок оплати за комунальні послуги здійснюється згідно Нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення холодної та гарячої води на одну особу в житловому фонді м. Харкова, які застосовуються у разі відсутності засобів обліку води, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення у разі відсутності засобів обліку води від 28.12.2016 №901. Відповідно Закону України «Про житлово комунальні послуги», ст.ст.64, 68 ЖК України, громадяни зобов`язані сплачувати кожного місяця за комунальні послуги. Так, представник позивача відповідно картки абонента по періодам заборгованості за адресою: [ADDRESS] , нарахував відповідачам [PERSON] та [PERSON] борг за послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2014 по 31.05.2021 в розмірі 14 537.47 грн., за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.08.2014 по 31.05.2021 у розмірі 7821.70 грн. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 №6-59цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При цьому, в частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд наголошує, що факт не підписання споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, однак при стягнені заборгованості зі споживача необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг, зокрема їх обсяг, вартість, а також настання у споживача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим в м. Харкові не значиться. Не проживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17. Проте, жодних доказів того, що власником квартири за адресою [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] , або документів, які би свідчили про його інше право користування квартирою зазначеною квартирою матеріали справи не містять. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. таким чином, позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг позивача за адресою [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги КП Харківводоканал» про солідарне стягнення суми основного боргу з [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено факт користування [PERSON] як споживачем або як власником житла за адресою [ADDRESS] , в період часу з 01.08.2014 по 31.05.2021 послугами, заборгованість за надання яких позивач просить стягнути з відповідача. При цьому, оскільки відповідно Закону України «Про житлово комунальні послуги», ст.ст.64, 68 ЖК України, громадяни зобов`язані сплачувати кожного місяця за комунальні послуги, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості основана на законі і підлягає задоволенню за рахунок відповідача [PERSON] , яка є споживачем послуг позивача за адресою [ADDRESS] , враховуючи її реєстрацію за вказаною адресою. Як вбачається з розрахунку боргу за адресою [ADDRESS] , такий борг нараховувався на двох споживачів. Оскільки судом встановлено, що споживачем послуг позивача є лише відповідач [PERSON] , стягненню з неї на користь позивача підлягає 50% заявленої суми боргу, а саме - за послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2014 по 31.05.2021 в розмірі 7268.74 грн., за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.08.2014 по 31.05.2021 у розмірі 3910.85 грн. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого iндексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% рiчних вiд простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивач відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нарахував боржникам інфляційні витрати за час прострочення в сумі 1547.23 грн. та 3% річних у розмірі 541.99 грн. Враховуючи, що судом позовні вимоги в частині основного боргу задоволено частково, то стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача кошти в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України також підлягають задоволенню частково, відповідно до суми задоволеного основного боргу, а саме - інфляційні витрати за час прострочення в сумі 773.62 грн. та 3% річних у розмірі 270.99 грн. Щодо вимоги позивача про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними, суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що відповідачем відповідна заява не заявлена, строки позовної давності до вимог КП «Харківводоканал» судом не застосовуються, тому суд не може вирішувати питання визнання підстав пропуску строку поважними. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачу було відстрочено сплату судового збору, у зв`язку з чим судовий збір, згідно частки задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з відповідачів в дохід Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial