Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 98878,33 грн., зазначивши, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем 04.06.2014 року було укладено кредитний договір № б/н, де відповідач отримала кредит в розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. \~ \~ \~ \~Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. \~ \~ \~ \~Проте, відповідач порушила свої зобов`язання щодо щомісячного повернення кредитної заборгованості, передбаченої договором. \~ \~ \~ \~А тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.07.2019 року становить 98878,33 грн., в тому числі: тіло кредиту 45238,10 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 23426,15 грн., нараховано відсотків за користування кредитом 0,00 грн., нараховано пені за прострочене зобов`язання - 24583,30 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 446,10 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 4684,68 грн., а також просить стягнути з відповідача 1921,00 грн. судового збору. Сторони в судове засідання не викликалися. Відповідач надала суду відзив на позов з проханням задовольнити позов частково та стягнути з неї на користь банку лише тіло кредиту в розмірі 23426,15 грн., посилаючись на те, що вона не заперечує факту підписання кредитного договору у вигляді анкети-заяви, однак не згідна із сумою нарахованих штрафних санкцій, оскільки у заяві позичальника процентна ставка не визначена, а посилання позивача щодо нарахування штрафів і пені на Витяг з Тарифів є безпідставним, так як докази того, що відповідач ознайомилася саме з цими Умовами і Правилами надання банківських послуг, в матеріалах позовної заяви відсутні. Підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті позичальника домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитом і сум штрафів неможливо розцінювати як типову форму договору. А також просить стягнути з позивача понесені нею судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Представник позивача у відповіді на відзив заперечував проти позиції відповідача, вважаючи, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору під час його укладення, а відповідач була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг і дана редакція Правил була чинна на час підписання кредитного договору [PERSON] , до того ж відповідач користувалася кредитною карткою шляхом зняття готівки та поповнення кредитного рахунку, що свідчить про виконання нею умов договору. А тому, просять задовольнити позов в повному обсязі. Дослідивши надані суду матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 04 червня 2014 року відповідачу було відкрито картковий рахунок за кредитним договором № б/н, укладеним сторонами у формі заяви про відкриття рахунку, та надання кредитної картки з встановленим кредитним лімітом у розмірі 25000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Водночас,\~через невиконання\~відповідачем договірних\~зобов`язань\~у неї\~утворилася заборгованість,\~яка,\~згідно до\~розрахунку заборгованості станом на 15.07.2019 року становить 98878,33 грн., в тому числі: тіло кредиту 45238,10 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 23426,15 грн., нараховано відсотків за користування кредитом 0,00 грн., нараховано пені за прострочене зобов`язання - 24583,30 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 446,10 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 4684,68 грн. При цьому, позивач виходить з Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, вважаючи вказані документи складовою укладеного між сторонами договору. Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Виходячи з цього та з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи (а.с.10) в анкеті-заяві позичальника від 4 червня 2014 року розмір кредитного ліміту не визначено, а процентна ставка теж не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за кредитом, за відсотками, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 4 червня 2014 року, посилався на Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт та з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як на невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 11-26), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 червня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме ці умови розуміла позичальник, підписуючи заяву-анкету, а відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати умови та правила надання банківських послуг, частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Підписи відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг, наявних в матеріалах позовної заяви, які б свідчили, що вона була ознайомлена саме з ними, відсутні, що спростовує позицію позивача щодо того, що відповідач була належним чином ознайомлена з ними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року в справі № 6-240цс14 та в постанові від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, а також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Посилання представника позивача на правові позиції Верховного Суду України, викладені раніше в постановах № 356/1635/16-ц від 10.04.2019 року, № 428/2873/17 від 28.03.2019 року, № 755/2720/16-ц від 06.02.2018 року та № 666/388/16-ц від 17.04.2019 року не спростовують висновків суду, оскільки відповідач не заперечує факт одержання кредиту та користування кредитними коштами, оспорюючи суму заборгованості лише в частині сплати відсотків та штрафних санкцій. При цьому, в контексті ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що відповідає встановленому в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з цього, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, що містяться в матеріалах даної справи, але не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 червня 2014 року року шляхом підписання заяви-анкети, виходячи з чого відсутні і підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Верховного Суду зазначено, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 04 червня 2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, хоч і не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак факт його отримання відповідачем не заперечується. Тому суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що Умови та правила надання банківських послуг не враховуються при визначенні прав та обов`язків сторін кредитного договору, оскільки не підписані позичальником, і в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано лише в анкеті-заяві позичальника. За таких обставин відсутні правовоі підстави для стягнення з відповідача грошових сум, що не передбачені анкетою-заявою, і стягненню підлягає лише сума, що обумовлена анкетою-заявою. Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому наявні правові підстав для стягнення з відповідача непогашеного тіла кредиту в розмірі 23426,15 грн. Отже, оскільки у матеріалах відсутні докази укладання кредитного договору у розмірі 25000,00 гривень і саме на тих умовах, які заявлені позивачем, зокрема, стосовно визначення розміру процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне їх повернення, штрафів та інших санкцій, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Що стосується понесених сторонами судових витрат, то відповідно до ч.1, п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч.1, п.п. 1, 4 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно до положень ч.ч. 1,4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Виходячи з цього, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 455,28 грн., пропорційно задоволеним вимогам. Що стосується понесених відповідачем судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, то представником відповідача [PERSON] до матеріалів відзиву додано копію договору № 74 про надання правової допомоги від 27.08.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 27.08.2019 року про оплату послуг за договором № 74 від 27.08.2019 року в розмірі 1500 грн., які можливо визнати належними та допустимими доказами. А тому суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 1144,50 грн.

Outcome: partial