Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі 46030,72 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 460,30 грн. Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не зявився, надавши судові письмову заяву, по якій просить суд позов задовольнити, справу розглянути за відсутності позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи сповіщеним належним чином, про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився без поважних причин, заяв чи клопотань до суду не надавав. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе позов про стягнення боргу задовольнити частково на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. 25.08.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики в розмірі 2050, 00 дол. США. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2012 року з [PERSON] на корсить [PERSON] стягнуто грошову суму за договором позики від 25.08.2011 року в сумі 16\~400 грн. та судові витрати в розмірі 214, 60 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2014 року за вищезазначеним договором позики задоволено вимогу [PERSON] про стягнення з [PERSON] 3% річних в розмірі 3013,14 грн., суми інфляції в розмірі 9\~368, 50 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та судові витрати в розмірі 9000 грн. На підставі виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 16.05.2012 року та 19.08.2014 року відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню суми боргу. Згідно довідки № 3680 начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції станом на 26.02.2015 року з [PERSON] стягнуто суму в розмірі 4\~535,00 грн., заборгованість складає 35\~061, 24 грн. У звязку з тривалим непогашенням заборгованості, додатково витрачених коштів для проведення стягнення, ростом курсу інфляції, курсової різниці та інших витрат позивач зсушений звернутися до суду. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено,що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу , який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналізуючи вищенаведені норми слідує,що діюче законодавство не обмежує право кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення боргу. Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому стягнення інфляційних нарахувань, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу за період невиконання відповідного судового рішення, є правомірними та обгрунтованими. Відповідно до ст.. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено законом або договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2014 року, яким враховано нарахування 3% річних за період з 14.03.2012 року по 16.04.2014 року, отже станом на 16.03.2015 року суми 3% річних становить 962, 50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до Закону України " Про індексацію грошових коштів доходів населення", враховуючи індекси інфляції за період з березня 2014 року по лютий 2015 року, індекс інфляції становить: у квітні 2014 року 102,2; травні 2014 року 103,8; червні 2014 року - 101,0; у липні 2014 року - 100,4; у серпні 2014 року - 100,8; у вересні 2014 року - 102,9; у жовтні 2014 року - 102,4; листопаді 2014 року 101,9; грудні 2014 року -103,0; січні 2015 року 103,1; лютому 2015 року 105,3. Таким чином коефіцієнт інфляції за березень 2014 року-лютий 2015 року становить - 1,32. Сума заборговнаості позичальника перед позикодавцем становить 35\~061, 24 грн., отже за час прострочення розрахунку інфляційні нарахування складають 11\~687,92 грн. Позивач також просить суд стягнути на його користь понесені ним збитки від курсової різниці, оскільки договір позики був укладений в дол. США на даний час збитки понесені ним у звязку зі зміною курсу валют становлять 25\~989, 50 грн. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на її користь суму моральної шкоди в розмірі 6\~060,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Відповідно до\~\~чинного\~\~законодавства\~\~моральна\~\~шкода може полягати, зокрема:\~\~у\~\~приниженні\~\~честі,\~\~гідності,\~\~престижу або ділової репутації,\~\~моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,\~\~\~\~у\~\~ порушенні\~\~ права\~\~ власності\~\~ (в\~\~ тому\~\~ числі інтелектуальної),\~\~прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у\~\~зв'язку\~\~з\~\~незаконним\~\~перебуванням\~\~під слідством і судом,\~\~у порушенні\~\~нормальних\~\~ життєвих\~\~зв'язків\~\~ через\~\~ неможливість продовження\~\~активного\~\~громадського життя,\~\~порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно зясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним по справі доказам, які свідчать про характер, обсяг та тривалість страждань, яких зазнав позивач у звязку із завданою шкодою, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, та інші негативні впливи, її немайнові втрати, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1\~313,00 грн. та поштові витрати в сумі 17,80 грн., а також судовий збір в розмірі 460, 30 грн. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково. На підставі викладеного й

Outcome: partial