Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що позивач [PERSON] дав в борг [PERSON] грошові кошти на загальну суму - 531000 (пятсот тридцять одна тисяча) гривень, що було еквівалентно 20 000 доларів США, про що [PERSON] власноруч написав розписку 01.04.2015 року та зобовязався повернути борг в строк до 31.12.2015 року, сторони домовилися, що гроші позичаються під 2,5% місячних, передача коштів проводилася в присутності свідків. Позичальник борг не повернув та за даним договором позики заборгованість [PERSON] станом на 16.09.2016р, тобто на дань звернення позивачів до суду з даним позовом, з урахуванням відсотків становить - 756675 грн. Також, позивач [PERSON] 18.09.2014 року надала в борг [PERSON] 10 000 дол. США про що позичальник написав розписку, в якій вказав, що поверне борг через один місяць, тобто до 18.10.2014 року, але кошти не були повернуті. 14.04.2016 позивачам стало відомо, що [PERSON] помер. 08 вересня 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявами згідно ч.2 ст.1281 ЦК України про предявлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] Під час розгляду даної справи позивачам стало відомо, що єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON], а тому позивачі, уточнивши в судовому засіданні свої позовні вимоги, просили суд стягнути із [PERSON], як із спадкоємця померлого [PERSON], на користь [PERSON] борг в сумі 756675 гривень; стягнути з [PERSON], як із спадкоємця померлого [PERSON], на користь [PERSON] борг в сумі 265500 гривень, що еквівалентно 10 000 доларів США. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позов. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали даної справи, копію спадкової справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] надав [PERSON] в користування кошти в сумі 500 000 грн., що було еквівалентно 20 000 дол. США, на девять місяців, під два з половиною відсотки, до 31.12.2015 року. Наведене підтверджується розпискою, яку надав позивач суду /копія і оригінал/ ( Т.1 а.с.11, 98). Встановлено, що 18.09.2014 року позивачем [PERSON] були позичені, а [PERSON] були взяті в борг грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, терміном на 1 місяць, тобто до 18.10.2014 року, що підтверджено розпискою /копія і оригінал/ (Т.1 а.с. 10,99). Встановлено, що 14.04.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т.1 а.с.126). З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач [PERSON], як спадкоємець пятої черги прийняв спадщину після смерті свого померлого дідуся [PERSON], шляхом звернення до нотаріуса з заявою від 21.07.2016 року про прийняття спадщини (а.с.125). Встановлено, що спадкоємці першої черги відмовилися від належної їм частки у спадщині за законом на користь онука померлого [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, копія якої приєднана до матеріалів справи. Встановлено, що 08 вересня 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявами-претензіями згідно ч.2 ст.1281 ЦК України про предявлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] Дані заяви приєднано до матеріалів спадкової справи. Позивачі в судовому засіданні пояснили, що з [PERSON] були добре знайомі, мали довірливі відносини, часто надавали йому кошти в борг. [PERSON] повертав борги, але в 2014 році у [PERSON] виникли фінансові проблеми на роботі, була пожежа, втрата майна, а тому позичальник не зміг вчасно розрахуватися по боргам, сторони почали сваритися щодо повернення їм коштів. Позивач [PERSON] зазначив, що [PERSON] брав в нього 200 000 грн. та 10 000 дол. США, а 01.04.2015 року [PERSON] написав уточнюючу розписку про позику коштів де було зазначено загальний розмір позики на суму 500 000 грн., що було еквівалентно на той час 20 000 дол. США. Позичальник писав розписку самостійно, без будь-якого примусу. При написанні розписки і позиці були присутні свідки. Після смерті [PERSON] його родичі вели переговори з позивачами, знали про борги [PERSON], обіцяли після вступу у спадщину повернути борги [PERSON], але почали ухилятися від виконання зобовязань і на даний час не бажають повертати кошти. Представник відповідача суду пояснив, що спадкоємцеві [PERSON] не було нічого відомо про борги [PERSON], відповідач ставить під сумнів написання [PERSON] розписок про позику коштів у позивачів та не бажає за рахунок спадщини розраховуватися по боргам спадкодавця. Крім того, представник відповідача звертав увагу на пояснення позивача [PERSON] з яких вбачається, що саме в день написання розписки 01.04.2015 року не передавалися [PERSON] кошти в сумі 500 000 грн., а тому дані вимоги не підлягають до задоволення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що працював разом з [PERSON] в ТОВ «Калина», знає, що [PERSON] спілкувався з [PERSON], мали якісь ділові відносини, [PERSON] позичав [PERSON] кошти. Свідок не був особисто присутнім ні при складанні розписок, ні при позиці, ні при поверненні коштів, всі відомості свідку відомі зі слів покійного [PERSON] За клопотанням сторони відповідача судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу в КНДІСЕ, в розпорядження експертів надано оригінали розписок та для дослідження, лише, ті документи із зразками почерку і підпису [PERSON], яким сторони висловили довіру. 31.05.2017 року до суду було направлено висновок експертів щодо призначеної судово-почеркознавчої експертизи. Так, на дослідження експертів було поставлено питання : чи виконані розписки від 01.04.2015 року та від 18.09.2014 року [PERSON], чи іншою особою?, чи виконано підпис в розписці від 01.04.2015 року та в розписці від 18.09.2014 року [PERSON], чи іншою особою? Експертом було чітко надано відповідь на одне питання а інше питання експертом не вирішувалося через вкрай обмежений обсяг зразків почерку [PERSON]. Дане підтверджено висновком експерта від 23.05.2017 року за № 2418\\2419\\17-32 (а.с.222-228). Так, судовий експерт прийшов до висновку, що підписи від імені [PERSON], що містяться ліворуч від рукописного запису «[PERSON]В.» у розписці від імені [PERSON] від 01.04.2015 року (а.с.98) та під рукописним текстом у розписці від імені [PERSON] від 18.09.2014року (а.с.99) виконані [PERSON]. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданих до суду розписках зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку отримав позичальник, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами договору було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] за життя не повернув позивачам кошти. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ч. 2 сть. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, згідно зазначених правових норм, грошове зобовязання позичальника [PERSON] має бути виконане у гривнях. Згідно даних НБУ стном на 14.04.2016 року /день смерті боржника / офіційний курс долара США становив 25,48 грн. за 1 долар США. Таким чином, суд приходить до висновку, що із [PERSON], як із спадкоємця померлого [PERSON] підлягає стягненню сума боргу спадкодавця, що підтверджено відповідними борговими розписками, достовірність підпису спадкодавця в цих розписках встановлена та підтверджена зазначеним вище висновком судово-почеркознавчої експертизи. Однак, суд вважає, що позивачами невірно проведено розрахунок заборгованості. Зокрема, суд не погоджується з розрахунком боргу по договору позики від 01.04.2015 року за яким позивач [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 500 000 грн., що еквівалентно 20 000 дол. США, під два з половиною відсотки, на 9 місяців. Так, позивач приводить розрахунок " 531000 грн. /еквівалент 20 000 дол. США за довідкою курсу валют станом на 14.09.2016р./ множить на 2.5% від суми позики, що дорівнює 13275 грн. та за 17 місяців користування коштами, станом на 14.09.2016 р., розраховує відсотки на суму 225 675 грн., та в підсумку, позивачем нарахована заборгованість на загальну суму - 756 675грн." З таким розрахунком не можливо погодитися, оскільки відповідно п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Отже, нарахування відсотків за договором позики та здійснення розрахунку боргу на день звернення позивачів до суду з даним позовом є помилковим, оскільки нарахування будь-яких виплат /відсотків, неустойки, інфляційних втрат, зміна курсу валюти/ після 14.04.2016 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON], - не повязані з особою позичальника і не підлягають до сплати спадкоємцем [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню з відповідача [PERSON], як спадкоємця [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.04.2015 року в сумі 522 340 грн., /розрахунок: 20 000 дол.США станом на 14.04.2016р. при курсі валют НБУ - 25,48 грн. становило - 509 600 грн./, при цьому слід зазначити, що в розписці не зазначено, що розмір відсотків 2,5 % визначено на місяць, а тому суд визначає загальний розмір відсотків від суми боргу / 2,5 % від суми 509600 грн. = 12740 грн./, а отже борг за договором позики становить : 509600 грн. +12740 грн. = 522 340 грн. За договором позики від 18.09.2014 року борг спадкодавця становить 254 800 грн. /розрахунок: 10 000 дол.США станом на 14.04.2016р. при курсі валют НБУ- 25,48 грн. становить 254 800 грн./. Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача, оскільки необізнаність спадкоємця про борги спадкодавця та сумніви щодо почерку позичальника в спірних розписках не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також, невпевнені висновки свідка [PERSON] щодо почерку [PERSON] не можуть бути належним доказом по даній справі. Всі сумніви та заперечення сторони відповідача спростовані дослідженими судом доказами та встановленим в судовому засіданні обставинами. Відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу в підтвердження своїх заперечень. Відповідно до до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір, що підтверджено відповідними платіжними документами (а.с.1,2), тож, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] розмір судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог на суму 2548 грн. (а.с.) Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, оскільки має статус особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, а тому в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог на корсить [PERSON], що становить 5223 грн. 40 коп.

Outcome: partial