Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 02 грудня 2011 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 878, а також стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з травня 2012 року і до закінчення строку інвалідності та вирішити питання судових витрат. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2013 року, вони проживають окремо та не ведуть сумісного господарства. Причиною розпаду сім'ї стали проблеми з її здоров'ям, їй була проведена операція та встановлена інвалідність 1 групи. Після повернення її із лікарні чоловік забрав свої речі та пішов із сім'ї, більше не з'являвся. Відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб та відновити їй дошлюбне прізвище. Крім того, пославшись на ст.75 СК України, просила стягнути на її утримання аліменти, оскільки у зв'язку з хворобою головного мозку втратила працездатність, є інвалідом 1 групи. Відповідач жодної матеріальної допомоги їй як дружині-інваліду не надав. Розмір державної соціальної допомоги їй, як інваліду 1 групи, було встановлено, з урахуванням заробітку її чоловіка, та становить 894,0 гривні, хоча на його утриманні вона фактично не перебуває та грошей він їй не надає. Вона потребує значних коштів для проходження двічі на рік медичного обстеження, лікування та реабілітації. Відповідач на час проживання з нею працював в ВАТ "Фрост" та отримував стабільний дохід, а тому, на її думку, він має можливість надавати їй таку матеріальну допомогу. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що з чоловіком вони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2008 року, потім в 2011 році зареєстрували шлюб. Після того, як їй зробили операцію, чоловік покинув її та пішов до іншої. Ні разу матеріально не допоміг, на теперішній час знаходиться на заробітках за кордоном, вона проживає разом з матір'ю, яка не працює. Вона потребує матеріальної допомоги, оскільки їй постійно треба робити обстеження у лікарів, двічі на рік проходити курс лікування, купувати дорогі ліки, також потрібний лікувальний масаж та заняття з логопедом. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони з 02 грудня 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 878. Від шлюбу дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння та проблеми зі здоров'ям відповідачки, сторони проживають окремо та не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо відновлення дошлюбного прізвища. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, то вони підлягають частковому задоволенню. В своїй заяві позивачка посилається на те, що в період подружнього життя отримала інвалідність 1 групи і не має можливості за станом здоров'я працювати. Отримує лише пенсію і не має будь-яких інших джерел доходів, а тому просить стягнути аліменти на її утримання. Відповідно до положень ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч. 1 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, один із подружжя набуває право на утримання, іншим із подружжя, в тому числі і після розірвання шлюбу, відповідно до змісту ст. ст. 75, 76 СК України, якщо він потребує матеріальної допомоги, тобто, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є інвалідом першої групи загального захворювання відповідно до акту огляду МСЕК № 541033 від 01.08-07.08.2013р., та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 894 гривні, що підтверджується довідкою Управління соціальних виплат та компенсацій Ленінського району м.Миколаєва. При цьому, позивачка зазначає, що за станом здоров'я вона потребує постійного обстеження та лікування, на які їй потрібно: на МРТ - 800-1200 грн.- один раз на півроку; лікування в стаціонарі- кожні півроку, заняття з логопедом 3 рази на тиждень по 30 гривень кожне заняття, масаж- 80 грн. за 1 сеанс (10 сеансів кожні 3 місяці) та щомісячне придбання ліків. Право на утримання непрацездатний або той, хто потребує матеріальної допомоги, може реалізувати лише за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Доказів в спростування тих обставин справи, що позивачка у зв'язку з інвалідністю потребує матеріальної допомоги і про те, що відповідач немає можливості надавати їй матеріальну допомогу, суду не надано, а отже суд вважає, що позивачка має право на утримання від чоловіка. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Даних про те, що відповідач має офіційне місце праці та має стабільний дохід суду не надано, проте відповідач є працездатним та не позбавленим можливості збільшувати свій дохід, а отже і виплачувати аліменти. У зв'язку з тим, що дані про офіційне місце роботи відповідача суду не представлені, суд визначає розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень. Проте, суд не погоджується зі стягненням аліментів з травня 2012 року, оскільки за правилами ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а тому аліменти підлягають стягненню з 05.12.2013 року. Відповідно до ч.3 ст.79 СК України, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 229,40 гривень в зв'язку з тим, що позивач, хоча й була звільнена як інвалід І групи від сплати судових витрат при зверненні до суду, однак сплатила їх на користь держави.

Outcome: partial