Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він користується земельною ділянкою площею 0,3 га., яка розташована біля музичної школи в с. Кам`янка Чернівецького району Чернівецької області. Дану земельну ділянку він отримав у користування на підставі рішення 21 протокол №13 від 12 грудня 2001 року. 08 лютого 2021 року він звернувся до відповідача із клопотанням щодо надання дозволу на приватизацію даної земельної ділянки площею 0,03 га, яка розташована біля музичної школи в с. Кам`янка. Однак, йому стало відомо, що рішенням Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1296-44/2019 від 18.12.2019 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність територіальній громаді с. Кам`янка в особі Кам`янецької сільської ради орієнтовною площею 0,20 га. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за адресою [ADDRESS] . Рішенням Кам`янецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1361-47/2020 від 20.03.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність територіальній громаді с. Кам`янка в особі Кам`янецької сільської ради площею 0,1758 га. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за адресою [ADDRESS] . На підставі вище вказаних рішень рішенням Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 283-008-8/2021 від 18.06.2021 року йому відмовлено у наданні дозволу щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з тим, що орієнтовна площа 0,03 га відноситься до загальної площі вже сформованої в державному земельному кадастрі ділянки та належить до земель комунальної власності з кадастровим номером 7321082100:01:002:0531, загальна площа - 0,1758 га, цільове призначенням - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. З огляду на викладене, просить суд визнати недійсними та скасувати рішення Кам`янецької сільської ради Чернівецької області № 1296-44/2019 від 18.12.2019 року, № 1361-47/2020 від 20.03.2020 року, № 283-008-8/2021 від 18.06.2021 року та зобов`язати Кам`янецьку сільську раду Чернівецького району Чернівецької області надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована біля музичної школи розміром 0,03 га в с. Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області; стягнути з відповідача судові витрати. 30 серпня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду було залишено дану позовну заяву без руху та надано термін для виправлення недоліків. 06 вересня 2021 року представник позивача [PERSON] направила до суду заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. 10 вересня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду відкрито провадження по даній справі. 12 жовтня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку. 05 листопада 2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала до суду клопотання про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. та судового збору в розмірі 3 632,00 грн. Позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] в судове засідання не з`явилися. [PERSON] направила до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, позовні вимоги просять задовольнити, справу розглядати без їх участі. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засіданні не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Судом встановлено, що рішенням Кам`янської сільської ради від 12 грудня 2001 року [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,03 га, що розташована біля музичної школи в постійне користування. 12.11.2019 року Кам`янська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області прийняла рішення №1254-43/2019, яким скасувала рішення № 21 протокол №13 від 12 грудня 2001 року, оскільки його прийнято з порушенням п.2 ст. 92 Земельного кодексу України. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.09.2020 року по справі № 715/1360/20 визнано незаконним та скасовано рішення Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1254-43/2019 від 12.11.2019 року. Дане рішення набрало законної сили 05.01.2021 року. 08 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до Кам`янецької сільська рада Чернівецького району Чернівецької області із клопотанням щодо надання дозволу на приватизацію даної земельної ділянки площею 0,03 га, яка розташована біля музичної школи в с. Кам`янка. Рішення Кам`янецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1296-44/2019 від 18.12.2019 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність територіальній громаді с. Кам`янка, в особі Кам`янської сільської ради орієнтовною площею 0,20 га. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за адресою [ADDRESS] . Рішенням Кам`янецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1361-47/2020 від 20.03.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність територіальній громаді с. Кам`янка, в особі Кам`янецької сільської ради площею 0,1758 га. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за адресою [ADDRESS] . Передано територіальній громаді с. Кам`янка в особі Кам`янецької сільської ради у комунальну власність земельну ділянку площею 0,1758 га., кадастровий номер 7321082100:01:002:0531 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за адресою [ADDRESS] . Рішенням Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 283-008-8/2021від 18.06.2021 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з тим, що орієнтовна площа 0,03 га відноситься до загальної площі вже сформованої в державному земельному кадастрі ділянки та належить до земель комунальної власності з кадастровим номером 7321082100:01:002:0531, загальна площа - 0,1758 га, цільове призначенням - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. В Рішенні Конституційного суду № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Встановлено, що позивачу [PERSON] було надано земельну ділянку у постійне користування у відповідності до ст. 19 Земельного кодексу України, документ 561-ХІІ, в редакції № 1805-ІП (1805-14 ) від 08.06.2000 року, а не у відповідності до п.2 ст. 92 Земельного кодексу України, документ 2768-ПІ, який введений в дію 01.01.2002 року. У відповідності до ст. 19 Земельного кодексу України, документ 561-ХІІ, в редакції № 1805-ІІІ (1805-14) від 08.06.2000, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. Відповідно до абзацу 3 п. 6-1 Перехідних положень Земельного кодексу України, який введений в дію 01.01.2002 року права постійного користування та довічного успадковуваного володіння земельними ділянками державної та комунальної власності зберігаються за суб`єктами відповідного права, які не здійснили викуп таких ділянок відповідно до абзацу першого цього пункту. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь- яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Таким чином, враховуючи, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.09.2020 року по справі 715/1360/20 визнано незаконним та скасовано рішення Кам`янецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1254-43/2019 від 12.11.2019, то і рішення №1296-44/2019 від 18.12.2019 року, №1361-47/2020 від 20.03.2020 року, які порушують права та охоронювані законом інтереси [PERSON] підлягаю скасуванню. Статтею 12 Земельного кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, згідно п. «б» ч. 1 якої до них належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентований ст. 118 ЗК. Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Тобто, законодавством встановлений вичерпний перелік підстав, з яких може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Приймаючи Рішення № 283-008-8/2021від 18.06.2021 Кам`янецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, посилається на те, що земельна ділянка розміром 0,03 га відноситься до загальної площі вже сформованої в державному земельному кадастрі ділянки загальною площею - 0,1758 га, цільове призначення - 03.15 для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови. Однак, зважаючи на те, що рішення, якими надано дозвіл на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність, є незаконним та підлягає скасуванню, то дане обґрунтування не може бути підставою для відмови у розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки підставою відмови може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в частині визнання недійсними та скасування рішення Кам`янської сільської ради Чернівецької області № 1296-44/2019 від 18.12.2019 року, № 1361-47/2020 від 20.03.2020 року, № 283-008-8/2021 від 18.06.2021 року підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована біля музичної школи розміром 0,03 га в с. Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області, суд зазначає наступне. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 р. у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 р. у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 р. у справі № 0640/4248/18 та від 28.11.2019 р. у справі №803/1067/17. Щодо ефективності вибраного способу захисту, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону. У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Проте наведених обставин судом не встановлено. Суд, в межах даної справи, не має повноважень досліджувати чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження Кам`янецької сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою. Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 р. у справі № 814/1959/17 та від 28.11.2019 р. у справі № 803/1067/17. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копію квитанцій від 29 вересня 2021 року та 10 жовтня 2021 року. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи від 05 листопада 2021 року [PERSON] отримав правову допомогу у формі: підготовки позовної заяви (05 год. 00 хв.); підготовка додатків до позовної заяви; сплата судового збору (01 год. 00 хв.); підготовка до судового засідання та участь в судовому засіданні (02 год. 00 хв.). Для надання вказаних юридичних послуг представником позивача було витрачено 08 години 00 хвилин, що складає 8 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідна позиція також викладена в постанові Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року. Так, згідно п. 35 вказаної постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 8 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 632,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial