Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення з них заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказуючи, що у період з травня 2011 року по вересень 2014 року відповідачам були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Каховська, б. 26, кв.601. Відповідачі обовязків по оплаті за поставлену теплову енергію та гарячу воду не виконали, у звязку з чим станом на 01.10.2014 року утворилась заборгованість у сумі 8523,34 грн. За вказаний період відповідачі здійснили оплату за надані послуги частково на суму 500 грн., а тому сума заборгованості становить 8023,34 грн. Позивач вказує у позовній заяві, що він є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ», а тому має право вимоги про сплату наданих відповідачам послуг. Позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 8023,34 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 243,60 грн. В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача на підставі ст. 33 ЦПК України було здійснено заміну первісного відповідача [PERSON] належним - [PERSON], у звязку з тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло №187, виданого 12.09.2011 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району, власниками жилого приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Каховська, б. 26, кв. 601 є [PERSON] і [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити. Відповідачі, [PERSON] і [PERSON], який діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], проти задоволення позову заперечували, з тих підстав, що 18.10.2011 року між [PERSON] і Концерном «МТМ» укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води відповідно до умов якого визначено, що виконавець послуг має сповіщати споживача про зміну вартості та обсягу наданих послуг, а оскільки [PERSON] не була належним чином повідомлена про зміну тарифу з січня 2013 року, то розрахунки вартості спожитої теплової енергії мають здійснюватися за тарифом, який діяв станом на жовтень 2011 року. Крім того, на думку відповідачів, нарахування вартості послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з травня 2011 по жовтень 2011 року є безпідставним, т.я. між сторонами відсутні були будь-які договірні стосунки, і лише з жовтня 2011 року, після укладання зазначеного договору, у позивача виникло право вимагати оплату за надані послуги. Крім того, відповідачі вважають, що позивачем не доведено, що саме відповідачами у вересні 2013 року було внесено оплату у розмірі 500 грн., т.я. вважають, що ця сума помилкова зарахована на їх особистий рахунок, а в дійсності вони ніяких оплат не здійснювали. Крім того, відповідно до п.9 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за послуги вносять я не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, а тому відповідачі просять про застосування 3річного строк у позовної давності, і вважають, що позовні вимоги предявлені до вересня 2012 року не підлягають задоволенню через сплив строків позовної давності. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року Концерн «МТМ» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року послуги споживачеві надаються згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення . Відповідно до п.1 ч.3 ст.19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» визначений обовязок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обовязком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом установлено, що відповідачі проживають у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Каховська, б. 26, кв.601, до якого подається централізоване опалення і гаряча вода на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води від 18.10.2011 року, укладеного між [PERSON] і Концерном «МТМ» укладено ( а.с. 24-29). Крім того, у вказаному жилому приміщенні встановлено прилади обліку спожитої теплової енергії. Відповідно до п.5 Договору від 18.10.2011 року встановлено плату за теплову енергію у розмірі 193, 824 грн. за 1 Гкал протягом опалювального періоду. Відповідачі, з жовтня 2011 року, щомісяця, надавали виконавцю послуг показники приладу обліку спожитої теплової енергії, на підставі чого здійснювався розрахунок вартості спожитих послуг (а.с. 54-60). Відповідно до ст.. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Судом установлено, що на момент укладання Договору 18.10.2011 року діяв тариф, який становив 193, 824 грн за 1 Гкал, з січня 2013 року тариф змінився і становив 281,16 грн ( а.с. 61). При цьому суд не приймає до уваги, і вважає їх неспроможними, доводи відповідачів, що виконавець послуг не повідомив про зміну тарифу у січні 2013 року відповідно до п.п.3 п.19 Договору, а тому має місце порушення умов договору з боку виконавця послуг, і з цих підстав розрахунок заборгованості з січня 2013 року є неправомірним. Але, такі доводи відповідачів спростовуються п.5 Договору згідно якого, у разі зміни тарифів на послуги, споживач сплачує за новими нормами та тарифами із дати їх введення. Про зміну тарифів виконавець повідомляє споживача через засоби масової інформації. Так само є неспроможними доводи відповідачів, що нарахування вартості послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з травня 2011 по жовтень 2011 року є безпідставним, т.я. між сторонами відсутні були будь-які договірні стосунки, і лише з жовтня 2011 року, після укладання зазначеного договору, у позивача виникло право вимагати оплату за надані послуги. Судом установлено, що Договір між сторонами у справі про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води був укладений 18.10.2011 року, але між Концерном "Міські теплові мережі" та відповідачами склалися фактичні правовідносини з приводу надання вказаних послуг до житлового приміщення відповідачів, оскільки позивач такі послуги надав, а відповідачі не відмовилися від їх споживання. Відповідачі не спростували доводи позивача та не надали суду доказів, що вони не споживали послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; не надали доказів, що житло, яке вони займають відєднано від теплових мереж Концерну «МТМ» та є інше джерело постачання опалення та гарячої води. В силу ст. 11 ЦК України та п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такі ж висновки, викладені у правових висновках Верховного Суду України у постановах №6-110цс12 від 10.10.2012 року та №6-59цс13 від 30.10.2013 року, що в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування іншими судами загальної юрисдикції. Таким чином, позивачем правомірно у період з травня 2011 року по вересень 2014 року надавалися відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі свого обовязку щодо оплати спожитих послуг не виконали у повному обсязі. За весь період ними було сплачено лише 500 грн. у вересні 2013 року. Правильність розрахунку заборгованості була перевірена у суді, і не спростована відповідачами. Доводи відповідачів, що у вересні 2013 року було помилково зараховано на їх особистий рахунок 500 грн., є лише їх припущеннями, і не спростовуються ніякими доказами. Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що за період з травня 2011 року по вересень 2014 року відповідачам були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Каховська, б. 26, кв.601. Відповідачі обовязків по оплаті за поставлену теплову енергію та гарячу воду не виконали в повному обсязі, у звязку з чим, станом на 01.10.2014 року утворилась заборгованість у сумі 8523,34 грн. За вказаний період відповідачі здійснили оплату за надані послуги частково на суму 500 грн., а тому сума заборгованості становить 8023,34 грн. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлові комунальні послуги» учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг є особа, якій жиле приміщення належить на праві власності. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається власником, і обовязки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім ( ст. 156 ЖК України). Як установлено судом, житлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Каховська, б. 26, кв.601 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло №187, виданого 12.09.2011 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] (а.с. 68-69), а отже, саме власники жилого приміщення несуть обовязок по сплаті отриманих послуг. Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води має бути стягнута саме з [PERSON] і [PERSON] Між тим, [PERSON] є малолітньою особою, що вбачається зі свідоцтва про її народження (а.с.70), і тому не може самостійно нести обовязки по сплаті заборгованості, тому стягнення заборгованості має бути з її матері і співвласника житла - [PERSON]М, Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, то суд зважає на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк Відповідно до п.9 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за послуги вносять я не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим Ураховуючи, що виконання грошового зобовязання визначено щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з теплопостачання розрахунок здійснено починаючи з 01.05.2011 року. Між тим, 24.03.2015 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з травня 2011 року по вересень 2014 року, але ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у видачі наказу було відмовлено з підстав наявності спору про право цивільне (а.с14). Ч.2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, звернувшись до суду з заявою про видачу судового наказу позивач перерва перебіг строку позовної давності, а тому заборгованість має стягуватися за період з червня 2012 року по вересень 2014 року і становить 4216,62 грн. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Концерном «Міські теплові мережі» є обгрунтованими і доведеними, але підлягають задоволенню частково на суму 4216,62 грн., в іншій частині позов у необхідно відмовити з підстав застосування строків позовної давності. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача мають бути стягнуті понесені ним судові витрати на оплату судового збору 243,60 грн., сплачених відповідно до платіжних доручень №3232 від 12.03.2015 року і №4542 від 02.04.2015 року

Outcome: partial