Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 23 вересня 1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 17.11.2010 року між сторонами було розірвано шлюб, але потім, після примирення 14.10.2011 року було зареєстровано повторно шлюб між сторонами, хоча фактично вони не припиняли вести спільне життя подружжя та не ділили спільне майно, яке знаходилось і знаходиться в квартирі відповідача до теперішнього часу. 24.09.2013 року відповідач, після з'ясування сімейних відносин, повторно розірвав між ними шлюб. Після примирення 25.09.2015 року сторони знов зареєстрували шлюб. На теперішній час вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони дітей не мають. 21 жовтня 2005 року за сумісні сімейні кошти сторони придбали двохкімнатну квартиру №13 розташовану в будинку №19 по вул. Калиновій у м. Дніпрі, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем по справі. З 26.06.2007 року та дотеперішній час позивач зареєстрована в [INFO]. У вересні 2016 року відповідач змінив вхідні замки у квартирі [ADDRESS], та чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою. В добровільному порядку відповідач відмовився розділити зазначену квартиру тому позивачка просить суд визнати квартиру [ADDRESS], спільною сумісною власність подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири. Крім того, за час шлюбу за сумісні сімейні кошти 06.03.1996 року сторони придбали автомобіль ВА32107 - 1988 р.в., д.н.з. 42205АА. На теперішній час автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, який він використовував весь час для особистих потреб і для роботи, хоча авто зареєстровано на ім'я позивача. Позивач зазначає, що автомобіль їй не потрібний, тому, просить порядку розподілу сумісного майна подружжя залишити його відповідачу, та стягнути на її користь компенсацію у розмірі 1/2 частки вартості, що становить - 15280грн. У свою чергу відповідач звернувся із зустрічним позовом до позивача про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що він 23 вересня 1995 року зареєстрував шлюб з позивачем та 20 травня 2005 року сторони подали заяви до Амур-Нижньодніпров\-ського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетров\-ській області про розірвання шлюбу. Постановою №90 від 20.06.2005 року Амур-Нижньодніп\-ровського районного у місті Дніпропетровску відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області їх шлюб з позивачем через місяць після подання заяви було розірвано. Відповідач вважає, що придбаний у 1996 році автомобіль ВАЗ 2107 1988 р.в., д.н. 42205АА є їхньою спільною власністю з позивачем. Оскільки в червні 2016 року за вимогою позивача віддав автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт та з цього часу більше автомобілем не користується, тому просить суд залишити автомобіль ВАЗ 2107 1988 р.в., д.н. 42205АА позивачу по справі та стягнути з неї на його користь 1/2 частку його вартості в розмірі 15280 гривень. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримав, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти зустрічного позову заперечували. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти первісного позову. Підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом, просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги як позивача за первісним позовом, так і відповідача за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 1995 року сторони уклали шлюб, який було розірвано на підставі заяви сторін постановою №90 від 20.06.2005 року, що винесена Амур-Нижньодніп\-ровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Під час перебування в шлюбі сторонами у 1996 році було придбано рухоме майно - автомобіль ВАЗ 2107 1988 р.в., д.н. 42205АА. Належність вказаного майна до спільної сумісної власності подружжя визнається сторонами, тому не підлягає доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Згідно з вимогами ст. 60 ч. 1 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного майна та сплати відповідної грошової компенсації, суд вважає за необхідне розділити вказане майно в ідеальних частках, а саме визнати за кожним право власності на ? частину автомобіля ВАЗ 2107 1988 р.в., кузов № ХТА210700К0419683, д.н. 42205АА., який зареєстрований за позивачем. Щодо вимог позивача про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та її поділ, то суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, судом встановлено, що шлюб між сторонами було укладено 23 вересня 1995 року, який розірвано 20.06.2005 року згідно постанови №90, винесеної Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 106 Сімейного Кодексу України в редакції, яка діяла станом на 2005 рік, подружжя, яке не має дітей, має право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Державний орган реєстрації актів цивільного стану виносить постанову про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не буде відкликана. Таким чином, шлюб між сторонами було розірвано саме 20.06.2005 року, в той час як спірне нерухоме майно було придбане відповідачем 21.10.2005 року, тобто не за час шлюбу. Про факт обізнаності позивача про розірвання шлюбу свідчить повторна реєстрація шлюбу між сторонами 14.10.2011 року. Отже, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт належності спірного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають взаємозаліку між сторонами.

Outcome: partial