Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Заявник вказала, що з 2009 року почала проживати у будинку відповідача [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках з її сином [PERSON] За цей час на її кошти було придбане майно: магнітофон «Соні» за 1.500 грн.; пральну машину за 1.000 грн.; електродуховку за 800 грн.; посуд (каструлі, тарілки) на загальну суму 4.000 грн.; м'ясорубку за 150 грн.; стіл за 500 грн.; стінку меблеву за 3.475 грн.; холодильник «Веко» за 4.986 грн.; телевізор за 1.800 грн.; фен за 300 грн.; дитячий стіл і стілець на загальну суму 300 грн.; зимові чоботи за 1.500 грн.; зимову куртку за 1.000 грн.; постільну білизну (простирадла, ковдри) на загальну суму 600 грн., в всього заявник придбала майно на загальну суму 21.911 грн. Позивач зазначила, що 04 червня 2015 року співмешканець [PERSON] побив її та вигнав з будинку, що належить відповідачеві [PERSON] Тому саме з цього часу зазначений відповідач утримує її майно у своєму будинку. Коли вона зверталася до відповідача [PERSON] по телефону у день написання позовної заяви із проханням віддати її майно, та категорично відмовилася повертати належне їй майно. Заявник вважає, що своїми діями відповідач [PERSON] порушує її право власності. Посилаючись на ст. 387 ЦК України, позивач просить суд витребувати у відповідача [PERSON] належне їй майно. За ухвалою суду від 29.10.2015 р. було залучено до участі у справі сина відповідача [PERSON] - [PERSON] як співвідповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Позивач додатково пояснила, що 13.09.2015 р. відповідач [PERSON] повернув їй більшу частину переліченого у позовній заяві майна: магнітофон «Соні» за 1.500 грн.; пральну машину за 1.000 грн.; електродуховку за 800 грн.; посуд (каструлі, тарілки) на загальну суму 4.000 грн.; м'ясорубку за 150 грн.; стіл за 500 грн.; телевізор за 1.800 грн.; фен за 300 грн.; дитячий стіл і стілець на загальну суму 300 грн.; зимові чоботи за 1.500 грн.; зимову куртку за 1.000 грн.; постільну білизну (простирадла, ковдри) на загальну суму 600 грн. Проте він відмовився повернути у добровільному порядку решту речей: стінку меблеву за 3.475 грн., холодильник «Веко» за 4.986 грн., бо має намір продати їх, щоб у подальшому відшкодувати завдану їй власними протиправними діями матеріальну і моральну шкоду. Відповідач [PERSON] у суді не визнав позов повністю, бо вважає, що усе вказане у позовній заяві майно було придбано за спільні кошти сторін під час проживання однією сім'єю. Окрім цього, 13.09.2015 р. він особисто повернув позивачу більшу частину переліченого у позовній заяві майна: магнітофон «Соні» за 1.500 грн.; пральну машину за 1.000 грн.; електродуховку за 800 грн.; посуд (каструлі, тарілки) на загальну суму 4.000 грн.; м'ясорубку за 150 грн.; стіл за 500 грн.; телевізор за 1.800 грн.; фен за 300 грн.; дитячий стіл і стілець на загальну суму 300 грн.; зимові чоботи за 1.500 грн.; зимову куртку за 1.000 грн.; постільну білизну (простирадла, ковдри) на загальну суму 600 грн. Проте він відмовився повернути решту речей: стінку меблеву за 3.475 грн., холодильник «Веко» за 4.986 грн., бо насправді вони з позивачем [PERSON] саме таким чином поділили спільне майно у добровільному порядку. В той же час наміру продати їх, щоб у подальшому відшкодувати завдану заявнику матеріальну і моральну шкоду, він не має. У судовому засіданні 27.08.2015 р. відповідач [PERSON] не визнала позов повністю, бо вважає, що все зазначене у позовній заяві майно належить на праві спільної сумісної власності заявнику та сину відповідача [PERSON] До того ж син [PERSON] відібрав у неї ключі від будинку і категорично заборонив їй віддавати вищезгадані речі позивачеві [PERSON] Оповіщена у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач [PERSON] у подальші судові засідання жодного разу не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, надіславши письмові заперечення проти позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких міркувань. Згідно вимогам ст. 74 Сімейного кодексу України: 1. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У судовому засіданні безспірно встановлено, що з 2009 року до червня 2015 р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом з 2-ма неповнолітніми дітьми у будинку по [ADDRESS], що належить відповідачеві [PERSON] Оскільки ці обставини були визнані сторонами у судовому засіданні, вони не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). 19.12.2013 р. заявник [PERSON] придбала стінку меблеву за 3.475 грн., а 17.06.2014 р. - холодильник «Веко» за 4.986 грн. Окрім пояснень позивача, ці обставини також підтверджуються: показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], що заявник [PERSON] придбала стінку меблеву і холодильник «Веко» за кошти, котрі вона одержала як державну допомогу у зв'язку з народженням дитини; письмовими доказами у справі: довідками про доходи позивача [PERSON], платіжними документами на придбання стінки меблевої за 3.475 грн. і холодильника «Веко» за 4.986 грн., паспортом і гарантійними талонами на холодильник «Веко». Суд відкидає заперечення відповідачів [PERSON] і [PERSON], що начебто спірне майно було придбано за спільні кошти заявника [PERSON] і відповідача [PERSON] Так, окрім пояснень відповідачів, їх заперечення не підтверджені жодним доказом у справі. В той же час за приписами: ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. ст. 16 ЦК України: 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. До того ж відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Надавши суду довідки про власні доходи, платіжні документи і технічну документацію на стінку меблеву та холодильник «Веко», позивач пояснила, що вказані речі були придбані за кошти, одержані у зв'язку з народженням нею дитини, а також в інтересах дітей, бо саме в них вона зберігає їхні речі та продукти харчування. Ці ж обставини підтвердили у суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Тому позов підлягає задоволенню в обумовленому судом обсязі. Проте суд не погоджується з твердженнями позивача [PERSON] та її представника [PERSON], що у судовому рішенні про витребування майна із чужого незаконного володіння потрібно зазначити всі речі, які вказані у позовній заяві на загальну суму 21.911 грн. Сторони (заявник [PERSON] і відповідач [PERSON]) підтвердили у суді, що 13.09.2015 р. відповідач [PERSON] добровільно повернув заявнику [PERSON] більшу частину переліченого у позові майна: магнітофон «Соні» за 1.500 грн.; пральну машину за 1.000 грн.; електродуховку за 800 грн.; посуд (каструлі, тарілки) на загальну суму 4.000 грн.; м'ясорубку за 150 грн.; стіл за 500 грн.; телевізор за 1.800 грн.; фен за 300 грн.; дитячий стіл і стілець на загальну суму 300 грн.; зимові чоботи за 1.500 грн.; зимову куртку за 1.000 грн.; постільну білизну (простирадла, ковдри) на загальну суму 600 грн. Тому в даний час позивач може вільно володіти, користуватися і розпоряджатися ними. Оскільки ці обставини були визнані сторонами у судовому засіданні, вони не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). В той же час за приписами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Факт повернення позивачеві вищезгаданої частини майна до розгляду справи у суді свідчить про те, що відповідачі більше не оспорюють її право на ці речі і не перешкоджають [PERSON] вільно володіти, користуватися і розпоряджатися ними, тобто вони добровільно припинили дії, які порушували право заявника, а також відновили становище, яке існувало до порушення (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Тому в решті позову потрібно відмовити за його недоведеністю. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача її витрати в справі, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 243,60 грн., тобто по 121,80 грн. з кожного. Ураховуючи наведене,

Outcome: partial