Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON]М звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі за текстом «ПАТ»), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь: кошти, у розмірі сплачених ним сум - 18770 грн. 00 коп.; моральну шкоду у розмірі 18000 гривень; неустойку в сумі 53203 грн. 00 коп. В обґрунтування позову навів наступне. 10 вересня 2013 року в приміщенні ПАТ, розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, 58, йому, як постійному клієнту з надійною кредитною історією, працівниками кредитного відділу було запропоновано отримати споживчій кредит. Така послуга дійсно була потрібна і він, позивач, погодився з пропозицією ПАТ та уклав договір №92220431000. Пункт 1 цього договору передбачав, що сума кредиту становить 20714 грн. 91 коп. Пункт 1.1 вказаного договору передбачав надання кредиту не пізніше 30 календарних днів з моменту підписання цього договору. Згідно п. 3 вищезазначеного договору, ціна товару складала 19400 грн. 00 коп. Відповідно підпункту 3.1 п.3 вказаного договору передбачена окрема сплата за власний кошт 1950 гривень вартості товару. Пункт 12 договору зазначає, що в забезпечення розрахунків за кредитом, передається в заставу саме товар - вікна, комплектуючі, вікна. Підпункт 13.3 договору передбачає максимальну суму ліміту кредитної картки 50000 гривень. Підпункт 13.4 договору передбачає розрахунки за цим кредитом шляхом поповнення кредитної картки. Підпункти 13.7 13.9 договору також прописують розрахунки з використанням кредитної картки. Пункт 15 договору передбачає доручення ПАТ здійснювати договірне списання коштів на користь третіх осіб як-то: 17450 грн. на користь [PERSON]; 3072 грн. 96 коп. - на оплату страхового платежу; 191 грн. 95 коп. - на оплату разової комісії за надання кредиту. До договору про надання споживчого кредиту № 92220431000 від 10 вересня 2013 долучався Додаток №1 графік платежів. Він, позивач, уклав цей договір і приступив до виконання графіку платежів, навіть з випередженням, що підтверджується належними платіжними квитанціями за період з 20 вересня 2013 по 4 лютого 2015 року і загалом, за вищезазначений період, сплатив ПАТ 18770 грн. 00 коп. Але до даного часу ПАТ не надав йому, позивачу, ні кредитної картки, ні товару, передбаченого пунктами 12 та 15 договору № 92220431000. На його письмові вимоги про надання товару по споживчому кредиту, придбаного за вищезазначеним договором у відповідності із ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», отримав замість цього товару чотири письмові відмови із пропозицією продовжувати сплачувати кредитні зобовязання із погрозою притягнення мене до відповідальності. 4 вересня 2014 року надійшла письмова погроза про візит для огляду його, позивача, майна та подальшої його реалізації. З метою запобігання такому візиту, щоб не травмувати хворих старих батьків та малолітніх моїх дітей продовжив платежі. Вказує, що такі дії ПАТ завдали йому суттєвої моральної шкоди, яка полягає в тому, що з метою захисту своєї родини від небажаних візитів змушений був докорінно змінити свій звичний життєвий уклад., а саме, залишити приватний будинок у селі та переїхати в чужу квартиру і при цьому нести витрати на її оплату. Змушені проживати окремо від батьків, які самі потребують допомоги за віком і, навпаки, позбавлені можливості спілкування з онуками. Таку зміну звичного укладу життя оцінює в мінімальну суму у вигляді оплати за чужу квартиру в розмірі 18000 грн. Оскільки, до тепер ні товару, придбаного в кредит, ні кредитної картки за договором не отримав і ця послуга для нього втратила зміст, згідно ст. ст. 10, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відмовляється від договору № 92220431000. Неустойку згідно ч.6 п.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 16 липня 2014 по 5 травня 2015 року в розмірі 1% неповернутої суми розрахував наступним чином: 8010 грн. (16 липня 2014 року 5 травня 2015 року = 383 днів) = 30678 грн.; 1100 грн. (16 липня 2014 року 5 травня 2015 = 293 днів) = 3223 грн.; 1760 грн. (13 серпня 2014 року 5 травня 2015 року = 265 днів) = 4664 грн.; 1300 грн. (28 серпня 2014 року 5 травня 2015 року = 250 днів) = 3250 грн.; 1200 грн. (3 вересня 2014 року 5 травня 2015 року = 244днів) = 2928 грн.; 1200 грн. (10 жовтня 2014 року 5 травня 2015 року = 210днів) = 2520 грн.; 1100 грн. (10 листопада 2014 року 5 травня 2015 року = 178 днів) = 1958 грн.; 1100 грн. (3 грудня 2014 року 5 травня 2015 року = 156 днів) = 1716 грн.; 1100 грн. (9 січня 2015 року 5 травня 2015 року = 116 днів) = 1276 грн.; 1100 грн. (4 лютого 2015 року 5 травня 2015 року = 90 днів) = 990 грн. Збільшивши розмір позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь: кошти, у розмірі сплачених ним відповідачу сум - 20720 грн.; моральну шкоду у сумі 40500 грн. 00 коп.; неустойку в сумі 75628 грн. 00 коп. а також витрати на оплату почеркознавчої експертизи у сумі 3523 грн. 00 коп. При цьому зазначив, що 20720 грн. 00 коп. складаються з 18770 грн. згідно платіжних квитанцій, наявних в справі та 1950 грн., сплачених відповідно вимогам п. 3.1 договору № [NUMBER]. Розмір моральної шкоди визначив виходячи з вартості оренди житла з жовтня 2014 року по даний час 1500 грн. помножити на 27 місяців. Неустойку розрахував виходячи з вимог ч 6 п.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 16 липня 2014 року в розмірі 1% неповернутої суми в межах строку, встановленого п. 1 ч.2 ст. 258 ЦКУ, для стягнення неустойки на день розгляду справи: 20720 грн. помножити на 1% помножити на 365 днів = 75628 гривень. Обґрунтовуючи збільшення позовних вимог вказав, що до тепер ні товару, придбаного в кредит, ні кредитної картки за договором № 92220431000 він від ПАТ не отримав і ця послуга для нього втратила зміст, тому згідно ст. ст. 10, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відмовляється від договору № 92220431000. Вказує, що необхідність у збільшенні позовних вимог виникла в процесі слухання справи, коли 13 вересня 2016 року вперше дізнався після ознайомлення із висновком почеркознавчої експертизи, що в день укладення кредитного договору, 10 вересня 2013 року отримав і передав банку на виконання умов п. 12 Договору № 92220431000 вікна та комплектуючі до них. Вважає, що банк, який за договором доручення № 242-0004 від 30 серпня 2013 року перерахував гроші [PERSON], сплатив їй комісійну винагороду і отримав від неї вікна, а він, позивач, за все це заплатив своїми грошима і не отримав нічого дотепер, крім погроз від ПАТ. На його вимогу від 10 квітня 2014 року про повернення сплачених сум банк відповів листом від 16 липня 2014 року. Саме із цієї дати, 16 липня 2014 року він і визначав початок терміну для розрахунку неустойки. При цьому врахував вимоги п.1 ч. 2 ст. 258 ЦКУ і зробив розрахунок неустойки виключно за 365 днів в межах терміну позовної давності. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та підтвердив його зміст. Крім того пояснив, що на час укладення договору проживав за адресою: [INFO] разом із сімєю. Крім того, подав письмові пояснення, згідно до яких, у ПАТ відсутній єдиний належний та допустимий доказ, який би підтверджував фактичне надання грошових коштів на виконання умов договору № 92220431000 від 10 вересня 2013 року. Свої твердження обґрунтовує вимогою ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», наказом Держказначейства України № 68 від 27.07.2000 р. та постановою НБУ від 21.01.2004 р. №22, якими затверджено «Інструкцію про форму меморіальних ордерів та порядок їх складання», де пункт 42 вищезазначеної Інструкції чітко вимагає наявність в меморіальному ордері підписів відповідального виконавця банку, який оформляв меморіальний ордер та працівника, на якого покладено функції контролера, а також штамп банку і т.п. Пункт 19 Інструкції, як і у разі договірного списання коштів, також вимагає дотримання зазначення реквізитів отримувача та відмітки про отримання цих коштів. З копії меморіального ордеру вбачається відсутність усіх вищезазначених реквізитів, тобто немає ні підписів особових осіб банку, ні штампу з датою 11 вересня 2013 року, а навпаки, проставлено штамп з датою «28.12.2015 р.», яким посвідчено всі вище перелічені порушення. Вважає, що такий письмовий доказ підтверджує обґрунтованість його позовних вимог щодо невиконання ПАТ умов договору, від яких у зв'язку із цим, він позивач, відмовляється. Наполягає, що договір доручення № 242-0004 від 30 серпня 2013 року, укладений між ПАТ та ФОП [PERSON] також підтверджує, що ці дві особи домовились між собою без його, позивача участі , в той час як розділ термінів у вищезазначеному договорі передбачає його, як клієнта. Але сторони домовились 30 серпня 2013 року про пошук такого клієнта, яким виявився він, позивач. Пунктом 2.3 договору передбачає видачу кредитних коштів клієнту з зарахуванням на поточний рахунок ФОП [PERSON] Всі ці умови вирішувалися без його участі і вплинути на них у нього не було можливості. Пункт 3.1.8 договору передбачає відмову від кредитування клієнта у разі, якщо товар не буде поставлений ФОП [PERSON] протягом 30 календарних днів з будь-яких причин. Вказує, що товар не поставлений до тепер і припускає, що саме тому меморіальний ордер і недооформлений. Пункт 4.8 договору передбачає, що ФОП [PERSON] у разі його, позивача, відмови від кредитного договору повинна повернути кошти разом із штрафними санкціями на рахунок банку, тобто, банк передбачав можливість його, позивача, відмови від кредитного договору і ніяких застережень щодо стадії, на якій він може відмовитись (до отримання надання послуги чи після), у вказаному пункті договору немає. Вважає, що саме із цією метою банк передбачав в п. 4 договору із ФОП [PERSON] зворотні розрахунки. Пункти 8.1-8.3 договору передбачають термін дії договору - до повного виконання договірних зобов'язань у разі порушення умов договору. Додаток № 2 до договору містить перелік документів, які ФОП [PERSON] повинна була надати банку для того, щоб через його, позивача, кредитування отримати грошові кошти. Цей додаток також підтверджує правостосунки між сторонами договору без його, позивача, участі. Додаток № 5 до договору є формою акту виконаних робіт щодо надання йому, позивачу, послуги. Такого акту про фактичне надання йому, позивачу, послуги у ПАТ немає. Крім того, цей акт, як і сам договір, крім перерахування кредитних коштів, передбачав ще й оплату винагороди ФОП [PERSON] за те, що він, позивач, укладе кредитний договір. Вважає, що надані відповідачем документи, також підтверджують наявність діючих і надалі правовідносин між ПАТ та ФОП [PERSON], де передбачено у разі його, позивача, відмови від послуги (отримання товару) здійснити розрахунки між собою без його участі, як вони і робили це до тепер. Наполягає, що обґрунтовано, із посиланням на ст.10-11 Закону України "Про захист прав споживачів", відмовляється від кредитного договору № 92220431000 від 10 вересня 2013 року тому, що послуга йому не надана протягом понад 3 роки, а не 30 календарних днів, як передбачено п. 3.4.5 Договору № 242-0004 від 30 серпня 2013 року. Представник позивача позов підтримала повністю та підтвердила його зміст. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що до обовязків банку не входило постачання товару. Також надала суду письмові заперечення та пояснення, в яких зазначила, що згідно п. 3.1 укладеного між ПАТ та позивачем договору сума 1950 грн. сплачувалась позивачем за рахунок власних коштів на користь [PERSON] Моральна шкода за думкою позивача полягає в вимушеній оренді житла, проте ніяких доказів щодо оренди житла (договору оренди, платіжних документів про сплату орендної плати та інш.) за період часу с жовтня 2014 року до січня 2017 року не надано. Відповідно до пунктів 3,5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обовязковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні; мають бути підтверджені факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Зазначає, що жодного доказу на підтвердження зазначених обставин позивачем суду не надано, розмір моральної шкоди вважає необґрунтованим. Вказує, що в обґрунтування позову позивач зазначає, що оскільки відповідач не надав йому товар, придбаний в кредит, та кредитну картку, то позивач на підставі ст.ст. 10, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відмовляється від кредитного договору та просить стягнути з відповідача суму коштів, сплачених на виконання кредитного договору, моральну шкоду та неустойку. Вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 10 вересня 2013 [PERSON] звернувся до ПАТ з анкетою-заявкою на надання споживчого кредиту в сумі 20714 грн. 91 коп. на 24 місяці для придбання товару - вікон та комплектуючих, вартістю 19400 грн. 00 коп. На підставі анкети-заявки [PERSON] 10 вересня 2013 року між ПАТ та [PERSON] було укладено договір №92220431000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна. Відповідно до п. 1, п.3 та п. 4 цього договору сума кредиту становить 20714 грн. 91 коп., вартість товару становить 19400 грн. 00 коп., позичальник зобов'язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до кредитного договору), але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 10 вересня 2015 року. Відповідно до п.15 вказаного договору, позичальник просить ПАТ надати йому кредит для особистих потреб на умовах цього договору та Правил споживчого кредитування, а саме: в сумі 17450 грн. 00 коп. на придбання товару, що зазначений в п.12 цього договору, а саме вікна та комплектуючі, шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ФОП [PERSON] (отримувач-1), код ЄДРПОУ /ідентифікаційний номер за ДРФО [NUMBER] на рахунок отримувача-1 № 6003053506251, відкритого в ПАТ в сумі 3072 грн. 96 коп. на оплату страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування майна та відповідальності, укладеного 10 вересня 2013 року з АТ «АХА Страхування» (отримувач-3), код ЄДРІІОУ /ідентифікаційний номер за ДРФО 20474912, шляхом перерахування позичкового рахунку позичальника на рахунок отримувача-3 №26503253730311, відкритого в АТ «УкрСиббанк»; на оплату разової комісії за надання кредиту в сумі 191 грн. 95 коп. у разі її застосування, шляхом зарахування на рахунок банку суми разової комісії за надання кредиту з позичкового рахунку позичальника. Вказує, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти на умовах, визначених договором, в якості доказів виконання своїх зобов'язань банком долучені до матеріалів справи копії меморіальних ордерів №1126, №339 від 11 вересня 2013 року та виписка за кредитним договором. Зазначає, що позичальник протягом тривалого часу виконував умови кредитного договору та здійснював повернення кредиту та плати за кредит, що підтверджується наданими позивачем квитанціями/чеками, тобто, своїми діями позичальник схвалював умови кредитного договору. Позивач придбав товар - вікна та комплектуючі - у СПД [PERSON] за рахунок кредитних коштів банку. 30 вересня 2013 року між ПАТ та СПД [PERSON] укладений договір доручення №242-0004, яким врегульовані відносини банку з [PERSON] з питань взаємодії та співробітництва сторін під час купівлі клієнтами товарів у [PERSON] за рахунок кредитних коштів банку. Відповідно до п.2.1 договору №242-000, банк доручив [PERSON] (повірений/торговець) здійснювати юридичні дії від імені та за рахунок банку, а саме здійснювати: пошук та залучення клієнтів (інформування клієнтів, що збір та оформлення документів щодо кредитування на придбання товару здійснюється [PERSON] за дорученням та на умовах банку); інформування про порядок та умови кредитування банком; укладення договорів та оформлення інших документів з клієнтами згідно наданих банком типових форм договорів (укладення договорів здійснюється виключно після отримання позитивного рішення банку щодо надання клієнту кредиту); інші дії відповідно до умов договору. Відповідно до п. 1.2. сплата вартості товару за рахунок кредитних коштів клієнта здійснюється банком у разі наявності підстав для видачі кредиту на поточний рахунок торговця. У кредитному договорі зазначено, що клієнт уповноважує банк на таке перерахування. Відповідно до п. 2.5 договору доручення, остаточним виконанням доручення банку вважається підписання торговцем з клієнтом кредитного договору, видача кредитних коштів клієнта на рахунок торговця, що здійснюється на підставі письмового підтвердження згідно із додатком №4 до договору, і відмітками про передачу товару клієнту, за підписами клієнта, агента та представника торговця. Копія письмового підтвердження (згідно з додатком №4) від 10 вересня 2013 року в рамках договору доручення №242-0004 від 30 вересня 2013 року щодо можливості надання банком кредиту [PERSON] на придбання товару у [PERSON] а саме -вікон, комплектуючих вартістю 19400 грн. 00 коп., сума внеску клієнта 1950 грн. 00 коп. з відмітками про передачу товару клієнту, за підписами [PERSON] та [PERSON] є в матеріалах справи. Оригінал цього документу був наданий банком на вимогу суду для проведення почеркознавчої експертизи, яка призначена судом за клопотанням позивача. Вказує, що згідно висновку почеркознавчої експертизи, підпис позивача (позичальника) на письмовому підтвержденні від 10 вересня 2013 року є справжнім., тобто, [PERSON] власним підписом підтвердив, що отримав товар, а саме - вікна та комплектуючі. Відповідно до п. 12 кредитного договору, позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно: вікна, комплектуючі. За домовленістю сторін вартість предмету застави складає ціна товару, визначена в п.3 кредитного договору, а саме -19400 грн. 00 коп. Відповідно до пунктів 12.1-12.2, предмет застави є власністю позичальника та позичальник свідчить, що предмет застави не є предметом застави за іншими зобов'язаннями, іншим способом не відчужений, у спорі та під арештом не перебуває, щодо нього відсутні будь-які обтяження. Вказує, що позичальник ніяким чином не повідомив банк про те, що не отримав товар, а навпаки - своїм підписом, справжність якого встановлено почеркознавчою експертизою, підтвердив отримання товару та передав його в заставу, а банк, отримавши підтвердження отримання товару позичальником, перерахував (сплатив) грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до п. 13 кредитного договору, у випадку позитивної кредитної дисципліни позичальника за договором, банк може надати позичальнику додатковий кредит - кредитну картку, шляхом встановлення ліміту кредитування на картковий рахунок та випуску платіжної картки до цього рахунку. Пунктами 13.1.-.13.9 кредитного договору встановлені порядок надання додаткового кредиту, його використання та повернення. Звертає увагу, що надання додаткового кредиту є правом банку, а не його обов'язком. Наполягає, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за договором №92220431000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна, цим договором не передбачений обов'язок банку надати позичальнику товар, придбаний в кредит, чи надати кредитну картку. Вказує, що відмовляючись від кредитного договору та вимагаючи стягнення з відповідача сплачених по договору коштів, моральної шкоди та неустойки, позивач посилається на ст.10 та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», проте, вказані норми не можуть застосовуватись до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини, тобто протягом календарних 14 днів. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожний день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем. Вважає, що позивач не може відмовитись від кредитного договору на підставі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки минув встановлений цією статтею 14-денний строк для надання письмового повідомлення про відмову. У зв'язку з цим також не підлягає застосуванню норма абз.6 ч. 6 ст.11 вказаного Закону щодо нарахування неустойки в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем. Вважає необґрунтованим й посилання позивача на ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Наполягає, що банк умови кредитного договору не порушував та належним чином виконав всі свої зобов'язання за договором. Третя особа ФОП [PERSON] у судове засідання не прибула, повідомлялася судом про час та місце слухання справи належним чином, будь яких заяв, пояснень суду не надала. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: кредитний договір з додатком (т.№1, а.с.6-9, 47-50), квитанції (т.№1, а.с.10-13), заяву позивача від 10 квітня 2014 року (т.№1, а.с.14), відповіді ПАТ від 7 травня 2014 року та 18 травня 2014 року (т.№1, а.с.15, 16), вимогу ПАТ (т.№1, а.с.18), вимогу (т.№1, а.с.19), повідомлення (т.№1, а.с.20), статут ПАТ (т.№1, а.с.42-43), витяг з реєстру (т.№1, а.с.44-45), анкету-заяву (т.№1, а.с.46), договір страхування (т.№1, а.с.47-50), меморіальні ордери (т.№1, а.с.51), виписку по кредитному договору (т.№1, а.с.52-54), заяву про приєднання (т.№1, а.с.55), договір страхування (т.№1, а.с.56-57), меморіальний ордер (т.№1, а.с.148), договір доручення (т.№1, а.с.149-161), лист (т.№1, а.с.164, 189), висновок експерта (т.№2, а.с.43-49). Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказом досліджений у судовому засіданні кредитний договір з додатком (т.№1, а.с.6-9, 47-50), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про укладення кредитного договору. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні: квитанції (т.№1, а.с.10-13), виписку (т.№1, а.с.52-54), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про погашення позивачем кредиту. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні: заяву позивача (т.№1, а.с.14), відповіді ПАТ (т.№1, а.с.15, 16, 20), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про звернення позивача з вимогою до відповідача надати послугу та відповіді на цю вимогу. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказом досліджену у судовому засіданні: вимогу ПАТ (т.№1, а.с.18), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про вимогу погасити кредит. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає неналежним доказом досліджену у судовому засіданні: вимогу (т.№1, а.с.18), так як цей доказ не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме стосується предявлення вимоги, предявленої не стороною договору, погасити кредит. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні: статут та витяг (т.№1, а.с.42-43, 44-45), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи є відповідач юридичною особою. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказом досліджену у судовому засіданні анкету-заяву (т.№1, а.с.46), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про порядок та обставини укладення кредитного договору. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні: заяву про приєднання (т.№1, а.с.55), та договір (т.№1, а.с. 56-57), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про укладення договору страхування. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні: меморіальні ордери (т.№1, а.с.51, 148), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про здійснення оплат з рахунку позивача. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказом досліджений у судовому засіданні договір доручення (т.№1, а.с.149-161), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про взаємовідносини між відповідачем та СПД [PERSON] Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказом досліджений у судовому засіданні лист (т.№1, а.с.164, 189), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про порядок та умови укладення кредитного договору. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказом досліджений у судовому засіданні висновок експерта (т.№2, а.с.43-49), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме належність позивачу підпису в листі. Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні договір (т.№1, а.с.6-9, 47-50), квитанції (т.№1, а.с.10-13), заяву (т.№1, а.с.14), відповіді (т.№1, а.с.15, 16), вимоги (т.№1, а.с.18, 19), вимогу (т.№1, а.с.19), повідомлення (т.№1, а.с.20), статут (т.№1, а.с.42-43), витяг (т.№1, а.с.44-45), анкету-заяву (т.№1, а.с.46), договір (т.№1, а.с.47-50), меморіальні ордери (т.№1, а.с.51), виписку (т.№1, а.с.52-54), заяву про приєднання (т.№1, а.с.55), договір (т.№1, а.с.56-57), меморіальний ордер (т.№1, а.с.148), договір (т.№1, а.с.149-161), лист (т.№1, а.с.164, 189), висновок експерта (т.№2, а.с.43-49) допустимими доказами, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом. Суд оцінюючи з точки зору достовірності визнані належними та допустимими докази, виходить з наступного. Суд вважає достовірними доказами: договір (т.№1, а.с.6-9, 47-50), квитанції (т.№1, а.с.10-13), заяву (т.№1, а.с.14), відповіді (т.№1, а.с.15, 16), вимоги (т.№1, а.с.18, 19), вимогу (т.№1, а.с.19), повідомлення (т.№1, а.с.20), статут (т.№1, а.с.42-43), витяг (т.№1, а.с.44-45), анкету-заяву (т.№1, а.с.46), договір (т.№1, а.с.47-50), меморіальні ордери (т.№1, а.с.51), виписку (т.№1, а.с.52-54), заяву про приєднання (т.№1, а.с.55), договір (т.№1, а.с.56-57), меморіальний ордер (т.№1, а.с.148), договір (т.№1, а.с.149-161), лист (т.№1, а.с.164, 189), так як вони не спростовуються дослідженими у суді доказами. Суд вважає достовірним доказом висновок експерта (т.№2, а.с.43-49), так як він є наукового обґрунтованим. Суд вважає достовірними пояснення позивача про те, що він не отримав вікна та комплектуючи, оскільки ці пояснення узгоджуються із заявою (т.№1, а.с.14), змістом відповіді (т.№1, а.с.16-17), в якій не заперечується факт не тримання позивачем вікон та комплектуючих. Пояснення представника відповідача про те, що позивач ніяким чином не повідомив банк про те, що не отримав товар, суд вважає недостовірними, так як ці пояснення спростовуються поясненнями позивача, які узгоджуються із заявою (т.№1, а.с.14) та змістом відповіді (т.№1, а.с.16-17). Пояснення представника відповідача про те, що рішення про можливість надання позивачу кредиту було прийнято на підставі письмового підтвердження, суд вважає недостовірним, так як із змісту листа (т.№1, а.с.164, 189), вбачається, що він був складений після укладення кредитного договору, оскільки в цьому листі наводиться номер договору та дата його укладення: «№9220431000 від 10.09.2013 року». Твердження позивача про те, що вікна та комплектуючи передані відповідачу у заставу є помилковими, так як, згідно п.12 кредитного договору предметом застави є не самі вікна та комплектуючи, а вартість цих предметів. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, які суд знаходить допустимими, належними та достовірними, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. 30 серпня 2013 року між відповідачем та ФОП [PERSON] укладений договір доручення. Позивачу 10 вересня 2013 року працівниками ПАТ було запропоновано отримати споживчій кредит для придбання вікон, позивач погодився з пропозицією ПАТ та подавши анкету-заявку, уклав договір №92220431000. 10 вересня 2013 року позивач уклав з АТ «АХА Страхування» договір страхування. 10 вересня 2017 року позивач після укладення кредитного договору поставив підпис в листі після слів «товар отримано». 11 вересня ПАТ здійснило договірне списання коштів: 17450 грн. - на користь [PERSON]; 3072 грн. 96 коп. - на оплату страхового платежу; 191 грн. 95 коп. - на оплату разової комісії за надання кредиту. Позивач з 20 вересня 2013 по 4 лютого 2015 року сплатив ПАТ у рахунок погашення кредиту 18770 грн. 00 коп. Позивач сплатив ФОП [PERSON] 1950 грн. 00 коп. за товар. 10 вересня 2014 року позивач повідомив відповідача про намір відмовитися від виконання договору. 4 вересня 2014 року позивачу надійшов лист з попередженням про візит для огляду його майна та подальшої його реалізації. Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Як передбачено п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальною засадою цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», при виконанні розрахункової операції банк зобов'язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа. Виходячи з зазначених норм закону, відповідач при укладенні договору з позивачем та при виконанні цього договору, у томі числі при здійсненні операцій з наданими позивачу кредитними коштами, повинен був діяти справедливо, добросовісно та розумно, але, на переконання суду, не дотримався цих засад. Так, предметом укладеного між ПАТ та СПД [PERSON] 30 серпня 2013 року договору доручення є відносини ПАТ та ФОП з питань взаємодії та співробітництва сторін під час купівлі клієнтами товарів у останньої за рахунок кредитних коштів банку. Відповідно до п. 1.2. сплата вартості товару за рахунок кредитних коштів клієнта здійснюється банком у разі наявності підстав для видачі кредиту на поточний рахунок торговця. Відповідно до п.2.1 цього договору ПАТ доручило ФОП [PERSON] (повірений/торговець) здійснювати юридичні дії від імені та за рахунок банку, а саме здійснювати: пошук та залучення клієнтів (інформування клієнтів, що збір та оформлення документів щодо кредитування на придбання товару здійснюється [PERSON] за дорученням та на умовах банку); інформування про порядок та умови кредитування банком; укладення договорів та оформлення інших документів з клієнтами згідно наданих банком типових форм договорів (укладення договорів здійснюється виключно після отримання позитивного рішення банку щодо надання клієнту кредиту); передачу в банк повного пакету документів(договорів), які є обовязковими для кредитування. Як передбачено п. 2.2. цього договору, банк оформлює та видає від свого імені довіреність. Відповідно до п. 2.5 виконання доручень торговцем, тобто ФОП [PERSON]М договору доручення (остаточним виконанням доручення банку вважається підписання торговцем з клієнтом кредитного договору, видача кредитних коштів клієнта на рахунок торговця, що здійснюється на підставі письмового підтвердження згідно із додатком №4 до договору, і відмітками про передачу товару клієнту, за підписами клієнта, агента та представника торговця) оформлюється актом про виконання, який повинен бути підписаний обома сторонами, зразок акту наведений в додатку №5. Пункт 2.3 цього договору передбачає видачу кредитних коштів клієнту з зарахуванням на поточний рахунок ФОП [PERSON] Як передбачено пунктом 1.1 кредитного договору, надання кредиту здійснюється не пізніше 30 календарних днів з моменту підписання цього договору. Відповідно підпункту 3.1 п.3 вказаного договору передбачена окрема сплата за власний кошт 1950 гривень вартості товару. Відповідно до п. 1, п.3 та п. 4 договору, укладеного між позивачем та відповідачем, сума кредиту становить 20714 грн. 91 коп., вартість товару становить 19400 грн. 00 коп., позичальник зобов'язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів відповідно до графіку. Відповідно до п.15 вказаного договору, позивач просить ПАТ надати йому кредит для особистих потреб на умовах цього договору та Правил споживчого кредитування, а саме: в сумі 17450 грн. 00 коп. на придбання товару, що зазначений в п.12 цього договору, а саме вікна та комплектуючі, шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ФОП [PERSON], в сумі 3072 грн. 96 коп. - на оплату страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування майна та відповідальності, укладеного 10 вересня 2013 року шляхом перерахування з позичкового рахунку позичальника на рахунок отримувача-3 №26503253730311, відкритого в АТ «УкрСиббанк»; на оплату разової комісії за надання кредиту - в сумі 191 грн. 95 коп. у разі її застосування, шляхом зарахування на рахунок банку суми разової комісії за надання кредиту з позичкового рахунку позичальника. Таким чином, необхідною умовою для укладення кредитного договору та проведення подальших виплат з рахунку позивача є передбачений Додатком № 5 до договору доручення акт виконаних робіт щодо надання позивачу послуги, а саме товару у вигляді вікон та комплектуючих. Але такий акт про фактичне надання позивачу послуги, у ПАТ на момент укладення договору і на даний час немає. Таким чином, ПАТ не дотримав умов, при яких міг бути наданим кредит та використані кредитні кошти. За змістом договору доручення ПАТ уповноважував ФОП [PERSON] передати позивачу вікна та комплектуючи, тобто саме ПАТ був зобовязаний забезпечити отримання позивачем товару. Зі змісту та суті договору доручення вбачається, що ПАТ взяв на себе обовязок за рахунок коштів позивача забезпечити останнього вікнами та комплектуючими, а тому є виконавцем послуги з отримання позивачем вказаного товару. Твердження ПАТ про те, що лист був достатньою умовою для укладення договору, та подальшого перерахування грошей, зарахованих на рахунок позивача в якості кредиту, суд вважає таким, що суперечить змісту п. 2.1. договору доручення. Крім того, суд приходить до переконання, що даний лист був складений вже після укладення кредитного договору. Зміст листа, в якому зазначено, що позивач, звернувшись до ПАТ за отриманням кредиту 10 вересня 2013 року в той же день отримав вікна та комплектуючи, про що є підпис позивача у листі, викликає сумнів в обєктивності застереження про отримання товару, так як виготовлення вікон потребує вчинення певних дій, для чого потрібен значний час. Твердження ПАТ про те, що позивач передав вікна та комплектуючи в заставу, на думку суду є нікчемними, так як лист складений після укладення кредитного договору і на момент укладення договору не було жодних, у тому числі формальних підстав, вважати, що у власності позивача є вікна та комплектуючи. Таким чином, кредитний договір був укладений та в подальшому ПАТ були перераховані гроші внаслідок недобросовісного ставлення відповідача до виконання умов, які були необхідними для укладання договору та перерахування грошей. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Виходячи зі змісту укладеного між позивачем та відповідачем договору, цей договір за своєю суттю є договором про надання відповідачем [PERSON] послуги з придбання позивачем вікон та надання для цього споживчого кредиту. Таким чином, позивач є споживачем, відповідач є виконавцем послуги з отримання позивачем вікон і до правовідносин між позивачем та відповідачем мають бути застосовані вимоги ст.ст.10, 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Як передбачено ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим; якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Пункт 4.8 договору доручення передбачає, що ФОП [PERSON] у разі відмови від кредитного договору повинна повернути кошти разом із штрафними санкціями на рахунок банку. Таким чином, відповідач допускав можливість відмови позивача від кредитного договору, застережень щодо часу, коли позивач може відмовитися (до отримання надання послуги чи після), у вказаному пункті договору немає. У судовому засіданні встановлено, що позивач послугу з отримання вікон не отримав, а тому має право на відмову від договору. Твердження відповідача про те, що він не мав обовязку надати позивачу товар, суд знаходить необґрунтованими, так як ПАТ зобовязався в інтересах позивача і за рахунок коштів позивача здійснити оплату вікон, тобто забезпечити надання позивачу товару, потрібного останньому. Доводи відповідача про те, що позивач не може відмовитись від кредитного договору на підставі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки минув встановлений цією статтею 14-денний строк для надання письмового повідомлення про відмову, суд вважає необґрунтованими, так як в умовах договору застереження щодо строку, в який позивач може відмовитися від договору, не міститься Тому позивач має право на відшкодування збитків, які складаються з 18770 грн. сплачених у рахунок погашення кредиту та 1950 грн., сплачених відповідно вимогам п. 3.1 договору, що дорівнює 20720 грн. 00 коп. Обговорюючи питання про стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з наступного. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Як встановлено ст.11\~Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожний день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем. Таким чином позивач має право отримати неустойку. Розмір неустойки за період з 16 липня 2014 року по 5 травня 2015 року в розмірі 1% неповернутої суми дорівнює 75628 грн. 00 коп. з наступного розрахунку: 8010 грн. (16 липня 2014 року 5 травня 2015 року = 383 днів) = 30678 грн.; 1100 грн. (16 липня 2014 року 5 травня 2015 = 293 днів) = 3223 грн.; 1760 грн. (13 серпня 2014 року 5 травня 2015 року = 265 днів) = 4664 грн.; 1300 грн. (28 серпня 2014 року 5 травня 2015 року = 250 днів) = 3250 грн.; 1200 грн. (3 вересня 2014 року 5 травня 2015 року = 244днів) = 2928 грн.; 1200 грн. (10 жовтня 2014 року 5 травня 2015 року = 210днів) = 2520 грн.; 1100 грн. (10 листопада 2014 року 5 травня 2015 року = 178 днів) = 1958 грн.; 1100 грн. (3 грудня 2014 року 5 травня 2015 року = 156 днів) = 1716 грн.; 1100 грн. (9 січня 2015 року 5 травня 2015 року = 116 днів) = 1276 грн.; 1100 грн. (4 лютого 2015 року 5 травня 2015 року = 90 днів) = 990 грн. Як передбачено ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки встановлений судом розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, суд вважає можливим зменшити його до 20720 грн. 00 коп. Обговорюючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Згідно ст. 23 ЦК України, \~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що відповідач допустив протиправну поведінку відносно позивача, не дотримався умов, необхідних для укладення договору та безпідставно здійснив перерахування коштів позивача, що потягло внесення позивачем на рахунок ПАТ коштів, завдав позивачу збитків на суму 20720 грн. 00 коп. Таким чином, ПАТ завдало позивачу моральну шкоду. При цьому суд виходить з того, що протиправна поведінка допущена з вини відповідача, який мав реальну можливість не допускати цих порушень. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд,

Outcome: partial