Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору без номеру від 27.06.2015 року в сумі 41909,43 грн. та понесених судових витрат по справі. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 27.06.2015 року між сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з якими банк надав відповідачу кредит у розмірі 17923,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою, Тарифами банку складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті - заяві. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 14.03.2018 року заборгованість становить всього 41909,43 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 15632,63 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 6782,36 грн., заборгованості за пенею та комісією 16257,80 грн., штрафу 3236,64 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов. Позов визнав частково, а саме в частині заборгованості за кредитом та процентами. Просив застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу на підставі ст. 61 Конституції України, а також розглянути справу без його участі. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають\~ частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 27.06.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 17923,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами (п.2.1 розділу 2 Генеральної угоди, а.с.6). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, Тарифами банку складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті - заяві. Відповідачем не виконуються належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно з розрахунком, наданим представником позивача, станом на 14.03.2018 року заборгованість становить всього 41909,43 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 15632,63 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 6782,36 грн., заборгованості за пенею та комісією 16257,80 грн., штрафу відповідно до п.п. Генеральної угоди 3236,64 грн. (а.с.4 зворотна сторона). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 15632,63 грн. та вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 6782,36 грн. суд вважає, що вони підлягає до задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Встановлено, що строк дії кредитного договору між сторонами визначений по 30.06.2018 року ( п.п. 1.1.3а 1.2.3 розділу 1 Генеральної угоди а.с. 6)). Проте відповідачем кредитні зобовязання не виконанні належно, щомісячні платежі на погашення кредиту та процентів, у розмірі визначеного Генеральною угодою, відповідачем своєчасно не вносилися, через що виникла заборгованість. Задовольняючи дані вимоги суд виходить також із того, що відповідачем визнано позов в цій частині, тому відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України приймає її\~ визнання відповідачем, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією . Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем, визначають щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, отже перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (ст.261 ЦК України). Як було вже встановлено строк дії кредитного договору, укладеного сторонами визначений по 30.06.2018 року, останній черговий місячний платіж [PERSON] було внесено 25.11.2015 року в сумі 679,00 грн., що підтверджується\~ розрахунком заборгованості (а.с. 4). Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязаний внести черговий місячний платіж до 25 числа місяця, таким чином відповідачем порушено умови кредитного зобовязання з 25.12.2015 року. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України). Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а тому позивач має право на стягнення пені з відповідача за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми дванадцятьма місяцями перед зверненням кредитора до суду. Позивач звернувся до суду 29.03.2018 року, тому річний строк визначається з 29.03.2018 року по 29.03.2017 року. З врахуванням заявлених вимог банку та заяви відповідача про застосування позовної давності, вимога про стягнення пені на користь позивач підлягає частковому задоволенню в сумі 6878,30 грн. Щодо вимоги про стягнення штрафу в сумі 3236,64 грн. суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-2003цс15 від 21.10.2015 року) за ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що відповідач належно не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON]Ю, слід стягнути заборгованість по кредитному договору від 27.06.2015 року на загальну суму 29293,29 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 15632,63 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 6782,36 грн., заборгованості за пенею та комісією 6878,30 грн. Врешті позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України суд покладає на сторони судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних, а саме з відповідача на корить позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1231,58 грн.

Outcome: partial