Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до ПАТ «СК «Укррічфлот» про визнання недійсними наказів про переведення та зміну істотних умов праці, стягнення різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваній роботі та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є акціонером та працює в ПАТ «СК «Укррічфлот» з 1975 року, а на посаді старшого інспектора канцелярії з 1996 року. Зазначила, що з квітня 2014 року почалися порушення її прав, а саме: вимагання надання інформації як від акціонера. У зв'язку з цим почались погрожування звільненням, не допускали до робочого місця. Позивач вказала, що 09 грудня 2014 року їй повідомили та вручили наказ від 08 грудня 2014 року « Про переведення» з додатками до нього - наказами щодо зміни істотних умов праці, на які посилаються у вищевказаному наказі. На підставі даного наказу з 08 грудня 2014 року позивач вказує, що недоотримає 0,75 % заробітної плати, що становить з її розрахунку 7 670,75 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, посилаючись на Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконним наказ «Про переведення» №300/к від 08.12.2014 р., наказу «Про зміну істотних умов праці старшого інспектора канцелярії загально-адміністративного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом [PERSON]» №255/к від 06.10.2014 р., Наказу «Про зміну в організації виробництва і праці та внесення змін до штатного розпису центрального офісу АСК «Укррічфлот» №74/ш/о від 30.09.2014 р., Посадової інструкції старшого інспектора канцелярії загально адміністративного відділу Дирекції з розвитку та управління персоналом Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», затверджену 23.09.2014 р., Наказу №258/к від 03.08.2015 р., стягнути з ПАТ «СК «Укррічфлот» на її користь різницю в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи (недоотриману заробітну плату) за період з 08.12.2014 р., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., поновити попередні умови праці (поновити на попередній роботі та попередньому робочому місці), стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та незаконність. Зазначили, що переміщення позивачки та зміна її істотних умов праці були пов'язані зі змін, в організації виробництва АСК «Укррічфлот». Так, згідно наказу по АСК «Укррічфлот» від 17.05.2013 № 50 «Про забезпечення реалізації рішень зборів акціонерів від 29.04.2013 р.» було встановлено, що ОСНОЕ місцезнаходження виконавчого органу АСК «Укррічфлот» знаходиться за адресою: м. Київ вул. Електриків, буд.8. Дана адреса також є офіційною адресою місцезнаходження АСК «Укррічфлот», яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підпр мців, що також підтверджується витягом з СДР від 17.11.2014 р. Наказом від 17.05.2013 р. № 50 також було встановлено, що листування із контрагентами АСК «Укррічфлот» (крім органів державної влади) може додатково здійснюватись за адресою: м, Київ вул. Новокостянтинівська, 18-В, за якою розміщені деякі структурні підрозділи.Робоче місце позивачки (до її переміщення) знаходилось за адресою: м. Київ, вул.Нокостянтинівська,18-В. Перебуваючи на посаді старшого інспектора канцелярії адміністративного відділу, позивачка виконувала свої обов'язки згідно посадової інструкції старшого інспектора канцелярії загальноадміністративного відділу від 27.07.2012 р., з якою позивачка ознайомилась під розпис. Для автоматизації процесів документообігу в АСК «Укррічфлот» був виданий наказ від 06.2014 р. № 88 «Щодо функціонування системи електронного документообігу», яким була затверджена Інструкція з електронного документообігу АСК «Укррічфлот». Зміна істотних умов праці для працівників підрозділу «Канцелярія», в тому числі позивачці, у зв'язку з введенням в АСК «Укррічфлот» програми «1С:Документообіг», також підтверджується листом №2779 від 06.05.2015 р. ТОВ «ПРОКОМ», наданим на запит АСК «Укррічфлот» від 29.04.2015 р. № 01-01/150.. ТОВ «ПРОКОМ» безпосередньо надавало відповідачу послуги з установки і обробки супровідного програмного забезпечення «1С:Документообіг». Таким чином, зміна істотних умов праці позивачки [PERSON] та її переміщення а інше робоче місце були проведені у зв'язку із фактичною зміною в організації праці в СК «Укррічфлот», а саме у зв'язку із запровадженням програми «1С:Документообіг», яка являє собою систему електронного документообігу (СЕД), який усунув необхідність у виконанні позивачкою більшості її трудових обов'язків. Вказали, що не відповідає дійсності твердження позивачки про те, що відповідач ніби-то всупереч вимогам ст. 11 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» перемістив позивачку з одного робочого місця на інше та змінив її істотні умови праці без іі згоди. Оскільки ніякої офіційної відмови (незгоди) від переміщення позивачка відповідачу не надавала, навіть на ' письмовий запит відповідача. Представник відповідача зазначив, що вимога позивачки скасування наказів відповідача, які були видані у зв'язку з виробничою необхідністю, а саме у зв'язку із змінами в організації праці відповідача, - це по суті незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності відповідача, що заборонено ст. 19 Господарського кодексу України. Також ввказали, що у зв'язку з відсутністю позивачки на своєму робочому місці 17.02.2015 р., 20.02.2015 р., з 02.03.2015 р. по 31.03.2015 р., з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 р., та невиконання нею своїх трудових обов'язків, позивачка взагалі не має жодних правових підстав вимагати від відповідача оплати за вказані дні. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]) прийнята на роботу на підставі наказу № 145/1 від 01 серпня 1975 року (т. 1 а.с. 48) Наказом ПАТ «СК «Укррічфлот» від 06 жовтня 2014 року «Про зміну істотних умов праці старшого інспектора канцелярії загальноадміністативного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом [PERSON]» змінено істотні умови праці [PERSON] з 08 грудня 2014 року, ас саме: переведено на 0,25 ставку посади з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часі, встановлено графік роботи при однозмінному п'ятиденному режимі роботи на 2014 рік з 09.00 до 11.00 год., визначено місцезнаходження робочого місця за адресою: м. Київ, вул. Електриків, буд. 8, поверх 1, кабінет 1, Київський портовий пункт. (т. 1, а.с. 49-50) Згідно наказу по АСК «Укррічфлот» від 17.05.2013 р. № 50 «Про забезпечення реалізації рішень зборів акціонерів від 29.04.2013 р.» було встановлено, що основне місцезнаходження виконавчого органу АСК «Укррічфлот» знаходиться за адресою: м.Кі іул. Електриків, буд.8. Дана адреса також є офіційною адресою місцезнаходження АСК «Укррічфлотфлот», яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підпр мців, що також підтверджується витягом з СДР від 17.11.2014 р. Наказом від 08 грудня 2014 року «Про переведення» [PERSON] переведено на посаду старшого інспектора канцелярії загальноадміністативного відділу дирекції з розвитку та управління персоналом на ставки 0,25 ставки за основним місцем роботи, за адресою м. Київ, вул. Електриків, буд. 8, поверх 1, кабінет 1, Київський портовий пункт, 08.12.2014 року з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу із розрахунку окладу, згідно штатного розпису. (а.с. 53) Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення я на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та інших випадках, передбачених законодавством. Тобто переведення на іншу роботу це переміщення працівника, при якому змінюється робота, яку виконує працівник, його спеціалізація, кваліфікація, посада. У ч. 3 ст. 32 КЗпП України зазначено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно роз'яснень у п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. В матеріалах справи відсутні належні докази, що відповідачем було вручено повідомлення від 06.10.2014 року про зміну істотних умов праці. (а.с. 89) У порушенні вимог ст. 32 КЗпП України, відповідач видав наказ «Про переведення» не повідомивши позивача належним чином за два місяця. Суд не бере до уваги акти, які були надані відповідачем (а.с.94-95) як неналежний доказ згідно вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконним і скасувати наказу ПАТ «СК «Укррічфлот» «Про переведення» від 08.12.2014, №300/к, в редакції наказу від 23.06.2016, №157/к «Про виправлення помилки в наказі від 08.12.2014, №300/к, а саме: «Про запровадження істотних умов праці [PERSON] згідно наказу від 06.10.2014, №255/к». Позовні вимоги про стягнення різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи та стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про скасування наказу «Про переведення». Статтею 233 КЗпП України, частиною 2, передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно роз'яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, з відповідача слід стягнути різницю в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з 08.12.2014 по 01.03.2015 в загальній сумі 6 172 грн. 94 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.03.2015 по 23.08.2016 в загальній сумі 49887 грн. 69 коп. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. За правилом ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, ст. 237-1 КЗпП містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст. 237-1 КЗпП. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК). Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 КЗпП передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12). За наведених обставин суд вважає за можливе визначити компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп. Указаний розмір на переконання суду буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, та вимогам розумності і справедливості. Щодо вимог позивачки про скасування наказів відповідача про зміну штатного розпису та зміну істотних умов праці, суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно ч. З ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає тою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Тобто, зміна штатного розпису та чисельності працівників - це право відповідача ПАТ «СК «Укррічфлот» як підприємства, яке надається чинним законодавством, та визначається потребами виробництва. Позовні вимоги позивачки щодо скасування наказів про зміну штатного розпису та зміну істотних умов праці суперечать ч. З ст.64 ГК України. Також вимоги позивачки суперечать ст.32 КЗПП України, яка передбачає право роботодавця переміщувати працівника та змінювати істотні умови праці працівника у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Тобто, зміна істотних умов праці працівника та його переміщення - це невід'ємне право роботодавця, яке здійснюється роботодавцем у зв'язку з виробничою необхідністю. Як вказано вище, переміщення та зміна істотних умов праці позивачки відбулись саме внаслідок виробничої необхідності, а саме у зв'язку із запровадженням відповідачем системи електронного документообігу (СЕД), який усунув потребу у виконанні позивачкою більшості її трудових обов'язків. Тому вимагати скасування наказів відповідача, які були видані у зв'язку з виробничою необхідністю, а саме у зв'язку із змінами в організації праці відповідача, - це по суті незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності відповідача, що заборонено ст. 19 ГК України. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» слід задовольнити частково. У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: partial