Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовом до Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала вчителем української мови у Іваничівській спеціальній загальноосвітній школі - інтернат. 30 серпня 2014 року її було звільнено з займаної посади у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ. Не погоджуючись із виданим наказом зазначає, що чисельність штату педагогічних працівників у Іваничівській спеціальній загальноосвітній школі - інтернат скорочена не була. Керівник вище вказаного закладу не повідомив її про майбутнє звільнення з займаної посади, не було запропоновано переведення на іншу роботу, не враховано її переважне право залишитись на роботі, та відсутність попередньої згоди на її звільнення профспілкового органу, також керівником закладу не було повідомлено Державну службу зайнятості про фактичне звільнення з роботи. Вважає, що у зв'язку з її незаконним звільненням виник вимушений прогул. У зв'язку із втратою роботи позивач зазнала моральних страждань, перенесла душевні страждання, оскільки втратила основне матеріальне джерело існування, змушена переживати за своє подальше життя. На підставі викладеного просить поновити її на посаді вчителя Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат, стягнути з Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат на її користь 2620,98 грн. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди та витрати на правову допомогу. Судом за клопотанням позивача було проведено заміну первісного відповідача Іваничівську спеціальну загальноосвітню школу - інтернат належним відповідачем Управління освіти і науки Волинської облдержадміністрації, залишивши при цьому первісного відповідача третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги уточнила та просить поновити її на посаді вчителя української мови Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат, стягнути з Управління освіти та науки Волинської облдержадміністрації за час вимушеного прогулу середній заробіток в сумі 11357,58 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача по справі. У підтвердження своїх позовних вимог додатково зазначає, що не дивлячись на значене скорочення учнів у школі, годин української мови зменшилось лише на чотири, і вона згідна працювати з неповним тижневим навантаженням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач додатково зазначила, що 30 серпня 2014 року перед початком педагогічної наради їй було запропоновано отримати трудову книжку у діловода у зв'язку із її звільненням. Тобто, фактично її було «викинуто» зі школи без будь-якого попередження, від таких незаконних дій дирекції школи вона понесла значні моральні страждання, відчувши себе безпомічною та без додаткового заробітку на проживання. Від зазначених дій директора школи вона пережила значний психологічний стрес та моральні страждання. Представники відповідача Управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації Марчук О.М. та Ковальчук М.А. позовні вимоги не визнали та пояснили суду, що відповідно до ст. 25 ЗУ «Про загальну середню освіту» розподіл педагогічного навантаження у загальноосвітньому навчальному закладі здійснюється його керівником і затверджується відповідним органом управління освіти. У зв'язку з значним зменшенням кількості дітей, директор Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат Лазаренко-Штикало Л.Р. привела штатний розпис закладу у відповідність до наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження типових штатних нормативів спеціальних загальноосвітніх шкіл (шкіл-інтернатів) для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку». Наказом від 13 червня 2014 року № 19 к/тр Лазаренко-Штикало Л.Р. попередила позивача про істотні зімни умов праці та окремих працівників про можливе вивільнення у зв'язку із можливим зменшенням контингенту учнів, а як наслідок скорочення кількості годин та класів. Лазаренко-Штикало Л.Р. діяла відповідно до своїх повноважень наданих їй статутом школи, зокрема п. 4.4 та звернулась із листом від 28 серпня 2014 року № 228 до Управління освіти і науки облдержадміністрації про звільнення дванадцятьох педагогів школи інтернату. Наказом управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації від 29 серпня 2014 року № 180-к [PERSON] з 30 серпня 2014 року звільнено із займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпПУ. Зазначають, що на даний час управління освіти і науки облдержадміністрації затверджено новий штатний розпис Іваничівської загальноосвітньої школи - інтернат. Крім того, враховуючи, що позивач є особою пенсійного віку, то підстав для подання відомостей у Державну службу зайнятості про її вивільнення немає. На підставі наведеного просять в задоволенні позову відмовити повністю. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Лазаренко-Штикало Л.Р. та Свередюк Ю.А. позовні вимоги не визнали повністю та зазначили, що дирекція школи неодноразово піддавалась критиці із сторони обласної ради та обласного Управління освіти про те, що у школі 30 відсотків працюючих - пенсіонери. Крім того, маючи достовірну інформацію про можливе зменшення кількості учнів у школі директор школи 13 червня 2014 року попередила всіх педагогічних працівників про можливі істотні зміни в організації праці та їх вивільнення. Приймаючи рішення про подальше вивільнення працівників директор школи виходила, як з принципу гуманізму так і продуктивності праці її працівників. У зв'язку з чим і було підготовлено подання про звільнення пенсіонерів, залишивши на роботі молодших, більш творчих працівників з однаковою кваліфікацією. Зокрема, на посаді вчителя української мови з повним тижневим навантаженням працює дочка позивача, також педагог вищої кваліфікації. Штатний розпис, який було затверджено начальником Управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації Загревою В.Я., підтвердив зменшення педагогічних працівників: вчителів на - 5,39, вихователів на - 7,76 посадових окладів. Крім того, зменшився цілий ряд посадових окладів і серед технічних працівників. А тому вимоги позивача вважають безпідставними та просять в їх задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, дослідивши наданні докази, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу № 180-к від 29 серпня 2014 року виданого управлінням освіти і науки Волинської облдержадміністрації, звільнено з посади вчителя Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України від 13 травня 1999 року «Про загальну середню освіту» трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. З'ясовуючи чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва та праці і зокрема, скорочення чисельності та штату працівників, суд встановив, що штатним розписом Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи інтернат затверджений начальником Управління освіти і науки Волинської облдержадміністрації 01 вересня 2014 року встановлено штат в кількості 67,84 штатних одиниці з яких: 30,34 педагогічних працівників, що на 13,15 одиниць менше, ніж у штатному розписі станом на 01 вересня 2013 року. Суд вважає, що з даного моменту власник, Волинська обласна рада, або уповноважений на те орган Управління освіти і науки Волинської облдержадміністрації повинні привести у відповідність кількість працюючих осіб до нового штатного розпису з врахуванням вимог ст. 49-2 КЗпП України. На думку суду, наказ № 19 к/тр від 13.06.2014 року про істотні зміни умов праці виданий передчасно, безпідставно та не уповноваженою на те особою. (а.с 33). Зміни в штатному розписі Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат відбулися після звільнення працівників. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] проведено з грубим порушення вимог КЗпП України і вимога про поновлення на займаній посаді підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до часткового задоволення. Позивачем та її представником належно підраховано розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 11357,58 грн. Разом з тим, [PERSON] при звільненні було зараховано на картковий рахунок вихідну допомогу в сумі 2401,07 грн., а тому стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід зменшити на зазначену суму, що передбачено п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 і до задоволення підлягає сума в розмірі 8956,51 грн. з чим фактично і погодилися позивач та її представник у судових дебатах. Суд не бере до уваги твердження представників відповідача, що директор школи самостійно розпоряджається коштами і стягнення слід проводити із рахунків Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат. Як вбачається із наданих штатних розписів, при затвердженні кількості штатних одиниць затверджується та виділяється розмір заробітної плати із обласного управління освіти і науки, тобто на думку суду саме відповідач повинен провести фінансування даних витрат. При вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн., суд виходить із того, що звільненням із займаної посади позивачу були заподіяні певні моральні страждання. Однак із пояснення самого позивача вбачається, що її більше образила сама процедура звільнення та поведінка колишньої колеги, директора школи. На думку суду сам факт поновлення на роботі та відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу є достатньою сатисфакцією за ті моральні страждання, які перенесла позивач, а тому в стягненні 2000 грн. моральної шкоди слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати за надання правової допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 667 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 243 грн. 60 коп. та 192,45 грн.

Outcome: partial