Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 15 травня 2017 року йому стало відомо, що в інтернет мережі «Ю туб» [PERSON] розмістив відеоролик, в якому звинуватив його та інших осіб у шахрайських діях та рейдерському захваті земельної ділянки. Неправомірними діями відповідача принижена честь та гідність, ділова репутація позивача, тому він просив суд визнати, що поширені [PERSON] відомості, що він, [PERSON], вчинив злочин, а саме шахрайським шляхом заволодів земельною ділянкою, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію; зобовязати [PERSON] спростувати відомості, що поширені ним 15 травня 2017 року в інтернет мережі «Ю туб» щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього, [PERSON], шляхом запису та оприлюднення відео ролика у мережі «Ю туб» про те, що ним поширена неправдива інформація; стягнути з [PERSON] на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн. 01 листопада 2017 року представником позивача подано уточнену позовну заяву в якій [PERSON] просить суд Визнати недостовірною інформацію поширені [PERSON] відомості у відеоролику про те, що [PERSON], вчинив злочин, що він шахрайським шляхом заволодів земельною ділянкою площею 0,6000 га, та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Зобовязати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про [PERSON], викладену у відеоролику, шляхом запису відеоролика з викладенням інформації про спростування заволодіння [PERSON] земельною ділянкою площею 0,6000 га., яка розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3220489500:01:009:0171 внаслідок шахрайських дій, з подальшою передачею такого відеоролику [PERSON]; стягнути з [PERSON] на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. В судовому засідання представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що є аналогічними наведеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову вважаючи його необґрунтованим. Вказав, що спірний відеоролик в мережу «Ю туб» він не викладав, а інформація з самого ролика не була спрямована на порушення честі чи гідності будь-якої особи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем з 2005 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку, одним із видів діяльності [PERSON] є купівля та продаж власного нерухомого майна (КВЕД: 68.10). 18 грудня 2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір купівлі продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] Відповідно доп.1.1. Договору, предметом договору є земельна ділянка площею 0,6000 га., що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада. Кадастровий номер земельної ділянки: 3220489500:01:009:0171. Відповідач [PERSON] у відеоролику, який в подальшому було розміщено 11 травня 2017 року користувачем [PERSON] в інтернет мережі «Ю туб» поширив відомості щодо захоплення [PERSON] шахрайським шляхом частини земельної ділянки в розмірі 0,60 га. із загальної плоші 5,1427 га., яка належить ФОП [PERSON] та розташована за адресою: м.Біла Церква, вул. Таращанська, 194-А. Позивач вважає, що у вказаному ролику [PERSON] звинуватив його та інших осіб у шахрайських діях та рейдерському захваті земельної ділянки чим порушив його честь, гідність та ділову репутацію. Заперечуючи проти позову [PERSON] зазначає, що у відео зверненні він жодного разу не вказав, що саме [PERSON] скоїв шахрайство. Після відеозвернення відповідач, в інтересах ФОП [PERSON] звернувся із скаргою до Голови Білоцерківської РДА, Начальника ГУ НП МВС України в Київській області, а також до Прокуратури Київської області. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (п. 1 ст. 17). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 277 ЦПК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформацією, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Суд звертає увагу сторін, що предметом доказування у рамках даної справи є поширення недостовірної інформації щодо фізичної особи. В звязку з цим суд не дає правову оцінку доводам сторін щодо правового режиму спірної земельної ділянки, не перевіряє підстави набуття її у власність та не досліджує відповідні договори купівлі-продажу. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ст. 30 Закону України «Про інформацію»). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В той же час, відповідно до розяснень, наданих судам у п.4 ППВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки)загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Суд звертає увагу позивача на п.6 названої постанови, де зазначається, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Не можна залишити поза увагою і п.15 вказаної постанови, де йдеться про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Спірний відео ролик було переглянуто судом в судовому засіданні за участі представника позивача та особисто відповідача. Даючи оцінку зазначеному відео ролику на предмет наявності в твердженнях [PERSON] сукупності зазначених вище обставин, суд вказує на наступне. На спірному відео [PERSON] стверджує про те, що частина земельної ділянки в розмірі 0,60 га. із плошею 5,1427 га., яка належить ФОП [PERSON] та розташована за адресою: м.Біла Церква, вул. Таращанська, 194-А. була захоплена шахрайським шляхом. На 1 хв. 43 сек. Відео [PERSON] пояснює зображену на дошці шахрайську схему заволодіння земельною ділянкою Учасниками схеми є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На 05 хв. 03 сек. [PERSON] пояснює, що [PERSON] займається активним пошуком покупців земельної ділянки для того щоб уникнути відповідальності. Більше того, на 11 хв. 19 сек. відео [PERSON] стверджує, що на їхню думку організатором шахрайської схеми є [PERSON] Проаналізувавши зазначене, слід визнати, що поширена інформація доведена до відома хоча б одній особі, в даному випадку оператору, який проводив зйомку. Сам [PERSON] цієї обставини не заперечував. Поширена інформація прямо стосується [PERSON] В той же час, висновок позивача [PERSON] про те, що спірний відеоролик було розміщено в мережі «Ю туб» саме [PERSON] не знайшов свого підтвердження у ході судового розгляду. Такий висновок позивача жодним доказом не підкріплений. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Щодо недостовірності викладеної інформації про шахрайство, то слід звернути увагу на наступному. Під терміном «шахрайство» слід розуміти заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (ст.190 КК України). Тобто, шахрайство є суспільно небезпечним винним діянням, тобто злочином. Відповідно до ст.23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (ст.34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обовязками (ст.68 Конституції України). В силу ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Суд вважає, що [PERSON] стверджуючи на відео про участь [PERSON] в шахрайській схемі та її безпосередню організацію, розповсюдив недостовірну інформацію, оскільки обвинувальним вироком суду щодо вини [PERSON] у шахрайстві він не оперував. В судовому засіданні [PERSON] також не надав вказані докази шахрайства з боку [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,6000 га., яка розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3220489500:01:009:0171. Поширена [PERSON] інформація не лише порушує честь та гідність [PERSON] а й шкодить його діловій репутації з огляду на те, що одним із видів його діяльності як фізичної особи-підприємця є купівля та продаж власного нерухомого майна (КВЕД: 68.10). Таким чином, позивач довів факт порушення відповідачем його прав, тому вони підлягають судовому захисту. Щодо стягнення з відповідача 10 000,00 грн. моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1,2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оцінюючи моральну шкоду в 10 000,00 грн. позивач не пояснив суду з чого саме він виходив визначаючи саме таку суму. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази оцінивши які суд мав би можливість підтвердити заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі саме 10 000,00 грн.. В той же час, доведеним є факт наявність такої шкоди в наслідок протиправності діяння її заподіювача [PERSON]. Наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні доведена належними доказами, зокрема тим, що вказана інформація неодмінно призвела до моральних страждань позивача, який змушений був виправдовуватись перед громадянами. В звязку з цим, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. За таких обставин, заявлені позовні підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1280,00 грн.

Outcome: partial