Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До суду звернулася [PERSON] , представник позивача - [PERSON] , з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Роменського міськрайонного суду від 31 липня 2017 року розірвано. За час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти було придбано: - легковий автомобіль ВАЗ 21150, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Зазначений автомобіль належить відповідачу на підставі біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №983446 від 05.03.2010 року; - домоволодіння, яке складається з житлового будинку - А, жилою площею 29,6 кв.м, загальною площею 89,4 кв.м, сараю - Б, сараю - В, гаражу - Г, погребу - п/г, та огорожі - №, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння належить відповідачу на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 25.10.2012 року серії САЕ №393766, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 24.10.2012 року №71; - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0373 га (кадастровий номер 5924182300:03:041:0001), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2498 га (кадастровий номер 5924182300:03:020:0007), що розташована за адресою: Сумська область, Роменський район, с. Бобрик; - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1294 га (кадастровий номер 5924182300:03:041:0002), що розташована за адресою: Сумська область, Роменський район, с. Бобрик. Враховуючи, що вищевказане майно було набуте за час шлюбу, вважає, що вони являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але добровільно поділити майно сторонам не вдалося, тому на даний час виникла необхідність звернення до суду з даним позовом. Просить відступити від ідеальних часток та визнати за нею право спільної часткової власності на 2/3 майна у зв`язку з тим, що з нею проживає дитина-інвалід. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов у повному обсязі, посилаючись на викладені у ньому обставини. Представник позивача [PERSON] також пояснила, що позивач має на своєму утриманні дитину-інваліда з дитинства. Позивач [PERSON] додатково пояснила, що просить визнати за нею право спільної часткової власності на 2/3 майна, оскільки з нею проживаю дитина інвалід, яка потребує стороннього догляду і додаткових зусиль для організації життя. По досягненню повноліття син буде визнаний недієздатним. Позов про стягнення аліментів з відповідача вона до суду не подавала, оскільки вони з відповідачем усно домовилися, що він буде допомагати, але допомагає тільки в тому разі, якщо вона попросить. Дійсно, відповідач придбав у 1991 році будинок, але це була недобудова, яку вони за час шлюбу за спільні кошти добудували, створивши тим самим нове майно. На добудову та ремонт витратили подаровані на весілля гроші, також зробили опалення, встановили газовий котел, внутрішнє оздоблення, встановили газову плиту. Крім того у 2010 році вони придбали автомобіль ВАЗ 21150 за 40 000 грн. Вона в той час працювала. Земельна ділянка розміром 0,0373 га перейшла відповідачу на умовах безоплатної приватизації. Право власності на неї було зареєстроване у період шлюбу після здачі будинку в експлуатацію. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проти виділення у власність 2/3 зазначеного у позові майна не заперечує. Під час судових дебатів просив відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки вказане майно належить йому на праві власності, а позивач не надала доказів того, що нею також вкладалися кошти в зазначене майно. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 17 жовтня 2019 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 28 листопада 2019 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 1994 року, який рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2017 року між ними розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили (а.с.8). З Біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу від 05 березня 2010 року реєстраційний номер 983446 вбачається, що [PERSON] придбав легковий автомобіль ВАЗ 21150, рік випуску - 2002, номер кузова [NUMBER] (а.с.13). Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що за [PERSON] 11 жовтня 2013 року зареєстрований автомобіль ВАЗ 21150, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до звіту про оцінку майна, ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21150, д.р.н. [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на момент оцінки (01.07.2019) складає 60580 грн. 00 коп. (а.с.23-24). Зазначеними доказами підтверджується придбання автомобіля у період шлюбу сторін. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав КП «Роменське МБТІ» від 12.11.2012 року № 36203729, за 12 листопада 2012 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку - А, жилою площею 29,6 кв.м, загальною площею 89,4 кв.м, сараю - Б, сараю - В, гаражу - Г, погребу - п/г, та огорожі - №, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння належить відповідачу на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 25.10.2012 року серії САЕ № 393766, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 24.10.2012 року № 71 (а.с.15). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виданий власнику - [PERSON] (а.с.16-18). Рішенням Бобрицької сільської ради Роменського району від 18.11.2015 року в с. Бобрик Роменського району перейменовано вулиці,в тому числі: [ADDRESS] (а.с.14). Вказані докази підтверджують реєстрацію за відповідачем права власності на будинок у період шлюбу сторін. Відповідачем надана копія виписки з Рішення № 33 Роменської районної ради народних депутатів від 17 березня 1992 року про надання дозволу на будівництво трикімнатного будинку (а.с. 43) та Технічні умови 216 «с» на установку газового лічильника від 8 червня 1994 року (а.с. 44), проте ці докази не спростовують твердження позивачки, що станом на час укладення шлюбу будинок був недобудований, а фактично зведений сторонами під час шлюбу. До того ж, сам відповідач у судовому засіданні пояснив, що будинок має 4 кімнати, у той час як дозвіл давався на побудову трикімнатного будинку. Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 653682, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,4165 га, виданий 24 березня 2003 року [PERSON] на підставі рішення Бобрицької сільської ради народних депутатів від 25 вересня 2002 року. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,0373 га, ведення особистого селянського господарства 0,3792 га (а.с.22). Згідно Витягу НВ-5913052072019 від 23.08.2019 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0373 га (кадастровий номер 5924182300:03:041:0001), розташована в [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі Державного акту від 24.03.2003 р., Р2 653682 (а.с.19). Згідно Витягу НВ-5913052092019 від 23.08.2019 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2498 га (кадастровий номер 5924182300:03:020:0007), яка розташована в с. Бобрик Роменського району Сумської області, зареєстрована за [PERSON] на підставі Державного акту від 24.03.2003 р., Р2 653682 (а.с.20). Згідно Витягу НВ-5913052082019 від 23.08.2019 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1294 га (кадастровий номер 5924182300:03:041:0002), яка розташована в с. Бобрик Роменського району Сумської області, зареєстрована за [PERSON] на підставі Державного акту від 24.03.2003 р., Р2 653682 (а.с.21). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). [PERSON] , 2003 року народження, отримує пенсію по інвалідності, що стверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим УПФУ в Роменському районі 29.10.2004 року (а.с.9). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Роменської РДА № 2786 від 30.08.2019 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні як «дитина з інвалідністю» з 01 січня 2017 року по 31 липня 2021 року. Допомогу згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» одержує мати [PERSON] з надбавкою на догляд (а.с.11). Сторони у судовому засіданні визнали, що дитина є інвалідом, має невиліковне психологічне захворювання і потребує додаткових зусиль та простору для організації життя. З досліджених судом доказів вбачається, що між сторонами склалися правовідносини, щодо поділу спільного майна подружжя, які регулюються Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України. Норми права, застосовані судом: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно зі статтею 57 СК України (у редакції, чинній на момент видачі державного акту на земельну ділянку серії Р2 № 653682) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 61 СК України (у редакції, чинній на момент видачі державного акту на земельну ділянку серії Р2 № 653682) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За нормами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України при визначенні розміру часток у спільній сумісній власності слід виходити з того, що вони є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Статтею 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 18-2 постанови від 16.04.2004р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Мотиви суду. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази з точки зору їх достатності та допустимості кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З наданих суду письмових доказів та пояснень учасників судом встановлено, що домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] є спільною власністю подружжя Савченків, оскільки за час шлюбу майно (будинок) був зареєстрований як завершене будівництво, тобто фактично право власності на будинок, а не на будматеріали, виникло у період шлюбу сторін. Доказів зворотного відповідач не надав. Відступаючи від ідеальних часток при розподілі домоволодіння, суд виходить з наявності на утриманні позивача дитини-інваліда та потреб цієї дитини. Оскільки нормами законодавства закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності, крім випадків, коли має місце цілісність об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. В таких випадках визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від часток в праві власності на будівлю і споруду. Таким чином при визначенні розміру часток співвласників в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд виходить з того, що право власності на вищевказану земельну ділянку переходить відповідно до розміру часток в праві власності на житловий будинок, що розташований на вказаній земельній ділянці. Тому суд вважає можливим за [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності на 2/3 частини у спільному майні подружжя: - домоволодіння, яке складається з житлового будинку - А, жилою площею 29,6 кв.м, загальною площею 89,4 кв.м, сараю - Б, сараю - В, гаражу - Г, погребу - п/г, та огорожі - №, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0373 га (кадастровий номер 5924182300:03:041:0001), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо іншого майна суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні достовірно встановлено, що легковий автомобіль ВАЗ 21150, державний реєстраційний номер [NUMBER] придбаний сторонами під час шлюбу. Також і право власності на земельні ділянки площею 0,2498 га та 0,1294 га виникло у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки дане майно не підпадає до виключного переліку майна, визначеного ст.ст.57, 61 СК України у редакції, чинній на момент виникнення права власності. Домовленості між сторонами про поділ цього майна не досягнуто. Фактично відповідач не заперечував проти поділу вказаного майна. При цьому підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, судом не встановлено. При цьому суд бере до уваги, що позивач має на своєму утриманні дитину-інваліда, яка потребує додаткових витрат на лікування. Відповідач щомісячно не надає коштів на утримання дитини. Про дану обставину також не заперечував у судовому засіданні і відповідач. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, або на підтвердження обставини того, що, він надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що є достатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку або лікування дитини, тому суд вважає можливим, з урахуванням також відсутності фактичних заперечень відповідача, відступити від позиції Верховного Суду України, викладеній в роз`ясненнях, наданих в п. 18-2 постанови від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», та поділити зазначені вище земельні ділянки між подружжям. Отже суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право спільної часткової власності у спільному майні подружжя на легковий автомобіль ВАЗ 21150, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2498 га (кадастровий номер 5924182300:03:020:0007), розташовану за адресою: с. Бобрик Роменського району Сумської області та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1294 га (кадастровий номер 5924182300:03:041:0002), розташовану за адресою: с. Бобрик Роменського району Сумської області, у розмірі 1/2 частини. Сторони не ставлять вимог щодо реального поділу майна, тому суд визнає частки сторін у майні, що було придбано ними під час перебування у шлюбі, без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, шляхом визнання права власності на відповідні частини майна за кожним. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу та з врахування того, що позивач не ставить питання щодо стягнення судового збору, сплаченого на її користь з відповідача, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат. Також судом застосовані норми процесуального права, які регулюють порядок ухвалення рішення: ст. ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України. Суд

Outcome: partial