Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 26 лютого 2018 року сталась ДТП в результаті якої загинув чоловік позивача - [PERSON] . Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В ході кримінального провадження, [PERSON] визнано потерпілою. Обвинуваченим під час судового розгляду справи добровільно було відшкодовано позивачу матеріальну шкоду. Інші вимоги в рамках кримінального провадження не заявлялись позивачем та відповідно судом не розглядались. Так, за результатами проведеного експертного психологічного дослідження судовий експерт [PERSON] позивачу була спричинена моральна шкода в розмірі 438 165,00 грн. Позив зверталась до МТСБУ із заявами про відшкодування моральної шкоди в межах суми регламентних виплат, однак таке звернення залишилось зі сторони МТСБУ без належного реагування. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. 02 грудня 2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в позові пояснивши наступне. Щодо моральної шкоди представник відповідача зазначив, що загальний розмір моральної шкоди становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами загаченим особам. Однак, позивачем не доведений розмір заявленого позову, оскільки така сума має бути поділена між всіма особами. Також представник МТСБУ вказав на те, що позивач відмовилась від будь-яких претензій до [PERSON] і тим самим відмовилась від будь-яких деліктних зобов`язань щодо даного страхового випадку та отримання відшкодування шкоди з [PERSON] є припиненням зобов`язань у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в позові в повному обсязі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою від 07 грудня 2020 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення третьої особи [PERSON] . Протокольною ухвалою від 25 лютого 2021 року судом відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою від 25 лютого 2021 року поновлено судовий розгляд по справі. 09 березня 2021 року через електронну пошту суду представником позивача було надано довідку № 76 від 02 березня 2021 року від приватного нотаріуса Овчаренко І.Ж. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] , 26 лютого 2018 року приблизно о 12 годині 10 хвилин, керуючи технічно справним вантажним автомобілем «MAN-TGX», д.н.з. [NUMBER] (реєстрація Республіки Сербія), з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. [NUMBER] (реєстрація Республіки Сербія), рухався по проїзній частині автодороги «Київ-Харків» зі сторони міста Києва в напрямку міста Борисполя, на ділянці, яка є автомагістраллю та відноситься до адміністративної території міста Києва, в другій смузі при наявності чотирьох смуг попутного напрямку. В цей час попереду, в другій смузі проїзної частини автодороги «Київ-Харків» по ходу руху зі сторони міста Києва в напрямку міста Борисполя, по причині вимушеної зупинки (несправність заднього лівого колеса) стояв автомобіль «Газ-270524», д.н.з. [NUMBER] , біля задньої лівої бокової частини якого перебував його водій [PERSON] . [PERSON] керуючи технічно справним вантажним автомобілем «MAN-TGX», д.н.з. [NUMBER] (реєстрація Республіки Сербія), з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. [NUMBER] (реєстрація Республіки Сербія), рухаючись по проїзній частині автодороги «Київ-Харків», на ділянці, яка є автомагістраллю, в другій смузі при наявності чотирьох смуг попутного напрямку, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. При виникненні перешкоди для руху, чим для нього були нерухомий автомобіль «Газ-270524», д.н.з. [NUMBER] , та його водій [PERSON] , які перебували попереду у смузі руху вантажного автомобіля «MAN-TGX», д.н.з. [NUMBER] (реєстрація Республіки Сербія), з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. [NUMBER] (реєстрація Республіки Сербія), та яких він об`єктивно спроможній був завчасно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, або безпечного для інших учасників руху об`їзду даної перешкоди, внаслідок чого 26 лютого 2018 року приблизно о 12 годині 10 хвилин на 20-му кілометрі автодороги «Київ-Харків», поблизу електроопори № 40, що відноситься до адміністративної території міста Києва, здійснив зіткнення із нерухомим автомобілем «Газ-270524», д.н.з. [NUMBER] , який стояв по причині вимушеної зупинки в другій смузі проїзної частини автодороги «Київ-Харків» по ходу руху зі сторони міста Києва в напрямку міста Борисполя, та наїхав на водія [PERSON] , який знаходився біля задньої лівої бокової частини даного транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 02 березня 2018 року Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області. Згідно витягу з кримінального провадження № 12018100000000228 від 26 лютого 2018 року за даним фактом було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сто сімдесят тисяч гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цивільно-правова відповідальність винуватої особи [PERSON] була застрахована відповідно до іноземного страхового сертифіката «Зелена картка». Внаслідок вказаної ДТП було завдано моральної шкоди дружині [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 серпня 1992 року. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК України). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК України). Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року та відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була зареєстрована в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка». Таким чином, в даному випадку обов`язок відшкодування моральної школи потерпілій особі покладається на МТСБУ, у зв`язку з чим посилання представника відповідача на те, що позивач отримала відшкодування від винної особи в ході розгляду кримінального провадження та як наслідок зобов`язання припинилися, не знайшли свого підтвердження. Так, позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000,00 гривень в межах регламентної виплати мотивуючи висновком за результатами проведеного експертного психологічного дослідження. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 23 Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Положеннями статті 27 Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП. Відповідно пунктів 27.3 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до яких, страховик у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, - відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Враховуючи зазначену норму, МТСБУ зобов`язане сплатити позивачу моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а саме станом на 26 лютого 2018 року. Представник відповідача заперечуючи щодо розміру стягнення на користь позивача всієї суми страхового відшкодування зазначив, що позивачем не доведено того факту, що саме вона має отримати всю суму регламентної виплати. Однак суд не може погодитись з даною обставино, оскільки відповідачем не доведено, що особи, вказані в п. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», залишились після смерті [PERSON] та мають право на таке відшкодування. Дана позицію узгоджується з Постановою Верховного Суду від 24 січня 2019 року (справа № 455/26/16-ц провадження № 61-24438св18). Крім того, відповідно до довідки, наданої представником позивача, приватний нотаріус Яготиського районного нотаріального округу Київської області повідомила, що станом на 29 жовтня 2018 року (дата видачі свідоцтва про право на спадщину) інші (крім [PERSON] ) спадкоємці, передбачені законом та які в мали право на спадкування відсутні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер неправомірних дій, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, також враховує вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальна заробітна плата становила 3 723,00 грн. Таким чином, суд вважає що позивачу завдано моральних страждань у зв`язку з подіями, що відбувалися 26 лютого 2018 року та з урахуванням меж визначених, щодо відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача МТСБУ на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 44676,00 грн. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 44 676,00 гривень, оскільки законом встановлений граничний розмір моральної шкоди , яку страховик зобов`язаний сплатити в разі смерті фізичної особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з МТСБУ на користь держави судовий збір в розмірі 446,76 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial