Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що надає послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] .Відповідачі оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 24547,72 грн., інфляційні втрати в сумі 2893,71 грн., 3% річних у сумі 1193,84 грн. Ухвалою від 08 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. Зазначає, що з позовом не згодна, оскільки вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2017 року по 01.08.2018 - заявлені з пропуском строку позовної давності, заборгованість за період з 01.08.2018 по 01.08.2021 погашена відповідачами в строк до 01.10.2021 року в розмірі 23600 грн. з урахуванням майбутніх платежів у новий опалювальний період. На її думку до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в 1 рік, тому з 01.08.2020 заборгованість в три відсотки річних від простроченої суми складає 58,88 грн., по інфляційним витратам - 302,25 грн., що також вже оплачені. Оскільки заборгованість за отримані послуги була сплачена до отримання позовної заяви відповідачем, тому вимоги про стягнення судового збору вважає незаконними. Просить відмовити в задоволенні позову. 09 листопада 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначають, що відповідачі здійснювали частково погашення заборгованості з оплати за комунальні послуги, що свідчить про те, що строк позовної давності переривався, а наявність заборгованості визнавалась відповідачами. Позивач не заперечує проти зменшення суми заборгованості з урахуванням здійсненої оплати відповідачами, заборгованість станом на 08.11.2021 складає 12971,91 грн. Відповідачами не здійснено оплати суми інфляційних втрат, 3% річних та суми судового збору, а тому останні підлягають стягненню з відповідачів. Просять позовні вимоги задовольнити, а вимоги відповідача, викладені у відзиві залишити без задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії. [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг, які надає позивач за зазначеною адресою. Із особового рахунку № [NUMBER] , відкритого за вказаною адресою видно, що квартира знаходиться в комунальній власності, наймачем значиться [PERSON] . Відповідачі вчасно оплату за надані послуги не здійснювали, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2017 року по 01 серпня 2021 року за адресою нарахування: [ADDRESS] заборгованість становить 24547,72 грн. При цьому в розрахунку нарахування, оплата і заборгованість за жовтень 2017 року не вказані. Крім того, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат з січня 2018 року у розмірі 2893,71 грн. та 3% річних з 21.12.2017 у розмірі 1193,84 грн. Із квитанцій від 07.10.2021 та від 13.10.2021 видно, що відповідачами була проведена оплата за послугу з опалення за адресою: [ADDRESS] на рахунок АТ «Криворізька теплоцентраль» в сумах 15600 грн. і 8000 грн. відповідно. Як видно із довідки ТОВ «НОВА-КОМ» станом на 01.11.2021 року за адресою відповідачів значиться переплата по послузі з опалення в розмірі 52,28 грн. Із довідки про стан заборгованості за комунальні послуги, доданої позивачем до відповіді на відзив видно, що за період з 01.10.2017 по 01.11.2021 за адресою [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] нарахування склали 46372,74 грн., було сплачено 33400,83 грн., заборгованість становить 12971,91 грн. Вказані суми здійснених оплат і заборгованості підтверджуються також детальною випискою з особового рахунку № [NUMBER] . Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з неналежного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі, з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Встановлено судом, що між сторонами договір на надання комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, постанові ВП ВС від 07.07.2020 № 712/8916/17). Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідачами не заперечується факт отримання комунальних послуг позивача та обов`язку їх оплати. При цьому, судом перевірено строки позовної давності, про які зазначено відповідачем [PERSON] у відзиві. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Оскільки, як зазначалось вище, оплата наданих комунальних послуг повинна вноситись щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, договору між сторонами не було укладено, а отже сторонами не встановлено іншого строку внесення платежів, а тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Встановлено, що відповідачами в період з листопада 2017 року (з періоду, що міститься в розрахунку заборгованості) не належним чином та не в повному обсязі здійснювалась оплата за надані послуги з централізованого опалення квартири, тому позивач починаючи з наступного місяця після першої несплати за надані послуги мав можливість реалізувати своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд. Тобто, за послуги, надані у листопаді 2017 року, відповідачі мали сплатити до 20 грудня 2017 року включно, відповідно за послуги нараховані за серпень 2018 року відповідачі мають сплатити до 20 вересня 2018 року (тобто позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за липень 2018 року минула 21 серпня 2021 року). Позовна заява надійшла до суду 08 вересня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, для стягнення заборгованості з період з 01 жовтня 2017 року по 08 серпня 2018 року. Доказів, які свідчили б про визнання боргу за вказаний період, матеріали справи не містять. Наявні квитанції про оплату послуг позивача не підтверджують визнання відповідачами такого боргу, оскільки в них указано місяць, за який проводиться оплата. Також квитанції не містять посилань на те, що відповідачі, вносячи місячні платежі, компенсують і борги за минулі роки. Тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до відповідачів про стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2017 року по серпень 2018 року в розмірі 5907,72 грн. Таким чином заборгованість відповідачів в межах строку позовної давності становить 18640 грн. Як встановлено судом в жовтні 2021 року відповідачами було сплачено на рахунок позивача за послугу з опалення в загальній сумі 23600 грн. Станом на 01 листопада 2021 року відповідачі не мають заборгованості з оплати за послугу з централізованого опалення, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Додані позивачем до відповіді на відзив довідка про стан заборгованості за комунальні послуги та детальна виписка з особового рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2017 по 01.11.2021 суд не приймає до уваги, оскільки вони стосуються іншої адреси: [ADDRESS] , власником квартири вказаний [PERSON] , який не є відповідачем у даній справі. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь інфляційних втрат в розмірі 2893,71 грн. і 3% річних від простроченої суми в розмірі 1193,84 грн. та надав відповідні розрахунки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, доводи позивача щодо неналежного невиконання відповідачами зобов`язань з оплати за отримані послуги нічим не спростовуються, неправомірними діями відповідачів по несвоєчасній оплаті комунальних послуг позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, заборгованість перед позивачем була сплачена відповідачами лише в жовтні 2021 року, тому нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, відповідає вказаним положенням закону. Скорочена позовна давність в 1 рік до даних вимог судом не застосовується, що узгоджується з положеннями ст. 258 ЦК України, а тому клопотання відповідача [PERSON] в цій частині не підлягає задоволенню. Суд не може зарахувати переплату по послузі за централізоване опалення як оплату інфляційних втрат і трьох відсотків річних, оскільки в квитанціях про оплату таке призначення платежу не вказано. Таким чином підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача в межах строку загальної позовної давності: з 08 серпня 2018 року по 01 серпня 2021 року інфляційні втрати в розмірі 2059,06 грн. (фактичне нарахування в межах вказаного періоду здійснене позивачем з січня 2019 року, що видно із розрахунку), три відсотки річних в сумі 846,54 грн. (фактичне нарахування в межах вказаного періоду здійснене позивачем з 21 грудня 2017 року). В стягненні іншої суми інфляційних втрат і трьох відсотків річних позивачу слід відмовити. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі по 115,17 грн. з кожного із відповідачів.

Outcome: partial