Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до відповідачів про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ особистих рахунків, мотивуючи свої вимоги тим, що їй та відповідачам по справі на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Оскільки останнім часом у неї з відповідачами почали виникати спори стосовно користування вказаною вище квартирою, вона була вимушена звернутися з даними позовними вимогами до суду, просила встановити порядок користування житловими приміщеннями в спірній квартирі, виділивши їй в користування кімнату площею 12 кв.м., а відповідачам по справі подружжю [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 18 кв.м., відповідачу [PERSON] кімнату площею 17 кв.м., а також поділити особові рахунки. Позивачка та її представник в судовому засіданні подали заяву про уточнення вимог позову, в якій просили суд про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] шляхом встановлення порядку користування житловими приміщеннями в спірній квартирі, виділивши позивачу в користування кімнату площею 11,7 кв.м., відповідачам по справі подружжю [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 18 кв.м., відповідачу [PERSON] кімнату площею 16,6 кв.м. Крім того, просили поділити особові рахунки, визначивши за позивачем частку, що відповідає площі 11.7 кв.м., за подружжям [PERSON] частку, що відповідає площі 18 м.кв., за відповідачем [PERSON] частку, що відповідає площі кімнати розміром 16,6 кв.м., а також стягнути з відповідачів солідарно судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу та судового збору. Позивачка пояснила, що на даний час не має змоги проживати в спірній кватирі, оскільки з відповідачами постійно виникають суперечки та конфлікти. Проте, має намір проживати в квартирі, коли судом буде встановлено порядок її користуванням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, зазначила, що вона не проти проживання позивача в квартирі і користування кімнатами в такому порядку, як просить позивачка. Заперечує проти вимог позову про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вони взагалі не обґрунтовані позивачем. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не з»явилися, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в своїх письмових заявах просили проводити розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2005 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці та відповідачам по справі, [PERSON] - 3/10 частин, [PERSON] - 3/10 частин, [PERSON] - 3/10 частин, [PERSON] - 1/10 частин (а.с. 47), складається з трьох ізольованих кімнат площею 18.0 кв.м., 11,7 кв.м., 16.6 кв.м., кухні, місць загального користування ванної кімнати, вбиральні, веранди, лоджії та коридорів. Житлова площа квартири складає 46,3 кв.м., загальна площа 96.4 кв.м. (а.с. 51). На момент розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані 4 особи: позивачка, відповідачі та їх син. Фактично в квартирі на даний час проживають відповідачі по справі. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частини 3 даної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожний з учасників спільної часткової власності, згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України, має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»:- квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов». В своїх позовних вимогах позивачка просить суд виділити їй в користування кімнату, розміром 11,7 кв.м., а відповідачам подружжю [PERSON] - кімнату, розміром 18,0 кв.м. , відповідачу [PERSON] - кімнату розміром 16,6 кв.м. Житлова площа квартири, відповідно до технічного паспорту складає 46,3 кв.м.:4 співвласника = 11.57 кв.м. Такий порядок користування житловими приміщеннями квартири не відповідає ідеальним часткам сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, проте відповідачем [PERSON] в судовому засіданні такий порядок користування визнавався, крім того, її чоловік та син також не заперечують проти встановлення такого порядку користування квартирою. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позову в цій частині. Щодо вимог позову про поділ особових рахунків, то судом було встановлено наступне. Відповідно до ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених діючим законодавством. Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, що відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням) може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім»ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Згідно ч. 2 ст. 63 ЖК України не може бути предметом договору найму жиле приміщення, яке є ізольованим, проте за розмірами менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв»язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення. Стаття 47 ЖК України встановлює, що норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Відкриття окремого особового рахунку на частину квартири (розділення особового рахунку у комунальній квартирі) можливо у разі ухвалення рішення суду про визначення порядку користування квартирою з зазначенням жилої площі, яка виділяється позивачу та відповідачам, місця загального користування розподіляються пропорційно житловій площі, що виділена конкретним особам. В судовому засіданні представник позивача просив суд про розподіл особових рахунків між сторонами по справі, а саме визначити за позивачкою частку, що відповідає площі 11.7 кв.м., за подружжям [PERSON] частку, що відповідає площі 18 м.кв., за відповідачем [PERSON] частку, що відповідає площі кімнати розміром 16,6 кв.м. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню в цій частині не підлягають, оскільки фактично вирішені судом шляхом встановлення порядку користування житловим приміщенням між співвласниками квартири. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то судом було встановлено наступне. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу. Виходячи зі змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Представником позивача у суді був [PERSON], який здійснював представництво інтересів на підставі довіреності (а.с. 20). Проте, в матеріалах справи в наявності є договір правової допомоги від 23.10.2015 року, що був укладений між позивачем та [PERSON] (а.с. 59-60), акт виконаних робіт, що були виконані [PERSON] (а.с. 61). За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки договір про надання правової допомоги був укладений позивачем і особою, яка не приймала участі у розгляді справи. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог частково. Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial