Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON], про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, відповідно до ст. ст. 3, 4, 27, 175, 176 ЦПК України, ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України просить суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 11/100 житлового будинку номер [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку номер [ADDRESS] загальною площею 0,0447 га кадастровий номер [NUMBER], а також 18/400 частин квартири за номером [ADDRESS], припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на 11/100 житлового будинку номер [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку номер [ADDRESS] загальною площею 0,0447 га кадастровий номер [NUMBER], а також 18/400 частин квартири за номером 1 в будинку номер [ADDRESS], визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру номер [ADDRESS] та квартиру номер [ADDRESS], припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру номер [ADDRESS] та квартиру номер [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 15.10.1999 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 25.07.2012 року був розірваний рішенням Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі з відповідачем, сторони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] однокімнатну квартиру [ADDRESS]; 11/100 житлового будинку [ADDRESS], а також земельну ділянку для будівництва та обслуговування, зазначеного вище житлового будинку [ADDRESS] та 18/400 частин квартири за [ADDRESS] Оскільки зазначене нерухоме майно придбано ним та відповідачем під час перебування у шлюбі, та враховуючи наявність спору про поділ майна, просить його позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позові. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечувала, після оголошеної перерви у судове засідання не з'явилась, про дату, час повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача суд закінчує розгляд справи за відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 15.10.1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25.07.2012 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було розірвано /л.с.12/. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей/л.с.13,14/. З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до договору купівлі-продажу серії ВКТ № 192034 від 03.09.2008 року, [PERSON] придбала однокімнатну квартиру за [ADDRESS] /л.с.15-16/. Відповідач зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку на вказану вище квартиру, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /л.с.17/. Згідно договору купівлі-продажу квартири серії АЕК № 424655 від 23.07.2002 року, [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] /л.с.18/. Право власності на вищевказану квартиру відповідач зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /л.с.19/. На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2015 рок, визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] купила, а [PERSON] продав 11/100 часток житлового будинку, розташованих по [ADDRESS] - дійсним. Визнано за [PERSON] право власності на 11/100 часток житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Одеської області /л.с.20/. Таким чином, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2015 року відповідач набула право власності на 11/100 часток житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Одеської області та зареєструвала їх у встановленому законом порядку /л.с.21/. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2005 року, визнано угоду по договору купівлі-продажу 18/400 частин квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] - укладеною. Визнано за [PERSON] право власності на 18/400 частин квартири [ADDRESS] /л.с.22/. Таким чином, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2005 року, відповідач набула право власності на 18/400 частин квартири [ADDRESS] та зареєструвала їх у встановленому законом порядку, що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /л.с.23/. З матеріалів справи також вбачається, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0447 га у межах згідно з планом, що розташована [ADDRESS] та надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) /л.с.24/. Прізвище відповідача змінено з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку із повторним укладанням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]/л.с.25/ Позивач у своєму позові стверджує, що вказане майно було придбано під час перебування із позивачем у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 ст.61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 60 СК України , майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім'я кого з них оформлено це майно. Як вбачається з матеріалів справи, за час перебування позивача і відповідача у зареєстрованому шлюбі було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS], однокімнатну квартиру [ADDRESS]; 11/100 житлового будинку [ADDRESS], а також земельну ділянку для будівництва та обслуговування, зазначеного вище житлового будинку [ADDRESS] та 18/400 частин квартири за [ADDRESS] Таким чином вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності на праві спільної сумісної власності [PERSON] до [PERSON] спірного майна. У відповідності п. 22 та 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, виходячи із приписів діючого законодавства, позивач не надав суду доказів, що при запропонованому ним варіанті поділу спільного майна подружжя частки позивача та відповідача будуть рівними. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а також у частині його поділу, а саме по ? частці за кожним із подружжя, щоб запобігти порушенню прав жодної із сторін.

Outcome: partial