Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В листопаді 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 108 грн 14 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов Генеральної угоди, у разі порушення термінів заборгованості позивач повинен сплатити банку пеню згідно з умовами договору. Свої зобов`язання перед позивачем відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 11 листопада 2019 року у неї виникла прострочена заборгованість на загальну суму 15 429 грн 36 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 4 031 грн 27 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 3 325 грн 19 коп., заборгованість за пенею в розмірі 8 072 грн 90 коп. В зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 15 429 грн 36 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1 921 грн 00 коп. Відповідач [PERSON] не подала відзив на позов. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 05 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання. У судове засідання представник позивача Гребенюк О.С. не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що допустила порушення зобов`язання за договором у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, оскільки кошти, отримані як пенсійне забезпечення, витрачала на лікування, а інших доходів немає. Просила зменшити розмір пені, адже її розмір перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої на виконання умов кредитного договору від 02 серпня 2013 року Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 5 108 грн 15 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 2.1 Генеральної угоди передбачено обов`язок позичальника по погашенню заборгованості з «1» по «25» число кожного місяця у сумі 255 грн 61 коп. для погашення заборгованості по кредиту, процентах, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Термін погашення заборгованості - не пізніше 31 жовтня 2016 року. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Відповідно до пункту 2.8 Генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Оскільки відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору, то станом на 11 листопада 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 429 грн 36 коп. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України 2003 року. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Дослідивши Генеральну угоду укладену між банком та відповідачем [PERSON] , яка була укладена 22 жовтня 2014 року вбачається, що умовами даної угоди визначена сума боргу, відсоткова ставка, строки погашення періодичних платежів та термін повного погашення боргу. Дана угода підписана відповідачем, а тому суд приходить до переконання, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір у якому обумовлено всі його істотні умови. Відповідач в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала та не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 031 грн 27 коп., по відсотках за користування кредитом в розмірі 3 325 грн 19 коп. та заборгованість за пенею в розмірі 8 072 грн 90 коп. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та пеню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила зменшити розмір пені, посилаючись на те, що є особою пенсійного віку та перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. (частина 3 статті 551 ЦК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.3, ч.3 ст.551 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та можливості зменшення за рішенням суду розміру неустойки, в силу вимог ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, з огляду на матеріальне становище відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, шляхом стягнення з відповідача лише 100 грн пені. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 031 грн 27 коп., 3 325 грн 19 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом та 100 грн. пені, всього на загальну суму 7 456,46 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено на 48 % (7 456 грн 46 коп. х 100 / 15 429 грн 36 коп. ). Із платіжного доручення вбачається, що позивачем оплачено судовий збір в розмірі 1 921 грн 00 коп. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 922 грн 08 коп. (1 921 грн 00 коп х 48 % / 100 ) судового збору.

Outcome: partial