Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що з відповідачем був укладений договір №б/н від 14.10.2010 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 9000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування вимог позивач вказав, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач всупереч норм закону та умов договору, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 31.10.2016 року створилась заборгованість у сумі 20270,79 гривень, яка складається з: 1076,67 гривень - заборгованість за кредитом, 14552,65 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 941,47 гривень - штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань і заборгованість по договору не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.12.2016 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено справу до судового розгляду. Згідно розпорядження керівника апарату Октябрського районного суду м.Полтави №2248 від 01.10.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, у зв'язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 року про звільнення судді Кулешової Л.В. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справі визначено Чуванову А.М. Ухвалою суду від 03.10.2018 року зазначену справу прийнято до свого провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] надала заперечення, згідно яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказала на те, що наданий позивачем розрахунок є неналежним доказом. Так, при розгляді справи за її позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди позивачем було надано виписку по її рахунку [NUMBER], згідно з якою розмір заборгованості станом на 28.02.2015 року складав 3838,95 гривень. Яким чином за 1 рік заборгованість зросла до 20280,79 грн. є незрозумілим. Розрахунок заборгованості позивача містить сумарний розмір комісії та пені, що взагалі не дає можливості відокремити та перевірити достовірність нарахування кожного з цих зобов'язань, періоди їх нарахування, суму, тощо. Також, не є зрозумілим розрахунок штрафу та пені. Крім того, користування карткою було заблоковано ще 28.08.2012 року і з цього часу вона не могла користуватися карткою. Проте, їй була нарахована комісія за користування кредитом, що не відповідає умовам кредитування. На вказаний час вона мала позитивний баланс на картці у сумі 1506,47 гривень та з цього часу вона здійснювала тільки погашення боргу. Згідно квитанцій нею було здійснено погашення боргу, що станом на 18.02.2014 року складав 5450 гривень та повністю покривав заборгованість по кредиту. Таким чином, борг перед банком відсутній. Також, за відсутності боргу неможливо було нараховувати відсотки у сумі 14504,35 гривень при відсутності заборгованості за основною сумою кредиту та є незрозумілим, на яких підставах сума відсотків з 34,80% підвищилася до 43,20%. Таким чином, збільшення процентної ставки у випадку порушення строку сплати кредиту в даному випадку є видом юридичної відповідальності за порушення умов договору та відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з розрахунком, їй нарахована пеня за період з 2011 року по 2016 роки та відповідач не має змоги відокремити її від комісії, розмір яких зазначено однією сумою. Разом з тим, відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відповідачем також надана заява про застосування строків позовної давності, в якій [PERSON] посилається на те, що відповідно до розрахунку заборгованості прострочена заборгованість виникла ще 29.04.2011 року, тобто строк позовної давності минув 29.04.2014 року, що є підставою для відмови у позові. Позивач у відповідь на запит суду надіслав листа (т.1 а.с.167-168), в якому вказав, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку; зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами. Заяв про дострокове розірвання договору відповідач не подавав, що свідчить про згоду останнього зі змінами тарифів. Банк повідомляє, що нарахування комісії за даним типом карт не передбачено, в колонці «комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені. Інформація щодо блокування кредитної карти в програмних комплексах банку відсутня. Представником відповідача надано до суду додаткові пояснення (т.1 а.с.200-206), в яких відповідач частково визнає позовні вимоги. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в сумі 2441,62 гривень, з яких 1076,67 гривень - заборгованість за кредитом; 714,95 гривень - заборгованість за процентами; 650 гривень - заборгованість за пенею. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Зазначила, що відповідач будь-яких повідомлень про зміну процентної ставки за кредитом не отримувала, позивач не надав доказів такого повідомлення. Також, заява про приєднання до умов та правил договору та довідка про умови кредитування, які підписувала відповідач, не містять вказівки на те, що відсоткова ставка може бути змінюваною, а Умови та правила кредитування, на які посилається позивач, відповідач не підписувала. Нарахування процентів повинно бути припинено після спливу строку кредитування, тому нарахування процентів після вересня 2014 року не відповідає природі кредитних правовідносин. Крім того, за вимогами про стягнення відсотків за період до 31.10.2013 року минув строк позовної давності. До стягнення з відповідача підлягають нараховані проценти за останні три роки до дати звернення до суду, тобто за період з 31.10.2013 року до 30.10.2016 року. Заборгованість за пенею підлягає перерахунку, виходячи з показників 1% за останній календарний рік, тобто з 31.10.2015 року по 31.10.2016 року. У задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 500 гривень та 941,47 гривень слід відмовити, оскільки не допускається подвійна відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню: 1076,67 гривень - заборгованість за кредитом; 714,95 гривень - заборгованість за процентами; 650 гривень - заборгованість за пенею, а всього - 2441,62 гривень. Представник позивача до суду не з'явився, про розгляд справи позивач повідомлений належним чином. Згідно заяви, позивач просив розглядати справу у відсутність свого представника. Суд вирішив розглядати справу у відсутність представника позивача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечення, що зазначені у відзиві, підтримують у повному обсязі. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем з відповідачем був укладений договір №б/н від 14.10.2010 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 9000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (т.1 а.с.6-7). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Позивач наполягає на тому, щовідповідач не виконала кредитних зобов'язань, у неї створилась заборгованість на загальну суму 20270,79 гривень. Відповідач стверджує, що позивач невірно розрахував заборгованість по процентам та пені, застосував подвійну відповідальність у кредитних відносинах, позов підлягає частковому задоволенню. Суд вважає доводи відповідачапідставними, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки. З урахуванням отримання відповідачкою картки [NUMBER] на строк до 09.2014 року, саме цей строк є строком дії договору. З наданого банком розрахунку заборгованості за договором вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору, станом на 31.10.2016 року створилась заборгованість у сумі 20270,79 гривень, яка складається з: 1076,67 гривень - заборгованість за кредитом, 14552,65 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 941,47 гривень - штраф (процентна складова) (т.1 а.с.4-5). Таким чином, встановлено, що відповідачкою дійсно порушувались умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, правильність нарахування якої має бути перевірена на предмет відповідності норм матеріального права. Факт порушення умов договору відповідачкою не спростовано, у відзиві на позов вона погоджувалася з наявністю заборгованості, проте в раніше поданій заяві вважала, що вимоги до неї банком пред'явлено після спливу позовної давності. Щодо тверджень відповідачки про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності суд виходить з наступного. Остання проплата відповідачкою була здійснена 18.02.2014 року. З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 22.11.2016 року, тобто у межах позовної давності у три роки. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ст.258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу). Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Водночас відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зі змісту розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку вбачається, що починаючи з 11.11.2010 року по 18.02.2014 року відповідачкою періодично сплачувалися певні суми. Ці платежі свідчать про визнання нею свого боргу, а відповідно про переривання перебігу позовної давності. Відповідачка не посилалася на докази, які б спростовували сплату нею платежів на погашення заборгованості за указаний період. Отже, трирічний строк позовної давності не сплив ні з моменту порушення позичальником терміну внесення чергових платежів, ні з часу закінчення строку дії договору у повному обсязі (30.09.2014 року). Тому, доводи відповідача про наявність підстав для відмови у позові з підстав спливу позовної давності є необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо обсягу задоволення позовних вимог суд виходить з того, що вимоги банку підлягають частковому задоволенню. Так, розрахунком заборгованості, випискою за картковим рахунком доведено, що станом на 31.10.2016 року заборгованість за кредитом становить 1076,67 гривень і вона підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, то в цій частині вони підлягають частковому задоволенню. У постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором відсотки лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним. Як встановлено у справі строк дії договору закінчився 30.09.2014 року. За таких обставин, вимоги банку про стягнення відсотків підлягає частковому задоволенню на суму 726,81 гривень - у розмірі нарахованих відсотків на указану дату, що стверджується розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано. Суд вважає безпідставними вимоги банку про стягнення з відповідачки комісії, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості банку це є комісія, яка не погоджена сторонами при укладенні договору. Не підлягають задоволенню і вимоги банку про стягнення з відповідачки штрафів: фіксованої частини у розмірі 500 гривень та процентної складової - 941,47 гривень. Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідач на підставі пункту 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, у редакції від 06 березня 2010 року, зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цих Договором. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та Правил надання банківських послуг на суму від 100 гривень, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Крім того, у пункті 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами (500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту). Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в першу чергу. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21.10. 2015 року № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, пред'явлення банком вимог про стягнення пені та штрафу не відповідає нормам матеріального права. Отже, на часткове задоволення позовних вимог з відповідач [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 14.10.2010 року у розмірі 1803,48 гривень, з яких 1076,67 гривень - заборгованість за кредитом, 726,81 гривень - заборгованість за відсотками. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 122,64 гривень витрат зі сплати судового збору (з розрахунку: процент задоволення позовних вимог складає 8,90%, позивачем сплачено за подання позовної заяви 1378 гривень судового збору, 8,90% від указаної суми становить 122,64 гривень). На підставі викладеного та

Outcome: partial