Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 40593 грн. 70 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 23.05.2011 між сторонами кредитного договору № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 04.01.2018 має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 40593 грн. 70 коп. 10.02.2018 у справі було відкрите спрощене позовне провадження. 02.03.2019 постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального провадження. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання з"явився позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Працюк В.Л. у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] не отримувала кредит у ПАТ КП «ПриватБанк», однак на даний час довести цей факт не може, у зв"язку з чим визнає позовні вимоги частково, на суму тіла кредиту, заборгованості за відсотками та штрафів. Позовні вимоги в частині стягнення пені не визнала. Відповідачка [PERSON] підтримала свого представника та позовні вимоги визнала частково, на суму тіла кредиту, заборгованості за відсотками та штрафів. Позовні вимоги в частині стягнення пені не визнала. Дослідивши письмові докази: копії анкети - заяви позичальника від 23.05.2011, довідку з умов кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна», витягу з Умов і правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 04.01.2018 та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору № б/н від 23.05.2011 відповідач отримала у позивача (ПАТ КБ «ПриватБанк») кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір складається із анкети - заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Підписана відповідачем заява, разом з вказаними документами, становлять між банком та клієнтом договір, про що зазначено у заяві з підписом [PERSON] При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, підтвердив факт отримання загальної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк». З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] порушила умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредиту, унаслідок чого у неї, станом на 04.01.2018, утворилась заборгованість у розмірі 40593 грн. 70 коп., яка складається з: - 4106,33 грн. тіло кредиту; - 921,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 33156,67 грн. заборгованість за пенею; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 1909,22 грн. штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідача. Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростувала докази, надані банком щодо цього факту, однак позовні вимоги визнала частково. Суд вважає, що вказана сума пені не підлягає стягненню з таких підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконаного обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до статті 61 Конституції України «ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення». Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той же час, згідно Умов та правил надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 33156,67 грн. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс17. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним 23.05.2011 між сторонами, то з неї на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість в розмірі 7 437, 03 грн., (за виключенням суми пені та добровільно сплаченої суми боргу). Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави, оскільки відповідачка [PERSON] є інвалідом 2 групи, внаслідок загального захворювання і відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору.

Outcome: partial