Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивував тим, що 28 квітня 2011 року між ним та позивачем був зареєстрований шлюб. У даному шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. 26.10.2017 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано. Малолітню доньку [PERSON], [INFO], залишено на проживанні з матір'ю - [PERSON]. З вересня 2017 року позивач щомісячно сплачує аліменти на свою доньку у розмірі 1500 грн. Приблизно до березня 2018 року [PERSON] надавала позивачу можливість бачитися із донькою, проте з причин особистої неприязні перестала надавати позивачу можливість зустрічатись з дитиною. Таким чином, у зв'язку із штучними перешкодами, які створюються, між сторонами постійно виникають непорозуміння щодо прийняття участі позивача у прийняття позивачем участі у вихованні доньки та їх із нею побачень. На протязі всього часу позивач намагається налагодити нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним, однак всі спроби щодо мирного врегулювання даного питання призводять лише до непорозумінь. Позивач зазначає, що донька завжди рада бачити батька, приязно відноситься до нього, а відповідачка всіма можливими способами перешкоджає його спілкуванні із донькою. Відповідач постійно негативно характеризує позивача при дитині, усупереч вимогам ст. 157 СК України. Позивач вважає, що питання виховання дитини батьки вирішують спільно, та він зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з донькою, а відповідач не має права перешкоджати позивачу у спілкуватися з дитиною та участі у її вихованні. Таким чином позивач сумлінно та добровільно виконуючи покладені на нього обов'язки по утриманню дитини, має такі ж права на участь у вихованні доньки як і матір. Проте матір перешкоджає його побаченням з донькою і не дозволяє спілкуватися з нею. Тобто матір дитини порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, оскільки нормальним розвитком є такий, в якому беруть участь обоє батьків, якщо інше не встановлено судом та порушує права позивача, як батька, що передбачені ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу, а саме право на особисте спілкування з донькою. Позивач неодноразово намагався вирішити питання побачень з дитиною мирним шляхом, але безуспішно. На підставі наведеного, просив суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], шляхом встановлення графіку зустрічей з [PERSON], [INFO] та спілкуванні з нею: Кожний понеділок, четвер, п'ятниця з 19:00 до 21:00 з можливістю забирати доньку із гуртків та доставляння о 21:00 за місцем її проживання, вихідні дні, а саме 2-а та 4-а субота місяця та 1-а та 3-я неділя місяця з 9:00 до 21:00 в місці фактичного проживання позивача або на його розсуд з попереднім повідомленням матері про таке місце перебування дитини. Необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування. 2 тижні кожного року на відпочинок влітку з донькою [PERSON] без присутності матері - [PERSON]. Зобов'язати [PERSON], надавати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі зміни її місця проживання чи перебування, повідомити про це позивача особисто не пізніше наступного дня після настання таких обставин. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов заперечили, посилаючись на письмове заперечення (а.с.33-38), позивач вказала, що відповідач жодного разу не був позбавлений можливості зустрічі, прогулянок з донькою. В свою чергу були неодноразові факти ігнорування позивачем бажання доньки в спілкуванні та зустрічі з позивачем. Визначений позивачем графік спілкування з чотирирічною дитиною є неприйнятним з огляду на вік дитини та стан її здоров'я, не відповідає режиму дня та харчування дитини. [PERSON] зловживає своїми батьківськими правами, діє всупереч інтересів дитини. Відповідач під час зустрічей з донькою, не дивлячись на її стан здоров'я та заперечення відповідача, купує їй ласощі та продукти, які їй заборонені, не слідкує за дитиною, не приділяє потрібної уваги дитині, під час того коли дитина грається позивач постійно грається, розмовляє по мобільному телефону; приходить на зустрічі з дитиною в нетверезому стані, так під час зустрічі (прогулянки) з дитиною 18.06.2018 року по вул. Симоненка на території стадіону 25 школи не втримав на руках доньку, в результаті чого дитина впала отримала забійну рану лобної ділянки голови з діагнозом - струс головного мозку. Таке ставлення батька до дочки є неприйнятним і свідчить про те, що він дбає перш за все про свої інтереси, а дитину використовує для досягнення власних цілей. Окрім цього, 02.09.2017 року [PERSON] намагався задушити відповідача на очах у дитини. 27.10.2018 року [PERSON] зламавши замки квартири позивача за адресою [ADDRESS], вигнав їх з дитиною з дому. В подальшому викрав її особисті кошти та майно. В кінці лютого 2018 року понищив майно в квартирі та звільнив незаконно ним зайняту квартиру На даний час проживати в даній квартирі позивач не маю можливості. У зв'язку з безпідставним позовом [PERSON] позивачу приходиться фіксувати зустрічі батька з дитиною. Такі зустрічі відбулися тільки 23.07.2018 року, 28.07.2018 року, 01.08.2018 року, причому 23.07.2018 року позивач купив дитині цукерок (чупа-чупс), який доньці вживати не можна. Є факти коли [PERSON] не бажає бачитися з дитиною та її ігнорує, чим дуже її засмучує. Також присутні факти щодо того коли [PERSON] погрожує вчинити самогубство, про це він заявляв неодноразово та підчас переписки по вайберу та фейсбуку. Вимога позивача щодо двох тижнів кожного року на відпочинок влітку з донькою [PERSON] без присутності матері, позивач вважає не допустимою. Так як позивач до розірвання шлюбу з відповідачем ніде не працював, домашнім господарством не займався, донькою не цікавився, тому вважає що він не має досвіду у вихованні дитини у щоденному побуті. Щодо вимоги, необмеженого спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування, вважає дану вимогу надуманою та незаконною. Дана вимога передбачає, що позивач повинна чотирирічній дитині забезпечити власний мобільний телефон, доступ до мережі інтернет з комп'ютером чи ноутбуком. Донька має зв'язок з батьком через особисті засоби зв'язку відповідача, хоча позивач періодично ігнорує зв'язок та зустрічі з донькою. Окрім того, позивачу невідомо про потреби дитини, яка займається танцями, вокалом, вивчає іноземну мову. Щодо зобов'язання відповідача надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі зміни місця її місця проживання чи перебування, повідомити про це його особисто не пізніше наступного дня після настання таких обставин, то дана вимога є незрозумілою та безпідставною, позивач завжди знав і знає де перебуває та проживає дитина. Отже, враховуючи інтереси дитини, її малолітній вік, участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною за місцем його проживання та без участі матері є неправильним, так як дитина не повинна розлучатися з матір'ю в ранньому віці, оскільки між дитиною та матір'ю існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого може мати негативний вплив у майбутньому на психічний та фізичний розвиток дитини. На підставі наведеного просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Грабар О.В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, затвержений Рішенням Виконкому № 908 від 22.08.2018 року. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заслушавши сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Статтями 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2011 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.10.2017 року розірвано (а.с.10-11, 12-13). Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с.14), яку рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.10.2017 року залишено проживати з матір'ю [PERSON] Згідно копій квитанцій, долучених до матеріалів справи (а.с.15-18) позивачем сплачувались аліменти на користь відповідача в розмірі 1500грн. Згідно виписки № 02-02/00002/2037 від 18.07.2018 виданої КП «МІУК» (а.с.98) позивач [PERSON] зареєстрований та проживає з адресою: [ADDRESS]. Згідно акту № 02-02/2038 від 18.07.2018 року перевірки житлових умов заявника [PERSON] за адресою: [ADDRESS], кватира знаходиться в задовільному стані та придатна для проживання. (а.с.99). Як вбачається з характеристики видної ТзОВ «Перший віконний завод плюс» [PERSON] працює на посаді менеджера з постачання з 06 березня 2018 року, за період роботи показав з позитивної сторони (а.с.100). [PERSON] займається танцями, вокалом, вивчає іноземну мову ( а.с.44-49). Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 27.10.2017 року [PERSON] звернувся з заявою до Івано-Франківського ВП ГГУ НП в Івано-Франківській області з проханням прийняти міри до колишньої дружини [PERSON], яка не дозволяє йому користуватися спільною квартирою, а саме змінила замки до вхідних дверей, що перешкоджає позивачу потрапити до квартири, на що позивачу була надана відповідь, що в даному випадку є ознаки цивільно-правових відносин, які вирішуються в судовому порядку (а.с. 90-95). Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно копії Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.08.2018 року № 908 (а.с.70), виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради визначив такий порядок участі батькові [PERSON] у вихованні дочки [PERSON], [INFO]: понеділок, четвер, п'ятниця з 18.00 год. до 20.00 год.; перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері; двотижневий відпочинок з дочкою впродовж року за домовленістю між батьками. За частинами першою та другою ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання дитини та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Позивач в позові зазначив, що відповідач перешкоджає йому у вільному спілкуванні з дитиною, оскільки не залишає дитину та хоче бути присутня при їх зустрічах, що негативно впливає на спілкування дитини з батьком. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001р. №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.2 ст.15 цього ж Закону, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За місцем роботи позивач [PERSON] характеризується позитивно. Належними доказами щодо зловживання позивачем спиртними напоями заперечення відповідача не підтверджені. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.08.2018 року № 908 (а.с.70), виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради визначив такий порядок участі батькові [PERSON] у вихованні дочки [PERSON], [INFO]: понеділок, четвер, п'ятниця з 18.00 год. до 20.00 год.; перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері; двотижневий відпочинок з дочкою впродовж року за домовленістю між батьками. Суд вважає, що орган опіки та піклування діяв в межах своїх повноважень, передбачених СК України та Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, запросивши на засідання комісії сторони, повно дослідивши обставини, що мають істотне значення, та склав висновок. Підстав для визнання висновку недостатньо обгрунтованим або таким, що не відповідає інтересам дитини не вбачає. Отже із врахуванням віку малолітньої дитини, виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, суд дійшов висновку, що встановлення рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 22.08.2018 року № 908 такого способу участі батька у вихованні дитини на даному етапі буде максимально відповідати інтересам дитини. Щодо можливості спілкування з дочкою за місцем проживання позивача без присутності матері, а також надання можливості спільного відпочинку дитини з батьком 2 тижні в літній період, суд враховує, що дитина є малолітня, та вважає, що такі вимоги є частково обгрунтованими та оскільки між батьками виникають суперчки, що може мати негативні наслідки для дитини, суд вважає, що спілкування батька з дитиною має відбуватися без присутності матері, однак двотижневий відпочинок з донькою впродовж року можливий виключно за домовленістю між батьками. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Заперечення відповідача щодо відсутності підстав визначення позивачу способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, з причин зловживання ним своїх батьківських обов'язків, суперечать нормам закону, та не позбавляє його права бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, та рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, суд вважає, що дослідженими доказами встановлено, що позивач чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною та за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та зобов'язати відповідача усунути перешкоди перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, оскільки відповідач наполягає бути присутньою при зустрічах батька з дитиною, що не сприяє встановленню контакту батька з дитиною. Що стосується вимог про необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, суд вважає такі вимоги передчасні враховуючи вік дитини. Судом не досліджувалися переписка в вайбері, оскільки згоди учасників процесу на їх дослідження суду надано не було, до відповідає вимогам ст. 236 ЦПК України. Приймаючи до уваги обставини справи і враховуючи малолітній вік [PERSON], вікові особливості її психоемоційного розвитку, те, що дитина тривалий час проживає з матір'ю, яка забезпечує належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, та дотриманий розумний баланс на участь у вихованні дитини між батьками, надавши оцінку наданим сторонами по справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та слід усунути перешкоди [PERSON], у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]. Визначити наступний порядок участі батькові [PERSON], у вихованні доньки [PERSON], [INFO], а саме: - кожний понеділок, четвер, п'ятниця з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері з можливістю забирати дитину із гуртків та поверненням за місцем її проживання;- вихідні дні, а саме перша та третя субота місяця та друга та четверта неділя місяця з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері з поверненням дитини за місцем її проживання;- двотижневий відпочинок з донькою [PERSON] впродовж року за домовленістю між батьками та зобов'язати [PERSON] повідомляти позивача [PERSON] про фактичне місця проживання, перебування дитини, та зміни її місця проживання чи перебування. У разі зміни обставини, пов'язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.

Outcome: partial