Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що малолітній [PERSON] є такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а самев квартирою [ADDRESS], з тих підстав, що в квартирі не проживає з 2014 року, оскільки змінив місце проживання та фактично проживають за іншою адресою. Оскільки реєстрація відповідача в належній їй на праві власності квартирі впливає на розмір оплати нею комунальних послуг , вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили проводити розгляд справи без їх участі. Відповідач, законний представник неповнолітнього [PERSON]., [PERSON] про час місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування заперечувала проти позову в частині визнання неповнолітньої дитини такою, що втратили право користування житловим приміщенням, вказавши, що відсутні належні докази того, що права неповнолітнього не будуть порушені, він буде забезпечені житлом. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.8 ст.76 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без проведення фіксації судового процесу. З'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозв'язок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.4-8). У вказаній квартирі зареєстрований онук позивачки [PERSON] (а.с.9). Батько неповнолітнього [PERSON], [PERSON] проживає з 2014 року разом з сином [PERSON] за адресою, [ADDRESS], що встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2015 року по справі №335/1372/15-ц, провадження 2/335/780/2015. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч.3, ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] з 2014 року в квартирі належній на праві власності [PERSON] не проживає, а мешкає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS], разом з батьком [PERSON] Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного зних та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини - Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз встановлених судом обставин справи та норм чинного законодавства, дає суду підстави дійти до висновку, що неповнолітній [PERSON] не проживає в спірному житлі більше року, місцем проживання неповнолітнього, згідно норм ст. 29 ЦК України, на теперішній час є місце проживання його батька [PERSON], а отже наявні підстави, встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування в спірному житлі. Твердження представника органу опіки та піклування про те, що визнання неповнолітнього таким, що втратили право на користування житлом в квартирі буде порушувати права неповнолітніх, судом не береться до уваги, оскільки неповнолітній проживає разом з батьком, що підтверджено рішенням суду наявним в матеріалах справи, що свідчить про те, що неповнолітній має житло для проживання. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача в спірному житлі задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, а отже, визнання відповідача таким, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для знання його з реєстрації в квартирі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial