Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 08.02.2021 року представник позивачів адвокат Міхненко Т.І., яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] на підставі Ордеру про надання правової допомоги серії ЖТ №091102 від 05.02.2021 року, звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. Предметом позову є усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення позивачів у житловий будинок [ADDRESS] ; стягнення судових витрат на оплату судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Підставою позову є те, що [PERSON] та [PERSON] з 12.05.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малинського районного суду від 28.10.2019 року був розірваний. Від даного шлюбу у сторін є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час проживання у шлюбі за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] було побудовано домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] . На думку позивача, вказаний об`єкт нерухомого майна був збудований сторонами під час шлюбу, а отже має статус об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Згідно Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.02.2009 року, виданого виконавчим комітетом Малинської міської ради, одноособовим власником житлового будинку по [ADDRESS] є відповідач. Разом з цим, після розірвання шлюбу [PERSON] позбавив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права користування спільним домоволодінням та чинить перешкоди у проживанні позивача та їх спільних дітей в ньому. На даний час [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають у житловому будинку батьків [PERSON] по [ADDRESS] . 11.10.2019 року позивач зверталася із відповідною заявою до правоохоронних органів за фактом створення відповідачем їй та їхнім спільним дітям перешкод у користуванні будинком, однак за результатами проведеної перевірки поліцією було рекомендовано [PERSON] звернутися за захистом своїх прав до суду. Відтак [PERSON] вважає, що [PERSON] порушує її право на володіння та користування домоволодінням [ADDRESS] . Отже, [PERSON] з підстав, передбачених ст.ст.386,391 ЦК України, просить захистити її право власності та усунути перешкоди у користуванні спірним об`єктом нерухомого майна, шляхом вселення її та [PERSON] , [PERSON] до даного житлового приміщення. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивачів адвокат Міхненко Т.І. в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Фещенко Р.В., який діє в інтересах відповідача на підставі Ордеру про надання правової допомоги серії АМ №1008816 від 23.02.2021 року, до суду з`явилися, заперечили щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі, просили відмовити за безпідставністю. Також свою позицію відповідач висловив у відзиві на позов [PERSON] , [PERSON] , який надійшов до суду 26.02.2021 року, в якому зазначив, що з 17.05.2019 року по теперішній час [PERSON] разом з дітьми саме з власної ініціативи проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, позивач має вільний доступ до спірного домоволодіння, оскільки у неї наявні ключі від будинку, а відповідач, в свою чергу, не чинить жодних перешкод [PERSON] у доступі до помешкання, а тому позовні вимоги останньої є безпідставними, що відповідно до викладеного вище, є підставою для відмови [PERSON] у задоволенні позову. Також відповідач заперечив у повному обсязі щодо стягнення з нього на користь позивача судових витрат. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. На підставі доказів, наданих у порядку ст. ст. 76-80 ЦПК України, судом встановлено, що 12.05.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , за актовим записом №58. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.10). Від даного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8) та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області у цивільній справі №283/1818/19 (провадження №2/283/721/2019) від 28.10.2019 року шлюб між сторонами розірвано, стягнено з [PERSON] аліменти на утримання дітей та визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-16). Разом з цим, з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Малинської міської ради 17.12.2008 року на підставі рішення виконкому №359 від 17.12.2008 року, вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.17). Право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна зареєстроване за відповідачем у Малинському районному державному комунальному підприємстві з технічної інвентаризації за реєстраційним номером 26459008, про що свідчить витяг індексний номер 22162078 від 16.03.2009 року (а.с.18). Отже, зважаючи на ту обставину, що право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] виникло у період зареєстрованого із [PERSON] шлюбу, то дане майно, в сенсі положень ст. 60 СК України, має статус майна, набутого подружжям за час шлюбу та належить [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. З довідок про реєстрацію місця проживання особи №440 від 12.06.2017 року та №1951 від 29.07.2019 року, виданих Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Малинської міської ради, як уповноваженим органом реєстрації, вбачається, що місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до довідок КП «ДОБРОБУТ» Малинської міської ради»№364 та №365 від 03.02.2021 року, [PERSON] , разом з дітьми [PERSON] , 2002 року народження та [PERSON] , 2009 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20,21). В матеріалах справи наявна заява позивача, подана 11.10.2019 року на ім`я начальника Малинського відділення поліції, з якої слідує, що [PERSON] просить вжити заходів щодо [PERSON] , який перешкоджає їй та їх спільним дітям потрапити до житлового будинку [ADDRESS] (а.с.22). Дана заява зареєстрована у журналі єдиного обліку Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області за №6077, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.23). Також в матеріалах справи наявні заяви відповідача, подані на ім`я начальника Малинського відділення поліції 22.01.2019 року (а.с.50), 20.09.2019 року (а.с.49), з яких вбачається, що [PERSON] просить вжити заходів щодо [PERSON] по факту виявлення відсутності документів, які знаходилися на зберіганні у домоволодінні по [ADDRESS] , а також щодо пошкодження [PERSON] замка до вхідних дверей помешкання по [ADDRESS] . Також до заяви додається список матеріальних цінностей, які були забрані [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.46-48). Згідно листа Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області №Г-248/216/01-2020 від 08.01.2020 року, в ході проведення перевірки по вищезазначеному факту за заявою [PERSON] , з [PERSON] проведено профілактичну бесіду з метою недопущення в подальшому таких випадків, попереджено про відповідальність за вчинення злочинів і правопорушень (а.с.51). Також на даний час в провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває на розгляді цивільна справа №283/2322/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У ході судового розгляду справи 22.04.2021 року були заслухані пояснення відповідача [PERSON] , який зазначив, що зараз у житловому будинку [ADDRESS] він проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Щодо можливості вселення позивачів до домоволодіння зазначив, що жодним чином не перешкоджав [PERSON] та [PERSON] у вільному доступі до помешкання. Також відповідач пояснив, що не змінював замок до вхідних дверей будинку навіть після того, як 27.12.2019 року не зміг потрапити до власного помешкання через поведінку своєї доньки [PERSON] та зміну останньою напередодні замка до дверей, внаслідок чого були викликані працівники правоохоронних органів. Разом з цим, позивач [PERSON] у ході судового розгляду справи 22.04.2021 року пояснила, що відповідач все-таки змінював замок до вхідних дверей будинку після 27.12.2019 року, оскільки її примірник ключів не підходить до дверей помешкання. У ході судового розгляду справи судом були заслухані покази свідків. Допитана в судовому засіданні 01.03.2021 року свідок на стороні позивачів [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , пояснила, що є співробітницею [PERSON] . Так, 02.02.2021 року вона разом з [PERSON] прибула до домоволодіння по [ADDRESS] за речами останньої. Проте потрапити до домоволодіння їм не представилося можливим, оскільки відповідач змінив замок до вхідних дверей помешкання. На даний час [PERSON] продовжує чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні ними житловим будинком. Допитана в судовому засіданні 01.03.2021 року свідок на стороні позивачів [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , пояснила, що їй відомо про те, що відповідач змінив замок до вхідних дверей помешкання по [ADDRESS] . Свідок підтвердила, що на даний час [PERSON] продовжує чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні ними житловим будинком. Допитана в судовому засіданні 22.04.2021 року свідок на стороні позивачів [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , пояснила, що є подругою [PERSON] . Восени 2019 року (приблизно жовтень-листопад) вона неодноразово була свідком того, як [PERSON] не могла потрапити до будинку, в якому зареєстроване її місце проживання по [ADDRESS] у зв`язку зі зміною замків до вхідних дверей домоволодіння. Також зазначила, що [PERSON] разом зі своєю матір`ю викликав працівників поліції по факту потрапляння доньки до житлового будинку [ADDRESS] в той час, як вони були відсутні за місцем проживання. Також відповідач наголошував на тому, що [PERSON] не має права проживати у вищезазначеному помешканні. Допитана в судовому засіданні 22.04.2021 року свідок на стороні відповідача [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , пояснила, що знайома з [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що восени 2019 року була присутня у помешканні по [ADDRESS] за проханням відповідача та спостерігала, як [PERSON] має вільний доступ до вказаного домоволодіння, тобто [PERSON] жодним чином не перешкоджав позивачу у такому доступі. Допитаний в судовому засіданні 22.04.2021 року свідок на стороні відповідача [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , пояснив, що раніше працював з [PERSON] та підтримував дружні родинні відносини з його сім`єю. Свідок зазначив, що двічі був присутнім у помешканні по [ADDRESS] за проханням відповідача та спостерігав, як [PERSON] має вільний доступ до вказаного домоволодіння. Жодних конфліктів або суперечок між сторонами свідок не спостерігав. Допитана в судовому засіданні 22.04.2021 року свідок на стороні відповідача [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , пояснила, що є матір`ю відповідача по справі. Так, свідок зазначила, що восени 2019 року була присутньою у помешканні по [ADDRESS] за проханням відповідача та спостерігала, як [PERSON] має вільний доступ до вказаного домоволодіння. Жодних конфліктів або суперечок між сторонами не було. В подальшому [PERSON] так само вільно приходила до житлового будинку. Щодо того, яким чином позивач відкривала вхідні двері та потрапляла до помешкання свідку невідомо. Звернень від позивачів з приводу перешкоджання їм відповідачем у користуванні домоволодінням не було. Щодо інциденту, пов`язаного з викликом правоохоронних органів, свідок пояснила, що працівники поліції були викликані [PERSON] у зв`язку з неприпустимою поведінкою онуки [PERSON] по відношенню до свідка та її сина. Отже, свідки на стороні відповідача надали суду пояснення стосовно подій, що мали місце восени 2019 року, при цьому вказавши, що жодних перешкод у користуванні спірним помешканням [PERSON] позивачам не чинив. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що жоден із свідків на стороні відповідача не володіє інформацією стосовно можливості вільного доступу [PERSON] та [PERSON] до житлового будинку по [ADDRESS] станом на період судового розгляду справи, в той самий час, як свідки на стороні позивача стверджують, що відповідач чинити позивачам перешкоди у користуванні житловим будинком на даний час. Таким чином, на підставі пояснень, наданих сторонами у ході судового розгляду справи та з врахування показів свідків, можна дійти висновку, що право позивачів на користування належним їм майном у вигляді домоволодіння [ADDRESS] з боку відповідача порушено та на момент судового розгляду справи не поновлено. Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлений на підставі наданих позивачем у порядку ст. ст. 76-80 ЦПК України доказів факт належності на праві власності [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] на підставі правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Малинської міської ради 17.12.2008 року на підставі рішення виконкому №359 від 17.12.2008 року. Разом з цим, зважаючи на ту обставину, що право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] виникло у період зареєстрованого із [PERSON] шлюбу, то дане майно, в сенсі положень ст. 60 СК України, має статус майна, набутого подружжям за час шлюбу та належить [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України N475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] позбавлена здійснювати права співвласника в повному обсязі (зокрема, в частині користування майном) через протиправну поведінку відповідача, який не надає позивачу доступу до домоволодіння, утримуючи у себе ключі від будинку, а спроби позивача домовитися з даного питання в позасудовому порядку з відповідачем залишилися без задоволення, у зв`язку з чим має місце звернення [PERSON] до суду із даним позовом, а до цього - до органів Національної поліції, втім, порушені права позивача поновлені не були. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом в даній справі не встановлено випадків здійснення позивачем житлових прав в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відтак, пояснення [PERSON] щодо права [PERSON] на користування нерухомим майном та відсутності з боку відповідача перешкод позивачу в цьому, спростовуються діями відповідача по заміні замка до вхідних дверей помешкання та утримання у себе ключів від них, адже позивачі у ході судового розгляду справи пояснили, що позбавлені можливості потрапити до будинку за наявних у них ключів, тому вочевидь має місце порушення прав [PERSON] та [PERSON] , яке триває вже більше року. Зміна замка до вхідних дверей помешкання повинне відбуватися з урахуванням інтересів усіх осіб, які мають право власності (користування) цим житлом, та не може мати на меті обмеження у доступі до цього майна шляхом утримання у себе ключів від вхідних дверей до домоволодіння. При цьому, судом не встановлено порушень прав [PERSON] та [PERSON] в користуванні будинком, будь-яких перешкод в доступі до будинку їм не створюються відповідачем. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм та встановлених судом обставин, суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, що має місце порушення прав позивача, як власника, з боку відповідача, у зв`язку з чим для суду з метою поновлення порушених прав позивача наявні підстави для ухвалення рішення про зобов`язання відповідача усунути та не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] власністю - житловим будинком [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] до будинку та зобов`язання відповідача передати позивачам другий примірник ключів від вхідної двері вищезазначеного домоволодіння. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач у поданій до суду заяві та у ході судового розгляду справи просила стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 тис. грн., на підтвердження чого надала суду докази понесення таких витрат. Так, згідно Акту виконаних робіт від 22.04.021 року (а.с.75), складеного на підставі Договору про надання правової допомоги, захист та представництво інтересів від 05.02.2021 року (а.с.24), адвокатом Міхненко Т.І. були надані позивачам послуги, загальною вартістю 4 тис. грн. (консультація - 200 грн./1 год.; підготовка процесуальних документів - 300 грн./2 год.; досудовий аналіз справи - 300 грн./3 год.; підготовка позовної заяви - 1600 грн./4 год.; представництво інтересів в цивільному процесі - 800 грн./1 засідання, з розрахунку не менше двох засідань). Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial