Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В липні 2013 року КП «Бахмут-Вода» звернулось до суду з позовом до [PERSON],. [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що комунальне підприємство регулярно надавало послуги відповідачам з постачання питної води та прийманню стічних вод та проводило нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів. Але відповідачі, не заявивши відмови від споживання послуг з питного водопостачання та водовідведення у встановленому порядку, тривалий час не виконують свої зобов'язання по сплаті отриманих послуг у повному обсязі. Заборгованість відповідачів відповідно до даних особистого рахунку за період з 1 січня 2008 року по 1 червня 2013 року складає 3177.48 грн. З урахуванням змінених позовних вимог КП «Бахмут-Вода» просило стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за період з 1 січня 2008 року по 1 червня 2013 року за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 1469.44 грн. та судові витрати. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2013 року позов КП «Бахмут-Вода» задоволений: стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь комунального підприємства «Бахмут-Вода» заборгованість за послуги з водовідведення та водопостачання в розмірі 1469.44 грн. та судовий збір в сумі 106.09 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити КП «Бахмут-Вода» у задоволенні його позовних вимог та задовольнити його позовні вимоги за зустрічним позовом, посилаючись на те, що судом не враховано, що він з 1990 року зареєстрований за іншою адресою; судом безпідставно не прийнятий його зустрічний позов, не задоволено його клопотання про прийняття повного пакету документів для законного ведення господарської діяльності КП «Бахмут-Вода»; не прийнято рішення по поновленню його законних конституційних прав, як споживача, відмовлено в укладенні договору виконавець-споживач; не враховані обставини справи, так як пред'явлені розрахунки сум нібито наданих послуг не відповідають дійсності: позивач не надав відповідний договір, укладений із споживачем, про надання відповідних послуг або письмових доказів на підтвердження фактичного отримання споживачем таких послуг; позивачем не надано правильного розрахунку заборгованості; апелянт посилається також на безпідставне відхилення його пропозиції про відмову у задоволенні позову КП «Бахмут-Вода» по строку давності. У судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги КП «Бахмут-Вода» та стягуючи з відповідачів солідарно суму заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення та судовий збір суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог. Проте з такими висновками повністю погодитись неможливо, виходячи з наступного. Відносини з приводу надання і оплати послуг з водопостачання і водовідведення фізичним особам регулюються ЦК України, Законами України «Про питну воду та питне водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190, Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України від 21 липня 2005 року №630. Згідно ст. 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємства питного водопостачання зобов'язані забезпечити виробництво та постачання споживачам питної води відповідно до умов договору. Згідно ст. 22 зазначеного Закону споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 березня 1998 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Зареєстрованими в цій квартирі значаться [PERSON] з 1982 року та [PERSON] з 2004 року. [PERSON] значиться зареєстрованим з 1995 року за адресою: [ADDRESS]. Проте зазначена обставина не є підставою вважати [PERSON] таким, що він не є споживачем послуг позивача, оскільки ним не доведений факт фактичного не проживання в квартирі [ADDRESS] і крім цього [PERSON] є власником зазначеної квартири, а відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, що означає, що [PERSON] має не тільки суб'єктивні права як власник квартири, але й несе зобов'язання, одним із яких є своєчасне і в повній мірі сплата комунальних послуг; відповідачем не доведено відсутність надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення. З доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що за адресою [ADDRESS] відкритий особовий рахунок [NUMBER] на [PERSON], що свідчить про те, що він є споживачем комунальних послуг. За таких обставин доводи апеляційної скарги [PERSON] в цій частині є безпідставними. Є також безпідставними доводи апеляційної скарги щодо ненадання суду повного пакету документів для підтвердження ведення господарської діяльності КП «Бахмут-Вода», оскільки в даному випадку предметом позовних вимог не є господарська діяльність цього підприємства, а запереченням [PERSON] щодо відсутності права у КП «Бахмут-Вода» на стягнення вартості послуг з постачання води та водовідведення судом першої інстанції дана належна оцінка, обґрунтована посиланням на закони, нормативно-правові акти, договір, укладений між комунальним підприємством «Керуюча компанія житлово-комунальних послуг» та КП «Бахмут-Вода» і у апеляційного суду немає підстав вважати такі висновки неправильними. Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет позову або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Таким чином, дії позивача по зміні (зменшенні) позовних вимог відповідають вимогам закону. Доводи апеляційної скарги відповідача [PERSON] щодо неправильності та не безспірності розрахунків заборгованості є безпідставними, оскільки ним не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування здійсненого позивачем розрахунку. Відповідачами не надано жодної квитанції про оплату послуг з водопостачання та водовідведення. Заперечуючи проти позовних вимог КП «Бахмут-Вода» відповідач [PERSON] посилався на те, що ним та членами його родини з 2008 року здійснювались платежі за показниками індивідуального приладу обліку. Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме відповіді комунального підприємства «Бахмут-Вода» (а.с. 76) встановлений в квартирі [PERSON] індивідуальний прилад обліку холодної води (заводський номер 3558287 тип СГВ-15) пройшов державну повірку 25 липня 2003 року. Згідно до показчика «Засоби вимірювальної техніки, занесені до державного реєстру України» лічильники води крильчасті СГВ-15, СГВ-15Д зареєстровані у державному реєстрі за №16078-97, код виду випробувань 03.02 мали термін періодичності державної повірки 2 роки. Відповідно до вимог спільного наказу Держспоживстандарту України, Мінпромполітики України та Держжитлокомунгоспу України від 15 червня 2005 року «Про врегулювання питання щодо збільшення міжповірочних інтервалів лічильників холодної та гарячої води» термін державної повірки для цього типу приладів, результати вимірювань яких використовуються під час розрахунків у сфері побутових і комунальних послуг, становить 3 роки. Таким чином, структурним підрозділом комунального підприємства «Донецькоблводоканал» - Артемівським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, яке ліквідовано та знято з ЄДРПОУ 8 січня 2008 року, у відповідності до вимог чинного законодавства, лічильник, встановлений за адресою: [ADDRESS] був знятий з обліку ще у 2006 році, а споживачі відповідно до п. 3.9 положення про впровадження будинкових та квартирних приладів обліку споживання холодної і гарячої води і теплової енергії, їх технічне обслуговування, ремонті і повірку у наявному житловому фонді від 18 лютого 2003 року переведені на нормативний облік. З початком роботи комунального підприємства «Бахмут-Вода» з 1 січня 2008 року у підприємства питного водопостачання були відсутні відомості про встановлення у споживача [PERSON] індивідуального приладу обліку холодної води, який відповідає вимогам Державного реєстру засобів вимірювальної техніки Держспоживстандарту щодо своєчасного проходження державної повірки та який прийнятий до обліку (обстежений та опломбований) підприємством питного водопостачання. У зв'язку з відсутністю підстав здійснювати розрахунки із споживачем по не повіреному у встановлені законом терміни та не прийнятому до експлуатації і опломбованому засобу обліку, комунальне підприємство «Бахмут-Вода» здійснювало нарахування за отримані послуги з центрального водопостачання та водовідведення членами сім'ї з 1 січня 2008 року за встановленими у відповідності до вимог чинного законодавства нормами та тарифами на підставі пп. 11.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України від 1 липня 1994 року та п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 року. При цьому відповідачем [PERSON], як правильно зазначив суд першої інстанції, не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що він звертався до комунального підприємства «Бахмут-Вода» із заявою про проведення повірки лічильника. За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що позивачем незаконно здійснювалось нарахування плати за водопостачання та водовідведення за нормами споживання, а не згідно показань лічильника без врахування того, що квартирний лічильник був не повіреним з вини комунального підприємства «Бахмут-Вода», є безпідставними. Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте, як вбачається з матеріалів справи, з заявою про застосування строку позовної давності відповідач [PERSON] не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а відповідно до ч. 2 ст. 21 зазначеного Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Проте відсутність такого договору не є перешкодою для звернення КП «Бахмут-Вода» для захисту свого права на отримання встановленої законодавством плати за надання послуг з водопостачання та водовідведення, порушеного відповідачами, оскільки підключення квартири відповідача до централізованої мережі водопостачання і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законами України «Про питну воду та питне водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Виходячи з положень статей 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або Законом. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про безпідставність не прийняття його зустрічного позову також є безпідставними, оскільки як вбачається з доданої до матеріалів справи копії рішення Артемівського міськрайонного суду від 12 лютого 2014 року судом розглядався його позов до комунального підприємства «Бахмут-Вода» про зобов'язання укласти договір про надання послуг з водовідведення та водопостачання, взяття на облік прилад обліку споживання води, заборону вчиняти певні дії, стягнення моральної шкоди, в задоволенні якого судом відмовлено. Разом з тим, висновок суду про солідарне стягнення з відповідачів судового збору є помилковим, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні з ухваленням нового рішення про стягнення судового збору з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 35.36 грн. з кожного.

Outcome: partial