Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

у жовтні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписала заяву без номера від 15.09.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмір 2140,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконує, утворилася заборгованість, а тому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 19934,83 грн та судовий збір. Ухвалою суду від 07.11.2019 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 48). 26.11.2019 відповідачка подала відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та застосувати позовну давність, мотивуючи тим, що подані позивачем документи не можуть підтверджувати факт існування заборгованості та є неналежним доказом, зокрема тому, що копія заяви б/н від 15.09.2008 є лише пропозицією укласти договір, у ній відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, заява містить умову про видачу кредиту в сумі 1000 грн, в той час позивач вказує на суму 2140 грн, відсутня умова про обов`язок повернення тієї чи іншої суми в конкретно визначений строк. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг вона не отримувала та не знайомилась з їх змістом під розписку. Також вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він складений самим позивачем в його ж інтересах та не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Відповідачка не погоджується із сумами, зазначеними в розрахунку, та вважає їх надуманими, оскільки кредит надано в сумі 2140 грн, а згідно розрахунку за тілом кредиту за твердженням позивача заборгованість становить 9827,97 грн. Одночасно просить відмовити в стягненні неустойки у вигляді штрафу та пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань, що є подвійною відповідальністю. Пояснює, що дійсно являється клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та має картковий рахунок. У 2008 році нею була подана заява до банку про видачу кредиту в сумі 1000 грн на платіжну картку, термін дії якої скінчився в травні 2015 року. Для погашення заборгованості вона періодично поповнювала рахунок та тіло кредиту сплатила в повному обсязі. Про нараховані штрафні санкції не знала, оскільки вважала, що сплачує усі необхідні нарахування. Вважає, що позивачем порушено строки позовної давності, оскільки в 2015 році під час оформлення на її ім`я нової банківської картки позивач знав про існування заборгованості за кредитом, проте не ініціював питання щодо стягнення існуючої заборгованості (а.с. 60-64). 09.01.2020 р. позивач подав відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позов у повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідачка підписавши заяву без № від 15.09.2008 р. отримала кредит у розмірі 2140,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У даній заяві зазначено, що підписавши її, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, що є Договором банківського обслуговування. Крім цього, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, про ознайомлення з якими свідчить підпис у заяві при приєднання. З наданої виписки з карткового рахунку видно, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт, відповідачка користувалася грошима, здійснювала розрахунки, а отже і отримала кредитну картку. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів видно, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за кредитом. В заяві-анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, але умовами договору визначено (п.2.1.1.2.3), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Підвищення процентної ставки відбулося відносно витрат з певної дати, що дає можливість клієнту уразі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці та є перевагою для клієнта і не порушує його права на незмінність процентної ставки по уже наявним кредитним зобов`язанням. Представник позивача вважає, що відповідач неправомірно посилається на ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім цього, представник позивача вказує на те що згідно зі ст.549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Представник позивача вважає, що ним дотримано строк позовної давності звернення до суду, так як картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже строк пере випущеної картки до останнього дня 08.2022 р, а позивач звернувся до суду з позовом 29.09.2019 р. до спливу строку позовної давності. Підстави для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання тримає, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності (а.с.82-91). У письмових поясненнях від 23.01.2020 [PERSON] зазначає, що не погоджується з твердженнями позивача, викладеними у відповіді на відзив, а також долучені докази вважає неналежними. Так, вона дійсно є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та має у ньому картковий рахунок. В 2008 році вона отримала кредитний ліміт на платіжну картку, термін дії якої скінчився в травні 2015 року, проте кредитного договору з АТ КБ «Приватбанк» вона не укладала. Згідно поданої нею заявою сума бажаного кредитного ліміту становила 1000 грн. У подальшому сума кредитного ліміту в односторонньому порядку позивачем збільшена. Стверджує, що погашала заборгованість по кредитному ліміту і за її підрахунками тіло сплатила в повному обсязі. Вважає, що твердження позивача про те, що заява із Тарифами, а також Умовами та правилами надання банківських послуг, яких вона взагалі не підписувала, в сукупності вказують на укладення кредитного договору, не ґрунтуються на вимогам чинного законодавства. Підписана нею довідка про умови кредитування не містить повного змісту Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, які діяли на той період. Не погоджується також і з доданим наказом про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, оскільки він датований 06.03.2010, тоді як заява підписана нею в 2008 році. Заперечує проти отримання нею 6 карток, зазначає, що зараз у неї є одна з терміном дії до серпня 2022 року. Наполягає, що особисто не була ознайомлена з умовами Договору, на який посилається позивач, та, відповідно, не підписувала його. Крім того, строк позовної давності минув. Про розмір відсотків, штрафних санкцій вона дізналася лише з позовної заяви, а тому раніше і не зверталася до банку з приводу не правильного їх нарахування. Додані до відповіді на відзив виписки із різних карткових рахунків не є свідченням того, що вони зроблені саме з її рахунків, оскільки ідентифікаційні відомості про позичальника відсутні, можливо це її однофамілець (а.с. 121-124). У судове засідання сторони не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи без їх участі, представник позивача позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду (а.с. 39), представник відповідачки проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити АТ КБ «Приватбанк» в позові з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях (а.с.161). Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 15.08.2008 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої вона своїм підписом погодилася про те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифів складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк видав позичальнику Кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з кредитним лімітом 1000,00 грн та базовою відсотковою ставкою 3,0 % на місяць (а.с. 12). За умовами п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов після отримання від клієнта всіх документів, банк самостійно встановлює кредитний ліміт, який має право в будь-який час змінити, що є безумовною згодою клієнта про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту (а.с. 20). Згідно з Тарифами банку, які підписані позичальником 15.09.2008, щомісячний платіж становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, та вноситься до 25 числа місяця, наступного з звітним. Крім того, позичальник сплачує комісію: за зняття кредитних коштів в банкоматах Приватбанку 3 % від суми, інших банків 3 %+5грн, зарубіжних банкоматах 3 %+15 грн; за моніторинг неактивної картки в розмірі залишку на картрахунку, але не більше 10 грн на місяць; за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочки більше ніж на 50 грн) 1% від загальної суми заборгованості, але не менше10 грн на місяць; за отримання балансу на чек 0,10 грн, за безготівковий платіж в системі Приват24 2% від суми операції (а.с.13). Пунктом 1.1.5.20 Умов передбачено, що при порушенні строків платежу по будь-якому грошовому зобов`язанню більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити штраф у відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій (а.с. 19). Згідно з п. 1.1.5.21 Умов якщо в інших розділах не визначено іншого, при непогашенні кредиту в строк, установлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться у відповідності з розміром, установленим в заяві на приєднання до діючого Договору для відсотків з дня виникнення простроченої заборгованості. У випадку непогашення вказаного простроченого зобов`язання на протязі 30 календарних днів всі сплачені після вказаної дати платежі є пенею, крім платежів направлених з врахуванням установленої Договором черговості на погашення тіла кредиту. В період нарахування пені на всю суму заборгованості по кредитному договору відсотки не нараховуються (а.с. 19). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 16.09.2019 заборгованість за даним кредитним договором перед банком становить 19934,83 грн, з яких: 9827,97 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2117,31 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6802,18 грн. нарахована пеня; 1187,37 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с. 5-11). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, 628 ЦК України). Відповідно до\~\~статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом - стаття 1054 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі - стаття 1055 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - частина першої, другої статті 207 ЦК України. Досліджені судом письмові докази: анкета - заява, виписка про здійснення операцій та розрахунок заборгованості вказують на те, що між учасниками справи виникли договірні правовідносин, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] суму кредиту, остання отримала грошові кошти та користувалася ними. Отже, встановлені фактичні обставини справи свідчать про існування між сторонами кредитних правовідносин. Кредитний договір укладений та підписаний сторонами у вигляді анкети-заяви б/н від 15 вересня 2009 року (а.с. 12). Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення суми позики не виконала, станом на 16 вересня 2019 року\~\~за позичальником обліковується поточна заборгованість за тілом кредиту в сумі 9827,97 грн. Розмір заборгованості з повернення суми позики відповідачкою не спростовано, при цьому за умовами укладеного сторонами кредитного договору строк повернення кредиту (користування ним) не встановлено, а тому відповідно до частини 2 статті 530\~ЦК України кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.\~\~ Враховуючи, що у порушення умов договору позичальник [PERSON] фактично отримані та використанні кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернула, чим порушила права кредитора, тому позовні вимоги позивача АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідачки поточної заборгованості за тілом кредиту в сумі 9827,97 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас розглядаючи доводи відповідачки та її представника щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до вимог ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257\~ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Натомість позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені. Відповідно до ст.\~260\~ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому згідно з ч. ч. 1, 3 ст.\~264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов`язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З виписки по картковому рахунку (а.с.99-106) убачається, що [PERSON] користується кредитними коштами та періодично, в тому числі протягом 2019 року, але не в повному обсязі, вносить грошові кошти на погашення кредитної заборгованості, користується і на даний час кредитною карткою, яка перевипущена на строк до останнього дня серпня 2022 року (а.с.107,1258), а тому до суду позивач звернувся із дотриманням строків позовної давності. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в частині вимог позивача про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 2117,31 грн, суд виходить з такого. Згідно з нормою ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною першою статті 612\~цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Судом установлено, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору строк повернення кредиту (користування ним) не встановлено. Пункт 1.1.1. доданих до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг визначає терміни і поняття, при цьому поняття тіло кредиту та прострочене тіло кредиту в ньому відсутні. Відповідно до п.п. 1.1.1.60 мінімальний обов`язковий платіж - це розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має сплачувати клієнт протягом терміну дії карти. Цей платіж розраховується, як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений договором (п. п. 1.1.1.88). Згідно з п. 1.1.5.21 Умов якщо в інших розділах не визначено іншого, при непогашенні кредиту в строк, установлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться у відповідності з розміром, установленим в заяві на приєднання до діючого Договору для відсотків з дня виникнення простроченої заборгованості. У випадку непогашення вказаного простроченого зобов`язання на протязі 30 календарних днів всі сплачені після вказаної дати платежі є пенею, крім платежів направлених з врахуванням установленої Договором черговості на погашення тіла кредиту. В період нарахування пені на всю суму заборгованості по кредитному договору відсотки не нараховуються (а.с. 19). Таким чином, прострочене тіло кредиту, крім іншого, включає в себе відсотки за користування кредитом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.). В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення, згідно з розрахунком заборгованості (а.с.11) станом на 16.09.2019 року прострочене тіло кредиту відсутнє. При цьому суд зауважує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Перевіряючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за неустойкою (пенею та штрафами згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та Правил) за порушення виконання зобов`язання, суд виходить з такого. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~\~ За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що розмір і порядок одержання процентів за користування кредитними коштами та неустойки поділяються на такі, що встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В частині договірний зобов`язань правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - частина першою, другою статті 207 ЦК України. Досліджений судом укладений сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви б/н 21 листопада 2011 року вказує на те, що умови договору не містять домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Отже, аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про досягнення сторонами згоди щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та штрафів за порушення позичальником строків повернення грошових коштів, а тому такий договір не може бути підставою для покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за невиконання позичальником умов кредитного договору в частині сплати неустойки і штрафів за порушення боржником зобов`язання. Посилання позивача про приєднання позичальника до викладених на банківському сайті тарифів, умов та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», якими передбачено розмір та підстави стягнення процентів за користування кредитом та неустойки за порушення виконання зобов`язання, є безпідставним, з огляду на те, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею в сумі 6802,18 грн та штрафів у сумі 1187,37 грн, посилається на витяг з Тарифів «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, де зафіксовано розмір базової процентної ставки в місяць, а також розмір та порядок сплати пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафів в залежності від виду отриманої кредитної картки. Разом з тим, матеріали справи не містять та позивачем не підтверджено, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому наданий банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов не може розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Правовий аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин частини першої статті 634\~ЦК України (договір приєднання), оскільки при укладенні договору з [PERSON] банк АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування, зокрема щодо розміру і порядку нарахування процентів та неустойки. Саме так застосовано вказані норми матеріального права Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлена вимога позивача в частині стягнення заборгованості за пенею в сумі 6802,12 грн та штрафів у сумі 1187,37 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову в розмірі 947,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial