Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яка подана від його імені представником [PERSON], яка діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЗП №69460, до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів,шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутих коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що звернувшись у травні 2018 року до відповідача з метою отримання кредитних коштів, позивач отримав відмову у наданні кредиту з посиланням на те, що у нього наявний не виплачений кредит, за яким вже проводяться стягнення. Але, позивач не оформлював кредитів у ПАТ КБ "ПриватБанк" раніше, про що повідомив його працівників. Пізніше позивач дізнався про те, що протягом останніх двох місяців(березень та квітень 2018 року) відбулося стягнення з його заробітної плати за місцем роботи СП «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на загальну суму 2483,24грн., що підтверджується довідкою про доходи. Стягнення проводиться за постановою про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 28.02.2018 року ВП №50508111 на виконання виконавчого напису №7189, виданого 08.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року у розмірі 9118,80грн., заборгованості по відсоткам 24959,53грн., комісії 2626,32грн., пені 38938,79грн., штрафів 3782,17грн., а всього - 79425,62грн. та витрат, пов?язаних із вчиненням виконавчого напису 1700,00грн.. Позивач стверджує, що він кредитний договір не підписував, кредитних коштів від відповідача не отримував та у разі розгляду судом позову про стягнення з нього заборгованості, він мав би можливість скористатися правом на проведення почеркознавчої експертизи. Однак, навіть якщо виходити з презумпції дійсності договору, позивач заявляє про незаконність виконавчого напису, з наступних підстав. Виконавчий напис від 08.12.2015 року був виданий про стягнення грошових коштів за період з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року, які є боргом за кредитним договором № ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги стягувачаПАТ КБ «ПриватБанк» не були безспірними та заявленіпоза межами позовної давності,а тому просить суд захистити права споживача як отримувача фінансових послуг та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №7189, виданий 08.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та повернути йому стягнуті за виконавчим написом кошти у сумі 2483,24грн.. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з?явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та в установленому законом порядку.Від представник позивача адвоката [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, разом з тим зазначає, що на теперішній час вони згодні із сумою у розмірі 2257,49грн., вказаною у відзиві відповідача, як отриманою за виконавчим написом(а.с 76, 79). Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» (раніше ПАТ КБ «ПриватБанк», назва якого 21.05.2018 року змінена на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»)в судове засідання не з?явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та в установленому законом порядку. Відповідно до письмового відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що чинним законодавством встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов?язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано всі необхідні документи згідно Переліку, отже, єдиною підставою для визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є наявність у боржника довідки про виконання зобов?язань за кредитним договором в повному обсязі. З огляду на те, що у [PERSON] відсутня вказана довідка, отже, зобов?язання за договором не виконані, а тому у приватного нотаріуса були всі наявні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Крім того, уточнюють, що банком було отримано стягнених із заробітної плати позивача коштів на суму 2257,49грн., а не 2483,24грн. як вказано в позовній заяві. Просять відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі, та у випадку відсутності представника АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні, розглянути справу у його відсутності(а.с.60-62). В подальшому від представника відповідача надійшла заява щодо розгляду справи у відсутності представника відповідача, відповідно до змісту якої, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] та зазначають, що всі наявні докази та пояснення надані до матеріалів справи(а.с.80). Дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересуособи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у судовому рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статі 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусам та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595. Виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси( п.19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.Статтею 88 вище вказаного закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вище вказаний Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису(пункти 1,3 Глави 16 розділу II Порядку). Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій зокрема, мають бути зазначені; відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти, тощо. Заява може містити іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Підпунктам 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджується документам, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з п.1 зазначеної постанови КМУ, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Судом встановлено, що 08 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі ст.34 ч.1 п.19, ст.ст.87,88,89 Закону України «Про нотаріат» та п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» вчинено нотаріальний напис, зареєстрований в реєстрі №7189, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти у сумі 81125,61гривень, з яких: заборгованість за кредитним договором №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року 9118,80грн., сума заборгованості по відсоткам 24959,53грн., комісія 2626,32грн., пеня 38938,79грн., штраф 3782,17грн., а також витрати, пов?язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00грн.. Разом з тим, у виконавчому написі зазначено, що строк, за який проводиться стягнення, - вісім років п'ять місяців п'ятнадцять днів, а саме; з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року. Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 08.12.2015 року(а.с.28). Постановою державного виконавця Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28.02.2018 року звернуто стягнення за вищевказаним виконавчим написом на заробітну плату боржника [PERSON], ВП №50508111(а.с.7-8). Положеннями ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розмірі заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.Позивач [PERSON] оспорює вчинений нотаріусом виконавчий напис з підстав спливу строків давності за вимогами відповідача в повному обсязі Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, кратка дії в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки(ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 18.06.2014 року(справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), якими встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності(ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту(ст.261 ЦК України). При отриманні кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. В рішенні Європейського Суду з прав людини «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року зазначено, що строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. ст. 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила(ч.1ст. 261 ЦК України).За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання( ч.5 ст. 261 ЦК України) Згідно правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з виписки з рахунку [PERSON], на підставі якого, разом із іншими документами, вчинено виконавчий напис № 7189 від 08.12.2015 року, за період з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року позичальником не зроблено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року. Таким чином, у даному випадку початок перебігу позовної давності припадає на 22.06.2007 року. Тобто прострочення основного боргу згідно з випискою з рахунку боржника, настало раніше 08 грудня 2012 року, поза межами трирічного строку позовної давності до дня вчинення виконавчого напису № 7189 від 08.12.2015 року. Як було зазначено судом раніше, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років(стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років за вимогою про стягнення основного боргу, та більше одного року за вимогою про стягнення пені та штрафу, і вчинив виконавчий напис, в якому з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 21.05.2007 року по 05.11.2015 року, тобто за період 8 років 5 місяців 15 днів, про що зазначено у виконавчому напису. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог [PERSON] в частині повернення йому стягнутих за виконавчим написом №7189 від 08.12.2015 року коштів в сумі 2483,24грн., суд виходить з наступного. Відповідно до довідки про доходи №134 від 14.05.2018 року, виданої на ім?я [PERSON] структурним підрозділом «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», [PERSON] за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року нарахована заробітна плата у розмірі 43548,82грн., сплачений борг за ВП №50508111 становить 2483,24грн.(а.с.10). Відповідно до виписки з рахунку [NUMBER], долученої до відзиву на позовну заяву, на рахунок АТ КБ «Приватбанк» від [PERSON] надійшли кошти в сумі 2257,49грн., а саме: 19.04.2018 року - 1133,22грн.; 14.05.2018 року - 1124,27грн.(а.с.63). Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв»язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв»язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов»язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна(відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Особа зобов»язана повернути майна і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. При цьому, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки(ч.1 ст. 190 ЦК України). Враховуючи, що підставою отримання відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» суми у розмірі 2257,49грн. було стягнення з позивача [PERSON] у примусовому порядку заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, щодо якого суд прийшов до переконання про необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави на якій було набуто грошові кошти на теперішній час не існує. При цьому, суд також враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України. Разом з тим, враховуючи, що під час виконання виконавчого напису нотаріуса на рахунок відповідача надійшли утримані із заробітної плати [PERSON] кошти у розмірі 2257,49грн., в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №ZPXRRX03980002 від 21.05.2007 року, що підтверджено належним та допустимим доказом, яким є виписка по рахунку, саме ця сума може вважатися безпідставно набутою відповідачем та підлягає поверненню позивачеві шляхом стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial