Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернулася із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 32 роки 10 місяців. Під час роботи підпадала під вплив токсичних речовин (зварювального аерозолю), показники яких перевищували гранично допустиму концентрацію через недосконалість робочого місця т а технологічного обладнання. \~ \~ \~ \~У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримала хронічне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотоксичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії). ЛН другого ступеня. Причинами виникнення професійного захворювання є тривала робота в шкідливих умовах. Позивач 17.03.2010 пройшла огляд МСЕК, де їй було визначено ступень втрати професійної працездатності 35% безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. \~ \~ \~ \~У зв`язку з професійними захворюваннями порушено нормальні життєві зв`язки позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, вона постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, яка, в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в її житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 146055 грн. Представник ПРАТ «ІНГЗК» надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуття та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. У ПРАТ «ІНГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПРАТ «ІНГЗК». Щороку відповідач впроваджує нові методи і засоби, які б сприяли покращенню умов праці своїх працівників, та витрачає на охорону праці чималі кошти, що закріплено у колективних договорах між дирекцією та трудовим колективом ПРАТ «ІНГЗК». Зазначають, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків може призвести робота у шкідливих умовах, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Позивач працювала у відповідача з 01.08.1973 по 01.06.1975 в АТЦ № 1 газоелектрозварювальником;, з 01.06.1975 по 01.08.1977 в АТЦ № 1 електрозварювальником ручного зварювання; з 12.03.1979 по 12.06.1985 в ЦТА електрогазозварювальником; з 12.06.1985 по 17.07.1991 в ЦТА електрогазозварювальником ручного зварювання; з 17.07.1991 по 10.01.1993 в РБЦ електрогазозварювальником; з 10.01.1993 по 22.02.2008 в ЦТА електрогазозварювальником; з 22.02.2008 по 02.08.2008 в ЦТА робітником виробничих лазень; 02.08.2008 звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 32-37). З 02.07.2008 по 16.07.2008 та з 17.07.2009 по 03.08.2009 позивач знаходилася на стаціонарному обстеженні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини (а.с.18-21), з 21.12.2009 по 12.01.2010 знаходилася у цьому закладі на стаціонарному лікуванні (а.с. 22-23). 12.01.2010 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотоксичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії). ЛН другого ступеня. Захворювання професійне. Про встановлене позивачу професійне захворювання відповідачу направлено повідомлення за формою П-3 (а.с.13). Згідно з актом № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 26.01.2010 проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача, встановленого 12.01.2010 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини. Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи у відповідача з 01.08.1973 по 01.06.1975, з 01.06.1975 по 01.08.1977, з 12.03.1979 по 17.07.1991 електрогазозварювальником, електрогазозварювальником ручного зварювання в АТЦ № 1, з 10.01.1993 по 21.02.2008 електрогазозварювальником в ЦТА підпадала під вплив пилу, токсичних речовин (зварювальний аерозоль), а працюючи з 17.07.1991 по 10.01.1993 електрогазозварювальником в РБЦ також підпадала під вплив токсичних речовин (зварювального аерозолю), показники яких перевищували ГДК через недосконалість робочого місця та технологічного обладнання. Згідно з п. 17 акту причиною професійного захворювання визнано роботу протягом 32 років 10 місяців в умовах підвищеного вмісту в повітрі робочої зони шкідливих речовин: запиленість повітря робочої зони з вмістом: зварювального аерозолю, пилу фіброгенного з вмістом кремнію діоксид дорівнює більше 10% - 3,7 мг/м3 9,9 мг/м3 при ГДК 1 мг/м3, марганцю та його сполук 0,36 мг/м3 при ГДК 0,2 мг/м3 , азоту діоксиду 1,9 мг/м3 2, 4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (а.с. 14-17). При первинному огляді МСЕК 17.03.2010 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35% з 09.03.2010 безстроково, встановлено ІІІ групу інвалідності (а. с. 9-12). [PERSON] з приводу професійного захворювання проходила лікування в медичних закладах з 24.01.2011 по 11.02.2011, з 06.12.2013 по 20.12.2013, з 28.03.2016 по 13.04.2016, з 20.06.2019 по 08.07.2019 (а.с. 24-31). Внаслідок професійних захворювань позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у позивача стійкої втрати професійної працездатності: 35 % безстроково із встановленням ІІІ групи інвалідності. Суд не може погодитися із запереченнями представника ПРАТ «ІНГЗК», що позивач була ознайомлена із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійних захворювань позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився її звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагають від неї додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров`я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійних захворювань, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 80000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial