Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

ПАТ комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, мотивуючи позов тим, що 21.03.2011 р. між ними було укладено договір, згідно з яким відповідач отримала кредит 4279,5 грн. зі сплатою 0,12 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Складовою частиною договору є «Умови та правила надання банківських послуг», з чим погодилась відповідачка, підписавши заяву. У позові покликається на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачкою належним чином зобов'язань станом на 09.11.2015 р. виникла заборгованість у розмірі 14496,03 грн., яку разом з судовими витратами просить з відповідача. У судове засідання представник позивача подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач, будучи належно повідомленою, не з'явилась, у зв'язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст. 224 ЦПК). Враховуючи неявку сторін, розгляд здійснюється в порядку, передбаченому ч.2 ст. 197 ЦПК. \~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, розмір яких визначається сторонами у кредитному договорі з урахуванням вимог ст. 1056-1 ЦК України. Згідно з ст.526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Судом встановлено, що позивач та відповідач 21.03.2011 року уклали договір, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 4279,50 грн., і відповідно до якого зобовязана погашати заборгованість за кредитом, відсотками, а також оплачувати комісії та штрафи на умовах, передбачених Договором. Всупереч вимогам ст. 1049 ЦК, яка передбачає повернення позикодавцеві позики в строк і в 2 порядку, що встановлені договором, відповідач не виконала взятих на себе зобовязань, а тому повинна нести відповідальність за порушення грошового зобовязання відповідно до ст. 625 ЦК. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 09.11.2015 р. її заборгованість становить 14496,03 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 2551,62 грн., заборгованість за процентами 1,07 грн., за комісією 25,06 грн., пеня 10751,80 грн., штрафи - 500 грн. і 666,48 грн. (фіксована частина і процентна складова). Зважаючи на викладене підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту 2551,62 грн., заборгованості за процентами 1,07 грн., за комісією 25,06 грн., за пенею 10751,80 грн., в всього - 13329,55 грн. Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 1166,48 грн. з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, встановлених договором або законом, є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Поняття та види неустойки визначено у ст. 549 ЦК України, за змістом якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що штраф і пеня є видами неустойки як міри цивільно-правової відповідальності боржника, що наступає у разі порушення останнім взятих на себе зобов'язань, а не окремими видами штрафних санкцій, які можуть застосовуватися одночасно та незалежно один від другого. Штраф і пеня як різновиди неустойки обчислюються у відсотках від суми невиконаного, неналежно виконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання. Відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанні, передбаченому договором, більше ніж на 90 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5 %. Згідно із доданим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованість відповідача за штрафами становить - 500 грн. та 666,48 грн. Із наведеного розрахунку вбачається, що позивач нарахував неустойку у виді штрафу на суму заборгованості по кредиту, до якої було включено і суму нарахованої пені, тобто застосував до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність, а саме: два різновиди (штраф і пеню) одного й того ж самого виду відповідальності (сплата неустойки) за одне й те ж порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором), що є неприпустимим. В порушення ст. 549 ЦК України вимоги позивача про стягнення одночасно штрафу і пені за порушення відповідачем зобов'язання є безпідставними, оскільки з урахуванням встановленої Конституцією України неприпустимості подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення ці поняття є взаємовиключними і не можуть застосовуватися одночасно. Крім того, умови договору про стягнення з відповідача передбаченої договором неустойки у виді фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. не відповідають визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі як грошової суми, що обчислюється відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, що носить імперативний характер, у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому підстав для її стягнення немає, оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі законом не передбачено і відступлення від таких положень закону відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускається. 3 Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки задоволено 92,12 % позову (13329,55 грн. х 100 % : 14496,03 грн.), а сплачено 1378 грн. судового збору, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1269,41 грн. судових витрат (92,12 % х 1378 грн. : 100 %).

Outcome: partial