Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути з Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» Міністерства юстиції на його, [PERSON] , користь завдану моральну шкоду у сумі 50 000 грн., судові витрати у сумі 4 000 грн. та витрати на правову допомогу за кожне судове засідання з розрахунку по 500 грн., обґрунтовуючи позов наступним. Відповідно наказу № 2/ОС-20 начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)» від 08.01.2020 р., заступник чергового помічника установи відділу нагляду і безпеки старший прапорщик внутрішньої служби [PERSON] , [INFO] на підставі пп. 2 п.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу) був 08.01.2020 року звільнений з органів Державної кримінально-виконавчої служби України, (з виходом на пенсію через хворобу). Підставою для звільнення були: рапорт [PERSON] , подання начальника сектора по роботі з персоналом майора внутрішньої служби Варенко А.П. та свідоцтво про хворобу № 2/3в від 03.01.2020 р. видане Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області». З січня 2020 року [PERSON] неодноразово звертався до посадової особи Варенко А.П. для отримання інформації щодо подання нею документів до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань та оформлення його документів для пенсійного забезпечення, однак такої інформації не отримав. Тільки 22.10.2020 р. [PERSON] в приміщенні установи був ознайомлений з пакетом документів призначених для оформлення пенсії. 26.10.2020 р. [PERSON] звернувся до начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (115)» зі скаргою на неправомірне затягування оформлення документів та просив повідомити його про стан руху документів для призначення пенсії. 26.10.2020 р. [PERSON] уклав угоду з адвокатом Мусаєвим Магомедом Гасановичем про захист його інтересів та надання правової допомоги. 26.10.2020 р. адвокат Мусаєв М.Г. також звернувся до начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (115)» з адвокатським запитом для отримання копії оформлених установою документів щодо призначення пенсії [PERSON] . Відповідно до повідомлення № 41/1949 начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (115)» від 12.11.2020 р. на адресу адвоката Мусаєва М.Г. на відповідь адвокатському запиту та ідентичного повідомлення [PERSON] за №41/1969 від 13.11.2020 р. на його скаргу відомо, що до кінця робочого дня 22.10.2020 р. пакет документів відносно оформлення пенсії [PERSON] направлені до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань для перевірки та їх безпосереднього направлення до Пенсійного Фонду України. Далі у відповіді зазначено, що «проблемне питання стосовно несвоєчасного подання матеріалів для оформлення пенсійного забезпечення [PERSON] обумовлене неякісним виконанням своїх посадових обов`язків колишнім начальником сектору по роботи з персоналом». Відповідно до довідки № 5 Відділу обслуговування громадян № 13 (сервісний центр) Пенсійного Фонду України у Київської області, м. Обухів від 25.01.2021 р. [PERSON] пенсія призначена з 09.01.2020 р. у розмірі 4 583,02 грн. щомісячної виплати. Відповідно до довідки №102-20/7 Відділу обслуговування громадян № 13 (сервісний центр) Пенсійного Фонду України у Київської області від 03.02.2021 р. сума пенсії за період 01.01.2020 р. по 31.01.2021 р. складає 58 396,55 грн. Виплата проведена в січні 2021 року. Через наявну хворобу [PERSON] після виходу на пенсію був неспроможним працевлаштуватись. Єдиним джерелом для існування залишалась пенсія. Внаслідок бездіяльності посадових осіб ДУ «Кагарлицька виправна колонія (115)» [PERSON] в період з січня по грудень 2020 року на протязі 12 місяців, тобто за час невиправданого не оформлення установою відповідних документів для призначення пенсії, вимушений був позичати кошти на існування у знайомих та родичів дружини. Таке становище, а також взагалі не визначеність щодо перспективи своєчасного отримання пенсію, щоденні фінансові негаразди, неспроможність нормального існування, безперспективні зверненні до установи, приводили [PERSON] до нервових зривів та душевних страждань, що завдавало морального страждання, яку він з розрахунку призначеної щомісячної пенсії та їх не отримання на протязі 12 місяців оцінює у сумі 50 000 грн. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичній або юридичної особи, яка її завдала. Про завдання внаслідок бездіяльності посадових осіб ДУ «Кагарлицька виправна колонія (115)» моральної шкоди [PERSON] підтверджує і відповідь начальника цієї установи на скаргу [PERSON] та адвокатський запит, а також несвоєчасним отриманням [PERSON] пенсійного забезпечення. Для захисту своїх порушених прав та для отримання відповідної правової допомоги, [PERSON] вимушений був звернутись до адвоката Мусаєва М.Г. та сплатити за послуги адвоката, що складає з: ознайомлення з наявними у [PERSON] копіями матеріалів щодо призначення пенсії; письмове звернення адвоката до начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (115)» з відвідування установи, що знаходиться в с. Зікрачі Кагарлицького району Київської області; зібрання матеріалів для звернення до суду з даною позовною заявою; складання позовної заяви та направлення її до суду грошову винагороду у сумі 4 000 грн. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Кожна особа, відповідно ст. 15 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона, відповідно ст. 16 ЦК України має право на відшкодування завданої моральної шкоди. Позивач додаткових витрат, крім виплат адвокату за участь у судових засіданнях з розрахунку по 500 грн. за кожне судове засідання, не очікує. Представник відповідача в особі Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» Міністерства юстиції (м. Київ) Кущ О.Ю. позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі мотивуючи тим, що позивач у заяві не вказав дату подачі заяви, тому його ствердження про те, що він в день звільнення подав заяву до колонії, не відповідає дійсності. Вважає, що підстав для задоволення позову відсутні, оскільки ніякими доказами не доведено вини відповідача. Окрім того, позивачем при звільнені з роботи були отримані кошти в сумі більше 50 000,00 грн., тому твердження позивача про відсутність коштів для існування ним не підтверджено належними та допустимими доказами і таким чином він не зазнав втрат, так як отримав пенсію з моменту звільнення. Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судом встановлено, що відповідно наказу № 2/ОС-20 начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)» від 08.01.2020 р., позивача [PERSON] , заступника чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки, було звільнено згідно п.1, пп. 2, статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з 08.01.2020 р. (через хворобу) з органів Державної кримінально-виконавчої служби України. Підставою звільнення був рапорт старшого прапорщика внутрішньої служби [PERSON] , подання начальника сектору по роботі з персоналом майора внутрішньої служби Варенко А.П.. свідоцтво про хворобу №2/Зв від 03.01.2020, видане Військово - лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області». Вислуга років [PERSON] у календарному обчисленні становить 13 (тринадцять) років 11 (одинадцять) місяців 09 (дев`ять) днів, у пільговому обчисленні 16 (сімнадцять) років 11 (одинадцять) місяців 26 (двадцять шість) днів, вислуга років в органах Державної кримінальної служби України становить 09 (дев`ять) років 02 (два) місяці 00 (нуль) днів. 26 жовтня 2020 р. позивач звернувся до відповідача із скаргою, в якій просив повідомити про стан руху його документів для оформлення пенсії, так як 18.02.2020 р. він начальнику відділу кадрів надав всі необхідні документи для оформлення йому на пенсію. Що стосується дати наданих документів зазначеного позивачем у даній скарзі, то дана дата відрізняється від дати сказаної представником позивача під час судового розгляду, а саме: у скарзі вказано - 18.02.2020 р., а під час судового розгляду - в день звільнення, але не пізніше наступного дня. Проте, було встановлено, що встановити дату надання позивачем документів для оформлення пенсії не можливо точно встановити, оскільки при написані заяви позивачем не було написано дату написання, тому твердження представника позивача щодо дати подачі заяви з документами не підтверджено належними та допустимими доказами, тому припустити можливо лише не пізніше дати звільнення працівника кадрової служби, а це середина червня 2020 р. Представником відповідача листом позивачу було повідомлено, що 21 жовтня 2020 року начальником сектору по роботі з персоналом держаної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» в телефонному режимі було викликано колишнього співробітника [PERSON] для ознайомлення з підготовленими документами та власноручного завірення вірності заповнення зазначених документів шляхом проставлення особистого підпису громадянина [PERSON] . 22 жовтня 2020 року о 12.00 годині [PERSON] прибув до установи, що підтверджується відповідним записом в журналі відвідування (дод.1). У приміщенні кабінету сектору по роботі з персоналом він ознайомився з готовим пакетом документів, призначених для подальшого направлення до Департаменту з питань виконання покарань та оформлення його пенсійного забезпечення та проставив на кожному документі особистий підпис, чим надав особисте погодження щодо вірності оформлення зазначеної документації. До закінчення робочого дня 22 жовтня 2020 року, пакет документів відносно оформлення пенсії [PERSON] направлено до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань для перевірки та їх безпосереднього направлення до Пенсійного Фонду України, про що свідчить завірена копія супровідного листа «Про направлення матеріалів для призначення пенсії [PERSON] » від 22.10.2020 року №4.1/1831. Проблемне питання стосовно несвоєчасного подання матеріалів для оформлення пенсійного забезпечення [PERSON] обумовлене неякісним виконанням своїх посадових обов`язків колишнім начальником сектору по роботі з персоналом. На даний час питаннями підготовки відповідних матеріалів для оформлення пенсійного забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби України в державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», сектор по роботі з персоналом займається в оновленому складі. Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Згідно довідки, виданої відділом обслуговування громадян № 13 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України гр.. [PERSON] про те, що він перебуває на обліку Головного управління ПФУ у Київській області і отримує пенсію за вислугою років. Виплата пенсії за період з січня 2020 р. по січень 2021 р. в сумі 58 396,55 грн. була проведена у січні 2021 р. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а без вини у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. ст.. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовою особою, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином та з урахування наданих письмових доказів несвоєчасного подання матеріалів для оформлення пенсійного забезпечення позивача [PERSON] обумовлене неякісним виконанням своїх посадових обов`язків колишнім начальником сектору по роботі з персоналом, порушило право позивача на своєчасне отримання пенсії за вислугою років та у зв`язку з цим призвело до необхідності зміни усталеного способу життя, вимагало додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає відшкодування моральної шкоди. При визначені суми моральної шкоди, суд вважає за необхідне врахувати безвідповідальність позивача при подачі заяви та неякісним виконанням своїх посадових обов`язків представником відповідача і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., що відповідатиме глибину моральних страждань, тривалості негативних наслідків для позивача від дій відповідача. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] слід відмовити за їх необгурнтованістю. Що стосується судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 25). Отже, із Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» Міністерства юстиції (м. Київ) на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору у розмірі 90 грн. 80 коп. (908,00 * 10,00 %). Під час розгляду справи представник позивача заявляв клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до частини першої пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №14-382цс19. На підтвердження надання та отримання послуг з правничої допомоги представник позивача долучив до матеріалів справи копію Договору про надання професійної правничої допомоги № 260/20 від 26 жовтня 2020 року, укладеного [PERSON] з адвокатом Мусаєвим М.Г.; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 26.10.2020 року на суму 4 000 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути визначений із розрахунку пропорційності задоволених позовних вимог. Отже, із Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» Міністерства юстиції (м. Київ) на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400,00 грн. (4 000 * 10 %). Що стосується витрат позивача за представництва його інтересів в суді в розмірі 500,00 грн. за кожне засідання, то в цій частині вимог не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. До матеріалів цивільної справи позивачем не надано ні акту виконаних робіт (наданих послуг), ні квитанції на відповідну суму. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Згідно абз. 4 п. 48 вказаної Постанови відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в частині витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. (по 500,00 грн. за кожне засідання) слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial