Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~До суду надійшов позов [PERSON] до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в якій просив: -зняти арешт з 1/3 частки квартири під [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та заборону на її відчуження, накладені постановою № ЄДРВП 3327332 від 06.06.2011 року Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на підставі виконавчого листа про стягнення аліменті до 30.07.2012 р. -Виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер 11256674. 06.06.2011 \~ \~ \~ \~15:15:12, реєстратор Одеська філія державного підприємства «інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Номер запису про обтяження: 191191903 - відомості про арешт нерухомого майна, зокрема 1/3 частки квартири [ADDRESS] , належного [PERSON] . -Стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 гривень. Позивач мотивує вимоги тим, що позивачка є матір`ю померлого [INFO] [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. яка складається з 1/3 частки квартири під [ADDRESS] . Однак. позивачкою було встановлено про те, що на вищевказану 1/3 частки квартири під [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] , було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Позивачка [PERSON] звернулася до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про скасування арешту, однак їй було відмовлено та роз`яснено право звернення до суду. Крім того, позивачка [PERSON] вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України. Обґрунтувала тим, що внаслідок порушення її прав, в неї погіршилося здоров`я, проживає в орендованій квартирі, перебуває в онкологічному диспансері. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце судового засідання повідомлена належним чином. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14). Позивачка [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки квартири під [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.12.1994р., видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів (а.с.13). Вищевказана квартира належала на праві спільної часткової власності: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Після смерті сина [PERSON] позивачка [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , фактично прийняли спадщину у вигляді 1/3 частки квартири під [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 191191903 від 03.12.2019р. вбачається про те, що на квартиру під [ADDRESS] накладено арешт постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ЄДРВП 3327332 від 06.06.2011 року Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Позивачка [PERSON] звернулася до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про зняття арешту. З листа Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області № В-13/43001 від 28.10.2019р. встановлено про те, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-389 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 21.02.1995 року про стягнення аліментів з [PERSON] . 06.06.2011р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Виконавче провадження № 3327332 щодо виконання виконавчого листа № 2-389 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 21.02.1995 року про стягнення аліментів з [PERSON] , було знищено. Рекомендовано позивачці звернутися до суду для вирішення питання стосовно скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб. Пунктом 2 ч.1 ст.2 Закону передбачено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Згідно ч.1 ст.12 Закону передбачено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить записи, зокрема, про зареєстровані речові права на нерухоме майно, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, інші відомості. Згідно ч.1 ст.13 Закону передбачено, що невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. За приписами ч.ч. 1, 2, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (що діяв на час винесення постанови про арешт майна Позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим за вимогами ч. 2 ст. 50 даного Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 р. у справі № 6-26цс13). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). Суд вважає, що на підтвердження того, що позивачеві завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів до суду не надано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту та про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: partial