Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - вбудоване приміщення магазину, як окремий виділений в натурі об'єкт права власності в [ADDRESS], належний відповідачеві на праві власності у зв*язку з порушенням виконання умов кредитної угоди, забезпеченою іпотечним договором. Позивачем у позовній заяві зазначено, що 29.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитну угоду за №35861 про надання кредиту у іноземній валюті валюті шляхом передачі позичальнику сум у вигляді траншу на загальну суму у 50000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2022 року. Всього за вказаною угодою відповідач отримала 40000,00 доларів, які протягом тривалого проміжку часу погашала, в рамках кредитної угоди процентну ставку банком їй було знижено до 13%. Згідно умов зазначеного договору відповідач мала щомісячно вносити платежі на погашення кредиту, які складаються з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, та інші витрати. Зобов'язання відповідачем порушено, нею не проводяться погашення за основним зобов'язанням за кредитним договором та не сплачуються проценти за користування кредитом. Відповідача було повідомлено про порушення виконання зобов'язання. Сума заборгованості станом на 03.04.2014 року складає 37129,13 доларів США, що за курсом 11,24 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.04.2014 року становить 417331,42 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 31973,08 доларів США; заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 5097,63 доларів США; за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором нараховано пеню в сумі 58,42 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником 30.08.2007 року укладено договір іпотеки №35861, згідно з яким позичальник надала в іпотеку вбудоване приміщення магазину, загальною площею 46,4 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS], яка їй належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2007 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки складає 277850,00 гривень. В рахунок погашення заборгованості просить достроково звернути стягнення на предмет іпотеки - вбудоване приміщення магазину, з наданням дозволу на укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з наданням права позивачеві на отримання всіх необхідних від імені власника документів у ході реалізації предмета іпотеки. Зустрічний позов відповідача не визнала, подала заперечення на позов, пояснивши, що банк має право на укладення кредитних договорів в іноземній валюті, на підтвердження чого надала до суду відповідні ліцензії НБУ. Відповідач у судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] заявлений до [PERSON] позов не визнав, подав заперечення на позов, зазначивши, що ПАТ КБ «Приватбанк» не має ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі не має права надавати кредити в іноземній валюті і з цих підстав просить визнати недійсними кредитну угоду від 29.08.2007 року і відповідно до цього і договір іпотеки, а крім того, вказував, що позивач не зазначив доказів на підтвердження того, що відповідач отримала 40000,00 доларів США. Просить у задоволенні первісного позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що 29.08.2007 року між сторонами укладено кредитну угоду за №35861 в іноземній валюті на суму у 50000,00 доларів США строком , за яким кошти мали надаватися окремими траншами кредиту в межах кредитної угоди, загальний розмір траншів не мав перевищувати зазначену в п.1.2 угоди суму. (а.с.15) Строк виплати отриманих коштів відповідно до п.1.3 визначено в угоді - не пізніше 28.08.2022 року з виплатою процентної ставки за користування кредитом в 13,50 % річних, яка банком зменшена до 13%, погашення мало відбуватися шляхом внесення коштів відповідно до умов Додатку №1 до кредитної угоди щомісячно у розмірі 538,56 дол.США(а.с.19). Після укладення кредитної угоди позичальник отримала перший транш у розмір 20000,00 доларі США, що підтверджено договорами на видачу траншу від 20.08.2007р. та від 04.09.2007 року та додатком №1/1 до договору№35861 від 29.09.2007р. ( а.с.22-23) і заявами на видачу готівки, згідно яких загальний розмір отриманого кредиту склав 40000,00 доларів США(а.с.25-28). На забезпечення виконання умов кредитного договору сторонами укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку належне їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2007 року, виданого за рішенням виконкому Цюрупинської міської ради №230 від 22.08.2007 року, зареєстрованого 29.08.2007 року в ХДБТІ за №117 в книзі №1, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.08.2007 року, номер витягу 157374425, реєстраційних №2727606, нежитлову нерухомість - вбудоване приміщення магазину. Договір іпотеки між сторонами укладено 30.08.2007р., і посвідчено приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу за реєстром №1656, за яким накладено заборону відчуження зазначеного вбудованого приміщення магазину, квартира №3, до припинення дії договору іпотеки(а.с.29-30). Зобов'язання відповідачем належним чином не виконано, нею не проводяться погашенням за кредитом та не сплачуються проценти за користування кредитом. Сума заборгованості згідно наданого позивачем розрахунку станом на 03.04.2014 року визначена у розмірі 37129,13 доларів США, що за курсом 11.24 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.04.2014 року складає 417331,42 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, про необхідність погашення заборгованості позичальник повідомлена листами від 21.12.2013 р.(а.с.8-14). Згідно положень ст. 575 ЦК України іпотека є одним із видів застав, а саме - заставою нерухомого майна. Згідно ст. 590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається у первісному обсязі. При цьому суд вважає, що оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання за кредитним договором, то позивачеві через його невиконання спричиняються матеріальні збитки, то підстав для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у суду немає. Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 34 вказаного Закону предмет іпотеки за рішенням суду може бути переданий в управління іпотекодержателю або іншій особі на період до його реалізації. Відповідно до абзацу 5 ч.1 ст. 39 Закону спосіб реалізації предмета іпотеки зазначається у рішенні суду, зокрема у відповідності до положень, передбачених ст. 38 Закону - з правом продажу іпотекодержателем будь-якій особі - покупцеві. Спосіб реалізації предмета іпотеки у будь-який спосіб передбачено договором іпотеки від 30.08.2007 року. Оцінка предмета іпотеки відповідно до п.12 договору іпотеки сторонами визначена за домовленістю в сумі 277850,00 гривень. Відповідно до ст.582 ЦК України оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок не встановлено договором або законом. Право застави виникає з момента нотаріального посвідчення договору (ст.585 ЦК України). Відповідно до ст.591 ЦК України якщо звернення стягнення на заставу здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Задовольняючи вимоги позивача за первісним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вбудованого приміщення магазину, розташованого в квартирі [ADDRESS], вказаного в договорі іпотеки, суд приймає до уваги визначену сторонами вартість предмета іпотеки у договорі від 30.08.2007 року. Окрім того, позивачем ставиться питання про надання права продажу квартири будь-яким способом, відповідно до положень ст.38 Закону України «Про іпотеку», що не суперечить положенням Договору іпотеки, тому вбудоване приміщення магазину , розташоване у квартирі №3, підлягає реалізації відповідно до визначеного сторонами в договорі іпотеки шляхом продажу будь-яким способом будь-якій особі іпотекодержателем. Разом з тим, позивачем за первісним позовом заявлено вимоги про надання дозволу в процесі реалізації іпотечного майна на отримання кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування. Зазначені вимоги нічим не обгрунтовані, відомості про наявність земельної ділянки в іпотечному договорі відсутні, а право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів має лише власник і при цьому у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки судовим рішенням отримання дублікатів відповідно до ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не вимагається, оскільки саме рішення є підставою для реєстрації речового права ( ст. 19 Закону). Тому , виходячи із загальних вимог за первісним позовом він підлягає частковому задоволенню. Визначаючи зазначений вище порядок реалізації житлового будинку, суд враховує, що боржник відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про іпотеку» вправі добровільно виконати зобов'язання за основним договором до продажу предмета іпотеки. Заявлені зустрічні вимоги задоволенню не підлягають. Законом України "Про банки і банківську діяльність" встановлено порядок та умови здійснення операцій з валютними цінностями ( у тому числі шляхом надання валютних кредитів). Відповідно до положень п. 1 ч.2 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії. На здійснення операцій , визначених пунктами 1-4 частини 2 статті 47 вказаного Закону необхідне надання дозволу Національним банком України ( у тому числі-на здійснення операцій з валютними цінностями ). Відповідно до пункту 1 ч.2 ст.47 зазначеного вище Закону - крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 ч.2 ст. 47 надає дозвіл Національний банк України. Згідно п.2.3. Глави 2 Положення про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, яке затверджене постановою Правління НБУ 17.07. 2001р. за №275 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБ банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Дозвіл на право здійснення операцій, визначених п. 1 ч.2 ст.47 Закону України , що діє на даний момент, видано ПАТ КБ «ПриватБанк» за №22-3 від 21.09.2009 року ( до перейменування діяла банківська ліцензія № 22 від 04.01.2001 року та дозвіл за №22-2 від 29.07.2003 р У додатку 1,2 до вказаного дозволу надано право банку «здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України». Вказана у дозволі валютна операція в повній мірі відповідає характеру укладеної з позичальником кредитної угоди, в якій валютою кредитування є саме Тому суд не приймає до уваги посилання відповідача стосовно порушення вимог Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року за № 15-93 при укладені кредитної угоди сторонами у іноземній валюті, оскільки нормативні акти і зокрема підзаконні акти підлягають застосуванню в частині, що не суперечать ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Частиною 3 ст.533 ЦК України передбачено можливість використання іноземної валюти ....при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та умовах, встановлених законом. Таким чином, наявність банківської ліцензії та дозволу НБУ є необхідною і достатньою умовою для надання кредитів в іноземній валюті. Враховуючи зазначене судом не встановлено обгрунтованих доказів на підтвердження позиції відповідача щодо недійсності укладених кредитної угоди і іпотечного договору, викладених у зустрічному позові і відмовляє у його задоволенні. Витрати у справі по оплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. належить віднести на відповідача.. На підставі викладеного,

Outcome: partial