Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON], яка була дружиною та відповідно матір'ю позивачів. На час смерті [PERSON] всі разом проживали за однією адресою. У листопаді 2014 року позивач [PERSON], оскільки не може самостійно пересуватись запросив через доньку [PERSON] державного нотаріуса для оформлення спадкових прав. Державний нотаріус повідомив, що на спадкове майно [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я відповідача [PERSON] Позивачі вважають, що заповіт від імені [PERSON] є недійсним, оскільки нотаріуси не приїздили для посвідчення заповітів, спадкодавець заповіт не підписувала. Також, на час смерті [PERSON] проживала разом із [PERSON], а йому на той час виповнилося сімдесят три роки, тобто має право на обов'язкову частку у спадщині. Крім вищезазначеного, позивачі зазначають, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] разом із нею проживали, тобто прийняли спадщину, а відтак є недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку. У липні 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що 11 березня 2005 року приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербанем С.Ф. за № 544 посвідчено заповіт відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 8,78 гектарів, що знаходиться на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Місцем учинення заповіту є смт. Новгородка Кіровоградської області, а саме за робочим місцем приватного нотаріуса. Позивачі [PERSON] та [PERSON] указують, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом у межах свого нотаріального округу та за місцем знаходження приміщення, що є робочим місцем приватного нотаріуса. Законодавством заборонено здійснювати нотаріальну діяльність за межами нотаріального округу, а тому з цих підстав спірний заповіт має бути визнаний нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його посвідчення. Згідно вищевказаного, свідоцтво про право на спадщину за заповітом має бути визнано недійсним, оскільки видане на підставі нікчемного заповіту. Позивачі зазначають, що за ними повинно бути визнано право власності на спадкове майно, оскільки є спадкоємцями, які прийняли спадщину. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON], [PERSON], а також позивачка [PERSON], яка є одночасно представником [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечували проти позову, вважають відсутні підстави для його задоволення, просили відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти позову. Відповідач приватний нотаріус Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербань С.Ф. у судовому засіданні заперечував проти позову. Суду пояснив, що припинив діяльність. Вважає, що посвідчений заповіт складений у відповідності до нормативно-правових актів, які регулювали такі правовідносини на момент складення заповіту. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу Держземагенства у Долинському районі Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області померла [PERSON] (а. с. 11). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 8,78 гектарів, що знаходиться на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та належала спадкодавцю відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 17 квітня 2001 року Суходільською сільською радою Долинського району Кіровоградської області (а. с. 9). Згідно ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно вищевказаного правила, спадкування за законом можливе за наявності певних умов, зокрема: відсутності заповіту; визнання його недійсним; неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом; у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. 11 березня 2015 року спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт, згідно якого на випадок свої смерті робить таке заповідальне розпорядження: належну на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 17 квітня 2001 року Суходільською сільською радою Долинського району Кіровоградської області земельну ділянку площею 8,78 гектарів, що знаходиться на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, заповідає [PERSON] (а. с. 79). Вищевказаний заповіт посвідчений у смт. Новгородці Новгородківського району Кіровоградської області приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербанем С.Ф. та зареєстрований у реєстрі за № 544 (а. с. 79). Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За змістом п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до вищевказаного, якщо заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, відповідно такий заповіт є нікчемним, а також може бути визнаний таким за наявності відповідного спору. [PERSON] та [PERSON] уважають вищезазначений заповіт нікчемним, оскільки посвідчений нотаріусом за межами нотаріального округу здійснення нотаріальної діяльності. Посвідчення угод є однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси (п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (у редакції на момент посвідчення заповіту). Відповідно до п. 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882 (у редакції на момент посвідчення заповіту), нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України. Згідно ст. 41 Закону України «Про нотаріат» (у редакції на момент посвідчення заповіту) нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою будь-якого виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70 - 73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Згідно п. 11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882 (у редакції на момент посвідчення заповіту), нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах території діяльності держнотконтори чи визначеного для приватного нотаріуса нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом у межах свого нотаріального округу та за місцем знаходження приміщення державної нотаріальної контори, в якій працює державний нотаріус, або приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. Законодавством заборонено нотаріусу здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу. Разом із тим, у цій справі заповіт від імені [PERSON] посвідчено приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербанем С.Ф. у своєму робочому кабінеті, тобто у смт. Новгородці Новгородківського району Кіровоградської області. Саме у цьому нотаріальному окрузі цим приватним нотаріусом здійснювалась нотаріальна діяльність. Заповіт записаний нотаріусом у присутності [PERSON] Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON], власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Отже, можливо дійти до висновку, що нотаріальну дію, а саме посвідчення заповіту, приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербанем С.Ф. було вчинено відповідно до вимог закону, а саме за місце здійснення нотаріальної діяльності. Позивачі стверджують, що спадкодавець [PERSON] у 2005 році, тобто у рік складення заповіту за станом здоров'я з місця проживання не виходила, за місцем проживання нотаріус для посвідчення заповіту не приїжджав, спадкодавець заповіту не підписувала. Разом із тим, будь-яких доказів з приводу вищевказаних дій позивачі суду не надали, а відтак не має підстав вважати про наявності цих обставин. Згідно вищевказаного, суд не вбачає підстав для визнання нікчемним заповіту [PERSON], посвідченого 11 березня 2005 року приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербанем С.Ф., зареєстрованого за № 544. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як убачається з матеріалів справи, 21 вересня 2007 року відповідач [PERSON] подав державному нотаріусу Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області заяву про прийняття спадщини (а. с. 75). 8 червня 2012 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Величком В.О., відповідачеві [PERSON] на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального Кіровоградської області Щербанем С.Ф. 10 березня 2005 року за реєстром № 544, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], а саме на земельну ділянку площею 8,78 гектарів, що знаходиться на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 88). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 5 вересня 2007 року [PERSON] визначено на три місяці строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. За наявності вищевказаного рішення суду від 5 вересня 2007 року відповідач [PERSON] реалізував право на спадкування за заповітом, тобто прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], а відтак набув прав та обов'язків спадкодавця. Як суд вище зазначав, заяву про прийняття спадщини [PERSON] подано державному нотаріусу 21 вересня 2007 року. Відповідно до рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2015 року, рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 5 вересня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволенні позову [PERSON], третя особа Суходільська сільська рада Долинського району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Оскільки відповідач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини у визначений рішенням суду додатковий строк, таке рішення було скасовано судом апеляційної інстанції та у задоволенні позову відмовлено, відповідно [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини від 21 вересня 2007 року з пропуском установленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини, а відтак згідно вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вищезазначеного правила, право на отримання свідоцтва про право на спадщину має виключно спадкоємець, який прийняв спадщину. У цій конкретній справі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2012 року було видано відповідачеві [PERSON], який не прийняв спадщину, тобто не набув прав та обов'язків спадкодавця, а тому не має права на отримання такого свідоцтва. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, тобто не набув належних їй прав та обов'язків, відповідно видане йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом має бути визнано недійсним. Суд вище зазначав, що спадкування за законом можливе, зокрема при неприйнятті спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцем за заповітом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] за законом першої черги, оскільки є чоловіком спадкодавця та відповідно донькою. Суд зазначав, що згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 1.13. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595, місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Згідно п. п. 3.21., 3.22. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Судом установлено та сторонами визнається, що спадкодавець [PERSON] на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області від 4 листопада 2014 року № 4177 спадкодавець [PERSON] до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом із донькою [PERSON] та чоловіком [PERSON] (а. с. 91). Згідно довідки Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області від 17 жовтня 2014 року № 3824 [PERSON] починаючи з 2004 року до 16 липня 2009 року проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS], доглядала батьків (а. с. 91). Відповідно до зазначеного, можливо дійти до висновку, що позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], тобто набули прав та обов'язків спадкодавця, відповідно за ними має бути визнано право власності на 1/2 частину кожному належної спадкодавцю земельної ділянки площею 8,7777 гектарів, кадастровий номер [NUMBER] що знаходиться на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд дійшов до переконання про задоволення цього позову частково, а саме задовольнити майнову вимогу цього позову та відмовити у задоволенні немайнової вимоги, відповідно до вищезазначеного правила слід присудити позивачам у рівних частках судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто у частині вимог майнового характеру. Позивачами у цій справі понесено та документально підтверджено судові витрати зі сплати судового збору, що стосуються вимоги майнового характеру у розмірі 1807,58 грн, а відтак на користь позивачів підлягає стягненню по 903,79 грн цих витрат кожному. Відповідно до ст. 26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК України). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст. ст. 30, 34, 35 ЦПК України не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. За змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Відповідно до вищевикладеного, відповідачі у справі приватний нотаріус Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербань С.Ф. та Долинська державна нотаріальна контора Кіровоградської області не повинні відповідати за цим позовом, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах справи, а відтак не повинні нести судові витрати у цій справі. Крім цього приватний нотаріус Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербань С.Ф. припинив юрисдикційну діяльність. Згідно вищезазначеного, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] по 903,79 грн кожному понесених та документально підтверджених судових витрат, що складаються з судових витрат зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial