Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

ТзОВ «ВЕЛФІН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 140342 від 17.02.2017 у розмірі 21555,50 грн. У обґрунтування позову посилається на те, що ТзОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з надання у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 17.02.2017 між ним та відповідачем укладено договір позики №140342 в електронній формі. За умовами договору позикодавець надає позичальникові кошти в сумі 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вважається датою укладення договору позики. Так, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 500 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.01.2020, яке надає ТзОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість. Загальний розмір заборгованості станом на 13.03.2020 становить 21555,50грн., з яких 500 грн. основний борг, 10596 грн. заборгованість по відсоткам, 10459,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи відмову [PERSON] сплатити заборгованість у добровільному порядку, ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимушено звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду від 09.047.2020 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного провадження без повідомленням (виклику) сторін, а.с. 44. Копію ухвали надіслано сторонам, однак відповідач такої не отримав, поштовий конверт був повернений до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». А тому, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а.с. 49, 54, 56, 59, 63, 64, 65. Відзиву на позовну заяву не надано. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 27.10.2015 серія ІК №148, реєстраційний номер 16103225 виданого Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «ВЕЛЛФІН» зареєстровано як фінансову установу. З договору позики № 140342 від 17.02.2017 вбачається, що такий укладено між ТзОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] . Відповідно договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування. Позика надається виключно за допомогою веб-сайту за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Строк позики складає 11 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 28.02.2017. Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання останнім своїх зобов`язань. Відповідно до графіку розрахунків до договору позики №140342 від 17.02.2017 сума по договору 500 грн., дата погашення 28.02.2017, сума до сплати процентів 125 грн., разом до сплати 625 грн. Згідно довідки щодо заборгованості за договором №140342 від 17.02.2017 станом на 13.03.2020 загальна сума заборгованості становить 21555,50 грн., з яких 500 грн. заборгованість за основною сумою позики; 10596,00 грн. заборгованість за відсотками; 10459,50 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 18.05.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та Фінансовою компанією «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3, відповідно до якого ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надає ТзОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положенням ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу позики за Договором № 116834 та враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо зворотного з боку відповідача, вимога про стягнення основного боргу (суми по договору) у розмірі 500 грн. та 125 грн. відсотків є такою, що підлягає задоволенню. Що ж до вимоги про стягнення нарахованих та невиплачених відсотків за користування позикою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до висновку, якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у своїй постанові від 28.03.2019, прийнятій за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Отже, враховуючи вищезазначені норми матеріального права та позицію ВП/ВС, висловлену у справі №444/9519/12, можна дійти висновку, що нарахування відсотків за ставкою, визначеною Договором відбувається лише у період строку кредитування. Оскільки позика [PERSON] за Договором №140342 була надана строком на 11 днів, тобто до 28.02.2017, та враховуючи наявний в матеріалах розрахунок, який є невід`ємною частиною вищезазначеного Договору, з відповідача підлягають стягненню відсотки за процентною ставкою, встановленою Договором, у загальному розмірі 125 грн. Крім того, доречним буде зауважити, що оскільки позиція позивача не містить відсилання на приписи ст. 625 ЦК України, відсутні підстави для застосування наслідків прострочення виконання зобов`язання, визначені положенням вказаної норми. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково. Відповідно до п. 6 ч. 1 під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.\~141\~ЦПК України та ст.\~4\~Закону України\~"Про\~судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог 840,80 грн. понесених судових витрат. На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial