Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28 січня 2020 року [PERSON] звернулася до Томашпільського районного суду Вінницької області з цим позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, а саме стягувати з [PERSON] , на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано наступним. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Томашпільського районного суду від 18.05.2015 року, відповідач був зобов`язаний до сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 19 березня 2020 року відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву про звільнення його від сплати аліментів присуджених за рішенням Томашпільського районного суду від 18 травня 2015 року, справа № 146/334/15- ц, на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] . Зустрічна позовна заява мотивована наступним. Відповідно до рішення Томашпільського районного суду від 18 травня 2015 року, справа № 146/334/15- ц, на користь [PERSON] стягуються аліменти, однак наразі діти проживають разом з ним в його будинку в [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні. 30 березня 2020 року представником позивача за первісним позовом [PERSON] , адвокатом Чудаком В.Д. подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого первісний позов слід задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, як заявленому безпідставно. Відзив на зустрічний позов мотивовано наступним. Дійсно, сторони по справі та їхні діти проживають в будівлях за адресою: [ADDRESS] , які є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] разом із дітьми проживають за цією адресою, де [PERSON] створює їм нестерпні умови для проживання, розбиваючи вікна, повиривавши всі розетки, знімаючи вхідні двері, відключаючи опалення та газ, застосовуючи фізичне насильство, у зв`язку з чим [PERSON] неодноразово викликала працівників поліції. [PERSON] також проживає за цією адресою, але в іншому приміщенні. 07 вересня 2020 року позивач за первісним позовом [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої зменшила позовні вимоги та просила стягувати з [PERSON] , на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 31 березня 2020 року. 19 березня 2020 року до суду надійшов зустрічний позов. Ухвалою Томашпільського районного суду від 20 березня 2020 року вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31 березня 2020 року 30 березня 2020 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов. Ухвалою Томашпільського районного суду від 31 березня 2020 року підготовчий розгляд справи відкладено на 15 травня 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 травня 2020 року підготовчий розгляд справи відкладено на 15 червня 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 07 вересня 2020 року. 07 вересня 2020 року до суду надійшла заява про уточнення первісного позову. Доводи учасників справи. В судове засідання позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] не з`явилася, однак направила до суду заяву про зменшення позовних вимог, справу просить слухати у її відсутності, зменшені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надіслав до суду заяву про залишення зустрічного позову без розгляду, розгляд справи без його участі та визнання зменшених позовних вимог. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09 жовтня 1999 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після одруження сторони взяли прізвище [PERSON] . (а.с.6) Відповідно до копії свідоцтва про народження [INFO] народився [PERSON] , у його свідоцтві про народження батьками записано сторін у справі (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON] , у її свідоцтві про народження батьками записано сторін у справі (а.с.8). Згідно копії виконавчого листа від 18 травня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі по 400 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 17 березня 2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.9). Відповідно до довідки Паланського старостинського округу Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 37 від 28.01.2020 року, [PERSON] 2008 року народження входить до складу сім`ї [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як встановлено, на підставі Виконавчого листа від 18.05.2015, аліменти із відповідача стягуються в твердій грошовій сумі по 400 гривень щомісячно. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обов`язку обох батьків утримувати дітей, суд вважає за можливе призначити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з набрання даним рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів у справах про стягнення аліментів. Згідно п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав; Відповідно до копії посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , [PERSON] є учасником бойових дій. Таким чином з [PERSON] звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial