Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02.12.2013 року їх шлюб було розірвано. Від спільного життя у них є малолітній син [PERSON], [INFO]. Малолітній [PERSON] проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно не в змозі матеріально утримувати дитину. Відповідач є здоровою працездатною особою, має офіційний стабільний дохід, інших утриманців не має, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/2 частини всіх заробітків щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні обставинам викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник позивача також позов підтримав. Вказував на те, що відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, а тому вважає, що аліменти повинні бути визначені у частці від доходу відповідача. Просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що з червня 2013 року, тобто після того як вони почали проживати окремо, він надавав матеріальну допомогу на утримання сина, купував необхідні речі. Просив суд стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі не більше 1200 гривень щомісячно. У разі визначення аліментів у частці від доходу не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частки від доходу. Представник відповідача також позов визнала частково та вказувала на те, що на утриманні у відповідача перебувають двоє батьків пенсіонерів. Крім того, просила врахувати, що у [PERSON] є постійні нестабільні витрати, що, на її думку, свідчить про наявність обставин, які мають істотне значення, а тому просили визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02.12.2013 року їх шлюб було розірвано (а.с.5). Від шлюбу у них є одна малолітня дитина - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом із позивачем. Вказану обставину відповідач не оспорював. [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дітей, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив у п.17 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з дослідженої у судовому засідання копії довідки про доходи від 25.12.2013 року, відповідач [PERSON] працює на посаді в.о. комерційного директора ТОВ «Епіцентр К» та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч.1 ст.184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вище викладене, суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника та вважає надуманими обставини, на які вони посилаються в якості підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Натомість, суд приймає до уваги, що відповідач має постійне місце роботи та стабільний заробіток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачу також лежить обов'язок по утриманню дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1032 гривні, на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дичини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Таким чином, суд вважає посилання відповідача та його представника як на підставу стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від його доходу на наявність у відповідача нестабільних витрат та сплату коштів на утримання дитини в добровільному порядку - необґрунтованими та такими, що суперечить основоположним принципам Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року. Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про наявність у нього на утриманні батьків, оскільки як вбачається з довідок від 17.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами за віком та щомісячно отримують пенсію. Також необґрунтованими суд вважає доводи позивача про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частки від доходу відповідача, при цьому суд виходить із розміру його заробітної плати та чинного розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень слід зазначити наступне. Частиною першою ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з досліджених матеріалів цивільної справи, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, пов'язані з залученням адвоката [PERSON] до участі у розгляді справи. Згідно ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі (сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб), є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Положеннями ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] з заявою до суду про допуск до участі в справі адвоката [PERSON] в якості особи, яка надає правову допомогу не зверталась, останній не був допущений судом до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що адвокат [PERSON] приймав участь у розгляді справи у якості представника позивача, на підтвердження чого суду був наданий відповідний договір. Згідно наданого договору позивач надала адвокату повноваження, які відповідно до ст.56 ЦПК України не може здійснювати особа, яка надає правову допомогу, зокрема: підписувати усі процесуальні документи, користуватися правами представника у цивільній справі та витребовувати документи. Відповідно до вимог ст.ст.40, 42, 44 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді. Повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватися договором. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Крім того слід зазначити, що адвокат [PERSON], приймаючи участь у розгляді справи, вчиняв від імені позивача усі процесуальні дії, якими користується сторона у справі, в тому числі: давав суду усні пояснення, подавав докази, брав участь у дослідженні доказів, задавав запитання іншим особам, які брали участь у справі, тобто вчиняв дії, які не уповноважена здійснювати особа, яка надає правову допомогу. На підставі наведеного та враховуючи те, що згідно з статтею 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, не належать витрати, пов'язані з залученням представника, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial