Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з нею. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання кожного з дітей сторін у розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку відповідача щомісяця до досягнення кожною дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20.03.2019 року провадження у справі відкрито та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.04.2019 року відповідач на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, за змістом якої не заперечував обставини викладені у позові, однак заперечував проти розміру аліментів, який просить стягнути позивач з нього на свою користь. Посилаючись на положення статті 183 СК України відповідач просить суд позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач на позові наполягала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Сторона відповідача у судовому засіданні позов визнала частково, просила стягнути на користь позивача аліменти на утримання обох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК Українизазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільних неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За поясненнями позивача, названі діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. І у суду немає підстав не довіряти таким поясненням, бо вони узгоджуються із письмовими доказами - довідками про реєстрацію місця проживання за однією адресою і позивача, і дітей сторін. Ч. 2 ст. 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, і при визначені їх розміру суд враховує матеріальне становище, стан здоров'я сторін, їх дитини (доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку або наявності захворювань суду надано не було), а тому вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши на утримання обох дітей аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, зважаючи на рівний обов'язок батьків щодо їх участі у утриманні дітей, на достатність, на думку суду, вказаного розміру та й на те, що розмір стягуваних аліментів не буде становити чи перевищувати й половини заробітку (доходу) відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial