Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

У квітні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Маяківської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності у порядку спадкування. Він посилався на те, що [INFO] у місті Миколаївка Донецької області помер його батько [PERSON]. [INFO] у селі Сидорове Слов'янського Донецької області померла його мати [PERSON]. Він є єдиним спадкоємцем після смерті матері. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований у [ADDRESS] , та земельну ділянку, право власності на яку не зареєстроване. Нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування після смерті матері через відсутність доказів про прийняття спадщини і наявності правовстановлюючих документів на житловий будинок. Він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу до прав власника. Він користувався будинком, підтримував його у придатному для використання стані. Він просив встановити факт, що прийняв спадщину після смерті матері і визнати право власності на жилий будинок і надвірні споруди. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог. При розгляді справи суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неправильно застосував Цивільний Кодекс 2004 року у той час, як правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року. Суд не врахував, що майно покійної зареєстроване як колгоспний двір, на час його будування не потребував держаної реєстрації. У зв'язку з цим суд зробив помилковий висновок про те, що житловий будинок і споруди біля нього є самочинними. В засіданні апеляційного суду позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Представник сільської ради в засідання апеляційного суд не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином телефонограмою. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність представника сільської ради. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Відповідно статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Звертаючись в суд з позовом про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на спадкове майно, [PERSON] посилався на те, що таке майно залишилось після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] у селі Сидорове Слов'янського району Донецької області. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спадщина після смерті [PERSON] не відкрилась через те, що житловий будинок є самовільною будівлею. Тому позивач не має право на судовий захист у спосіб, визначений ним. Крім того, суд вважав, що правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року і належним відповідачем по справі є Маяківська сільська рада. Проте, з такими висновками суду погодитися не можливо через те, що вони суперечать Закону. Відповідно до пунктів 4.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003, № 435-IV цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що матір позивача [PERSON] померла [INFO], тобто до набрання чинності Цивільним Кодексом України від 16.01.2003, № 435-IV, до правовідносин щодо прийняття спадщини і іі належного оформлення застосовуються положення попереднього Цивільного Кодексу в редакції Закону 1963 року. Відповідно до пункту 4 статті 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] - позивача по справі (а.с.7). Вона померла [INFO] (а.с. 21). Відповідно до записів у по господарській книзі за №17 на [PERSON] відкритий особовий рахунок [NUMBER] за 1991-1995 роки. Станом на 01 січня 1991 року суспільна група господарства належала колгоспу (а.с. 8). З вказаного особового рахунку видно, що [PERSON] була головою колгоспного двору за адресою [ADDRESS]. У цьому ж колгоспному дворі як його члени вказані [PERSON] і [PERSON]. За цією адресою знаходиться жилий будинок загальною площею 28 кв .м., житловою - 18 кв.м. (а.с.9-10). Відповідно до статті 563 ЦК України у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилось, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходе до спадкоємців на загальних підставах. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 6 постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.1995, № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Розглядаючи справу, суд першої інстанції мав з'ясувати, чи дійсно жилий будинок, на який претендує позивач у порядку спадкування, належав до колгоспного двору, хто станом на 15 квітня 1991 року був членом цього двору і їх частки в майні колгоспного двору. Враховуючи викладене, суд першої інстанції неправильно визначив Маяківську сільську раду належним відповідачем по справі через те, що належними відповідачами по справі є члени колгоспного двору,що значаться в особовому рахунку № [NUMBER] колгоспного двору, головою якого була [PERSON] Відповідно до статті 33 ЦПК України питання про заміну неналежного відповідача належним, вирішуються судом першої інстанції під час розгляду справи по суті. На стадії апеляційного оскарження рішення суду вирішення питання про заміну відповідача законом не передбачено. Крім того, висновок суду про те, що спірний жилий будинок є самовільною будівлею також не відповідає закону. З приведених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України видно, що ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, мають право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування. Тому висновок суду про те, що жилий будинок, що належав колгоспному двору, мав пройти державну реєстрацію на підтвердження право власності члена колгоспного двору на це майно, є безпідставним. Вказані порушення норм матеріального та процесуального законодавства призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду не може залишатися без змін, підлягає скасуванню. Враховуючи, що позов заявлений до неналежного відповідача, в задоволені позову про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на спадкове майно [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: partial