Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та просить суд стягнути з відповідача, в їх користь 22 801,73 дол. США заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором ВL1645 від 30.01.2008 року за період з 23.09.2014 року по 13.06.2016 року, 92 953,91 грн. інфляційних збитків та 38 527,67 грн. що становить три відсотки річних та судовий збір в розмірі 10 473,17 гривень. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що відповідач згідно кредитного договору № BL1645 від 30 січня 2008 року отримала у позивача кредит в розмірі 96 000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору з нею було укладено Договір іпотеки від 31 січня 2008 року Відповідно до умов договорів кредиту [PERSON] зобовязалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до їх умов. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не зявились, представник відповідача подав суду заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі позовні вимоги не визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між [PERSON] акціонерним товариством «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № BL1645 від 30 січня 2008 року та отримала у позивача кредит в розмірі 96 000,00 дол. США, що на момент подання позовної заяви становить 2 379\~840 (два мільйони триста сімдесят девять тис. вісімсот сорок грн.) З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору з нею було укладено Договір іпотеки від 31 січня 2008 року який посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №\~241, в редакціях від 05.11.2009 року, 14.06.2011 року, 18.04.2012 року, 09.10.2012 року та 13.05.2013 року відповідно до якого Відповідач передав Позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: - Нежитлове приміщення, загальною площею 204,80 кв.м., що знаходиться за адресою Івано-Франківська область, Галицький район, м. Галич, вул. Вітовського, буд. 7, та належить [PERSON] на праві власності, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, б/н, виданого виконавчим комітетом Галицької міської ради 24.09.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності № 16040720 від 24.09.2007, за яким обєкту права власності присвоєно реєстраційний номер 8974105. - земельна ділянка, на якій знаходиться вищевказане нежитлове приміщення, площею земельної ділянки 0,10 га, кадастровий номер 2621210100:01:003:0107, з цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область, Галицький район, м. Галич, вул. Вітовського, буд. 7, та належить [PERSON] на праві власності, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД №844348, виданого Галицьким районним управлінням земельних ресурсів на підставі рішення Галицької міської ради від 15.01.2007 року і який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 05.09.2007 року, за № 010730100179. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. В звязку із тим, що позичальником належно не виконувалися умови Кредитного договору, Банк звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованості по кредитному договору. 26 червня 2015 року Галицьким районним судом у справі № 341/2336/14-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованості по кредитному договору, було ухвалено рішення, яким позов було задоволено в повному обсязі, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30.01.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: а саме нежитлове приміщення, загальною площею 204,80 кв.м., що знаходиться за адресою Івано-Франківська область, Галицький район, м. Галич, вул. Вітовського, буд. 7, та належить [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно; земельну ділянку, на якій знаходиться вищевказане нежитлове приміщення, площею земельної ділянки 0,10 га, кадастровий номер 2621210100:01:003:0107, з цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область, Галицький район, м. Галич, вул. Вітовського, буд. 7, та належить [PERSON] на праві власності, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД №844348, виданого Галицьким районним управлінням земельних ресурсів на підставі рішення Галицької міської ради від 15.01.2007 року і який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 05.09.2007 року, за № 010730100179, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №\~241, в редакціях від 05.11.2009 року, 14.06.2011 року, 18.04.2012 року, 09.10.2012 року та 13.05.2013 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], яка проживає за адресою: [INFO], шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в сумі 98\~438,97 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 22.09.2014 року становить 1\~327\~913 грн. 06 коп. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача судовий збір в розмірі 3\~654,00 грн. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2015 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення після визначеної судом до стягнення загальної суми боргу 98 438,97 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 22.09.2014 року становить 1 327 913,06 грн., її складовими: заборгованість по сумі кредиту - 90791,99 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку становить 1224757,52 грн., в тому числі прострочена заборгованість по сумі кредиту - 758,06 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку становить 10 226,01 грн., відсотки - 7610,30 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку становить 102 660,70 грн., підвищені відсотки - 36,68 доларів США, що по курсу НБУ на дату розрахунку становить 494,80 грн. В решті рішення Галицького районного суду від 26 червня 2015 року залишити без змін. Даним рішенням суду було стягнуто з Відповідача, за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 22.09.2014 року (станом на дату розрахунку) відсотки та підвищені відсотки. За змістом розяснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Враховуючи наявність у відповідача непогашеного боргу за кредитами та з урахуванням розяснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд вважає що зобовязання за кредитними договорами № BL1645 від 30 січня 2008 року не є припиненими, оскільки такі залишились не виконаними навіть після постановлення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Що стосується стягнення в боргу в іноземній валюті, то таке право позивача передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Аналогічно позиція викладена і в пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема зазначено «У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК». Також, відповідно до ч.3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Отже, вирішуючи спори про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суди повинені установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Такого ж висновку приходить і Верховний Суд України в своїй постанові у справі № 6-190цс15 від 16 вересня 2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Також в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача, інфляційні збитки, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, однак згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991р., індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції , що розраховується Державним комітетом статистики України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а не іноземна валюта, яка була предметом договору, інфляції не підлягає, а тому норми ч.2. ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначеного у гривні, а тому така позовна вимога не може бути задоволена судом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 612, 1054 ч. 2 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1, 197 ч.2 ЦПК України,

Outcome: partial