Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Агентство Професійної Безпеки» «Беркут» (надалі ДП «АПБ «Беркут») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Шепетівського міськрайсуду від 05.08.2014 року було задоволено його позов та стягнуто з відповідача ДП «АПБ «Беркут» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1430 грн. 55 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9614 грн. 64 коп. та моральну шкоду в сумі 100 грн. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15.10.2014 року дане рішення було змінено. Стягнено з ДП «АПБ «Беркут» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1430 грн. 55 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8435 грн. 20 коп. та моральну шкоду в сумі 100 грн. На виконання зазначеного судового рішення 29.10.2014 року Шепетівським міськрайонним судом видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у місті Києві (надалі ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві). Протягом тривалого часу відповідач ухилявся від виплати згаданих коштів, не зважаючи на існування рішення суду, яке набрало законної сили. Лише 27.02.2015 року відповідач перерахував їх на його платіжну картку. Невиконання рішення суду про стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати з 06.08.2014 року по день фактичного розрахунку 27.02.2015 року без поважних причин вважає є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь вищевказаний період невиплати належних йому сум при звільненні. Крім того, такі неправомірні дії відповідача щодо затягування із розрахунком при звільненні та невиконання судового рішення завдали йому моральної шкоди, оскільки він вимушений був докласти значних зусиль для організації життя. А тому, просить суд стягнути з відповідача ДП «АПБ «Беркут» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2014 року по день фактичного розрахунку 27 лютого 2015 року та моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте, подав до суду письмову заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ДП «АПБ «Беркут» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та суду пояснив, що рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.08.2014 року, змінене рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15.10.2014 року по цивільній справі № 688/3654/14-ц за позовом [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди набрало законної сили 15.10.2014 року, виконавчий лист по вказаній справі судом видано позивачу 29.10.2014 року, а предявлено ним до виконання тільки 13.11.2014 року, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2014 року старшого державного виконавця ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві. ДП «АПБ «Беркут» про відкриття виконавчого провадження було повідомлено державним виконавцем лише 04.02.2015 року, тоді ж представником відповідача і отримано у відділі ДВС постанову про відкриття виконавчого провадження, про що ним зроблено відмітку на вказаній постанові. А тому, відповідно до наданого державним виконавцем терміну для добровільного виконання рішення, відповідачем 11.02.2015 року платіжним дорученням № 14 на розрахунковий рахунок ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві через ПАТ «Універсал Банк» перераховано 9\~965 грн. 75 коп. А тому, вважає, що рішення суду відповідачем виконано добровільно, без порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». Посилання позивача на ч. 1 ст. 117 КЗпП України вважає безпідставним ще й тому, що з рішень судів першої та апеляційної інстанції вбачається наявність спору між позивачем та відповідачем по сумам, які належали працівнику при звільненні. Крім того, звертав увагу суду на те, що позивач надсилав до відповідача заяву із вимогою провести із ним розрахунок при звільненні, але при цьому зазначав реквізити картки сина, а не власні, згодом надсилав інші реквізити. Оскільки ним не було надіслано реквізити саме його рахунку, розрахуватись із [PERSON] відповідач не зміг. Також, вказував, що бухгалтерії підприємства копії рішення суду, яке набрало законної сили не достатньо, для його виконання необхідні були виконавчі листи. Враховуючи все вищевикладене, вважає вимогу позивача про стягнення моральної шкоди також безпідставною, оскільки вина ДП «АПБ «Беркут» у її заподіянні відсутня та дана вимога не підтверджена жодними доказами. Зясувавши письмову думку позивача, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 47\~ КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116\~цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. З огляду на наведене Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року по справі № 4-рп/2012 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Крім того, Конституційний Суд України вважає, що підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному звязку з положеннями статті 233 КЗпП України, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Отже, на підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що позивач довідався про проведений із ним розрахунок лише 27 лютого 2015 року, оскільки саме в цей день були зараховані стягнуті за рішенням суду кошти на його рахунок, що підтверджується довідкою, виданою ТВБВ № 10022/088 філії-Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», суд прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] тримісячний строк подачі позову до суду не пропущено, оскільки таким позов до суду подано 15.05.2015 року, при закінчення вказаного строку 28.05.2015 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON]наказом\~\~ДП «АПБ «Беркут»\~\~вiд 18 листопада 2013 року № 40,\~\~\~звільнений\~\~з роботи за п.4\~ст.40 КЗпП України\~з 18 листопада 2013 року за порушення трудової дисципліни та відсутність на робочому місці більше як три години без поважної причини. У звязку із несвоєчасною виплатою всіх сум, що належали позивачу при звільненні, останній звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі,\~\~середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ДП «АПБ «Беркут»\~\~на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 1430 гривень 55 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19 листопада 2013 року по 05 серпня 2014 року в сумі 9614 гривень 64 копійки, з утриманням податків і зборів, передбачених чинним законодавством та моральну шкоду в сумі 100 грн.\~\~Крім того, стягнуто з\~\~ ДП «АПБ «Беркут»\~\~в дохід держави судовий збір в сумі\~\~243 грн. 60 коп. В решті позовних вимог -\~\~відмовлено. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2014 року, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 рокув частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору змінено. Стягнено з ДП «АПБ «Беркут»\~\~на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 1430 грн. 55 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 грудня 2013 року по 05 серпня 2014 року в сумі 8435 грн. 20 коп. та моральну шкоду в сумі 100 грн. Стягнуто з\~\~ ДП «АПБ «Беркут»\~\~в дохід держави судовий збір в сумі\~\~185 грн. 14 коп. В решті рішення залишено без змін. Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року вступило в законну силу 15 жовтня 2014 року. На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій заборгованість із заробітної плати відповідач добровільно на користь [PERSON] не виплатив. На виконання вищезгаданого рішення суду 29 жовтня 2014 року позивачу видано виконавчий лист. Як вбачається з постанови старшого державного виконавця Сканцевої Н.С. ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві, 13 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 688/3654/14-ц та нею установлено строк для добровільного виконання ДП «АПБ «Беркут»\~\~рішення Шепетівського міськрайонного суду від 05.08.2014 року до 19 листопада 2014 року. Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 14 від 09 лютого 2015 року, стягнуті рішенням суду кошти в сумі 9965 грн. 75 коп. перераховано ДП «АПБ «Беркут» через ПАТ «Універсал Банк» на розрахунковий рахунок ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві 11 лютого 2015 року. У своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні, представник відповідача [PERSON] посилався на те, що у відповідача були відсутні реквізити на які потрібно було перерахувати кошти та бухгалтерії ДП «АПБ «Беркут»\~копії рішення суду, яке набрало законної сили, не достатньо, для його виконання обовязково необхідні виконавчі листи. Проте, вказані пояснення суд розцінює критично, оскільки представник відповідача, даючи пояснення у судовому засіданні, вказував, що позивач [PERSON] звертався до ДП «АПБ «Беркут» з вимогою провести із ним розрахунок при звільненні. Даний факт, крім того, встановлено рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15.10.2014 року, з якого вбачається, що позивач [PERSON] 12 грудня 2013 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати його заробітну плату на відповідний рахунок, і саме з цієї дати апеляційний суд обраховував середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні. Незважаючи на це, відповідачем дана вимога була проігнорована і розрахунок при звільненні не проведено. Окрім цього, ст. 14 ЦПК України, передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Більше того, представник відповідача брав участь у судовому засіданні апеляційного суду Хмельницької області 15 жовтня 2014 року, що підтверджується копією рішення вказаного суду, а тому знав про прийняте того дня рішення.. Крім того, представник відповідача [PERSON] звертав увагу суду на те, що рішення суду по цивільній справі № 688/3654/14-ц виконано відповідачем в добровільному порядку, без порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме у строк визначений державним виконавцем для добровільного виконання, а тому підстав для задоволення позову немає, та з рішень судів першої та апеляційної інстанції вбачається наявність спору між позивачем та відповідачем по сумам, які належали [PERSON] при звільненні, а тому посилання позивача на ч. 1 ст. 117 КЗпП України є безпідставними. Однак, з такими доводами представника відповідача суд також не погоджується з наступних підстав. Як вбачається з рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.08.2014 року відповідно до довідки ДП «АПБ «Беркут» позивачу [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата за жовтень, листопад 2013 року в сумі 1430 грн. 55 коп. В судовому засіданні [PERSON] погодився з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 1430 грн. 55 коп. і саме її просив стягнути з відповідача. Більше того, абз. 2 ч.1 ст. 116 КЗпП України, передбачено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму, чого відповідачем зроблено не було. Крім того, Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144ц13, яка в силу ст. 360-7 ч.1 абз. 2 ЦПК України є обовязковою для суду першої інстанції при вирішенні вказаного спору, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п. 8 якої, нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробiтної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробiтку на число робочих днiв/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днiв, якi мають бути оплаченi за середнiм заробiтком. Середньоденна (годинна) заробiтна плата визначається дiленням заробiтної плати за фактично вiдпрацьованi протягом двох мiсяцiв робочi (календарні) днi на число вiдпрацьованих робочих днiв (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днiв за цей перiод. Так, як вбачається з мотивувальної частини рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 15.10.2014 року є встановленою та обставина, що середньоденний заробіток [PERSON] відповідно до довідки, виданої ДП «АПБ «Беркут», враховуючи два повних відпрацьованих ним місяця, становить 52 грн. 72 коп. (1160 грн.-заробітна плата за вересень і жовтень 2013 року х 2: 44 робочих дні (далі р.д.), а отже на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає повторному доказуванню при розгляді даної справи. А тому, суд вважає, що є всі підстави для здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку - 52 грн. 72 коп. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно рахувати з 06 серпня 2014 року, дня наступного за рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.08.2014 року по 27 лютого 2015 року, день фактичного розрахунку, оскільки саме 27.02.2015 року кошти були зараховані на рахунок позивача і саме тоді він дізнався про проведений із ним розрахунок, що підтверджується довідкою, виданою ТВБВ № 10022/088 філії-Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Однак, суд приймає до уваги те, що відповідачем проведено перерахування коштів в сумі 9965 грн. 75 коп. на рахунок відділу ДВС Соломянського РУЮ у м.Києві саме 11.02.2015 року, а тому вини відповідача у зарахуванні коштів саме 27.02.2015 року не вбачає. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2014 року по 11 лютого 2015 року. Отже, з 06 серпня 2014 року по 11 лютого 2015 року було 132 робочих дні: серпень 2014 року 17 р.д., вересень 2014 року 22 р.д., жовтень 2014 року 23 р.д., листопад 2014 року 20 р.д., грудень 2014 року 23 р.д., січень 2015 року 19 р.д., лютий 2015 року 8 р.д. Таким чином, з ДП «АПБ «Беркут» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2014 року по 11 лютого 2015 року в сумі 6 959 грн. 04 коп. (132 р.д. х 52 грн. 72 коп. середньоденна ЗП = 6 959 грн. 04 коп.). В задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 10\~000 грн. суд вважає слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження її заподіяння відповідачем. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. А тому,

Outcome: partial