Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Лінніка Миколу Сергійовича, звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до Черкаської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Черкаським міськвідділом ДРАЦС, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Також вказує, що він, [PERSON] , являється рідним сином померлої [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.05.1960. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається із земельної ділянки площею 0,0316 га, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2014 серії [NUMBER] та розташованими на даній земельній ділянці 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що належали померлій відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 03.07.2007 серії [NUMBER] . Згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.03.2012 ідеальна частина [PERSON] ,виходячи з фактичного користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, встановлена у розмірі 7/10 частки, що належить їй на праві приватної власності. За життя [PERSON] заповідала своє майно своїй рідній дочці [PERSON] , [INFO] , про що склала заповіт від 05.09.2014 серії НАВ №790480. Факт родинних відносин померлої та [PERSON] підтверджується паспортом [PERSON] серії [NUMBER] , що виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, свідоцтвом про народження [PERSON] , 22.07.1966 року серії [NUMBER] , свідоцтвом про заключення шлюбу від 13.06.19987 серії [NUMBER] про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] . Після смерті [PERSON] , її дочка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини відповідно до наявного заповіту і не звернулася з письмовою заявою до нотаріуса в установлений законом шестимісячний строк, а на даний час написала заяву до суду, що вона відмовилася від спадщини на користь свого рідного брата [PERSON] , який на час смерті матері проживав разом з матір`ю у домоволодінні по [ADDRESS] і фактично прийняв спадщину після смерті матері. До того ж, позивач вказує, що він прийняв спадщину самим фактом проживання зі спадкодавцем в домоволодінні, як і його сестра [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, не звернулися до нотаріуса в установлений законом шестимісячний строк, тобто даний строк пропустили. Після спливу шестимісячного строку з метою оформлення документально реального стану речей вони звернулися до нотаріуса і їм було надано роз`яснення про необхідність звернення з даним питанням до суду. В свою чергу, починаючи з 2002 року він проживав зі своєю матір`ю [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом опитування сусідів від 30.07.2019 №12137 та очевидцями, що підписали даний акт, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, вважає, що він фактично прийняв спадщину, вступив у володіння та управління майном, що належало його матері [PERSON] , оскільки проживає у буд. [ADDRESS] з 2002 року і на момент відкриття спадщини проживав з спадкодавцем більш як сімнадцять років і продовжує там проживати. Отже, вказує, що він фактично прийнявши спадщину, при наявності відмови від її прийняття за заповітом [PERSON] , не має можливості через нотаріальну контору, шляхом подачі відповідної заяви, оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зазначені вище обставини позивач просить суд, - визнати право власності у порядку спадкування за [PERSON] на частку домоволодіння по [ADDRESS] , що залишилося після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на 7/10 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель та надвірних споруд і земельну ділянку площею 0,0316 га під даними будівлями. Ухвалою суду від 12.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 15.11.2019 представником Черкаської міської ради Михно Р.М. надано до суду письмові пояснення на позовну заяву. Так, в установлений термін та порядок спадкоємець [PERSON] не прийняла спадщину та не зверталася до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, тому вона позбавляється будь-яких прав щодо неї. [PERSON] , як спадкоємець першої черги, також не звертався до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] . А тому, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що не прийняли спадщину, і фактично вони позбавляються будь-яких прав щодо неї. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований за іншою адресою, а тому постійно проживати разом зі своєю матір`ю (спадкодавцем) на час відкриття спадщини не міг. Позивач міг доглядати за своєю матір`ю, піклуватися про неї, допомагати їй по господарству, однак ці обставини не свідчать про те, що він на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкоємцем, а лише вказують, що він виконував свій обов`язок щодо надання допомоги своїм непрацездатним батькам. Разом з тим, вказує, що факт постійного проживання особи може бути встановлений лише на підставі документів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, які позивачем у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України надані не були. Також зазначає, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, для визнання права власності на частину домоволодіння у порядку спадкування позивачу необхідно спочатку встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Між тим, у матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про встановлення даного факту. Враховуючи ту обставину, що позивач не проживав разом зі своєю матір`ю (спадкодавцем) на час відкриття спадщини (на час її смерті), то для прийняття спадщини після матері він зобов`язаний був заявити про прийняття протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, або повідомити суд про наявність поважних причин які заважали йому це зробити, але звертаючись до суду з позовом, позивач не надав жодних належних доказів на підтвердження про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Черкаської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння у порядку спадкування просив відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. Ухвалою суду від 26.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Ліннік М.С. підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі на підставі обгрунтування, яке наведене у позовній заяві та з урахуванням доказів, що додані до неї. Крім того, позивач [PERSON] зауважив, що він у шестимісячний строк, після смерті матері [PERSON] , не звертався із заявою про прийняття спадщини, оскільки, на час смерті матері він проживав разом з нею, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Факт його проживання разом з матір`ю, на момент її смерті, є очевидним і доводиться матеріалами, що додані до справи. Також зазначив, що судові витрати він залишає за собою. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] визнала заявлені позовні вимоги та додатково пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. За життя її мати [PERSON] склала на неї заповіт. По збігу шести місяців після смерті матері вона з братом [PERSON] звернулися у нотаріальну контору щодо прийняття спадщини, але нотаріус повідомив, що ними пропущені строки звернення із такими заявами і порекомендував звернутися в суд. Також зазначила, що її брат [PERSON] зареєстрований не за місцем фактичного проживання, тобто не там, де він жив з матір`ю на момент її смерті. Із 2002 року, після розлучення із дружиною, брат повернувся мешкати до матері, де і проживає до цього часу. Він вів з матір`ю спільне господарство, доглядав за нею, робив все в її інтересах оскільки вона десь 7-10 років майже не ходила, а перед смертю взагалі була лежача. Просила задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник відповідача Черкаської міської ради за довіреністю - Чернявський А.Л. заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у повному обсязі на підставі обгрунтування, що наведене у письмових поясненнях від 14.11.2019. Додатково зазначив, що хоча відповідачка [PERSON] не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, але відповідачем у таких правовідносинах може бути лише інший спадкоємець, а якщо такого немає, то орган місцевого самоврядування. Таким чином, одночасно [PERSON] і Черкаська міська рада не можуть бути відповідачами у цій справі. Щодо вимог позивача до Черкаської міської ради, то зауважив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту його проживання з матір`ю [PERSON] , на момент її смерті. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він знає позивача [PERSON] з 2002 року, вони є сусідами. [PERSON] з 2002 року мешкає за адресою: [ADDRESS] , про що він також підписував акт опитування сусідів. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача, знає його з 80-х років. [PERSON] довгий час жив разом з матір`ю та доглядав за нею аж до її смерті. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він мешкає у місті Черкаси з 1986 року та є сусідом позивача [PERSON] . Також зазначив, що [PERSON] жив разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та доглядав за нею аж до її смерті. Крім того, підтвердив факти підписання ним акту опитування сусідів про те, що [PERSON] мешкав за вказаною вище адресою (а.с. 41). Дані обставини є достовірними та відповідають дійсності. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2019, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [INFO] померла [PERSON] , про що 22.01.2019 складено відповідний актовий запис за № 238. Позивач [PERSON] , [INFO] , є рідним сином померлої [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.05.1960 (актовий запис № 688). Також встановлено, що за життя [PERSON] на праві власності належало майно: 1/2 частина жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 03.07.2007 серії ВЕР №722294; земельна ділянка, площею 0,0316га (кадастровий номер 7110136400:03:021:0046), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2014 серії [NUMBER] . Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.03.2012 по справі № 2-2007/11 встановлено ідеальні частки співвласників житлового будинку [ADDRESS] , виходячи із фактичного користування житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами [PERSON] - 7/10, [PERSON] - 3/10. Висновок № 2се-12 судової будівельно-технічної експертизи від 27.01.2012, виготовлений комунальним підприємством "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" визнано невід`ємною частиною рішення. Вказане судове рішення набрало законної сили. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказане вище майно. Разом з тим, за життя [PERSON] заповідала своє майно своїй рідній дочці [PERSON] , [INFO] , про що склала заповіт від 05.09.2014, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1219 (серія НАВ №790480). Між тим, у матеріалах справи наявна письмова заява [PERSON] від 01.08.2019 про те, що вона відмовляється від прийняття спадщини за заповітом від 05.09.2014 [PERSON] , яка померла [INFO] , на користь свого брата [PERSON] , який фактично прийняв спадкове майно і проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи також вбачається, що 05.09.2019 позивач [PERSON] звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. від 06.09.2019 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки заявник пропустив строк для прийняття спадщини та не надав нотаріусу доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На запит суду від 24.02.2020 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. надано відповідь від 10.03.2020 № 113/01-16, з якої вбачається, що спадкова справа, після померлої [INFO] [PERSON] , не заводилась. Крім того, нотаріус повідомила, що не володіє інформацією щодо спадкоємців, щодо чинних заповітів, відмов від прийняття спадщини, усунення від спадщини, копій заяв осіб, які звернулися до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки жоден із спадкоємців, як до шести місяців, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, так і після шести місяців до неї, як до приватного нотаріуса не з`являвся, спадкова справа нею не заводилась, претензії кредиторів щодо боргів спадкодавця на адресу нотаріальної контори не надходили. На підтвердження зазначеної вище інформації надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 59749027 від 10.03.2020. Судом також встановлено, що за даними акту опитування сусідів від 30.07.2019 № 1138, який посвідчено головою комітету самоорганізації населення «Яблуневий», - [PERSON] , [INFO] , з 2002 року дійсно мешкає без державної реєстрації за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті матері - [PERSON] ( [INFO] ) проживав разом з нею. Дані обставини підтвердили і свідки, допитані під час розгляду справи. До того ж, на час розгляду справи встановлено, що свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України) Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з роз`яснень, що містяться у п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, визначено, що власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна, а саме 7/10 частки домоволодіння (жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель та надвірних споруд) та земельної ділянки, площею 0,0316 га (кадастровий номер 7110136400:03:021:0046), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Крім того, частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. До того ж, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. Як зазначалося вище, постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. від 06.09.2019 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки заявник пропустив строк для прийняття спадщини та не надав нотаріусу доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з частинами першою, другою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Під час розгляду справи відповідачка [PERSON] , як рідна дочка померлої [PERSON] , визнала позовні вимоги повністю, зазначивши, що вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і таких намірів немає, на майно померлої не претендує. Крім того, вона відмовилася від прийняття спадщини за заповітом від 05.09.2014 [PERSON] , яка померла [INFO] , на користь свого брата [PERSON] , який фактично прийняв спадкове майно. У даному випадку, визнання відповідачкою позову, враховуючи норми ст. 206 ЦПК України, не суперечить закону та не порушує права та інтереси учасників справи. Таким чином, доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Що стосується позовних вимог до відповідача Черкаської міської ради, то суд зауважує, що відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, у цій частині позову слід відмовити, оскільки територіальна громада, яку представляє Черкаська міська рада може бути відповідачем за пред`явленими до неї позовними вимогами за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, а в даному випадку такі спадкоємці є і вони позовні вимоги визнали в повному обсязі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог. На думку суду, рішення суду, постановлене за результатами розгляду справи, жодним чином не порушує права, майнові інтереси будь-яких осіб. Під час розгляду справи позивачем заявлено, що судові витрати, понесені у зв`язку з подачею до суду даного позову він залишає за собою, а тому відсутні підстави для стягнення їх з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial