Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] (надалі по тексту також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача пересадити дерева, а саме: абрикоси в кількості 5 дерев та горіхи в кількості 3 дерева, які насаджені з порушенням норм ДБН, з метою усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. У позовній заяві позивач вказала, що є власником земельної ділянки кадастровий номер 1823187300:03:006:0081, розташованої за адресою [ADDRESS] . Відповідачу належить на праві власності сусідня земельна ділянка з домогосподарством, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідач, в порушення норм ДБН, висадила вздовж господарських будівель абрикоси в кількості 5 дерев та горіхи в кількості 3 дерева на відстані всього 1 метра від її споруди, що стверджується актом обстеження земельної ділянки від 29.09.2020. Оскільки відповідач добровільно не усунула перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила його задовольнити з підстав порушення відповідачем норм державних будівельних стандартів. Крім того вказала, що коренева система наведених в позові дерев руйнує належні її приміщення, внаслідок чого утворились тріщини, дерева є високорослими та їх висота сягає більше трьох метрів та гілки дерев проникають на території її домогосподарства. Відповідача в судовому засіданні вказала, що висаджені нею дерева не створюють перешкод позивачу у користуванні її земельною ділянкою, разом з тим, з метою уникнення в майбутньому суперечок, вважала за можливе задовольнити позов щодо пересадження трьох дерев горіха. Проти задоволення позовних вимог в частині зобов`язання її пересадити 5 дерев абрикос відповідач заперечила. Допитаний в якості свідка син відповідача [PERSON] пояснив, що на даний час проживає за адресою [ADDRESS] . Вказав, що двоє дерев горіхів були зіпсовані, а тому він має намір їх зрізати, також вказав, що обріже гілля дерев, які проникають на територію позивача. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач частово визнав позов та його визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання пересадити три дерева горіха підлягають до задоволення. Що стосується вимоги в частині зобов`язання відповідача пересадити 5 дерев абрикос, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка розміром 0,25 га, кадастровий номер 1823187300:03:006:0081, яка знаходиться у [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідачу належить суміжна земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають додатковому доказуванню. Із Акту обстеження земельної ділянки від 29.09.2020, складеного комісією у складі спеціалістів Любарської селищної ради вбачається, що гр. [PERSON] на своїй земельній ділянці висадила насадження без дотримання вимог ДБН (державних будівельних норм) 79-92, внаслідок чого комісією було попереджено гр. [PERSON] про необхідність видалення дерев, проте остання відмовилася видаляти насадження. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Загальними положеннями частини 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 2, 3 ст.152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок, крім інших обов`язків, зобов`язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства. Крім цього, за загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст.ст.103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей. Суд враховує положення вимог п.33 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Суд зазначає, що самі по собі факти розташування дерев на земельній ділянці відповідачки на відстані, що не відповідає будівельним нормам "Житлові будинки для індивідуальних забудовників України" ДБН 79-92, не можуть свідчити про наявність порушення прав позивача як землекористувача суміжної земельної ділянки, без представлення доказів таких порушень, чого позивачем зроблено не було. Суд не приймає до уваги покликання позивача на акт обстеження земельної ділянки від 29.09.2020, оскільки вказаним актом лише зафіксована відстань, на якій ростуть спірні дерева, без вказівки на конкретні порушення прав [PERSON] , в тому числі щодо руйнування кореневою системою спірних дерев належних позивачу приміщень. Щодо доводів позивача про те, що гілки спірних дерев переходять на її земельну ділянку, суд зазначає, що відповідно до ст.105 Земельного Кодексу України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Тобто, у правовідносинах, які є предметом судового розгляду, спеціальна норма закону наділяє позивача правом самостійно усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом відрізання, за власним розсудом, коренів дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, і не вимагає для цього наявності судового рішення; так само, законом не передбачена можливість зобов`язувати володільця сусідньої земельної ділянки викорчовувати та/або переносити дерева чи кущі, з приводу чого і заявлений позов. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 315,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial