Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У грудні 2020 року до суду надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця [PERSON] (надалі по тексту - позивач, ФОП [PERSON] ) до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 13.12.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір №КВ 1312, згідно умов якого позивач зобов`язалася надати відповідачу комплекс товарів та послуг (надалі по тексту - Комплекс) по догляду за обличчям, а відповідач зобов`язалася прийняти цей комплекс згідно Акту приймання-передачі товару та сплатити за нього грошову суму в розмірі 15 623,00 грн. Оскільки відповідач щодо оплати вартості отриманого Комплексу виконала не зобов`язання в повному обсязі, а сплатила лише частину вартості, у неї виникла заборгованість, яка станом на 01.12.2020 становить 11 160,77 грн. та складається з основної заборгованості в розмірі 10 123,00 грн., пені у розмірі 845, 57 грн. та 192,20 грн - 3% річних. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та вирішити питання відшкодування судових витрат. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 21.12.2020 було відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до суду відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. До суду повернувся конверт, направлений судом на зареєстровану адресу проживання відповідача з відмітками поштового відділення: «адресат відсутній». Відповідач у встановлений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не надала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 13.12.2019 між позивачем, ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №КВ 1312 (надалі за текстом - Договір) згідно умов якого позивач зобов`язалася надати відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за обличчям, а відповідач зобов`язалася прийняти цей комплекс згідно Акту приймання-передачі товару та сплатити за нього грошову суму (п. 1.1. Договору). Вартість Комплексу становить 15 623,00 грн (п.5.1 Договору). Відповідно до п. 1.2 Договору під Комплексом розуміється продаж набору косметики та надання косметологічних послуг. Згідно п. 1.3 Договору асортимент, кількість, комплектація, перелік складових Комплексу і загальна сума Договору визначається в переліку №1 (специфікації), що є невід`ємною частиною Договору. Пунктом 2.4 Договору визначено, що зобов`язання позивача по передачі Комплексу вважаються виконаними в момент передачі Комплексу в розпорядження відповідача, згідно акту приймання-передачі та підписання Договору. Пунктами 5.3-5.6 Договору встановлено, що відповідач в день підписання Договору сплачує за Комплекс 3 000,00 грн., залишок вартості Комплексу сплачує рівними частинами в розмірі 1 262,00 грн. протягом 10 місяців не пізніше 13 числа кожного місяця, але не пізніше 13.10.2020. Як встановлено судом позивач свої зобов`язання за договором № КВ 1312 від 13.12.2019 виконала в повному обсязі, про що 13.12.2019 Сторонами було підписано Акт приймання-передачі Товару загальна сума за яким складає 10 846,00 грн. та 26.01.2020 Сторонами було підписано Акт надання послуг на загальну суму 4 777,00 грн. Проте відповідач свої зобов`язання за Договором щодо оплати вартості отриманого Комплексу виконала частково і станом на день звернення позивача до суду основна заборгованість відповідача за Договором становить 10 123,00 грн. Намагаючись вирішити питання про повернення відповідачем заборгованості в досудовому порядку, позивач звернувся до відповідача з вимогою, однак відповідач на дану вимогу не відреагувала. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у статті 627 закріплено принцип свободи договору, яка полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд керується таким. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). При нарахуванні пені позивач посилався на норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Суд враховує, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та не розповсюджується на правовідносини із фізичними особами. Судом встановлено, що розрахунок пені здійснено за період з 14.04.2020 по 01.12.2020 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, та за сумою прострочки 10 123,00 грн. проте п. 6.2 Договору передбачено, що у випадку затримки Клієнтом сплати грошових коштів, передбачених пунктами 5.3, 5.4, 5.5 даного договору строком більше, ніж 5 календарних днів поспіль, Клієнт сплачує Стороні -1 неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач здійснила оплату за договором 13.12.2019 в сумі 3 000,00 грн., наступний черговий платіж підлягав сплаті 13.01.2020 в розмірі 1 262,30 грн., проте 13.01.2020 відповідачем оплачено частину платежу в розмірі 1 250,00 грн., тобто з 13.01.2020 допущено простроченння платежу в розмірі 12,30 грн., які відповідач погасив 25.02.2020, в цей же день було здійснено оплату частини платежу за лютий в розмірі 1 237,77 грн., тобто з 13.02.2020 відповідачем допущено прострочення оплати платежу в розмірі 24,60 грн., які на дату подачі позову не оплачені. Наступні чергові платежі відповідачем на дату подачі позову не виконані. Отже станом на 14.04.2020 сума простроченої заборгованості за Договором складала 2 549,20 грн. (24,60 грн. несплачений платіж до 13.02.2020 + 1262,30 грн. несплачений платіж до 13.03.2020 + 1262,30 грн. несплачений платіж до 13.04.2020). Судом здійснено перерахунок розміру пені за період з 14.01.2020 по 01.12.2020 (період визначений позивачем) та встановлено, що розмір пені, за вказаний період, становить 7 703,32 грн. Розрахунок здійснюється за формулою: Пеня = С x РП x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, РП - розмір пені, зазначений в договорі, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення з 14/04/2020 до 01/12/2020 (2 549,20 x 0.5 x 232 : 100) = 2957,07 грн. Період прострочення з 14/05/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 0.5 x 202 : 100) =1274,92 грн. Період прострочення з 14/06/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 0.5 x 171 : 100) =1 079,27 грн. Період прострочення з 14/07/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 0.5 x 141 : 100) = 889,92 грн. Період прострочення з 14/08/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 0.5 x 110 : 100)= 694,27 грн. Період прострочення з 14/09/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 0.5 x 79 : 100)= 498,61 грн. Період прострочення з 14/10/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 0.5 x 49 : 100)=309,26 грн. Проте, суд, не виходячи за межі позовних вимог, дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення пені у заявленій до стягнення позивачем сумі 845,57 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем також нараховано відповідачу 192,20 грн. - 3 % річних. 3 % річних нараховані за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року включно. Перевіривши нарахування 3% річних за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року (період визначений позивачем), судом встановлено, що позивачем невірно застосовано суми простроченого платежу, аналогічно розрахунку пені. Судом здійснено перерахунок розміру за період з 14.01.2020 по 01.12.2020 (період визначений позивачем) та встановлено, що розмір 3% річних, за вказаний період, становить 126,28 грн. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення з 14/04/2020 до 01/12/2020 (2 549,20 x 3 % x 232 : 366 : 100)=48,48 грн. Період прострочення з 14/05/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 3 % x 202 : 366 : 100)=20,90 грн. Період прострочення з 14/06/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 3 % x 171 : 366 : 100)=17,69 грн. Період прострочення з 14/07/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 3 % x 141 : 366 : 100)=14,59 грн. Період прострочення з 14/08/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 3 % x 110 : 366 : 100)=11,38 грн. Період прострочення з 14/09/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 3 % x 79 : 366 : 100)= 8,17 грн. Період прострочення з 14/10/2020 до 01/12/2020 (1 262,30 x 3 % x 49 : 366 : 100) = 5,07 грн. Розрахунок розміру 3% річних здійснено судом, виходячи з суми простроченого платежу, тому суд приходить до висновку, що позов в частинні стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню, в розмірі 126,28 грн. Згідно ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Договору, в передбачені договором строки заборгованість не погашена. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надала, як і не надала доказів щодо належного виконання нею умов кредитного договору. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial