Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, неустойки по аліментам на дитину та дружину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 листопада 2015 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено рішення по цивільній справі № 711/8808/15-ц, яким було вирішено стягнути з Відповідача аліменти на сина [PERSON] в розмірі 1/4 від доходів Відповідача. Вказує, що додатковими витратами на даний момент є її витрати, повязані із плановим щепленням дитини та відсутністю належних препаратів за рахунок держави. Так, нею 27.10.2015 року було сплачено 861,70 гривень для придбання спеціального препарату. Відповідач не погоджується в добровільному порядку сплачувати додаткові витрати на дитину. У відповідності до довідки-розрахунку заборгованості Відповідача становить 3053,52 гривень за період вересень 2015 року - червень 2016 року. Згідно статті 196 СК України «При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення». Таким чином, Позивач має право просити стягнути неустойку із Відповідача за умисну несплату аліментів на дитину. Відповідно до статті 20 СК України «До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу». Просить суд стягнути з відповідача на її користь позивача додаткові витрати на дитину [PERSON] в розмірі 861,70грн., неустойку по аліментам на дитину в розмірі 7312,21грн., неустойку по аліментам на дружину в розмірі 1645грн., а загалом 9818,91 грн. 20 січня 2017 року представником позивача [PERSON] було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме, просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] додаткових витрат на дитину [PERSON] в розмірі 861,70грн., неустойку по аліментам на дитину в розмірі 1140,05грн., неустойку по аліментам на дружину в розмірі 645грн., а загалом 2446,75грн. Позивачка уточнені позовні вимоги від 10.04.2017 року підтримала в судовому засіданні в повному обсязі та просила їх задовольнити. Суду пояснила,що 25 квітня 2015 вона звернулася до державного виконавця про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів на себе та дитину відповідно до рішення суду від 16.11.2015 року ,оскільки раніше не було можливості залишити дитину на когось. Вона отримала аліменти в розмірі 761,66 грн.- 07.12.2015 року,1130,50грн.-14.12.2015р.,1153.97грн.-29.12.2015 року,1223,68грн.-27.01.2016 року,в лютому не отримувала аліментів в березні 2016 в сумі 1210.53грн.,в травні аліментів не було,в червні 2016 року було дві квитанції по 610.10грн.,в липні 2016 року отримала аліментів на суму 368.40грн. та 2510.69грн. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених в запереченні (арк.спр.27-41,120-121). Третя особа - представник Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за довіреністю [PERSON] просив вирішити позов на розсуд суду,але зазначив ,що не по вині відповідача позивачка не отримала аліменти на утримання дитини та себе. Суд, заслухавши думку учасників процесу,вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 16 листопада 2015 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено рішення по цивільній справі № 711/8808/15-ц та позов задоволено частково. Даним рішенням стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4частини всіх видів заробітків та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 вересня 2015 року та продовжувати до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на користь [PERSON] на утримання її утримання в сумі 250 грн. щомісячно починаючи з 16 вересня 2015 року та продовжувати до досягнення дитиною 3 років. В іншій частині позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачка подала апеляційну скаргу. Але не звернулася до Придніпровського райсуду м.Черкаси,щоб отримати виконавчий лист в частині стягнення аліментів на дитину ,який підлягає до негайного виконання. Тому виконавчий лист не був пред»явлений до державної виконавчої служби до виконання. Рішення суду по справі набрало законної сили 28.01.2016 року. Позивачка звернулася до Придніпровського відділу державної виконавчої служби з заявами про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів на дитину та дружину , лише 25 квітня 2016 року , оскільки в позивачки не було можливості. Але як встановлено в судовому засіданні ,та як зазначила позивачка,відповідач сплачував аліменти в сумі 761,66 грн.-07.12.2015 року, в сумі 1130,50грн.-14.12.2015р., в сумі 1153.97грн.-29.12.2015 року, в сумі1223,68грн.-27.01.2016 року В лютому не отримувала аліменти,в березні 2016 року в сумі-1210.53грн.,в травні аліментів не було,в червні 2016 року було дві квитанції по 610.10грн.,в липні 2016 року позивачка отримала аліментів 368.40грн. та 2510.69грн. що підтверджено квитанціями. Як вбачається з листа Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси від 18 серпня 2016 року №18297/08-03-32,який адресовано головному бухгалтеру ТОВ «Юрія-Фарм» та постанови ВП №50968959 від 17.08.2016 року,судовий виконавець постановив звернути стягнення на доходи боржника [PERSON],починаючи з 01.07.2016,щомісячно, проводити утримання із всіх видів заробітку (доходу) боржника в розмірі 50% до погашення боргу в сумі 85,610грн,а потім в розмірі ? частина всіх видів його заробітку ,щомісячно,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,згідно виконавчого листа. Також, відповідно до листа Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси від 12 вересня 2016 року №19566/08-03-32,який адресовано головному бухгалтеру ТОВ «Юрія-Фарм» та постанови ВП №50968959 від 08.09.2016 року,судовий виконавець постановляє звернути стягнення на доходи боржника [PERSON],починаючи з 01.08.2016 року(переплата 2030,88грн.)щомісячно проводити утримання із всіх видів заробітку в розмірі ? частина всіх видів його заробітку ,щомісячно,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,згідно виконавчого листа. Відповідно до листа Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси від 13 вересня 2016 року №19663/08-03-32,який адресовано головному бухгалтеру ТОВ «Юрія-Фарм» та постанови ВП №50968959 від 13.09.2016 року,судовий виконавець постановив звернути стягнення на доходи боржника [PERSON], починаючи з 01.08.2016 року(переплата 2121,78грн.)щомісячно та проводити утримання із всіх видів заробітку в розмірі ? частина всіх видів його заробітку ,щомісячно,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,згідно виконавчого листа. Дослідивши в судовому засіданні надані відповідачем докази, листи та постанови ,які були направлені головному бухгалтеру ТОВ «Юрія-Фарм» ,судом було встановлено, що державний виконавець допустився помилки в підрахунках аліментів ,оскільки не врахував за минулі місяці аліменти,в результаті чого відносно [PERSON] рахувалася заборгованість , в той час як на підприємстві була переплата аліментів. Відповідно до ст.196 СК України відповідальність за прострочення аліментів при виникненні заборгованості з вини особи ,яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду,одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені)у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено ,що відповідач прострочив сплату аліментів на дружину за березень,квітень,травень,червень 2016 року , а тому неустойка в розмірі 305 грн. підлягає до задоволення , а в частині сплати неустойки за прострочення аліментів на дитину за вересень,жовтень,листопад 2015 року та лютий 2016 року та за прострочення сплати аліментів на утримання дружини за вересень,жовтень,листопад 2015 року,січень,лютий 2016 року необхідно відмовити. Також, враховуючи довідки- розрахунки державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби [PERSON] від 27 березня 2017 року (арк.спр.122-125) та квитанції від 24.03.2017 ЧД УАППЗ «УкрПошта» №0229 на суму 1224,00 у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів на дитину та дружину. Відповідно до ст.185 Сімейного Кодексу України участь батьків у додаткових витратах на дитину вказано той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину ,а також той з батьків ,до кого вимога про стягнення аліментів не була подана ,зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину ,що викликані особливими(розвитком здібностей дитини,її хворобою,каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду ,з урахуванням обставин ,що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разові,періодично або постійно. Також , підлягають до стягнення додаткові витрати пов»язані з щепленням дитини, які сплачені позивачкою в розмірі 864грн.70 коп.,тому суд вважає що половину додаткових витрат повинен в сумі 430,85грн. повинен нести батько разово. Також відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень. А тому на підставі вищевикладеного, з урахуванням зібраних у справі письмових доказів, суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та підлягає до часткового задоволення. На підставі ст.185,196СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та

Outcome: partial