Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.10.1976 належить будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Спільно з нею в будинку проживав та проживає її син [PERSON] 28 лютого 2009 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу спільно зі своїм сином від попереднього шлюбу - [PERSON] , вселилась до належного їй будинку. З 28.03.2009 [PERSON] разом з [PERSON] були зареєстровані в належному їй будинку за місцем проживання. [INFO] у її сина та [PERSON] народився син - [PERSON] . У травні 2013 року [PERSON] спільно з дітьми залишила її будинок. Із зазначеного часу вони у належному їй будинку не проживають, проте залишились зареєстрованими в ньому як за місцем проживання. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У березні 2015 року [PERSON] , діючи в своїх інтересах та в інтересах недолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , зверталась до Роменського міськрайонного суду з позовом до неї, у якому просила вселити її та неповнолітніх дітей у житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що на протязі 2013-2014 років вона, як колишня невістка, намагалася повернутися до належного їй будинку, просила її впустити проживати в будинок, але вона та її син не впустили ні її, ні дітей, забрали у неї ключі від будинку. Рішенням суду від 11.06.2015 року в задоволенні позову [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, про вселення до її будинку було відмовлено. Крім того, у липні 2015 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Тому позивач просить визнати і [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням, оскільки останній за адресою місця реєстрації не проживає понад один рік. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати: судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні представник позивача Менько Д.Д . позов підтримав повністю, посилаючись на викладені у ньому обставини. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 26 вересня 2019 року судом справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено справу до підготовчого засідання. 18 жовтня 2019 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті на 14.11.2019 на 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] у позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином ( на офіційному веб-сайті судової влади) (а.с. 55). Інші процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України, у справі судом не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28.10.1976 [PERSON] належить будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). Згідно з довідкою, виданою Управлінням адміністративних послуг Роменської міської ради, за даною адресою у вищевказаному будинку, окрім [PERSON] та [PERSON] . зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). Згідно рішення Роменського міськрайонного суду від 11 червня 2015 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , про вселення до житлового будинку по [ADDRESS] відмовлено (а. с. 11-12). Відповідно до рішення Роменського міськрайонного суду від 31 липня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] (а. с. 13-14). З довідок голови квартального комітету № 16 вбачається, що разом з [PERSON] проживає її син [PERSON] , а невістка [PERSON] з травня 2013 року разом не проживає за вказаною адресою, а проживає фактично [ADDRESS] (а. с. 8, 9). З довідки голови квартального комітету № 16 від 11.09.2016 вбачається, що разом з [PERSON] проживає її син [PERSON] , а [PERSON] прописаний, але за цією адресою не проживає (а. с. 10). Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачкою з 1987 року. [PERSON] бачила дуже давно. Колись він та його мати [PERSON] якийсь час жили у [PERSON] , до 2014 року вони виїхали. У позивачки вона буває майже кожного дня, але [PERSON] ніколи не приходить, де він на даний час, вона не знає. Позивачка ніколи їй не говорила про те, що [PERSON] має намір повернутись, вони не спілкуються. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] і знає позивачку вже більше 15 років. [PERSON] - це син колишньої невістки позивачки. Коли син [PERSON] розлучився зі своєю дружиною (матір`ю відповідача), остання забрала дітей і виїхала, на той час [PERSON] ще був неповнолітнім. Вона часто буває в гостях у [PERSON] , але [PERSON] не бачила з 2013 року. Вселитись назад він не намагався. [PERSON] також у будинку позивачки не з`являлась. На підставі наведених доказів судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє будинком по [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований, проте не проживає у зазначеному житлі. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо втрати права користування житлом. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.... Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. П. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для здійснення правничої допомоги. Стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що власник житла - [PERSON] має право та підстави звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки її право на безперешкодне користування житлом, порушено [PERSON] , який зареєстрований в будинку позивача, але не проживає в ньому понад один рік без поважних причин. Мотиви суду. Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову. Судом установлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , в якому разом з нею зареєстрований [PERSON] . Останній у вказаному будинку не проживає без поважних причин більше ніж один рік, доказів протилежному відповідач не надав, а його реєстрація у вказаному будинку створює позивачу перешкоди в отриманні соціальних пільг, зокрема унеможливлює реалізацію права на оформлення субсидії, а тому суд вважає, що порушені права [PERSON] підлягають захисту шляхом задоволення її позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно угоди про надання правничої допомоги від 10 вересня 2019 року, укладеної між адвокатом Меньком Д.Д. та [PERSON] вбачається, що розмір гонорару визначений в розмірі 6000 грн. (а.с.15). Згідно розрахунку розміру витрат на правничу допомогу в цивільній справі адвокатом Меньком Д.Д. на підготування позовної заяви витрачено 4 години, на з`ясування обставин справи, надання консультацій і роз`яснень - 1 годину, та на ознайомлення з наданими документами, їх аналіз, визначення правової позиції в справі, копіювання додатків до позову та оформлення пакету документів для подачі до суду - 1 година. Також, адвокатом передбачався час підготовки відповіді на відзив - 1 година та участь у судових засіданнях - 1 година. Вказана обставина також стверджується актом прийому-передачі наданих послуг від 16 вересня 2019 року (а.с.23). Але враховуючи категорію справи і обсяг правової допомоги, наданої в межах даної справи, суд вважає, що розмір указаної суми витрат на правничу допомогу - 6000 грн. неспіврозмірний, тобто явно завищений. За таких обставин суд, з урахуванням обставин даної справи, зокрема, те, що відповідач відзив на позов не подавав, у зв`язку з чим адвокат не витрачав час на підготовку відповіді на відзив, те, що у даній справі за участі адвоката було проведено одне судове засідання, вважає за необхідне обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України. Суд

Outcome: partial