Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач у липні 2019 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.03.2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 16000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 30.06.2019 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 27347,42 гривень, що складається з: 15683,44 грн. - заборгованість за кредитом; 9685,53 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1278,45 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд, стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 27347,42 гривень, за кредитним договором б/н від 06.03.2012 року, судові витрати по справі у розмірі 1921,00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 05 серпня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про те, що він просить розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б\\н який складається із анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата підписання позичальником заяви. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Вищенаведені обставини підтверджуються: анкетою-заявою [PERSON] ; Умовами та правилами надання банківських послуг; витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт; розрахунком заборгованості. Згідно п.2.1.1.2.3, Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 вказаних Умов Клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. А у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно п. 2.1.1.7.6 вказаних Умов, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у визначеній банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших зобов`язань за цим договором. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1ст.611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідач взяті на себе зобов`язання зо кредитним договором не виконала. Згідно з розрахунком банку станом на 30.06.2019 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 27347,42 гривень, що складається з: 15683,44 грн. - заборгованість за кредитом; 9685,53 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1278,45 грн. - штраф (процентна складова). В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Таким чином, як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, відповідач не здійснював обслуговування кредиту належним чином, що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Розмір неустойки (пені, штрафів), який визначений банком у заборгованості за вказаним кредитним договором не перевищує розмір збитків банку, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов`язковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднані до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладання на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, за змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Пеня і штраф, як різновиди неустойки, обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж саме порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам частини 1 ст. 61 Конституції України та частині 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 568,97 грн., а саме: 15683 грн. 44 коп. - заборгованість за кредитом; 9685 грн. 53 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 грн. 00 коп. - розмір пені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial