Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно її чоловіка - [PERSON], [INFO], яким протягом 6 місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме заборонити [PERSON], [INFO] перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON], [INFO], та її родиною. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Починаючи з народження дитини, заявниця та члени її родини потерпають від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку [PERSON], які проявляються в застосуванні фізичного насилля в стані алкогольного сп'яніння, залякуванні, приниженні та образах нецензурними словами. У більшості випадків вказане відбувається в присутності дитини. Заявниця неодноразово зверталася із відповідними заявами до поліції. Не зважаючи на заходи адміністративного впливу, чоловік своєї поведінки не змінює, через що спільне проживання в одній квартирі з ним є нестерпним. Будинок, в якому сторони проживають, належить батькам заявниці, [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою як внутрішньо переміщена особа. Заявниця вважає, що через протиправні дії її чоловіку - [PERSON] необхідно заборонити перебувати в місці їх спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] разом з нею та її родиною. Заявниця в судовому засіданні свої вимоги підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеному в заяві та просила її вимоги задовольнити в повному обсязі. Додала, що до складу її родини входять її малолітня донька та її мати. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він як внутрішньо переміщена особа та учасник АТО має право на отримання житла. Підтвердив, що спільно із заявницею вони разом жити не можуть, між ними постійно виникають сварки, він не проти піти з будинку, в якому він зараз проживає в житло, що йому належить видати держава. З приводу отримання житла він вже звертався до Білокуракинської селищної ради, проте сесією його питання ще не розглядалося, йому пообіцяли, що його заяву буде розглянуто третього травня 2019 року, однак потім перенесли на кінець травня. Повідомив, що зараз йому жити ніде. Винаймати житло він не бажає, оскільки має право на отримання свого житла. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2016 року (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно інформації, наданої службою у справах дітей Білокуракинської РДА від 19.04.2019 року, на підставі заяви [PERSON] щодо психологічного насильства з боку батька дитини - [PERSON], враховуючи акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 19.04.2019 року, малолітню [PERSON] поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.12). [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою (а.с.17), учасником бойових дій (а.с.29). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 24 вказаного Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, зокрема належать обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до ст. 3502 ч.1 п.1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути вказані обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Судом встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою склалися неприязні відносини. На підтвердження вчинення протиправних дій зі сторони [PERSON] заявниця посилається на наявність кримінального провадження (а.с.22). З наданих суду доказів вбачається, що заявниця зверталась до правоохоронних органів з заявою про вчинення протиправних дій з боку заінтересованої особи стосовно неї, з приводу чого [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.23, 24, 26). Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що доводи заявника знайшли своє повне підтвердження, а тому заяву слід задовольнити і з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявниці, суд вважає за необхідне вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON], при цьому обмежити його права тільки відносно заявниці [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON], відмовивши в обмеженні прав [PERSON] щодо іншої частини родини [PERSON], оскільки вчинення протиправних дій відносно них не знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч. 4 ст. 3506 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 3505 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial