Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2011 року народження в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рідною тіткою неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Малолітні діти проживають разом з нею, повністю знаходяться на її утриманні, вона займається їх вихованням, створює для них всі умови для розвитку та виховання, тощо. Мати дітей, [PERSON] померла [INFO]. Батько дітей, [PERSON], відповідач по справі, навпаки вихованням своїх дітей не займається, спільно з дітьми не проживає. Взагалі, [PERSON] матеріально дітей не забезпечує, здоров'ям та життям дітей зовсім не цікавився, всіляко ухиляється від своїх батьківських обов'язків, тощо. В липні 2016 року в державній нотаріальній конторі склав заяву про відмову від батьківських прав по відношенню до своїх малолітніх дітей. Вважає доцільним позбавити відповідача по справі батьківських прав стосовно всіх малолітніх дітей і стягнути аліменти тільки на неповнолітніх [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2011 року народження в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця. Так як створилися умови, які шкодять інтересам малолітніх дітей, її племінників, вона звернулася до суду з цим позовом. Позивач в судове засіданні не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Представник третьої особи - служби у справах дітей Торецької міської ради в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання народилися діти: [INFO] [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON]. Відповідно до свідоцтв про народження батьком дітей є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 10-13). В той же час, судом з'ясовано, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 05.03.2014 року (а.с. 36-37) позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства був повністю задоволений. У зв'язку з цим, було зобов'язано відділ реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області виключити запис про [PERSON], [INFO] як батька з актового запису про народження [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2011 року народження, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. [INFO] померла мати дітей, [PERSON] (а.с. 18). Також судом з'ясовано, що заявою від 04.07.2016 року, складеною в Торецькій державній нотаріальній конторі, відповідач по справі [PERSON] відмовився від своїх батьківських прав по відношенню до своїх малолітніх дітей, а саме [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2011 року народження (а.с. 15). Із змісту позову вбачається, що після смерті матері, малолітні діти проживають у своєї рідної тітки [PERSON], тобто позивача по справі, яка для них створює всі необхідні умови для їх проживання, фізичного та психічного розвитку з урахуванням їх віку (а.с. 2). Згідно характеристики з місця роботи (а.с. 14) [PERSON], позивач по справі за місцем своєї роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони, як добропорядна і працьовита людина, яка завжди виконує свої безпосередні обов'язки. Вона є чесною, ініціативною і відповідальною людиною, яка користується повагою серед колег, за сумлінну працю неодноразово отримувала подяки. Судом з'ясовано, що повністю узгоджується з матеріалами справи, відповідач по справі проживає окремо від малолітніх дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їх здоров'ям та життям, не створює їм умов для духовного і фізичного розвитку, участі в їх вихованні не приймає, матеріально не забезпечує, тобто всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тощо. Крім того, відповідач по справі погодився з позбавленням його батьківських прав стосовно малолітніх дітей, що підтверджено відповідною заявою, підписаною ним власноруч (а.с. 15). Наряду з цим, комісія з питань захисту прав дітей виконавчого органу Торецької міської ради у своєму висновку визнала доцільним позбавити відповідача по справі [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей, [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2011 року народження (а.с. 16-17). У зв'язку з цим суд зазначає. Підстави для позбавлення батьківських прав зазначені вичерпно в ст. 164 СК України. Так, згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. З'ясування фактичних обставин справи та правильна оцінка всіх зібраних у справі доказів має суттєве значення для вирішення справи. Проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, а саме [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], [INFO], їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітям, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори в їх сукупності, суд може розцінювати як ухилення [PERSON] від обов'язків по вихованню дітей, так як він розуміє свою поведінку та не зважаючи на це, продовжує свідомо нехтувати своїми обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідача по справі [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав стосовно малолітніх дітей, а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], так як їх походження відповідачем не спростовано, що є підставою виникнення прав та обов'язків батьків та дітей. Позбавлення його батьківських прав по відношенню до дітей є необхідною мірою в інтересах здоров'я та виховання дітей, оскільки відповідач своєю поведінкою оказує шкідливий вплив на дітей, їх фізичний та моральний розвиток. В той же час, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав стосовно дітей [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2011 року народження не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 05.03.2014 року оспорив своє батьківство, отже не є батьком цих дітей, а тому відносно цих дітей не несе батьківських обов'язків. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав частково доведеними, тому вони підлягають частковому задоволенню. У зв'язку з тим, що [PERSON] оспорив своє батьківство відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], і вищевказаним рішенням суду його позовні вимоги задоволені, тому не підлягають задоволенню також і позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання цих дітей. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: partial