Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини у зв`язку з доглядом за дитиною до трьох років. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований 28.10.2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Чернівецькій області, актовий запис № 2340. Від шлюбу них є малолітній син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Через неодноразові сварки та непорозуміння з відповідачем, вона вимушена була переїхати з малолітнім сином до своїх батьків у м. Кам`янець-Подільський. На даний час на розгляді в Шевченківському районному суді м. Чернівці перебуває на розгляді справи за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу. Після розірвання між ними стосунків як чоловіка та дружини відповідач не допомагає їм з сином матеріально. Син повністю перебуває на її утриманні. Дитина ще зовсім мала та потребує додаткових фінансових витрат на харчування, одяг та лікування. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, не надає матеріальної допомоги для забезпечення розвитку дитини та на її утримання. Вона не працює, оскільки виховує та перебуває з дитиною. Зазначає, що відповідач працює менеджером Ательє кераміки «АТЕМ», має стабільний заробіток, інших утриманців немає. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Відповідачем було\~подано до\~суду відзив\~на позов.\~У відзиві\~ [PERSON] \~позовні вимоги\~визнав частково.\~Вказував на\~те,\~що продовжує\~матеріально забезпечувати\~позивача та\~сина,\~брати активну\~участь у\~вихованні та\~утриманні малолітнього\~дитини.\~Також зазначив,\~що працює менеджером в приватній фірмі ТзОВ «Ательє кераміки», має постійний заробіток і протягом всього часу спільного проживання і по даний час повністю займається утриманням позивача та сина, а також зі свого заробітку щомісячно сплачує комунальні платежі. Разом з тим, позивач жодним разом не брала і не бере участі в утриманні їхньої квартири, а також сплаті комунальних платежів. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі ј частки від його доходу щомісячно. З позовними вимогами про стягнення з нього аліментів на утримання дружини у розмірі ј частки від його доходу щомісячно не погоджується, зазначаючи, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Позивачем було подано відповідь на відзив. Ухвалою суду від 29.12.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини просив відмовити. Представник відповідача пояснив суду, що [PERSON] , не повідомивши [PERSON] , самовільно залишила їх спільне місце проживання, забравши із собою дитину. На даний час позивач чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. У задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини просив відмовити. Суд,\~заслухавши вступне\~слово відповідача\~та його\~представника,\~дослідивши письмові\~докази,\~з`ясувавши\~фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.10.2017 року у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Чернівецькій області, актовий запис № 2340. (а.с. 6). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а.с.9). На даний час позивач фактично проживає в [ADDRESS] . Дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю, вказану обставину відповідач у судовому засіданні не оспорював. [PERSON] працює менеджером із збуту в ТзОВ «Ательє кераміки», дохід за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. складає 75\~713 грн. 54 коп. (а.с.24). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.04.2017 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності у рівних частках по Ѕ частці [PERSON] , [PERSON] (а.с.25-26). Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу відповідача. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зі слів відповідача стан його здоров`я задовільний, інших утриманців у нього немає. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.17 ч.3постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років на місяць складає 1921 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 2395 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд акцентує увагу на тому, що [PERSON] є повнолітньою особою працездатного віку та зобов`язаний матеріально утримувати власну дитину. Враховуючи матеріальний стан сторін, а також те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, стан його здоров`я, обов`язок позивачки по утриманню дітей, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частки від його доходу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає наступне: Так, статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Положеннями статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначене право дружина має і в разі розірвання шлюбу. Положеннями частини четвертої ст.84\~СК України регламентовано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років,незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, проте матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в цій частині не визнав, зазначивши, що не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини. Зазначені аргументи [PERSON] суд відхиляє та враховує, що відповідач офіційно працевлаштований, має у власності нерухоме майно, інших утриманців, окрім спільної з позивачем дитини не має. Відсутність у [PERSON] інших утриманців, а також відсутність істотних обставин, які могли б впливати на фінансову неспроможність відповідача надавати допомогу дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є підставою для частково задоволення позовних вимог [PERSON] . А тому з урахуванням положень ст.84 СК України, яка ставить можливість стягнення аліментів на дружину в залежність від можливості надавати таке утримання з боку чоловіка ,з урахуванням його аліментних обов`язків по відношенню до дитини, з метою дотримання справедливого балансу інтересів, суд приходить до висновку про зменшення заявлених до стягнення розміру аліментів на дружину до 1/7 частки з його доходу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial