Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

в позові вказано, що 11/11/2010 у сторін народилась донька [PERSON] , яку залишено проживати з матір?ю під час розірвання шлюбу, 29/03/2013 присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі 1/2 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 12/02/2013 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку позивача борг по пені складає 1096474,64 гривень, а оскільки пеня не повинна перевищувати борг по аліментах, тому пеня по аліментах складає 214595,96 гривень. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача 214595,96 гривень. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] у сторін народилась донька Юлія 11/11/2010. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18/12/2012 доньку сторін залишено проживати з позивачкою. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29/03/2013 присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання доньки сторін в розмірі 1/2 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму. 20/06/2013 рішення місцевого суду в частині розміру аліментів на утримання доньки сторін залишено без змін. Відповідно до інформації за виконавчим провадженням №39080165 видано виконавчий лист на стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Державним виконавцем Трощак К.М. складено розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів та пені. Відповідач подав суду результати його аналізів, узд, виписки. Відповідач не надав суду пояснення щодо того яким чином його захворювання перешкодили йому виконати обов?язок зі сплати аліментів, виконувати трудові обов?язки, отримувати заробітну плату. Нявність у відповідача витрат на його потреби або на надання допомоги його родичам вказує саме на наявність у відповідача можливості нести відповідні витрати. Отже саме відповідачем спростовано його пояснення про неможливість сплачувати аліменти у формі надання пояснення про те, що у нього були витрати і він їх міг нести. Однак і позивачем заперечено надання відповідачем аналізів, узд, виписок, оскільки відсутній будь-який зв?язок між захворюванням відповідача та його можливістю сплачувати аліменти. Так само захворювання відповідача не перешкодили йому виконувати трудові обов?язки та отримувати від цього дохід. Разом з цим до предмету даного спору не належить встановлення аналізів відповідача, проведених йому ультразвукових досліджень, виду захворювань у відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Також наявність у відповідача хронічних чи поточних захворювань не складають безпосередній предмет спору, оскільки заборгованість відповідача зі сплати аліментів сформувалась з 2016 року, загальний розмір пені складає 1096474,64 гривень, а до стягнення позивачка просила суд в сумі 214595,96 гривень, що відповідає заборгованості зі сплати аліментів. Заперечуючи позов відповідач надав перед судом пояснення про те, що причиною несплати аліментів було одночасно наявність у відповідача захворювань та витрат на допомогу його матері і невиконання органом державної виконавчої служби виконавчого документу. Однак зазначені підстави є взаємосуперечливими, оскільки одна з них характеризує неможливість сплати аліментів, а інша можливість сплати, але перекладання виконання свого обов?язку на третю особу. Отже відповідачем надано пояснення саме з метою уникнення негативних наслідків невиконання його обов?язку зі сплати аліментів, а не через неможливість сплачувати відповідні аліменти чи відсутність його вини у несплаті аліментів. За умови ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження єдиним наслідком несплати аліментів було формування заборгованості з їх сплати. Отже відповідачу було однозначно відомо, що у разі несплати ним аліментів і не стягнення їх в примусовому порядку єдиним правовим наслідком буде акумулювання заборгованості та її збільшення з кожним наступним періодом несплати аліментів. Відповідач не довів, що ним вчинено всі дії, які залежали саме від нього для уникнення формування заборгованості зі сплати аліментів. По-перше, відповідачем не доведено перед судом, що він виконав його обов?язок і повідомив орган державної виконавчої служби про зміну місця його роботи. По-друге, відповідачем не доведено, що ним подано заяву в бухгалтерію для відрахування аліментів роботодавцем, як це передбачено законодавством України. До форм ухилення від сплати аліментів належать як пряма відмова від сплати встановлених рішенням суду аліментів, так і дії (бездіяльність) особи, яка повинна їх сплачувати, що спрямовані на повне чи часткове ухилення від їх сплати: неповідомлення державного виконавця про зміну місця роботи чи проживання, приховування видів заробітку (доходів), які згідно з постановою КМУ від 26.02.1993 №146 Про види заробітку (доходу), що підлягають облікові при відрахуванні аліментів підлягають облікові при відрахуванні аліментів і з яких вони повинні утримуватись, звільнення з роботи та інші дії, що свідчать про наміри особи повністю чи частково ухилитись від сплати аліментів. Так в судовому засіданні відповідач надав перед судом пояснення про те, що він сплачував аліменти частково, на власний розсуд, а також про те, що він не сплачував аліменти саме тому, що вважав позивачку і так достатньо забезпеченою. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що розмір пені розраховано державним виконавцем, відповідач знав про присуджені аліменти, знав про виконавче провадження і не сплачував їх умисно. В судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що заборгованість виникла внаслідок умисно небажання відповідача виконувати судове рішення та його обов?язок зі сплати аліментів, у відповідача були високі доходи і він умисно не бажав платити аліменти; відповідач не надав жодного доказу, що він звертався до ВДВС про те, що змінив роботу; у відповідача є брат, а тому не тільки відповідач допомагає їх батькам; відповідач не надав жодного доказу того, що він будь-яким чином допомагав батькам взагалі, а за рахунок грошей на аліменти зокрема; відповідач умисно обманює суд для уникнення негативних наслідків для себе. В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов з тих підстав, що умислу у невиплаті аліментів немає, державна виконавча служба не виконувала належним чином рішення, а тому заборгованість сформувалась з цієї причини, суд може зменшити розмір стягнення по пені, відповідач лікувався від хронічних захворювань, відповідач змінив місце роботи і звертався про це до ВДВС, за змістом рішення Верховного Суду пеня стягується у разі ухилення від виконання обов?язку з оплати аліментів; відповідач не перешкоджав ВДВС у примусовому стягненні аліментів. В судовому засіданні відповідач заперечив позов з тих підстав, що він звертався до ВДВС про зміну роботи; цікавився розміром заборгованості, має хронічні захворювання; матір відповідача лікувалась; платив позивачці, що бажав, оскільки вважав її і так забезпеченою; письмово до ВДВС не звертався, має нову сім?ю, хоча шлюб не зареєстровано. За змістом пояснень відповідача йому було відомо про ухвалене судове рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання їх доньки. Відповідачу було відомо про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки сторін. Відповідачу було однозначно відомо, що не здійснення виплати аліментів на утримання його доньки формує заборгованість зі сплати аліментів; правовим наслідком невиконання обов?язку зі сплати аліментів є нарахування пені. Здійснення витрат на утримання доньки відповідача належить до обов?язків відповідача. Таким чином відповідач надав перед судом пояснення про те, що у нього була можливість утримувати нову сім?ю, надавати грошові кошти матері відповідача, здійснював витрати на власне лікування. В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що протягом спірного періоду відповідач сплачував аліменти, але частково. Відповідач надав перед судом пояснення про те, що він вважав позивачку забезпеченою та надав грошові кошти на виплату аліментів частково. Таким чином відповідач знав про його обов?язок сплачувати аліменти за змістом закону, відповідач знав про його обов?язок сплачувати аліменти за змістом судового рішення, відповідач знав про відкрите виконавче провадження щодо сплати аліментів, а також відповідач знав про його обов?язок повідомити орган ВДВС про зміну місця роботи. Оскільки відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти й ухилявся від їх сплати протягом відповідного часу, тому є встановленою наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів. За поясненням позивача у відповідача був високий дохід, а тому у нього була можливість сплачувати аліменти. За поясненням відповідача він мав можливість нести витрати на лікування матері, лікування себе від хронічних захворювань, витрати на утримання нової сім?ї, виплачував позивачці аліменти за своїм бажанням. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.06.2019 року у справі № 333/6020/16 "Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %." Відповідач не надав власного розрахунку на спростування та заперечення розрахунку позивача в частині пені. Відповідач не надав власного розрахунку на спростування та заперечення розрахунку позивача в частині аліментів. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач та його представник не подали суду будь-якого розрахунку на спростування розрахунку позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів розмір пені може бути зменшений з урахуванням річного доходу відповідача за 2020 рік до суми 50000 гривень. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial