Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 04.09.2019 року, в якій просять суд: визнати неправомірними дії відповідача [PERSON] , щодо розміщення зовнішніх рекламних вивісок « [INFO] » та « [INFO] » на стіну фасаду будинку під вікном та зовнішньої сторони балкону квартири [ADDRESS] ; усунути перешкоди [PERSON] як власнику квартири [ADDRESS] , у користуванні власністю шляхом проведення демонтажу зовнішніх рекламних вивісок « [INFO] » та « [INFO] »; зобов`язати відповідача здійснити демонтаж зовнішніх рекламних вивісок « [INFO] » та « [INFO] »; стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 4 137,63 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] , майнову шкоду у розмірі 46\~792,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] , майнову шкоду у розмірі 17\~741,15 грн.; стягнути з відповідача на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 4 610,40 грн.. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування пред`явлених вимог зазначили, що вони [PERSON] та [PERSON] родичами між собою онукою та бабусею. [PERSON] є їх сусідкою, яка розмістила на фасаді будинку [ADDRESS] дві рекламні вивіски « [INFO] » та « [INFO] ». З 1971 року їх родина користувалась квартирою [ADDRESS] . [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS] з 26 жовтня 1993 року по 01 березня 2019 року на підставі Свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] , виданого 26.10.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, згідно розпорядження №С5810 від 06.10.1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Криворізької державною нотаріальною конторою, 06.12.2001 року за №2-5171. З 01.03.2019 року власницею квартири [ADDRESS] стала [PERSON] на підставі Договору дарування. Квартира [ADDRESS] знаходиться на другому поверсі житлового будинку, а під нею на першому поверсі будинку знаходиться нежитлове приміщення №16, яка належить [PERSON] , в якому вона веде свою підприємницьку діяльність, яке облаштоване у вигляді магазину дитячих товарів « [INFO] ». У 1999 році відповідач домовлялась з [PERSON] про те, що [PERSON] дозволить розмістити вивіски в замін на укріплення балкону, а потім коли відповідач офіційно отримає від виконкому Криворізької міської ради Дозвіл на розміщення реклами вона укладе з нею Договір оренди на розміщення рекламних вивісок, який вона нібито почала оформлювати, бо надала підтвердження її слів т погодження з ЖЕКом. За таких умов [PERSON] дала свою згоду відповідачу на розміщення реклами з вивіскою. Відповідач балкон укріпила, рекламні вивіски розмістила. Але після того жодних пропозицій щодо належного погодження на розміщення рекламних вивісок від Відповідача до колишнього власника квартири [PERSON] у період з 01.03.2016 року по 01.03.2019 року та теперішнього власника за період з 01.03.2019 року по 01.08.2019 року не було. Так ці вивіски висіли до тих пір поки не стала потреба ремонтувати стіни балкону. На усне прохання зняти вивіски для проведення ремонтних робіт, відповідач відреагувала вороже: почала кричати та погрожувати їм та членам їх родини повибивати вікна та пошкодити навмисно балкон, якщо вони знімуть вивіски. На їх прохання про надання документів, які б підтверджували її дозвіл на розміщення рекламних вивісок. Всі намагання поговорити, виклик поліції є марними. З цього приводу вони звернулись зі скаргами до правоохоронних органів та інспекції з благоустрою виконкому Криворізької міської ради. На момент подання позову відповідач не усунув порушення - не демонтував рекламні конструкції. Згідно відповідей на адвокатські запити Інспекції з благоустрою виконкому Криворізької міської ради, ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР», виконавчий комітет Криворізької міської ради про надання відомостей стосовно видачі дозволі на розміщення зовнішньої реклами магазина « [INFO] » на фасаді будинку [ADDRESS] , будь=яких дозволів на розміщення реклами [PERSON] не надавали. У висновку Акту огляду, що міститься на 24 аркуші Звіту про оцінку майна від 26.07.2019 року зазначено, що зовнішня поверхня стінової плити однієї житлової кімнати та пластикові панелі і декоративна з/б плита балкону пошкоджені внаслідок монтажу (кріплення) рекламних вивісок, які за інформацією Замовника, належить дитячому магазину, розташованому поверсі. Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регулюється Законом України «Про рекламу». Враховуючи, відсутність у відповідача згоди від позивачів та Дозволу на розміщення зовнішньої реклами від Виконавчого комітету Криворізької міської ради підтверджують факт того, що дії відповідача щодо розміщення рекламних вивісок « [INFO] » та « [INFO] » є такими, що не відповідають вимогам законодавства. Оскільки відповідач не бажає знімати вивіски, навіть через те, що вони пошкодили стіни фасаду будинку під вікном зовнішню сторону балкону квартири [ADDRESS] , і які заважають відновити фасад стіни та балкону, чим порушує право власності позивача, створює перешкоди у користуванні власністю і тим самим спричиняє майнову шкоду. Довготривала відсутність дозволів, а це умисне безпідставне розміщення рекламних вивісок вказують на протиправні дії відповідача внаслідок яких нанесена шкода це пошкодження приватної власності: стіни фасаду будинку під вікном та зовнішньої сторони балкону квартири [ADDRESS] та наявні збитки можливість отримання доходу який мали б отримати позивачі від відповідача за користування місцями для розміщенням рекламних вивісок підтверджують вину відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між існуючою шкодою та існуючими протиправними діями відповідача. А тому існує можливість покладення обов`язку на відповідача. Факти заподіяння шкоди встановлений у Звіті про оцінку майна від 26.07.2019 року, яка становить 7100 грн. За незаконне користування зовнішньої поверхні балкону та зовнішньої поверхні стіни кімнати квартири [ADDRESS] за з 01.03.2016 року по 01.03.2019 року відповідач завдав [PERSON] майнову шкоду у розмірі 46\~792,92 грн., а [PERSON] 17\~741,15 грн. Також, [PERSON] вважає, що відповідач завдала їй моральної шкоди, оскільки під час намагання вирішити питання мирним шляхом поведінка відповідача була протиправна вона у присутності людей на вулиці, присутності поліцейський їй та її зятю [PERSON] погрожувала, ображала нецензурною лайкою та заборонила м як власник магазину входити до магазину, чим спричинила душевні страждання наслідком яких стало погіршення здоров`я через отриманий стрес та підвищений тиск. Розмір моральної шкоди складається з витрат понесених на купівлю медичних препаратів, які були призначені лікарем КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня 32» [PERSON] . Враховуючи вище викладене, вважають що їх права та інтереси відповідачем порушені, а тому підлягають захисту у судовому порядку шляхом усунення перешкод у користуванні власністю з зобов`язанням відповідача демонтувати вище зазначені рекламні вивіски. Та цими діями завдала майнову та маральну шкоду, яка потребує відшкодування. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року позов прийнято до розгляду з відкриттям провадження та призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.63). \~ \~ \~ \~Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав письмові пояснення (а.с.121-126), в яких зазначив, що 21.09.2004 року [PERSON] надала свою згоду на встановлення козирка під її вікнами, над входом до магазину. Самі позивачі визнають упозові, що [PERSON] та [PERSON] у 1999 р. досягли усної домовленості (усний правочин) про розміщення вивіски магазину взамін на укріплення балкону. [PERSON] надала згоду, [PERSON] укріпила балкон. Таким чином, [PERSON] понад 15 років було відомо про встановлення вивіски магазину і більше 15 років зазначені обставини її цілком влаштовували. Більш того, [PERSON] сама надавала згоду на встановлення зазначеної вивіски. Тобто, трирічний строк позовної давності сплинув, а позивачем не наведено поважних причин, котрі б свідчили про поважність пропуску строку позовної давності. Зовнішня сторона балкону не є приватною власністю позивачів. Так в о обґрунтування позовних вимог, позивачем надано договір дарування квартири від 01.03.2019 року та відомості з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухому майно, з яких можна встановити загальну плащу та житлову площу квартири. Однак, з наданих документів неможливо встановити чи належав на праві власності спірний балкон, зокрема його зовнішня сторона. Відповідно до додатку «Б» ДБНЕ В.2.2 -15-2005, балкон виступаюча з площини стіни фасаду обгороджена площадка, що служить для відпочинку влітку. Відповідно до пп. 1.1.5.2, 1.2.3.5, 2.3.6,2.3.7 Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Держжитлокомпослуг України від 10.08.82004 року №150 балкони також відносяться до фасаду будинку. У багатоквартирному будинку [ADDRESS] є ізольоване приміщення (квартири [ADDRESS] ), котре належить на праві приватної власності позивачу-1 (до 01.032019 року належало н а праві приватної власності позивачу-2). Однак, поза межами ізольованого приміщення (квартири) майно в будинку: допоміжні приміщення, елементи зовнішнього благоустрою, конструктивні елементи будинку мають інший правовий режим власності, а саме: на праві спільної сумісної власності належить всім власникам квартири в багатоквартирному будинку [ADDRESS] . Позивачем 1 та позивач 2 не виділяли часток спільній сумісній владності та вони не уповноважувались іншими співвласниками на вчинення будь-яких дій стосовно спільного сумісного майна. А отже, позивачі взагалі не є належними позивачами. Крім того, відповідач має усі дозвільні документи. 21.08.20004 р. [PERSON] надала свою згоду на встановлення козирка під її вікнами, над входом до магазину. Самі позивачі визнаючи, що досягли домовленості про розміщення вивіски в обмін на укріплення балкону. Перед встановленням вивіски 23.09.2004 року [PERSON] отримала погодження проекту від міської архітектурно-містобудівної ради. 04.01.2005 р. Управлінням містобудування і архітектури міськради затверджено відповідне архітектурно-планувальне завдання. 14.06.2005 р. Управлінням містобудування і архітектури міськради надано висновок згідно чого проект погоджено з урахуванням вимог архітектурно-містобудівної ради від 23.09.2004 року. 19.09.2005 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Кривий Ріг отримано дозвіл на виконання будівельних робіт. 28.10.2005 р. із головним художником м. Кривого Рогу погоджено вигляд фасаду, із спірною вивіскою включно. 07.12.2005 р. розпорядженням міського голови призначено приймальну комісію для прийняття в експлуатацію магазину. 14.12.2005 року рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №762 затверджено акт про прийняття в експлуатацію магазину. Як вбачається із проектної документації затвердженої відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14.12.2005 року №762 вивіска магазину « [INFO] » взагалі не є рекламною конструкцією, а конструктивною частиною фасаду будинку. Твердження позивачів щодо погроз, образ, нецензурної лайки позивачі є голослівними та не підтверджуються жодними доказами. Факт купівлі ліків на деяку суму - як на підставу обґрунтування розміру немайнової шкоди, оскільки не підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між моральними і фізичними страждання та придбанням ліків. Зазначені ліки могли бути потрібні для лікування звичайних хвороб, зокрема вікових та хронічних. У позові взагалі не вказано якими саме діяннями відповідача було завдано моральну шкоду та з яких розрахунків вони виходять, визначаючи факт спричинення моральних страждань, тобто факт спричинення моральних страждань не є доведеним. Крім того, моральна шкода є завищеною. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність. 21.12.2019 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Криворізької міської ради надано пояснення згідно яких, відповідно до ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі\~типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.25 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті в редакції від 23.06.2004 року №2003, виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу. Відповідно до Положення про інспекцію з благоустрою виконкому Криворізької міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 24.09.2019 року №3677 Інспекція з благоустрою виконкому є самостійним структурним підрозділом, на який покладено функції щодо регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами. Як вбачається з листа Інспекції співробітниками інспекції було встановлено , що рекламні конструкції магазину «ДИВОГРАЙ» розміщені на фасаді будинку [ADDRESS] без наявності дозволів на розміщення зовнішньої реклами та відповідно до п. 10.3 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті, затвердженого рішенням Криворізької міської ради від 12811.2007 року №18995 зі змінами, є самовільно встановленими та підлягають демонтажу. На адресу [PERSON] було направлено вимогу про необхідність здійснити демонтаж самовільно розташованих рекламних конструкцій, проте вимога залишена не виконаною (а.с. 70). 31 березня 2021 року представник відповідача [PERSON] надав лист на пояснення Криворізької міської ради в яких вказав, що Криворізька міська рада посилається на п.3.25 «Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті», затвердженого рішенням міської ради від 23.06.2004 року №2003. Однак, зазначений Порядок втратив чинність на підставі рішення Криворізької міської ради від 28.11.2007 року №1995 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті» . На підтвердження того, що [PERSON] самовільно встановила рекламні конструкції надано листи Інспекції з благоустрою виконкому Криворізької міської ради. При цьому, згідно п. 3 рішення Криворізької міської ради від 28.11.2007 року №1995 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті» - КП «Парковка та реклама» призначено робочим органом щодо регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами. Тобто інспекція з благоустрою не є робочим органом Відповідно до п.10.2 «Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті» №1995 робочим органом готуються приписи про усунення порушень розміщення зовнішньої реклами. На адресу [PERSON] від робочого органу (КП «Парковка та реклама») не надходили жодні приписи не тільки із зазначенням в них терміном усунення порушень, а взагалі не надходили жодні приписи, визначені зазначеним Порядком. Присутня в судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові, у подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Судове засідання призначене на 31.03.2021 року на 13-30 год. просив відкласти у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому процесі. Однак, суд враховуючи строки процесуальні строки розгляду справи та враховуючий, що судом були вислухані позиції сторін, досліджені письмові матеріали справи у присутності представників сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін. Представники третіх осіб Криворізької міської ради, Інспекція з благоустрою виконкому Криворізької міської ради правом присутності не скористувались, подавши заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 80, 111). Представник ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у удове засідання не з`явився. В ході розгляду справи: представником відповідача заявлялось клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого ухвалою суду від 16.12.2020 року, постановленою на місці відмовлено (а.с. 157 , 17 журналу с/з). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість заявлених позовних вимог та доводів, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 26 жовтня 1993 року по 01 березня 2019 року [PERSON] на праві приватної власності належала квартира загальною площею - 60,1 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м., яка розташована на другому поверсі за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] , виданого 26 жовтня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, згідно розпорядження №С5810 від 06.10.1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого та виданого Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою, 06.12.2001 року, за №2-5171. Зареєстровано в КП ДОР «КБТІ» в реєстровій книзі №37П-236-236. З 01 березня 2019 року та по теперішній час вище вказана квартира на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі Договору дарування від 01.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко В.Я., зареєстровано в реєстрі за №216 (а.с. 25-26). Квартира [ADDRESS] розташована на другому поверсі житлового будинку, а під нею на першому поверсі будинку знаходиться нежиле приміщення №16, яке належить на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 19.05.2008 року виданого виконавчим комітетом Криворізької міської ради «Про видачу свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна» від 14.05.2008 року за №349, [PERSON] відповідачу по справі. Право власності зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав за номером №1706095, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 27). У вказаному нежилому приміщенні [PERSON] веде підприємницьку діяльність, яке облаштоване у вигляді магазину дитячих товарів « [INFO] », що визнається сторонами. Посилання представника відповідача на те, що зовнішня сторона балкону не є приватною власністю позивачів, суд вважає доречними та приймає до уваги, однак зазначене не позбавляє права позивачів на звернення до суду за захистом своїх прав, виходячи з наступного. Визначення поняття спільне майно багатоквартирного будинку подано в ч. 2 ст. 382 ЦК України та продубльовано в п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України. Тож відповідно до вказаних норм спільним майном багатоквартирного будинку є: приміщення загального користування, у тому числі допоміжні. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, згідно із законом, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєві камери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери й інші підсобні та технічні приміщення); несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне й інше обладнання всередині чи поза межами будинку, яке обслуговує понад одне житлове чи нежитлове приміщення; будівлі та споруди, які призначено для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовано на прибудинковій території; права на земельну ділянку, на якій розташовано багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі й споруди та його прибудинкова територія. