Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20 липня 2007 року, він зареєстрував у відділі РАГСу Івано-Франківського міського управління юстиції з відповідачкою шлюб, про що зроблено актовий запис за №1107. Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2018 року у цивільній справі №344/4437/18 шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі з відповідачкою ними набуто у власність наступне майно: житловий будинок, загальною площею 333,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , вартістю 3 616 380,00 грн.; земельна ділянка, площею 0,0374 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:01:004:0173, вартістю 201 313,00 грн.; легковий автомобіль універсал-В MITSUBISHI GRANDIS, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER] , вартістю 219 360,00 грн.; пиломатеріали (дошка дубова), в кількості 8,80 куб.м., вартістю 64 753,06 грн. Крім того, в період подружнього життя позивач постійно працював за кордоном - США. Відповідно, передавав фізично та переказував відповідачці грошові кошти на поточні витрати і зберігання. Документально підтверджена сума цих грошових коштів становить 100 903,00 дол. США. Отже, рівна частина коштів, які передавались позивачем відповідачці для заощадження та після розірвання шлюбу фактично залишились у неї, складає 50 451,50 дол. США. Вважає, що все вищеперераховане майно та грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу. Зазначає, що відповідачка не бажає добровільно здійснити розподіл майна, що змусило його звернутись до суду з відповідним позовом. Позивачем зазначається, що із спільно нажитого майна йому має бути виділено автомобіль, який є у його володінні та користуванні, з компенсацією відповідачці 1/2 частки його вартості, що становить 109 680,00 грн. Відповідачці необхідно виділити пиломатеріали (дошка дубова), які знаходяться у її володінні, зі стягненням на його користь 1/2 частки їх вартості, тобто 32 376,53 грн. шляхом зарахування вказаних сум, остаточно з нього на користь відповідачки підлягає стягненню різниця, що складає 77 303,47 грн. Виходячи з принципу рівності часток, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача 1/2 суми грошових заощаджень, тобто 25 225,75 дол. США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ (24.4795/1 дол. США), становить 617 513,75 грн. Інше майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 333,2 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0374 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , необхідно залишити у спільній власності, по 1/2 кожному. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив суд про задоволення позовних вимог при цьому зазначив, що пиломатеріали (дошка дубова) в кількості 8,80 куб.м. були придбані до реєстрації шлюбу з відповідачем. Відповідач у встановлений судом в ухвалі строк відзив на позов не подала. Судові повістки-повідомлення повернулись із зазначенням «адресат відсутній». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.10.2018 року, яке набрало законної сили 19.11.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.07.2007 року у відділі актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис за 1107 - розірвано. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.07.2007 року по 19.11.2018 року були подружжям. Як вбачається з квитанцій, копії яких містяться в матеріалах справи, та які перекладені на українську мову позаштатним сертифікованим перекладачем Першої Івано-Франківської міської державної нотаріальної контори Дорожкіним В., [PERSON] протягом 2008-2012 років та у 2014 році здійснено переказ грошових коштів [PERSON] на загальну суму 62 903 Доларів США. З копій пояснень [PERSON] наданих в письмовому вигляді, та завірених приватним нотаріусом у штаті Нью Йорку, США вбачається, що він на прохання [PERSON] здійснював грошові перекази по системі МАНІГРАМ його дружині [PERSON] на утримання сина [PERSON] , а також поточні витрати [PERSON] , а залишок грошових коштів на зберігання, а саме 14.05.2014 року в сумі 1 000 Доларів США; 16.05.2014 в сумі 1 000 Доларів США; 18.05.2014 року в сумі 1 000 Доларів США; 30.04.2015 року в сумі 1 000 Доларів США; 20.05.2015 року в сумі 1 000 Доларів США. Окрім того [PERSON] зазначається, що йому відомо, що [PERSON] матеріально підтримував [PERSON] , їхнього спільного сина - [PERSON] , а також дочку [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] та оплачував їй навчання в Республіці Польща, а також подорожі по ЄС та США. З копій пояснень [PERSON] наданих в письмовому вигляді, та завірених приватним нотаріусом у штаті Нью-Йорку, США від 02.06.2018 вбачається, що він є тією людиною через яку [PERSON] передав грошові кошти своїй дружині [PERSON] на утримання сина [PERSON] , а також на поточні витрати [PERSON] , окрім того йому відомо, що [PERSON] в жовтні 2011 року передав ним 10 000 доларів США. Окрім того [PERSON] зазначається, що йому відомо, що [PERSON] матеріально підтримував [PERSON] , їхнього спільного сина - [PERSON] , постійно приймав участь в житті сина, спілкувався та контактував з ним в тому числі приїжджав до нього в Україну, а він до нього в США. З копій пояснень [PERSON] наданих в письмовому вигляді, та завірених приватним нотаріусом у штаті Нью-Йорку, США від 01.06.2018 вбачається, що він є тією людиною через яку [PERSON] передав грошові кошти своїй дружині [PERSON] на утримання сина [PERSON] , а також на поточні витрати [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] передав ним в жовтні 2011 року 3 000 Доларів США. Зазначає, що [PERSON] постійно підтримував матеріально свою дружину [PERSON] , сина [PERSON] та доньку дружини від першого шлюбу [PERSON] , а також постійно приймав участь в житті сина, спілкувався та контактував з ним, в тому числі приїжджав до нього в Україну, а він до нього в США. Також відомо, що [PERSON] зробив воз`єднання сім`ї і вся його сім`я може легально перебувати на території США. З копій пояснень [PERSON] наданих в письмовому вигляді, та завірених приватним нотаріусом у штаті Нью-Йорку, США від 29.05.2018 року вбачається, що він є тією людиною через яку [PERSON] передав грошові кошти своїй дружині [PERSON] на утримання сина [PERSON] , а також на поточні витрати [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] передав ним в травні 2014 року 10 000 Доларів США.; в червні 2015 року 10 000 Доларів США. Зазначає, що [PERSON] постійно підтримував матеріально свою дружину [PERSON] , сина [PERSON] та дочку дружини [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] , а також постійно приймав участь в житті сина. Був присутній при розмовах [PERSON] зі своїм сином, приїжджав до сина в Україну, а син до нього приїжджав в США. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відомості про державну реєстрацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.11.2014 року державним реєстратором Цалин А.Б. на підставі свідоцтва про право власності, серія номер [NUMBER] , виданого 12.11.2014 державним реєстратором Цалин А.Б. На замовлення [PERSON] приватним підприємством «БТІ Експерт» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №12-04/13. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер 2610100000:01:004:0173 площею 0,0374 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.04.2016 року за номером 14181675 державним реєстратором Барчук В.В. на підставі рішення Івано-Франківської міської ради 3-ї сесії 6-го демократичного скликання виданого Івано-Франківської міською радою. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску є [PERSON] з 11.05.2010 року ( первинна реєстрація). Із звіту про незалежну оцінку житлового будинку складеного ПП «БТІ ЕКСПЕРТ» вбачається, що станом на 23.12.2019 року вартість житлового будинку загальною площею 333,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] становить 3 616 380 грн. Із звіту про експертну грошову оцінку складеним ПП «БТІ ЕКСПЕРТ» вбачається, що станом на 23.12.2019 року вартість земельної ділянки площею 374 кв.м., яка знаходиться у власності [PERSON] становить 201 313,00 грн. Із звіту про оцінку легкового автомобіля універсалу-В MITSUBISHI GRANDIS, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] вбачається, що станом на 27.12.2019 року ринкова вартість легкового автомобіля універсалу-В MITSUBISHI GRANDIS, реєстраційний номер [NUMBER] становить 219 360 грн. Із звіту про оцінку пиломатеріалів (дошки дубової), в кількості 8,80 м3, що належить гр. [PERSON] вбачається, що станом на 27.12.2019 року ринкова вартість пиломатеріалів (дошки дубової), в кількості 8,80 м3, що належить гр. [PERSON] становить 64 753,06 грн. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок та легковий автомобіль придбані у період шлюбу, тобто в період з 20.07.2007 року по 19.11.2018 року і за спільні кошти сторін, відповідно до ст. 60, 61, 63 СК України, мають правовий режим спільного сумісного майна. Зазначені обставини відповідачем не спростовані. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 ст. 71 СК України). Також, відповідно до п. 25 даної постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4 та 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Грошової компенсації позивач чи відповідач на депозитний рахунок суду не вносили. Згідно з ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 73 СК України встановлено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України при вирішенні спору, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що збудований житловий будинок загальною площею 333,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований за позивачем [PERSON] на праві власності 07.11.2014 року та легковий автомобіль універсал-В MITSUBISHI GRANDIS, 2008 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає розподілу. Вирішуючи питання, щодо визнання земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), як об`єкт спільної сумісної власності позивача та відповідача, суд вважає за необхідне, зазначити наступне. Як вбачається з наявних в матеріалах письмових доказів, земельна ділянка площею 0,0374 га в [ADDRESS] була зареєстрована за позивачем [PERSON] на підставі Рішення Івано-Франківської міської ради 3-ї сесії 6-го демократичного скликання «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» сесія та номер: 43-3 від 28.01. грудня 2016 року, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до положення ст. 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. (п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України). Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а)подружжя; б)членів фермерського господарства,якщо інше не передбачено угодою між ними; в)співвласників жилого будинку; г)співвласників багатоквартирного будинку. Володіння,користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом . Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Як визначено п.5 ч.1 ст. 57 СК України, земельна ділянка набута дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексуУкраїни до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Такі самі норми містяться в ст. 120 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщену на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК (2768-14) окрема земельна ділянка,одержана громадянином у період шлюбу вприватну власність шляхом приватизації,є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя,оскільки йдеться не про майно,нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" № 1702-VI від 05.11.2009, були внесені зміни і дост. 120 ЗК України, частина 1 якої передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Так, Верховний Суд України 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2710цс15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна. Таким чином, враховуючи, що побудований сторонами в період шлюбу житловий будинок [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, а тому, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині. Окрім того, враховуючи те, що на спірній земельній ділянці, яка не є спільною сумісною власністю подружжя, було збудовано житловий будинок, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, а тому суд вважає, що і на земельну ділянку виникає право власності відповідно. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин вищезазначену норму закону та визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0374 га, кадастровий номер 2610100000:01:004:0173, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог щодо виділення [PERSON] пиломатеріалів (дошка дубова) в кількості 8,80 куб.м. та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі різниці вартості 1/2 частки автомобіля та вартості 1/2 частки пиломатеріалів (дошки дубової) що становить 77 303,47 грн., то в судовому засіданні встановлено, що пиломатеріали (дошка дубова) в кількості 8,80 куб.м. були придбані до реєстрації шлюбу з відповідачем. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, яга містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. З огляду на приписи ст. 81, ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78 та ч. 1 ст. 80 ЦПК України позивач не надав належних та допустимих доказів, яких було б достатньо для підтвердження того, що пиломатеріали (дошка дубова) в кількості 8,80 куб.м. були придбані в період перебування сторін в шлюбі та є такими, що набуті в період шлюбу і відповідно підлягають поділу, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, звертаючись до суду з позовом [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь 1/2 суми грошових заощаджень, тобто 25 225,75 дол. США. Однак, позивачем не надано суду належних доказів того, що грошові кошти, які були зароблені позивачем в період шлюбу та які пересилалась відповідачу не витрачені під час перебування у шлюбі, та їх залишок на час розгляду справи становить суму зазначену позивачем. Крім того, доходи, одержані одним із подружжя відповідно до ч.2 ст.61 СК України відносяться до об`єкту права спільної сумісної власності. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] свідчення яких були надані у нотаріальній конторі та були посвідченими нотаріусами, оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Зокрема, ст.ст. 90-93 ЦПК України встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Надання показів свідків, шляхом посвідчення їх показань нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи. Позивачем в порушення зазначених вимог ЦПК України, не доведені обставини, на які він посилається в своєму позові, як на підставу своїх позовних вимог, так і спосіб захисту його нібито порушених прав, який він обрав, а тому це є підставою для відхилення аргументів позивача, викладених в його позові та відмови в задоволенні його позову в частині позовних вимог, щодо виділення [PERSON] пиломатеріалів (дошка дубова) в кількості 8,80 куб.м. та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі різниці вартості 1/2 частки автомобіля та вартості 1/2 частки пиломатеріалів (дошки дубової) що становить 77 303,47 грн., та стягненню на користь позивача 1/2 суми грошових заощаджень, тобто 25 225,75 дол. США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ (24.4795/1 дол. США), становить 617 513,75 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial