Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

В жовтні 2015 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 104296 грн. 58 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN80AM00000312 від 26.10.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 65357 грн. 73 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2012 року з [PERSON] було стягнено заборгованість за кредитним договором у сумі 95796 грн. 82 коп. Оскільки заборгованість за даним рішенням суду відповідачем не сплачена, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 41655 грн. 53 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 20200 грн. 61 коп., заборгованість по комісії в сумі 10273 грн. 20 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом у сумі 122759 грн. 46 коп., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору, де 250 грн. штраф (фіксована частина), 4954 грн. 60 коп. штраф (процентна складова). Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений через засоби масової інформації газету Донбасс від 04.12.2015р. відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до договору № DN80AM00000312 від 26.10.2007 року (а.с. 10-12), [PERSON] отримав кредит у сумі 65357 грн. 73 коп., із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 24.10.2014 року. Однак, в порушення умов договору [PERSON] не сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2012 року (а.с. 6) з [PERSON] стягнена заборгованість за кредитним договором у сумі 95796 грн. 82 коп., з них 41410 грн. 53 коп. заборгованість за кредитом, 16129 грн. 01 коп. заборгованість по процентам, 7191 грн. 24 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 26266 грн. 19 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 250 грн. штраф (фіксована частина), 4549 грн. 85 коп. штраф (процентна складова), яке набрало чинності, але на час розгляду справи в суді не виконане боржником. З огляду на це суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору, у разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в п. 7.4 договору за кожний день прострочки (п. 4.1). Відповідно до п. 7.4 при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний календарний день прострочки, але не менше 1 грн. (а.с. 12). Відповідно до п. 4.3. при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с. 11). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у сумі 95796 грн. 82 коп., яка стягнута на користь банку рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2012 року. Відповідно до роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, оскільки після постановлення рішення суду грошові кошти не повернуті, то банком продовжувалось нарахування відсотків, а також комісії, пені та передбачених договором штрафів. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № DN80AM00000312 від 26.10.2007 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанком та [PERSON] станом на 19.08.2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 194888 грн. 80 коп., з них 41655 грн. 53 коп. заборгованість за кредитом, 20200 грн. 61 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10273 грн. 20 коп. заборгованість по комісії, 122759 грн. 46 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом (а.с. 2; 7-9). Враховуючи рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2012 року та представлений розрахунок заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 12.11.2012 року, тобто на час винесення судом цього рішення суду заборгованість станом на 19.08.2015 року складає : - заборгованість за кредитом у сумі 245 грн., - заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 4071 грн. 60 коп., - заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 3081 грн. 96 коп., - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 96493 грн. 27 коп. Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року по справі №7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Таким чином, з врахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки нарахований банком розмір пені значно перевищує заборгованість за кредитом у розмірі 41655 грн. 53 коп.,\~тому розмір пені підлягає зменшенню до 40000 грн. Такий розмір неустойки відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості. Крім цього не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з останнього штрафу у розмірі 250 грн. (фіксована частина), нарахованого у відповідності до вимог п. 4.3 кредитного договору, оскільки зазначена сума вже була стягнена з відповідача по справі за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2012 року. При цьому, відповідно до умов кредитного договору штраф у розмірі 4954 грн. 60 коп. (процентна складова) підлягає зменшенню до 2369 грн. 93 коп., оскільки розраховуються із 5% від загальної суми заборгованості, яка також була зменшена судом. Приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору кредит позивачу не повернув та не сплачує відсотки за його користування, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про повернення заборгованості по кредитному договору у вигляді заборгованості, відсотків, пені та штрафних санкцій передбаченими умовами договору. Таким чином, суд вражає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial