Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за використану теплову енергію в сумі 24338,11 грн., з яких: 15377,24 грн. основного боргу за надані послуги з теплопостачання; 4370,87 грн. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 1104,20 грн. та пені в сумі 3485,80 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву (вх. 16608 від 18.05.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 17). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка у даній справі повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 16, 23). Вказана кореспонденція направлялась на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та за відомостями, наданими Комунальним ремонтно-експлуатаційним підприємством № 3 (виписка з будинкової книги, а.с. 6). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується випискою з будинкової книги (а.с. 6). Між дочірнім підприємством Кіровоградтепло товариства з обмеженою відповідальністю Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії та [PERSON] фактично склались договірні відносини шляхом відкриття особового рахунку № 8813160 та видачею абонентської книжки. На адресу відповідача підприємством було надано послуги з централізованого теплопостачання на суму 14354,94 грн., а саме за період з вересня 2006 року по лютий 2015 року включно, за яку відповідачем сплачено не було. Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сторони взяли на себе взаємні зобов'язання: позивач надавати житлово-комунальні послуги з теплопостачання, а відповідач оплачувати спожиті комунальні послуги. В силу статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 162 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженим в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги та пункту 1 статті 30 Постанови КМУ від 21.07.2005 р. № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач зобов'язаний оплачувати житло-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом, окрім цього частина 6 статті 19 Закону України Про теплопостачання зазначає, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Однак в порушення вищезазначених норм, впродовж тривалого часу відповідач за наданні послуги не розраховується. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Станом на 01.03.2015 рік, за період з вересня 2006 року по лютий 2015 року включно, сума заборгованості за особовим рахунком відповідача складає 15377,24 грн. З урахуванням викладеного та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем вартості отриманих послуг в розмірі 15377,24 грн. позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 1104,20 грн. за період з 11.02.2012 року по 10.03.2015 року та інфляційних втрат в сумі 4370,87 грн. за період з лютого 2012 року по лютий 2015 року включно, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3485,80 грн., яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов'язань. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 10 частини 3 статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач повинен сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Проте, вказаним актом законодавства розмір пені не встановлений, а сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру такої відповідальності. За таких обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені, відмовити, оскільки договір про надання послуг з централізованого опалення між сторонами у справі відсутній, а чинним законодавством не встановлено розмір пені за несвоєчасне здійснення фізичною особою платежів за комунальні послуги. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: partial