Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі, середньому заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, зазначивши в позовній заяві, що 12 лютого 2001 року його було прийнято на роботу до ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» на посаду інженера-конструктора II категорії. Внаслідок перетворення ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури», його майно, права та обовязки з 10 квітня 2011 року перейшли до командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія». 31 серпня 2016 року позивача було звільнено за його власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, відповідач був зобовязаний в день звільнення, виплатити йому всі належні йому суми, однак розрахунок з ним не проведений по теперішній час. Вважає свої права порушеними, та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 76596,40грн., вихідній допомозі в сумі 39996,21грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, за весь час затримки по день ухвалення рішення та моральної шкоди в розмірі 20000,00грн. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 45412,30грн., вихідній допомозі в сумі 39996,21грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 33671,33грн. та моральну шкоду у розмірі 20000,00грн. Уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача проти стягнення моральної шкоди заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: 12 лютого 2001 року позивача було прийнято на роботу до ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» на посаду інженера-конструктора II категорії. Внаслідок перетворення ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури», його майно, права та обовязки з 10 квітня 2011 року перейшли до командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія». 31 серпня 2016 року позивача було звільнено за його власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП, що підтверджуються записами в трудовій книжці. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпУ працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно частини 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні підприємство має виплатити працівнику всі належні йому суми, а про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів і жодних сум не виплатив. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, відповідно до довідки КТ «ЗЗВА» №0505 від 07.11.2016р. в розмірі 45412,30грн. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним, договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до абз.2 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Для розрахунку вихідної допомоги береться заробітна плата позивача за червень та липень 2016 року. Загалом за вказані місяці дохід позивача склав 26\~664,13грн. З огляду на це, середньомісячний заробіток позивача складає 13\~332,07грн., а розмір вихідної допомоги - 39996,21грн. (13332,07грн. * 3 місяці). Відповідно до частини 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити, працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичногорозрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом. Відповідно до п.п.2,3,5,8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за осанні календарні місяці роботи, що передують події з якою повязана відповідна виплата. Середньомісячний заробіток позивача становив 687,17грн., виходячи з цього, середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 01.09.2016 року по 08.11.2016 року (48 днів) позивача становить 32984,16грн., та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки відповідач внаслідок тривалої не виплати заробітної плати, спричинив позивачу моральних страждань повязаних з відсутністю грошових коштів для свого існування та для існування своєї родини. За цих обставин, діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в перенесеному душевному хвилюванні, яке відобразилося на його емоційному стані. Заявлену суму моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. суд вважає значно завищеною, та такою, що не відповідає тяжкості заподіяних моральних страждань та вимогам розумності і справедливості, у зв'язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково в сумі 2000,00грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору за вимогами майнового і немайнового характеру в розмірі 1735,12грн.

Outcome: partial