Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

у липні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третьої особи - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та встановлення порядку зустрічей з дітьми. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про те, що 20 червня 2006 року він, [PERSON], уклав шлюб із відповідачем, [PERSON]. В результаті спільного сімейного життя, 05 березня 2008 року у них народився син [PERSON] та дочка [PERSON], [INFO]. Проте, у вересні 2015 року, відповідач подала до суду позов про розірвання шлюбу, а 09 листопада 2015 року їх шлюб було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова. З моменту розлучення, діти проживають із матірю. Відповідач [PERSON], з часу розлучення створює перешкоди у спілкуванні із дочкою та сином, а саме, навіть коли він приїжджає в гості до них, не дозволяє йому бути один на один із власною дитиною, вказує, що діти мають казати. А останнім часом взагалі заборонила йому з ними бачитись. Також забороняє спілкуватись їм з ним по телефону. Тож про виховні процеси з його боку по відношенню до дітей, взагалі не може іти мова. Як вбачається із психологічної характеристики його сина, яка складена практичним психологом СЗШ №30, де він навчається «у [PERSON] недостатньо сформоване відчуття сімї. Ставлення до батька є позитивним, всі мрії та сподівання у нього покладаються тільки на батька». Що стосується його доньки [PERSON], то в характеристиці з НВК садка школи «Любисток» вихователями та психологом даного садочку вказується, що «дівчинка останнім часом стала тривожною та плаксивою, часто вимагає присутності батька, спілкуватися з ним, не хоче його відпускати, адже за період перебування дитини в закладі переважно батько приводив та забирав дитину». Вважає, що той факт, що їх сімейне життя із відповідачем [PERSON] не склалося, ніяким чином не має впливати на його стосунки із дітьми. Він як батько хоч брати участь в процесі виховання власних дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на доводи, які викладені в ньому. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов заперечили з мотивів, які викладені у письмовому запереченні на позов. Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, з якої вбачається, що він просить постановити рішення із врахуванням висновку органу опіки і піклування та розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Батьками дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є - [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2015 року. Сторони проживають окремо. Діти проживають разом з матір'ю. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплені в ст.150 СК України. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. Відповідно до ч.2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У свою чергу, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Законом України "Про охорону дитинства" , а саме ч.3 ст.11 передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У статті 15 вказаного Закону зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства -стаття 7 СК України. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх з відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Суд не вбачає підстав, які б свідчили про негативний вплив батька на виховання малолітніх дітей. Відтак його право на спілкування з дітьми не може бути обмежене. Встановлено, що сторони не могли дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. З приводу цього між ними виникали непорозуміння. Суд вважає, що встановлення днів та годин зустрічей позивача з малолітніми дітьми повністю відповідатиме як інтересам батька, так і інтересам дітей, їх праву бачитися та спілкуватися. Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації № 3609-457 від 27 вересня 2016 року, даному на запит суду після звернення [PERSON] з цим позовом, визначено за доцільне участь у вихованні [PERSON] з малолітніми дітьми, [PERSON], 05.03.2008р.н., [PERSON], 15.01.2010р.н., а саме: - щосуботи з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності матері дитини [PERSON] поза місцем володіння (проживання) сторін; - за домовленістю між батьками зустрічі можуть відбуватися в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режим харчування, навчання та відпочинку малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Враховуючи все вищенаведене, суд вважає позовні вимоги такими, які слід задовольнити частково. У зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача слід стягнути в користь позивача частину судового збору в розмірі 551,20 грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial