Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно. В обґрунтування вимог позивач вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] , які проживають разом із нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак в добровільному порядку допомоги не надає. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відзив на позов не подав та про причини неявки суду не повідомив. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 19 червня 2011 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , якій після одруження присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19 червня 2011 року, виданим Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис за №06. Від даного шлюбу у сторін народились: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 грудня 2013 року, виданим виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №39 та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 листопада 2016 року, виданим виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №78. Син [PERSON] та дочка [PERSON] проживають та зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою за №09-01/511 від 05 березня 2019 року, виданою центром надання Адміністративних послуг Великогаївської сільської ради. Відповідач проживає окремо та у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судове засідання відповідач не з`явився, відзив не подав та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не представив. Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON] , 2016 року народження, до досягнення ним трьохрічного віку. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу вимог ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дочка [PERSON] та син [PERSON] є неповнолітніми, а тому відповідач зобов`язаний їх утримувати до досягнення повноліття. На даний час сторони проживають окремо, діти проживають разом із матір`ю. Відповідач проживає окремо та участі в утриманні дітей не приймає. [PERSON] , 1987 року народження, є особою молодого віку, працездатний, обставин, які б свідчили про незадовільний стан здоров`я судом не встановлено. Згідно з вимогами ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2019 року становить 1626 гривень Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є особою молодого віку, стан здоров`я задовільний, інших утриманців, крім дочки [PERSON] та сина [PERSON] не має, приймаючи до уваги інтереси дітей та забезпечення їх гармонійного розвитку, суд вважає, що слід визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи стягувати з 28 березня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував вік та потреби дітей, для забезпечення їх гармонійного розвитку, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який не позбавлений можливості працювати та заробляти кошти для дітей, виконуючи свій батьківський обов`язок щодо їх утримання. Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив будь-яких доказів на спростування доводів позивача та неможливості сплати аліментів у розмірі визначеному судом. Разом з тим, позивачем не доведено те, що [PERSON] отримує доходи на підставі яких спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 4000 грн. щомісячно, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про такі доходи відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial