Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, згідно якого та наданих уточнених позовних вимог, зазначила, що в період з 04.12.1967 року по 10.04.2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу подружжя набуло спільне майно, а саме: автомобіль марки «ВАЗ», модель «2107», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, зеленого кольору, шасі [NUMBER] , вартістю 50 000 грн.; напівпричіп легковий марки «КРАЗ», модель «8138», номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER] , вартістю 5 000, 00 грн., автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] ; квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці, площею 0,2355 га за адресою: [ADDRESS] ; депозитний вклад, відкритий в VAB банку на ім?я [PERSON] , рахунок № [NUMBER] та рахунок № [NUMBER] на суму 120 000 грн. та 15 500 доларів США відповідно; металевий гараж, що знаходиться в кооперативі «Західний» по [ADDRESS] ; гараж цегловий, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що спірне майно залишилося у користуванні відповідача, який в свою чергу відмовляється добровільно провести його поділ, позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд скасувати договір дарування № 4442/2019/1439724 транспортного засобу від 27.04.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] у сервісному центрі РСЦ МВС в Луганській області № 4442, відповідно до якого Дарувальник передав безоплатно у власність Обдарованому транспортний засіб марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] , визнати об`єктами спільної сумісної власності наступне майно: -автомобіль марки «ВАЗ», модель «2107», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, зеленого кольору, шасі [NUMBER] , вартістю 50 000 грн.; -напівпричіп легковий марки «КРАЗ», модель «8138», номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER] , вартістю 5 000, 00 грн., -автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] ; -квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; -житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці, площею 0,2355 га за адресою: [ADDRESS] ; -депозитний вклад, відкритий в VAB банку на ім?я [PERSON] , рахунок -№ [NUMBER] та рахунок № [NUMBER] на суму 120 000 грн. та 15 500 доларів США відповідно; -металевий гараж, що знаходиться в кооперативі «Західний» по [ADDRESS] ; гараж цегловий, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за позивачем право власності на Ѕ частку: -автомобіля марки «ВАЗ», модель «2107», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, зеленого кольору, шасі [NUMBER] , вартістю 50 000 грн.; -напівпричепа легкового марки «КРАЗ», модель «8138», номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER] , вартістю 5 000, 00 грн., -автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] ; -квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; -житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці, площею 0,2355 га за адресою: [ADDRESS] ; -депозитного вкладу, відкритого в VAB банку на ім?я [PERSON], рахунок № [NUMBER] та рахунок № [NUMBER] на суму 120 000 грн. та 15 500 доларів США відповідно; -металевого гаражу, що знаходиться в кооперативі «Західний» по [ADDRESS] ; -будівельних матеріалів з яких побудований гараж цегловий [ADDRESS] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні через необґрунтованість та невідповідність майна заявленим вимогам. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, раніше надав до суду зустрічний позов, в якому зазначив, що все майно, яке придбано під час шлюбу з позивачем придбано саме за його особисті кошти - премії а тому не підлягає розподілу, у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на: -автомобіль марки «ВАЗ», модель «2107», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, зеленого кольору, шасі [NUMBER] , вартістю 50 000 грн.; -автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] ; -Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; -житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці, площею 0,2355 га за адресою: [ADDRESS] ; -гаражі № [ADDRESS] ; -золоті коштовності: обручку, ланцюжок, хрестик; -архів з діловими паперами, фотографіями, документами; -квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 02.10.2019 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час спільного проживання до припинення шлюбних відносин - до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, скасування договору дарування та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя (а.с.214 том І). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 08.04.2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час спільного проживання до припинення шлюбних відносин - залишено без розгляду (а.с.88-89 том ІІ). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянки України(а.с.8-9 том І). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 30.07.2018 року № 579 (а.с.39, том І). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 14.12.1968 року, відповідний запис № 561, серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] з 14.12.1968 року перебували у шлюбі, який рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 10.04.2017 року, яке набрало законної сили 25.04.2017 року, розірвано (а.с.7 том І, 85-86 том ІІ). [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль марки «ВАЗ», модель «2107», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, зеленого кольору, шасі [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 16.12.2005 року серія [NUMBER] (а.с.87 том ІІ). [PERSON] на праві приватної власності належить напівпричіп легковий марки «КРАЗ», модель «8138», номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER] , який знаходиться в аварійному стані та ремонту не підлягає, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 27.09.1997 року серія № [NUMBER] та актом рекламації від 11.04.2018 року (а.с.12, 49 том І). Квартира № [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 14.02.2001 року № 083, записаним у реєстрову книгу за № 478/47 дод. стор. 569 та технічним паспортом (а.с.13, 14-15 том 1). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.02.2020 року прийнятозаяву представника [PERSON] - [PERSON] про відмову від позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири № [ADDRESS] та закрито провадження по вказаній справі в даній частині вимог (а.с.43-44 том ІІ). Рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 06.06.2000 року № 514 [PERSON] дозволено будівництво гаражу по [ADDRESS] відповідно до схеми затвердженої у відповідному порядку (а.с.16, 17 том І). Згідно технічного паспорту на жилий будинок особистого житлового фонду, інвентарний номер 69, реєстровий номер 31/2 від 12.05.1988 року, договору купівлі - продажу від 24.03.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 236, серія ААМ № 040838 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєструправ власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.01.2017 року № 78606578, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці, площею 0,2355 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4421685400:11:001:0245, реєстраційний номер 306922144216 (а.с.18-20, 21, 22 том І). [PERSON] є членом гаражного кооперативу «Західний» та йому належить металевий гараж № 38 , загальною площею 18 кв.м., неприватизований, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю на запит від 22.02.2017 року № 16/02/2017 голови кооперативу «Західний» (а.с.23 том І). Відповідно до довідки головуючого кооперативу «Західний» від 11.06.2018 року [PERSON] не є членом гаражного кооперативу «Західний» та гаража у власності не має (а.с.50 том І). 05.02.2015 року [PERSON] через відділення ПАТ «Альфа Банк» отримав гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., що підтверджується відповіддю Акціонерного товариства «Український акціонерний банк» від 08.09.2015 року № 06-28263 (а.с.51 том І). Згідно витягу з наказу № 15-ОД від 26.05.2004 року [PERSON] нагороджено грошовою премією у розмірі 75 000 доларів США (а.с.48 том І). Відповідно до інформації територіального сервісного центру МВС № 442 в Луганській області від 05.07.2019 року № 31/12/4442-962 та договору дарування 4442/2019/1439724 транспортного засобу від 27.04.2019 року, автомобіль марки «Toyota Camry» сірого кольору, 2005 року випуску, кузов № [NUMBER] з 04.10.2005 року був зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , та 27.04.2019 року перереєстрований на [PERSON] , [INFO] на підставі договору дарування № 4442/2019/1439724, укладеному в ТСЦ № 4442 (а.с. 137, 138 том І). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 45 про оцінку транспортного засобу від 16.09.2019 року ринкова вартість автомобілю марки «Toyota Camry», 2005 року випуску, кузов № [NUMBER] становить 189 283,20 грн. (а.с.173-174, 179-180 том І). Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Судом встановлено, що напівпричіп легковий марки «КРАЗ», модель «8138», номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER] , та житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці, площею 0,2355 га за адресою: [ADDRESS] придбані до набрання чинності СК України, тому вирішуючи спір в цій частині суд застосовує до спірних правовідносин положення Кодекс про шлюб та сім`ю України (КпШС України), чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, згідно з положеннями статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Таким чином, розглядаючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання вказаного майна. Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власності за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Якщо один із подружжя вклав у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (стаття 28 КпШС України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, у разі придбання майна хоч й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 22 КпШС України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами по справі під час шлюбу придбано спільне майно, а саме: -автомобіль марки «ВАЗ», модель «2107», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, зеленого кольору, шасі [NUMBER] ; -напівпричіп легковий марки «КРАЗ», модель «8138», номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER] ; -автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] ; -житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці, площею 0,2355 га за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно не набуте одним із подружжя до шлюбу, тому підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується вимог позивача про скасування договору дарування № 4442/2019/1439724 транспортного засобу від 27.04.2019 року, а саме автомобіля марки «Toyota Camry» сірого кольору, 2005 року випуску, кузов № [NUMBER] , визнання данного автомобіля спільною сумісною власністю та визначення за нею права власності на Ѕ частку автомобіля суд зазначає наступне. За приписами ст. 11 ЦК України , цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. За загальним правилом, викладеним у ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачем було придбано автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] , який в подальшому [PERSON] , а саме під час розгляду даної справи, подарував відповідачу [PERSON] (а.с. 137, 138, том 1), без дозволу та відому позивача, а отже на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України даний договір є недійсним та підлягає скасуванню, а даний автомобіль, в свою чергу, визнанню об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Що стосується вимог позивача відносно визнання спільною сумісною власністю подружжя наступного майна: депозитних вкладів в VAB банку відкритих на ім?я [PERSON] , рахунок № [NUMBER] та рахунок № [NUMBER] на суму 340 375 грн.; металевого гаража в кооперативі «Західний» по [ADDRESS] , площею 18 кв.м. та вартістю 15 000 грн. та гаража цеглового по [ADDRESS] , площею 31, 36 кв. м. та вартістю 80 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно відповіді Акціонерного товариства «Український акціонерний банк» від 08.09.2015 року № 06-28263 (а.с.51, том 1) 05.02.2015 року [PERSON] через відділення ПАТ «Альфа Банк» отримав гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., тобто дані вклади на теперішній час відсутні, а також в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на зазначені вище гаражі, а отже дане майно не підлягає розподілу між сторонами. Крім того, рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 06.06.2000 року № 514 невстановленій судом особі [PERSON] , а не сторонам по справі, дозволено будівництво гаражу по [ADDRESS] відповідно до схеми затвердженої у відповідному порядку (а.с.16, 17 том І). Твердження відповідача [PERSON] про те, що все зазначене в позовній заяві майно придбано під час шлюбу з позивачем на його особисті кошти, а саме одноразові премій, а отже відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України є його особистою власністю та не підлягає розподілу, спростовується відсутністю в матеріалах справи доказів зазначеного. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги, визнавши об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнавши за ними право власності на Ѕ частку наступного майна: Ѕ частку: - автомобіля марки «ВАЗ», модель «2107», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, зеленого кольору, шасі [NUMBER] ; - напівпричепа легкового марки «КРАЗ», модель «8138», номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER] ; - автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, сірого кольору, кузов № [NUMBER] ; - житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташованого на земельній ділянці, площею 0,2355 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 550,00 грн., а з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: partial