Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У квітні 2014 р. Бердичівська районна державна адміністрація Житомирської області (далі - Адміністрація) звернулась з вказаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], який народився [INFO], стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], який народився [INFO], у розмірі 385,00 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на рахунок дитини. Виконавчий комітет Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області (далі - Комітет) з позовом погодився, про що зазначив у листі від 02.07.2014 р. № 267 (а. с. 19). Прокурор Бердичівської міжрайонної прокуратури Житомирської області висловив свою думку щодо позову під час судових дебатів, пояснивши, що, зважаючи на письмові докази, показання свідків та думку дитини, позов підтримує та просить задовольнити. Судом з'ясовано, що [PERSON] є матір'ю дитини - сина [PERSON], який народився [INFO] (запис № 270 в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено 25.05.2001 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.05.2001 р. (а. с. 4). Відповідно до висновку Комітету від 28.04.2014 р. № 186 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] остання разом з сином [PERSON] не проживає з 2002 р, не займається його вихованням та утриманням. Дитини проживала з батьком - [PERSON] та бабою [PERSON]. [INFO] батько дитини - [PERSON], помер, дитина залишилась проживати разом з бабою - [PERSON]. Комітет дійшов до висновку вважати доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], який народився [INFO] (а. с. 3). Згідно з висновком Адміністрації від 18.04.2014 р. № 02-8/3758 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] остання зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, вихованням сина - [PERSON], не займається, ухиляється від виконання своїх обов'язків, не дбає про матеріальний і духовний стан та фізичний розвиток дитини, не створює належні умови для розвитку природних здібностей дитини, не готує її до самостійного життя. За неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності. Протягом декількох років та наданий час [PERSON] проживає зі своє бабою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] повністю займається вихованням онука, забезпечує всім необхідним для його нормального фізичного та морального розвитку. Матеріальної допомоги мати [PERSON] не надає. Все це свідчить про те, що [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина. Дитина перебуває на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Робота з матір'ю не дала позитивних результатів. Адміністрація дійшла до висновку вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина - [PERSON] (а. с. 11). В акті обстеження умов проживання від 25.03.2014 р. сім'ї [PERSON] як висновок зазначено, що в будинку не створені умови для проживання дитини. [PERSON] рекомендовано створити належні умови для проживання дитини. [PERSON] попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків (а. с. 6). Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.2014 р. у справі № 274/2454/14 [PERSON] визнано винуватою за частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей) (а. с. 32). Свідок [PERSON], яка є класним керівником [PERSON], дала показання, зокрема, про те, що він від народження проживає з бабою - [PERSON], яка про нього турбується. Його батьків вона ніколи не бачила, ніколи з ними не спілкувалась. З його мамою розмовляла один раз по телефону. Усі проблеми щодо дитина вона вирішувала з [PERSON]. Зі слів останньої їй відомо, що у мати [PERSON] немає умов для проживання дитини, вона веде аморальний спосіб життя. Свідок [PERSON], яка є психологи гімназії, де навчається [PERSON], дала показання, зокрема, про те, що все шкільне життя [PERSON] виховує, навчає, допомагає баба - [PERSON], яка для нього і мама, і тато, і бабуся, і дідусь - заміняє йому всіх. Мати хлопчика вона ніколи не бачила, ніякої справи з нею не мала, в школі, наскільки їй відомо, мати не було, тобто ніякої участі у житті дитини мати не приймає. Свідок [PERSON], яка є соціальним педагогом у гімназії, де навчається [PERSON], дала показання, зокрема, про те, що він від народження практично був під опікою баби - [PERSON], яка його виховувала, ростила, утримувала, матеріально забезпечувала. Батьки дитину не виховували. Баба добросовісно виконує обов'язки і мами, і тата, і бабусі, всю душу вкладає у дитину, цікавиться навчальним життям, відвідує батьківські збори, співпрацює іншим чином з гімназією. Зі слів дитини вона (свідок) знає, що мати спілкується з нею (дитиною) дуже рідко, як привило - телефоном, і тільки у стані алкогольного сп'яніння, а коли твереза - не цікавиться. У школі мати дитини були лише один раз, коли [PERSON] був у 3-му класі. Свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] знаходиться в неї від народження. Його мати - [PERSON], покинула його на її вихованні, коли йому було менше року, вела аморальний спосіб життя, кинула чоловіка, народила потім другу дитину від іншого чоловіка, яку залишила у пологовому будинку. [PERSON] знаходиться на її (свідка) вихованні до цієї пори, його мати ніколи не піклувалась про нього, за все життя ніколи нічого не купила із одежі, до школи не приходила, не займалась його вихованням. [PERSON] спілкується з сином іноді телефоном у стані алкогольного сп'яніння, що дитині не подобається, дитина скаржиться, що мама їй набридла своїми п'яними розмовами. Статтею 171 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. На виконання зазначеної норми Сімейного кодексу України судом було вислухано [PERSON], який пояснив, що думає, що його мати ([PERSON]) можна позбавляти батьківських прав щодо нього. Вона ним не опікується, не навідує, не телефонує. Іноді може зателефонувати у п'яному вигляді, раз в рік. Маму любить. Маму не бачить, але хотів би. Під час телефонних розмов мама не говорить, що хоче його бачити, не питає, що йому потрібно. Суд, оцінивши наведені вище докази та пояснення (думку) [PERSON], приходить до висновку, що [PERSON] з 2002 р. ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - сина [PERSON], а саме - не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя та праці, не створює належних умов для розвитку його природних здібностей, при цьому [PERSON] опікується баба - [PERSON], з якою він проживає з 2002 р. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частинами першою - третьою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову Адміністрації в частині вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини - сина [PERSON]. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Абзацом першим частини другої статті 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний утримувати свою дитину - сина [PERSON], до досягнення ним повноліття. Частиною першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Обставини, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів (з посиланням на докази їх підтвердження), окрім тієї, що [PERSON], не працює, про що зазначено у висновку Адміністрації від 18.04.2014 р. № 02-8/3758 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], суду не повідомлені. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, аліменти, які має сплачувати [PERSON] на утримання сина - [PERSON], може бути визначено у твердій грошовій сумі - 385,00 грн. Як випливає з частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, яка наведена вище, правило мінімального розміру аліментів (не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) не розповсюджується на випадок визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, зважаючи на частину восьму статті 8 Цивільного процесуального кодексу України, застосовує частину третю статті 193 Сімейного кодексу України, яка регулює правовідносини стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі: за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, суд приходить до висновку що позов Адміністрації в частині вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме - з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина - [PERSON], у розмірі 385,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто аліменти мають бути присуджені з 29.04.2014 р., а рішення в частині їх стягнення підлягає допущенню до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частинами першою статті 79, частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Беручи до уваги ці норми Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з [PERSON] в дохід держави судовій збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial