Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, який збільшивши розмір позовних вимог, обґрунтовувала тим, що 24.04.1999 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, за час перебування в якому в них народився син [PERSON], [INFO]. 24 березня 2016 року шлюб між ними розірвано в судовому порядку. Зазначає, що під час спільного проживання і за спільні з відповідачем кошти вони придбали: - житловий будинок №7, загальною площею 59,8 кв.м., з господарськими будівлями (спорудами): сарай «Б», навіс «В», гараж «Г», погріб «Д», вбиральня «Ж», літній душ «З», огорожа №1, огорожа №2, огорожа №3, ворота №4, ворота №5, колодязь №6, яма вигрібна №7, водогін №8, вимощення 1, які знаходяться за адресою: Полтавська область, Чорнухинський район, с.Харсіки, вул.Г.Сковороди, вартістю 96\~862 грн; - автомобілі [PERSON], 1986 року випуску, вартістю 57\~040 грн; [PERSON], 1987 року випуску; Урал, 1989 року випуску, УАЗ, 1972 року випуску; - два скутери Kinroad, загальною вартістю 25\~600 грн; -морозильну камеру Атлант, вартістю 5000 грн; -бензинову мотокосу Shindaiwa, вартістю 3\~500 грн. - цеглу силікатну у кількості 4\~000 штук, вартістю 8\~000 грн; - дві табуретки та два стільці, вартістю 500 грн; -меблеву стінку, вартістю 2\~000 грн; - ліжко 2-х спальне, вартістю 2000 грн; - телевізор Paladium, вартістю 500 грн,; дві супутникові антени з ТВ тюнером, вартістю 1\~500 грн; -цегла силікатна у кількості 4\~000 штук, вартістю 8\~000 гривень. Вказаний житловий будинок знаходиться в її користуванні, в якому відповідач з лютого 2016 року не проживає, а в користуванні останнього все інше майно. Крім того зазначає, що в будинку знаходились спільні кошти подружжя в сумі 16\~387 гривень - 15\~000 гривень та 50 євро х 27 (офіційний кур НБУ станом на 15.11.2016 року), які були забраті [PERSON] З огляду на викладене в порядку поділу майна просила: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя вищевказане нерухоме та рухоме майно; 2) в порядку поділу визнати за нею право власності на: - будинок з господарськими спорудами №7 по вул.Г.Сковороди в с.Харсіки Чорнухинського району Полтавської області, вартістю 96\~862 грн; - скутер червоного кольору, вартістю 9\~000 грн. Виділити у приватну власність [PERSON] автомобілі [PERSON], 1986 року випуску; [PERSON], 1987 року випуску; УАЗ, 1972 року випуску, скутер синього кольору, морозильну камеру Атлант, мотокосарку, цеглу силикатну, 2 табуретки та 2 стільці, ліжко, телевізор, 2 супутникові антени, грошові коши 16\~387 грн (16\~387 грн та 50 евро). Відповідач подав зустрічний позов, який мотивував тим, що він з 24 квітня 1999 року до 24 березня 2016 року перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі. Зазначає, що в період спільного проживання в шлюбі і за спільні з відповідачем кошти вони придбали: -житловий будинок №7 з господарськими будівлями (спорудами), в тому числі гараж, вартістю 89\~080 грн, розташованому по вул.Г.Сковороди в с.Харсіки Чорнухинського району Полтавської області; - автомобілі [PERSON], 1986 року випуску, вартістю 57\~000 грн; Урал, 1989 року випуску, вартістю 15\~000 грн; - скутер Kinroad, вартістю 9\~000 грн; -морозильну камеру Атлант, вартістю 2 000 грн; -бензинову мотокосарку Shindaiwa, вартістю 3\~500 грн; - цеглу силікатну у кількості 4\~000 штук, вартістю 8\~800 грн; - пральну машину, вартістю 6\~000 гривень; -мікрохвильову піч, вартістю 4\~000 гривень; -хлодильник Snaige, вартістю 2\~000 гривень; -компютер з монітором, вартістю 5\~000 гривень; -меблі кухонні, вартістю 7\~000 гривень; - дві клітки для кролів, загальною вартістю 4\~000 гривень; - шафа, вартістю 2\~000 гривень; -диван, вартістю 15\~000 гривень; -стіл під компютер 1 500 гривень; -стіл та стільці 2 000 гривень. У звязку з цим просив здійснити поділ будинку та спільного майна між сторонами, визнавши за ним право власності на: 1)гараж, розташованого вул.Г.Сковороди,7 в с.Харсіки Чорнухинського району Полтавської області, вартістю 89\~080 гривень; 2)1/2 частини домоволодіння по вул.Г.Сковороди,7 в с.Харсіки Чорнухинського району Полтавської області (без гаража та будинку), вартістю 46\~731,5 гривень; 3) автомобіль Урал, 1989 року випуску, вартістю 15\~000 грн; 4) цеглу силікатну у кількості 4\~000 штук, вартістю 8\~800 грн№ 5) морозильну камеру Атлант, вартістю 2 000 грн, а всього на суму 161\~611,5 гривень. Виділити у приватну власність [PERSON]: 1)житловий будинок №7 з господарськими будівлями (спорудами), розташованому по вул.Г.Сковороди в с.Харсіки Чорнухинського району Полтавської області, вартістю 131\~052 гривні; 2)? частини домоволодіння по вул.Г.Сковороди в с.Харсіки Чорнухинського району Полтавської області, вартістю 46\~731,5 грн; 3) автомобіль [PERSON], 1986 року випуску, скутер Kinroad, мотокосу, пральну машину, мікрохвильову піч, хлодильник Snaige, компютер з монітором, пилосос, меблі кухонні, 2 клітки для кролів, шафу, диван, стіл під компютер, стіл та стільці, а всього на суму 311\~283,5 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та обґрунтували їх тими ж обставинами, вимог за зустрічним позовом визнали частково не заперечували проти визнання за нею приватної власності на побутову техніку та предмети домашнього вжитку. Суду пояснили, що автомобіль [PERSON], на який право власності зареєстровано за позивачем, відповідач фактично продав третім особам. Крім то, також здійснив відчуження автомобіля Урал без відома позивача, вартість якого ними оцінюється у 240\~000 гривень. Договір купівлі продажу цього автомобіля, де його вартість оцінена у 15\~000 гривень, вважають фіктивним і просили врахувати вартість автомобіля Урал при поділі майна. Також звертають увагу на те, що позивач не знала про існування договору позики між відповідачем та його братом [PERSON]М, а дії відповідача розцінюють як такі, що спрямовані на приховування майна. Відповідач та її представник вимог за первісним позовом визнали частково, вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Зазначили, що на час розподілу в наявності відсутня мотокоса, яку вони з позивачем продали на запчастини сусіду, оскільки вона зламалась. Крім того наявність транспортних засобів - [PERSON], 1987 року випуску; Урал, 1989 року випуску, УАЗ, 1972 року випуску - заперечує, оскільки перший переданий за генеральною довіреністю третій особі під час перебування у шлюбі та на даний час місцезнаходження цього засобу невідоме, а другий вийшов з ладу та був здані на металобрухт. Автомобіль [PERSON], який зареєстрований за позивачем, також нею був переданий за довіреністю третій особі під час перебування у шлюбі. Щодо автомобіля Урал зазначив, що він був придбаний на кошти, які він взяв в борг на підставі договору позики у свого брата [PERSON] у червні 2016 року. За домовленістю між ними, оскільки він не повернув борг до травня 2016 року, він продав його брату автомобіль Урал, який був поламаний. Щодо грошових коштів у сумі 16\~387 гривень повідомив, що йому взагалі про них нічого невідомо. Ухвалою Чорнухинського районного суду від 26 квітня 2017 року провадження у цивільній справі в частині позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом про визнання права власності на автомобіль «Урал» закрито (а.с.211). Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною першою ст.11 ЦПК України, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За приписами пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, зазначені норми права вказують на презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу, якщо інше не доведено одним із подружжя. Як передбачено ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, має аналогічний зміст та яким передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ того майна, яке знаходиться у їх спільній сумісній власності колишнього подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 стаття 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, при поділі майна подружжя, зокрема неподільної речі, необхідно наявність двох умов: згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднє внесення другим подружжям на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісності власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Постановою Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 п.п.22,23 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу ( ст.ст.60, 69 СК України, ст. 368 ч. 3 ЦК України ), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту ), незалежно від того на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом . Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово будівельному, дачно будівельному, гаражно будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо . Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох . Згідно з роз'ясненням, наданим судам у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що подружжя перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1999 року по 24 березня 2016 року, який розірвано за рішенням Чорнухинського районного суду від 24 березня 2016 року (а.с.13-14), мають сина [PERSON], [INFO] (а.с15). Під час перебування в шлюбі відповідач на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.11.1999 державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №69, придбав житловий будинок №7, який знаходиться за адресою: Полтавська область, Чорнухинський район, с.Харсіки, вул.Г.Сковороди (а.с.120). Крім того, під час сумісного проживання в зареєстрованому шлюбі подружжям також було придбано: 1) скутер Kinroad червоного кольору, вартістю 9\~000, скутер Kinroad синього кольору 9 000 гривень, які зареєстровані за [PERSON], пральну машину LG - 3\~000 гривень, мікрохвильову піч Vitek 700 гривень, холодильник Snaige -2\~000 гривень, компютер з монітором - 5\~000 гривень, пилосос - 6\~000 гривень, меблі кухонні 7\~000 гривень, дві клітки для кролів - 2\~000 гривень, шафа 1 500 гривень, диван - 8\~000 гривень, стіл під компютер - 700 гривень, стіл та стільці 1 000 гривень, цеглу силікатну у кількості 4\~000 штук, вартістю 8 800 гривень, морозильну камеру «Атлант» - 2\~000 гривень, , меблеву стінку 2\~000 гривень, ліжко двох спальне 2\~000 гривень, телевізор Paladium 500 гривень, дві супутникові антени та ТВ тюнер до нього 1\~500 гривень, дві табуретки та 2 стільці до нього 500 гривень; 2) легкові автомобілі: - УАЗ 469 Б, 1972 року випуску, зеленого кольору, № двигуна 61591210073899, № кузова 2922, № шасі БН, тип кузова легковий фаетон-В, номерний знак [NUMBER]; - [PERSON] 1.3, 1987 року випуску, сірого кольору, № кузова WVWZZZ80ZJW068379, тип кузова: легковий седан-В, номерний знак [NUMBER]; - [PERSON], 1986 року випуску, сірого кольору, № кузова WVWZZZ16ZGW178320, номерний знак [NUMBER] (а.с.79-85). Вартість рухомого майна, крім автомобілів УАЗ 469 Б та [PERSON], що підлягає поділу, визначалась судом за погодженням між подружжям. Під час розгляду справи на виконання ухвали суду було проведено комплексну судову оціночно-будівельну та автотоварознавчу експертизу, яка призначалась за клопотанням позивача (висновок від 31.03.2017 №1407/1408). Відповідно до висновку експерта ринкова вартість на час проведення експертизи житловий будинок №7, загальною площею 59,8 кв.м., з господарськими будівлями (спорудами): сарай «Б», навіс «В», гараж «Г», погріб «Д», вбиральня «Ж», літній душ «З», огорожа №1, огорожа №2, огорожа №3, ворота №4, ворота №5, колодязь №6, яма вигрібна №7, водогін №8, вимощення 1, які знаходяться за адресою: Полтавська область, Чорнухинський район, с.Харсіки, вул.Г.Сковороди, складає 166\~280 грн. Ринкова вартість автомобіля [PERSON] 1.3, 1987 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], на момент дослідження 14.02.2017, складає вартістю 26\~374, 11 гривень. Ринкова вартість автомобіля УАЗ 469 Б, 1972 року випуску, зеленого кольору, номерний знак [NUMBER], на момент дослідження 14.02.2017складає 23\~630 гривень (а.с.185). Таким чином за час сумісного проживання подружжя придбало майна на суму 349\~484,11 гривень. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу будинку, суд приходить до висновку про визнання за кожним із подружжя права на ідеальну частку без реального розподілу будинку, тобто по ? частині за кожним. При цьому суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що визначена експертом ринкова вартість спірного будинку є завищеною, оскільки висновок експерта не викликає у суду сумнівів, що він був складений з допущенням порушень діючого законодавства. Експертне дослідження проведене відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу" кваліфікованим судовим експертом 3 кваліфікаційного класу судових будівельно-технічних досліджень [PERSON], яка має відповідну кваліфікацію та внесена до реєстру атестованих судових експертів, а висновок містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань. Не погоджуючись з вищевказаним висновком експерта позивач та її представник клопотань про проведення повторної експертизи не заявляли. При цьому необхідно зазначити, що згідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Крім того, з огляду на викладене, враховуючи кількість та види транспортних засобів, які підлягають розподілу, позицію сторін, які також не дійшли згоди щодо поділу цього майна, суд вважає за необхідне визнати за кожним із подружжя права на ідеальну частку без реального розподілу транспортних засобів. При цьому доводи щодо фізичного знищення частини спірного майна автомобіля марки УАЗ 469 Б, 1972 року випуску, які вийшли з ладу та були здані на металобрухт за час перебування з позивачем в шлюбі, - є неспроможними, оскільки не підтверджені жодним доказом, тоді як вказаний транспортний засіб зареєстрований за відповідачем. Не спростовує статус спільного майна подружжя - автомобілів марки [PERSON] та [PERSON], що підлягає врахуванню при розподілі спільного майна, передача їх в користування третім особам, оскільки транспортні засоби зареєстровані за сторонами. Беручи до уваги те, що колишнє подружжя не домовилися про порядок поділу майна, то суд вважає з урахування позицій сторін та обставин справи розподілити спільне майно подружжя наступним чином, при цьому виділивши: -[PERSON]: скутер Kinroad червоного кольору, вартістю 9\~000, пральну машину LG - 3\~000 гривень, мікрохвильову піч Vitek 700 гривень, холодильник Snaige -2\~000 гривень, компютер з монітором - 5\~000 гривень, пилосос - 6\~000 гривень, меблі кухонні 7\~000 гривень, дві клітки для кролів - 2\~000 гривень, шафа 1 500 гривень, диван - 8\~000 гривень, стіл під компютер - 700 гривень, стіл та стільці 1 000 гривень, а всього майна на 182\~542,06 гривень, з урахуванням вартості ? частини будинку та ? частин автомобілів УАЗ 469 Б, «Volkswagen Polo», «Volkswagen Jetta». -[PERSON]: цеглу силікатну у кількості 4\~000 штук, вартістю 8 800 гривень, морозильну камеру «Атлант» - 2\~000 гривень, скутер Kinroad синього кольору 9 000 гривень, меблеву стінку 2\~000 гривень, ліжко двох спальне 2\~000 гривень, телевізор Paladium 500 гривень, дві супутникові антени та ТВ тюнер до нього 1\~500 гривень, дві табуретки та 2 стільці до нього 500 гривень, а всього майна на 166\~942,06 гривень, з урахуванням вартості ? частини будинку та ? частин автомобілів УАЗ 469 Б», «Volkswagen Polo», «Volkswagen Jetta». Враховуючи позицію відповідача суд вважає необхідним не стягувати з позивача на його користь грошову компенсацію різниці вартості часток. Крім того, відповідач фактично заперечує факт придбання автомобіля Урал за спільні кошти подружжя, вказуючи, що це відбулося за рахунок коштів, отриманими особисто ним за договором позики. На підтвердження укладення договору позики відповідачем надана розписка, з якої вбачається, що [PERSON] 01.06.2013 року отримав від [PERSON] в борг 5\~000 доларів США на придбання грузовика УРАЛ. В разі неповернення боргу до 29.05.2016 року зобовязувався даний автомобіль передати у власність [PERSON]М (а.с.129). З договору купівлі-продажу від 12.04.2016 року видно, що [PERSON] продав [PERSON] автомобіль Урал, 1989 року випуску, за 15\~000 гривень (а.с.60). Свідок [PERSON] В.М. суду показав, що дійсно він є рідним братом відповідача і у 2013 року дав в борг останньому 5\~000 гривень. Ці гроші йому дали батьки, які в цей час продали квартиру. В послідуючому, оскільки [PERSON] не міг повернути борг за домовленістю автомобіль Урал був проданий йому за 15\~000 гривень у квітні 2016 року. Двигун автомобіля був непрацюючий, він його замінив. Отже, з огляду на викладене, відсутність вимоги про визнання договору недійсним у частині продажу автомобіля, а також положень п.3 ч.1 ст.57 СК України, спірний автомобіль Урал не може бути предметом поділу з підстав, заявлених у позові. Відтак вимоги про визнання цього транспортного засобу обєктом спільної сумісної власності задоволенню не підлягають. Крім того, позивачем не надано доказів, що грошові кошти в сумі 16\~387 грн були забраті відповідачем і взагалі існували. Не підлягають задоволенню і вимога щодо поділу мотокоси, оскільки поділу підлягає спільне майно подружжя наявне на час припинення спільного ведення домогосподарства (шлюбу). Доказів того, що мотокоса була наявна на час припинення спільного ведення домогосподарства, позивачем не надано. Відповідно до ч.1 ст.88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з позову [PERSON] заявлено дві вимоги - про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ. Вимога щодо визнання майна обєктом спільної сумісної власності задоволена судом на 85,7%(14х100/12), вимоги щодо поділу будинку та скутера - 50% та 100% відповідно. Таким чином пропорційність задоволених вимог позивача становить 78,5%. Відповідно до встановленого ст.88 ЦПК України принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 78,5% від загальної суми понесених нею судових витрат, що становить 5\~708,54 грн (1181,62 + 6\~090,4 х78,5/100). При цьому 1\~127,79 гривень з вказаної суми підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, - недоплачених сум судового збору при подачі позову позивачем [PERSON], (551,20 грн вимог немайнового характеру, та 576,59 грн вимог майнового характеру (сума позову 175\~280 грн), якою було сплачений судовий збір у сумі 1\~181,62 грн . З огляду на викладене з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4\~580,75 грн (5\~708,54 1\~127,79). Пропорційність задоволених вимог за зустрічним позовом становить 64% (146 611,5 грн(ціна зустрічного позову)х100/93 940 грн). В звязку з частковим задоволенням зустрічного позову підлягають стягненню з позивача на користь відповідача 64,9% \~від загальної суми понесених ним судових витрат 1\~617 грн., що становить 1\~034,88 грн (1\~617х64,9/100). На підставі викладеного,

Outcome: partial