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Додатку «Б» Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 балкон - виступаюча з площини стіни фасаду обгороджена площадка, що служить для відпочинку влітку (аналогічне визначення міститься у ДБН В.2.2-15:2019). Таким чином, фасади будинків (балкон) є спільним майном усіх співвласників, а тому самочинне розміщення реклами на фасадах будинків не допускається. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 13 Конституції\~визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні за змістом положення закріплено у\~статті 319 ЦК України. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість земл, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист порушеного права особа реалізує перш за все шляхом звернення до суду з відповідним позовом, за наслідками розгляду якого суд ухвалює судове рішення. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні власністю, як власники квартири [ADDRESS] (співвласники спільного майно багатоквартирного будинку). Більш того, з технічного плану квартири [ADDRESS] (а.с. 115-116) вбачається, що до загальної площі квартири (а.с. 113-116) включено балкони 0,7 кв.м та 0,8 кв.м, що свідчить про порушення їх прав з боку відповідача шляхом незаконного розміщення зовнішньої реклами на зовнішній стороні балкону. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо законності розміщення реклами на фасаді багатоквартирного будинку. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про рекламу»\~реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб. Частиною 6\~ст. 9 Закону України «Про рекламу»\~встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Абз.1 ч.1\~ст.16 ЗУ «Про рекламу»\~передбачає, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а абз.4 вказаної статті вказує на те, що зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб). Закон України «Про благоустрій населених пунктів»\~визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і який спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 10 встановлено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. Підпунктом \~13\~п.\~«а» ст.\~30\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» від\~21.05.97\~р.\~№ 280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: \~надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами. Аналогічна норма міститься у п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067. Таким чином, до повноважень інспекції з благоустрою виконкому Криворізької міської ради належить здійснення контролю\~ за станом благоустрою міста Кривого Рогу;\~ дотриманням Правил благоустрою в місті Кривому Розі та \~ розміщенням зовнішньої реклами в місті, регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами в місті і притягнення до відповідальності винних за порушення законодавства у сфері благоустрою. Відповідно до п.п. 3,4 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 року зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до\~Закону України\~Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності. Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється. На територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів. Як вбачається з відповіді Інспекції з благоустрою виконкому Криворізької міської ради від 06.08.2019 року за вих. №17/28-1397, що рекламні конструкції розміщені на фасаді будинку [ADDRESS] без отримання відповідних дозволів, тому у відповідності до п. 10.3 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті, затвердженого рішенням Криворізької міської ради №1995 від 28.1.12007 року, власнику рекламних конструкцій направлено листа про усунення порушень порядку розміщення рекламних засобів у м. Кривому Розі, а саме демонтувати вказані конструкції (а.с. 71) . 06.08.2019 року за вих. №17/28/1396 ФОП [PERSON] було направлено листа Інспекцією з благоустрою виконкому Криворізької міської ради та 27.09.2019 р. за вих. №17/23/6618 виконавчим комітетом Криворізької міської ради з вимогою усунення порушення шляхом демонтажу самовільно розташованих рекламних конструкцій (зворот а.с. 71). Згідно з відповіді виконавчого комітета Криворізької міської ради від 01.08.2019 року за вих. №12/18/5182 виконавчим комітетом Криворізької ради дозвіл на розміщення зовнішньої реклами ФОП [PERSON] не надавався (зворот а.с. 72, зворот а.с. 73, а.с. 74). Листом ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» за вих. №3152 від 01.08.2019 р. повідомлено, що ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» є управителем будинку [ADDRESS] з 01.11.2013 року та не має жодних повноважень про надання будь-яких дозволів на розміщення реклами (а.с. 34). Відповідачем до матеріалів справи не надано Дозволу на розміщення зовнішньої реклами, на фасаді будинку [ADDRESS] , погодженого уповноваженим управителем будинку - ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР», у встановленому законом порядку, зокрема відповідно до Додатку до Рішення Криворізької міської ради №1995 від 28.11.2007 року - Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті. Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Таким чином, обсягом зібраних доказів доведено відсутність у відповідача [PERSON] дозволу на розміщення реклами на фасаді будинку [ADDRESS] під вікном та зовнішньої сторони балкону квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень викладених у Рішенні №1995 від 28.11.2007 року «Про порядок розміщення зовнішньої реклами» зі , а саме п. 10.3 у демонтажу підлягають такі рекламні засоби: 10.3.1 самовільно розташовані рекламні засоби та відповідно до 10.4. власники рекламних засобів, що відповідають визначенню п.п.10.3.1, 10.3.2., 10.3.3., 10.3.4, 10.3.5. цього Порядку, повинні усунути порушення порядку розміщення рекламних засобів або демонтувати їх самостійно у термін, зазначений приписом, виданим робочим органом у межах своєї компетенції. Враховуючи,\~що вимоги\~інспекції з\~благоустрою виконкому\~Криворізької міської\~ради та\~виконавчого комітету\~ Криворізької\~міської ради\~про демонтаж\~рекламних конструкцій\~відповідачем не\~виконі,\~у зв`язку\~із чим\~усунення перешкод [PERSON] \~як власнику\~квартири [ADDRESS] ,\~у користуванні\~власністю шляхом\~проведення демонтажу\~зовнішніх рекламних\~вивісок « [INFO] »\~та « [INFO] » та\~зобов`язання відповідача\~здійснити демонтаж\~зовнішніх рекламних\~вивісок « [INFO] »\~та « [INFO] » є\~належним та\~дієвим способом\~захисту \~способом захисту\~позивача [PERSON] \~,\~ при\~цьому \~ \~визнання неправомірними\~дії відповідача\~ [PERSON] ,\~щодо розміщення\~зовнішніх рекламних\~вивісок \~« [INFO] » та\~« [INFO] »\~на стіну\~фасаду будинку\~ під\~вікном та\~зовнішньої сторони\~балкону квартири\~ [ADDRESS] \~не відповідає\~способам захисту цивільних прав та інтересів передбачених ст. 16 Ц України. Щодо посилань представника відповідача на недоречність зазначення Криворізькою міською радою посилань на Порядок розміщення зовнішньої реклами в редакції від 23.06.2004 року №2003, які втратили чинність, хоча і мають місце однак чинним Порядком розміщення зовнішньої реклами в редакції від 28.11.2007 року №1995, також передбачено розміщення реклами за наявності отримання відповідних дозволів. Також, дійсно Рішенням Криворізької міської ради від 23.11.2007 року №1995 було призначено комунальне підприємство "Парковка та реклама" робочим органом щодо регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами. Управління містобудування і архітектури виконкому міськради уповноважити координувати діяльність у сфері розміщення зовнішньої реклами, однак призначення вказаного органу не обмежує основні функції та завдання покладені на Інспекцію з благоустрою виконавчого комітету Криворізької міської ради. Щодо відшкодування майнової шкоди позивачам. Відповідно до частини другої\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Частиною другою\~статті 11 ЦК України\~однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Згідно з частинами першою, другою\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом частини другої\~статті 1166 ЦК України\~цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Статтею 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи, що Звітом про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бюро Незалежної оцінки» встановлена наявність майнового збитку, завданого внаслідок конструктивних елементів, а саме оздоблювальних матеріалів балкону та зовнішньої стіни житлової кімнати, розташованої на другому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] , внаслідок незаконного розміщення зовнішньої реклами відповідачем [PERSON] , яка становить 7100 грн.(а.с. 38) слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] , майнову шкоду у розмірі 7100 грн., як власника якому належить спірна квартира. Однак, вирішуючи вимогу щодо стягнення з відповідача плати за тимчасове користування місцями розташування рекламного засобу суд зазначає наступне . Так, дійсно п.7.1 глави 7 Рішення Криворізької міської ради від 28.11.2007 року №1995 передбачено плату за тимчасове користування місцями розташування рекламного засобу, яка становить базову місячну ставку платежу за 1 м2 місця розташування рекламного засобу, що розміщується на власних опорах, а також на будинках (дахах), фасадах, стінах, балконах тощо, інших будівлях та спорудах дорівнює сумі коштів, яка еквівалентна 10% мінімальної заробітної плати. Пунктом 9.1 Рішення №1995 передбачено, що плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів здійснюється розповсюджувачем зовнішньої реклами на підставі договору тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів з робочим органом. За положеннями пункту 1 частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом\~статті 205 ЦК України\~сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із частиною першою\~статті 206 ЦК України\~усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За\~статтею 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Однак, матеріали справи не містять відповідного Договору тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів між сторонами. Більш того, встановлено наявність незаконного розміщення зовнішньої реклами , у зв`язку із чим відмовити у цій частині стягнення майнової шкоди з відповідача за недоведеністю. Щодо позовної вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Згідно\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із роз`ясненнями\~постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її\~\~заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Посилання позивача [PERSON] на завдання їй моральної шкоди, внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] під час намагання вирішення питання щодо зняття зовнішньої реклами мирним шляхом вона у присутності людей на вулиці, поліцейського їй та її зятю [PERSON] погрожувала, ображала нецензурною лайкою та заборонила їм як власник магазину входити до магазину, чим спричинила душевні страждання наслідком яких стало погіршення здоров`я через отриманий стрес та підвищений тиск, суд не приймає до уваги, оскільки не доведено належними доказами. Більш того, незрозуміло, чим підтверджується сам факт заподіяння позивачеві моральних, за вказаних вище обставин, враховуючи, що [PERSON] з 01 березня 2019 року не є власницею вказаної квартири, а включення до моральної шкоди витрат на купівлю медичних препаратів (а.с. 41, 42) в обґрунтування розміру моральної шкоди, оскільки витрати на купівлю медичних препаратів відносить до майнових витрат. Беручи до уваги те, що позивачем [PERSON] не доведено і не надано суду доказів завдання їй моральної шкоди, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Щодо посилань представникам відповідача на наявність всіх дозвільних документів та надання заяви [PERSON] та [PERSON] , в яких вони не заперечували проти встановлення козирка під вікнами, виписки з протоколу міської архітектурно-містобудівної ради, архітектурно-планувальне завдання №1316 , Висновок №22 управління містобудування і архітектури від 14.06.2005 року , Дозвіл на виконання будівельних робіт, Розпорядження міського голови від 07.12.2005 року №765-р та Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14.12.2005 року №762 (а.с. 127-137) стосуються реконструкції магазину та не спростовують відсутності дозволу на розміщення зовнішньої реклами у встановленому законом порядку на фасаді будинку. Як слідує з квитанції АТ КБ «АКОРДБАНК» №033910009 від 03.09.2019 року (а.с.3), за пред`явлення [PERSON] моральної шкоду у розмірі 4137,63 коп. та майнової шкоди у розмірі 46\~792,63 грн. сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., в той час як мало було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вимога про стягнення моральної шкоди є майновою вимогою) , тобто позивачем переплачено 768,40 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, пунктом 5 частини 3\~статті 133 ЦПК України\~встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачами надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, яка складається зі складання адвокатських запитів - 1000 грн., підготовка позовної заяви та предявлення її до суду - 4000 грн., представництво інтересів позивачі у суді першої інстанції, у тому числі отримання інформації про рух справи, ознайомлення з матеріалами справи - 1000 грн., надано Договір про надання юридичних послуг №22/07/2019 від 22.07.2019 року (а.с. 43-45),товарний чек №1 (а.с. 46) на суму 6000 грн., Договір про надання правничої допомоги №27/11/2019 укладений з [PERSON] 27.11.2019 року (а.с. 87-89) не приймається до уваги, оскільки наданий вже після оплати послуг [PERSON] , суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] витрати на правову на користь позивача [PERSON] пропорційно сумі задоволених вимог (62,5%) у розмірі 3750 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь позивача [PERSON]

Outcome: partial