Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом зазначаючи, що сторонам по справі належить на праві спільної сумісної власності двохкімнатна квартира [ADDRESS]. Враховуючи, що між позивачем та відповідачами існують неприязні стосунки, виникають конфлікти щодо порядку користування спірною квартирою, вирішити питання мирним шляхом неможливо, просив винести рішення, яким визначити його частку в спільній сумісній власності та встановити порядок користування спірним житлом, згідно якого йому позивачу виділити в користування жилу кімнату, площею 11,4 кв.м., відповідачам - жилу кімнату площею 18,3 кв.м, решту приміщень просив залишити у спільному користуванні сторін. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі та їх представник заперечували щодо задоволення позовних вимог, оскільки згідно варіанту запропонованого позивачем встановити порядок користування їх двохкімнатною квартирою не можливо, будуть порушені житлові права відповідачів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу та відповідачам відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № 42661 від 17.12.2002 року, належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] /а.с. 4/. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2014 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірваний. /а.с.20/. Згідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, враховуючи, що відповідно до приватизаційних документів, сторонам спірна квартира належить у рівних долях, суд визнає за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. У відповідності до ст. 358 ЦК України співвласники майна можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності, та кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира в багатоквартирному будинку не може бути поділена в натурі шляхом обладнання окремих ізольованих квартир, тому відповідно до положень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок ", суд зобов'язаний встановити порядок користування нею. Спірна квартира складається із двох ізольованих жилих кімнат площею 11,4 кв.м, та 18,3 кв.м, а також коридору, кухні, ванної кімнати, туалету, кладової, балкону (а.с.5,6). В даній квартирі зареєстровані сторони по справі, а також онук [PERSON]./а.с.63/. Сторонам по справі належить по 1/3 частині квартири чи по 9,9 кв.м. жилої площі (29,7 : 3 = 9,9 кв.м.). Встановлення порядку користування квартирою, шляхом виділення позивачу кімнати площею 11,4 кв.м. буде порушувати житлові права інших співвласників квартири. Крім того, із пояснень відповідача [PERSON], чого і не заперечував сам позивач, вбачається, що між сторонами вже тривалий період часу склався інший порядок користування спірною квартирою, зокрема відповідач [PERSON] постійно проживав та проживає в жилій кімнаті площею 11,4 кв.м., а спільні речі позивача, зокрема і особисті знаходяться в жилій кімнаті площею 18,3 кв.м. Відповідно до ст. 312 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин, позов в частині встановлення порядку користування квартирою № [ADDRESS] є безпідставним та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial