Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача [PERSON] . Позивач мотивує позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 04 вересня 2010 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №157, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . При цьому, позивач в позовній заяві зазначає, що нею було подано також позовну заяву до цього ж суду про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що вона з відповідачем від вказаного шлюбу мають двох малолітніх дітей, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Малолітні сини проживають разом з позивачем та фактично знаходяться на повному її утриманні. Відповідач проживає за місце своєї реєстрації, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Крім цього, позивач в позовній заяві вказує, що їй невідомо, чи працевлаштований на даний час відповідач, та чи оформлені його трудові відносини офіційно. Тож на разі, [PERSON] не володіє інформацією стосовно отримуваного відповідачем доходу, однак вважає, що він має змогу (оскільки є працездатною особою) та зобов`язаний (оскільки є батьком дітей) надавати матеріальну допомогу їхнім малолітнім дітям. За вказаних обставин позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину (з урахуванням існуючих цін на товари і послуги, котрі постійно змінюються в сторону їх підвищення, та потреб дітей для забезпечення їх гармонійного розвитку). Позивач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить в матеріалах справи розписка про отримання нею 12 листопада 2019 року судової повістки про виклик до суду на 03 грудня 2019 року(а.с.42). При цьому, позивач надала до суду 12 листопада 2019 року письмову заяву, в якій просить провести судове засідання у її відсутність в зв`язку із сімейними обставинами, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.44). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи про отримання ним 21 листопада 2019 року особисто під розписку рекомендованого листа за вихідним номером 491/608/19/9495/2019, в якому містилася судова повістка про виклик до суду на 03 грудня 2019 року (а.с.45). Відповідачем у встановлений судом строк було подано відзив на позовну заяву, що передбачено ч.7 ст. 178 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі, оскільки постійної роботи немає, однак має тимчасові заробітки на підставі цивільно-правових договорів з ремонту будинків, квартир, або виконання будівельних робіт, та на даний час має заборгованість по кредиту, а тому просить позовні вимоги позивача задовольнити частково та постановити судове рішення, відповідно до якого стягувати з нього аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму із дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Крім цього, відповідач [PERSON] у відзиві вказує, що просить справу розглядати без участі відповідача (а.с.27-29). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, заяву позивача та відзив відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії паспорту громадянина України позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Гандрабури, Ананьївського району Одеської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , (а.с.4). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Котовськ, Одеської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданою суду 08 серпня 2019 року відповіддю Подільської міської ради Одеської області на запит щодо доступу до персональних даних відповідача (а.с.19). Встановлено, що в позивача та відповідача є малолітні діти, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 24 червня 2011 року Виконавчим комітетом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.7-8). Згідно довідки від 25 червня 2019 року, виданої за №1104 Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , спільно з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Зі змісту ч.2 ст.184 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 27 червня 20019 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного суд, задовольняючи позовні вимоги частково, зазначає, що позивачем не доведено витрати на утримання дітей в заявленому розмірі 2000 грн. на кожного з дітей, однак, беручи до уваги відзив відповідача на позовну заяву та необхідність забезпечення дітям належного та гармонійного рівня розвитку, вважає за необхідним та достатнім призначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень 00 копійок на кожного із дітей. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені нею на професійну правничу допомогу в розмірі 500 гривень 00 копійок, згідно наданих до позовної заяви підтверджуючих документів.

Outcome: partial