Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2016 року позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено. Зобов`язано відділ Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області зняти арешт з майна, а саме арешт з квартири [ADDRESS], накладений згідно постанови державного виконавця Лубенського міського управління ДВС м. Лубни 21 травня 2004 року « Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» Стягнуто з ВДВС Лубенського МУЮ на користь відповідачів [PERSON], іпн-[NUMBER], [PERSON], іпн-[NUMBER], [PERSON], іпн-[NUMBER] судовий збір в сумі 551 грн., 20 коп., по 183 грн. 70 коп. кожному. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Судом першої інстанції вірно встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] до серпня 1998 року перебували співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло( а.с.9). У серпні 1998 року [PERSON] подарував ? частину вищезазначеної квартири [PERSON] та [PERSON].( а.с.10). 25.05.2004 року державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] - квартиру [ADDRESS]( а.с.12 на звороті). Оскільки на час ухвалення постанови державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ від 21.05.2004 року серії АА № 855405 щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON], зазначена квартира [ADDRESS] вже знаходилася з 14.08.1998р. у власності позивачів у даній справі [PERSON], [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, то висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про необхідність зняття арешту з цієї квартири відповідає вищенаведеним вимогам закону. Таким чином арешт на спірну квартиру, накладений постановою державного виконавця, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, може бути знято рішенням суду з урахуванням положень ст. 60 ч. ч. 2, 5 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, обираючи спосіб захисту порушеного права співвласників місцевий суд зобов`язав відділ Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області зняти арешт з майна, а саме арешт з квартири [ADDRESS]. З таким висновком місцевого суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зобов `язання зняти арешт з квартири можливо лише за умови відновлення виконавчого провадження. Проте будь-яких підстав, предбачених ст. 51 Закону України "Про виконаче провадження", для відновлення провадження в справі не вбачається. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи мiсцевого самоврядування, їх посадовi особи зобов'язанi дiяти лише на пiдставi, в межах повноважень та у спосiб, що передбачений Конституцiєю та законами України. Таким чином місцевий суд обрав невірний спосіб захисту порушеного права. За таких обставин виконання рішення у встановлений законом спосіб не являється за можливим. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Доводи апеляційної скарги про те, що боржника не було залучено до участі у справі не грунтуються на законі, оскільки за змістом ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Право власності позивачів на квартиру ніким не оспорюється, зокрема і ВДВС Лубенського МУЮ. Факт безпідставного накладення арету також ніким не оспорюється. Будь-яких заходів з приводу зняття безпідставно накладеного арешту ВДВС Лубенського РУЮ не вживалось. Саме безпідставно накладений арешт на квартиру [ADDRESS] порушує право власності позивачів на свою квартиру. Таким чином у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Доводи апеляційної скарги про недоведеність накладення арешту на дану квартиру спростовується матеріалами справи (а.с.12 на звороті). Крім того, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що позивачами було заявлено вимоги про зняття арешту з майна. Проте, місцевий суд вийшов за межі позовних вимог зобов`язавши відділ Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області зняти арешт з майна, а саме арешт з квартири [ADDRESS]. За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішенням місцевого суду слід змінити.

Outcome: partial