Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду було уточнено, яким просить в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № ML700/659/2006 від 11.09.2006 року у загальному розмірі 12 087 163,33 грн., у тому числі: 2 019 483,48 грн. заборгованості по тілу кредиту, 579 906,45 грн. заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам, 9 487 773,40 грн. заборгованість з нарахованої пені перед позивачем, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою Харківська обл., м. Харків, вул. Мироносицька, б. 19, кв. 3, та належить відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] 11.09.2006 року за реєстр. № 5241, загальною площею 50,0 кв.м., житлова площа 40,4 кв.м. шляхом надання позивачу права продажу будь-які особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № РML700/659/2006 від 11.09.2006 року, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою Харківська обл., м. Харків, вул. Мироносицька, б. 19, кв. 3, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною не менше 630\~000,00 грн. Передати предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою Харківська обл., м. Харків, вул. Мироносицька, б. 19, кв. 3, в управління позивача на період до її реалізації з надання права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Виселити та зняти з реєстрації мешканців, які проживають та зареєстровані у квартирі, що знаходиться за адресою Харківська обл., м. Харків, вул. Мироносицька, б. 19, кв. 3. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.09.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML 700/659/2006. Згідно кредитного договору, а також на підставі кредитної заявки відповідача від 11.09.2006 р. банк надав відповідачу кредит в сумі 100\~000,00 дол. США. 12.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № ML 700/659/2006 від 11.09.2006 року. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором ML 700/659/2006 від 11.09.2006 р. Відповідач зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. В порушення умов кредитного договору відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки, у звзяку з чим за ними виникла заборгованість перед банком. 09.11.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором № ML 700/659/2006 від 11.09.2006 року в розмірі 12\~087\~163,33 грн., яка складається з: 2\~019\~483,48 заборгованості за кредитом; 579\~906,45 грн. заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам; 9\~487\~773,40 грн. заборгованість з нарахованої пені. 11.09.2006 року в забезпечення виконання зобовязань відповідача за кредитним договором , АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений договір іпотеки № РML 700/659/2006, відповідно до умов якого останній зобовязався відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання за кредитним договором. Предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, б. 19, кв. 3, та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] 11.09.2006 р. за реєстр. № 5241. Погоджена сторонами ціна предмету іпотеки на моменту укладення договору становить 630\~000,00 грн. Заборгованість відповідачем не погашена, у звязку з чим посилаються на наявність підстав для задоволення вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу у її відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] 11.09.2006 року було укладено кредитний договір № ML 700/659/2006, відповідно до п. 2 частини № 1 якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту 100\~000,00 дол. США; цільове використання кредиту купівля нерухомого майна; рісна база нарахування процентів 360 днів у році; сума першочергового внеску 19,84 % вартості нерухомого майна у відповідності до договору купівлі-продажу; дата остаточного повернення кредиту 11.09.2031 р. Пунктом 4 частини 1 кредитного договору встановлено, що повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються. Детальний порядок повернення кредиту та сплати процентів визначений в частині № 2 цього договору. Пунктом 1.1. частини № 2 кредитного договору встановлено, що банк надає позичальнику кредиту у розмірі та валюті, визначеній у частині № 1 цього договору, а позичальник приймає, зобовязується належним чином використати та повернути банку суми отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання визначені у цьому договорі. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. 12.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № ML 700/659/2006 від 11.09.2006 року. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором ML 700/659/2006 від 11.09.2006 р. Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав кредитні кошти, що підтверджується кредитною заявкою від 12 вересня 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами договору кредиту (п. 1.5.1.) повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1 до договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.4. договору сторони погодили що за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених нижче а саме: проценти (п. 1.4.1.): у разі використання фіксованої процентної ставки проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів (п. 1.4.1.1.1.). У разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIRD + фіксований відсоток з розрахунку бази нарахування процентів. За базовий FIRD сторони приймають ставку FIRD (діючу на момент укладення цього договору) на строк в 1 (один) календарний рік. Приписами п. 1.4.1.1.3. договору встановлено, що плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дня видачі кредиту чи його першої частини (траншу). Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIRD (фактично діюча на дату корегування) + Фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, буз укладання будь-яких додаткових договрів до цього договору. Проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток № 1), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов п. 1.5. договору. Частиною 1 ст. 509 ЦК встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязок. Відповідно до ст. 525 ЦК одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. 536 ЦК закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно п. 4.1.1. договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. За прострочення прийнятих на себе зобовязань понад 15 календарних днів позичальник, крім пені передбаченої п. 4.1.1. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф в розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25,00 грн. ( п. 4.1.2.). За прострочення виконання боргових зобовязань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п.п.4.1.1. та п 4.1.2. цього договору, додатково сплачує банку штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50,00 грн. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим, за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 12 087 163,33 грн., у тому числі: 2 019 483,48 грн. заборгованості по тілу кредиту, 579 906,45 грн. заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам, 9 487 773,40 грн. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі № 644/8765/15-ц від 09.11.2015 року задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 12\~090\~817,33 грн., судовий збір в розмірі 3654,00 грн., а всього 12\~090\~817,33 грн. Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що до теперішнього часу свої зобов'язання за кредитним договором №ML 700/659/2006 від 11 вересня 2006 року відповідач [PERSON] не виконав. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №ML 700/659/2006 від 11 вересня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №РML 700/659/2006 від 11 вересня 2006 року. Згідно договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №8893, та витягу з додатку до цього договору права вимоги за договором іпотеки № РML 700/659/2006 від 11 вересня 2006 року перейшли до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до п. 2.1. договору іпотеки - іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотеко держателя для виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, зокрема іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотеко держателя: повернення кредиту (п. 2.1.1.); сплата процентів за користування кредитом (п. 2.1.2.); сплата пені за прострочення повернення кредиту та відсотків, та сплату штрафу за нецільове використання кредиту (п. 2.1.3.); відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитного договору (п. 2.1.4.). Предметом іпотеки, відповідно до п. 3.1. договору, є квартира, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Мироносицька,. б. 19, кв. 3, належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] 11 вересня 2006 року за реєстровим № 5241. Відповідно до приписів п. 4.4. договору іпотеки вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем та становить 630\~000,00 грн. Таким чином, виходячи з умов іпотечного договору та враховуючи невиконання зобовязань за договором кредиту, позивач набув права звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором для задоволення своїх вимог. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого запису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК). Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 630 000 гривень, в той час як загальна сума заборгованості за кредитним договором №ML 700/659/2006 від 11.09.2006 року складає\~12\~087\~163,33 гривень. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституцією України та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Згідно ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури иконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. З огляду на те, що відповідач зобов'язання щодо своєчасного погашення суми за кредитним договором та сплати процентів не виконує, розмір загальної суми заборгованості за кредитним договором значно перевищує суму іпотеки, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню цього слова, поданому в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом № 1304-VIIмораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню. Саме до цього зводяться висновки, викладені в судових рішеннях у справах № 6-35023св15, № 6-482цс15. Таким чином, враховуючи, що кредит був наданий відповідачеві на споживчі цілі в доларах США, загальна площа предмету іпотеки становить 50,00 кв.м., тому до нього застосовуються положення Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Разом з тим, суд приходить до висновку про те, що у звязку з існуванням встановлено законом мораторію на стягнення майна громадян, вимоги позивача про передання предмету іпотеки в управління позивача, також щодо виселення відповідача, на час дії вказаного мораторію задоволенню не підлягають. Згідно платіжного доручення № 3457 від 04.08.2016 року позивачем при зверненні до суду понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial