Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Як вбачається з позовної заяви позивач просить: 1. зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дитиною - [PERSON] , [INFO] . 2. визначити наступні способи участі [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , у вихованні його доньки - [PERSON] , [INFO] : -побачення в неділю з 08.00 год. до 20.00 год. за місцем перебування доньки або за місцем проживання батька, без супроводу матері; -побачення у святкові дні (кожне друге офіційне свято) - цілий день із ночівлею за місцем проживання батька; -спільний відпочинок два тижні на рік (тиждень влітку, тиждень взимку); -необмежене спілкування з донькою - [PERSON] , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.03.2011 року у нього та відповідача у м.Ульм (Німеччина) народилась донька [PERSON] . 14.06.2011 року у комуні Ерьо (Данія ) було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим №2637/2011. Починаючи з 2014 року відносини між позивачем та відповідачем зіпсувались і вони почали проживати окремо. 13.09.2016 року рішенням Окружного суду (суд у справах родини) Бад Нойєнар -Арвайлер №62 F 221 /14 (суддя Шнайдер-Кніпс) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] на підставі позовної заяви [PERSON] З дня розірвання шлюбу між ними на території Німеччини, [PERSON] проживала разом з матір`ю [PERSON] З вересня 2016 року по вересень 2017 року позивач підтримував зв`язок з відповідачем та спільною дитиною, спілкувався з ними та перераховував кошти на утримання доньки - [PERSON] . Починаючи з вересня 2017 року зв`язок між сторонами перервано з ініціативи відповідача, у зв`язку з чим він немає можливості спілкуватися ні з відповідачем, ні зі своєю рідною донькою. По сьогоднішній день він не знає де знаходиться його донька [PERSON] . Весь цей час він намагається налагодити зв`язок з дружиною, приймати участь у вихованні доньки, її утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення, проте, відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні його права на участь у вихованні дитини та з 2017 року переховує дитину від батька, що змусило позивача звернутись до суду. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14.03.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.05.2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, та призначено до судового розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 02.08.2019 року залучено Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його участі, та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщалася належним чином, однак до суду повторно не з`явилася без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності суду не надавала та не заявляла. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м.Ульм (Німеччина) народилась [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] . [INFO] року у комуні Ерьо (Данія ) було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим №2637/2011. 13.09.2016 року рішенням Окружного суду (суд у справах родини) Бад Нойєнар -Арвайлер №62 F 221 /14 (суддя Шнайдер-Кніпс) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] на підставі позовної заяви [PERSON] . Також судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, при цьому дитина проживає із матір`ю - [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо надання висновку щодо участі у вихованні дитини - [PERSON] , порядку побачень та спілкуванню з нею її батька - [PERSON] . Згідно Висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.02.2017 року №01-11/2004 Приморська районна адміністрація, як орган опіки та піклування вирішила: зобов`язати громадянку [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька громадянина [PERSON] з його малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] ; визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожну суботу чи неділю місяця з 12:00 до 18:00, а також, дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків. Як зазначає позивач з дня розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] на території Німеччини, їх спільна донька [PERSON] проживала разом з матір`ю [PERSON] Також позивач вказує, що з вересня 2016 року по вересень 2017 року останній підтримував зв`язок з відповідачем та спільною дитиною, спілкувався з ними та перераховував кошти на утримання доньки - [PERSON] . Починаючи з вересня 2017 року зв`язок між сторонами перервано з ініціативи відповідача, у зв`язку з чим позивач немає можливості спілкуватись ні з відповідачем, ні зі своєю рідною донькою. По сьогоднішній день позивач не знає де знаходиться його донька [PERSON] . Весь цей час [PERSON] намагається налагодити зв`язок з дружиною, приймати участь у вихованні доньки, її утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення, проте, відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні його права на участь у вихованні дитини та з 2017 року переховує дитину від позивача. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, вимоги позивача щодо зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дитиною - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачем не були надані документи які б підтверджували можливість перебування в його квартирі, де він зараз зареєстрований та мешкає, малолітньої [PERSON] ; вік дитини - 8 років; певний домашній уклад та певний режим життя, турботу, догляд та харчування, які потребує дівчинка в такому віці, суд вважає, що навряд чи буде доцільним визначати порядок спілкування та побачень з дитиною, як цього просив позивач та забирати її від матері на нічний час, суд приходить до висновку, що доцільним буде, з урахуванням Висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.02.2017 року № 01-11/2004, встановити наступний час спілкування: побачення в неділю з 12.00 год. до 18.00 год. за місцем перебування доньки або за місцем проживання батька, без супроводу матері; побачення у святкові дні, спільний відпочинок за попередньою домовленістю батьків. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з наданої квитанції від 01.03.2019 року позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп., що підлягає відшкодуванню, при цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №39 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача судового збору в сумі 1536,80 грн., сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial