Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вінницької обласної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року у справі №802/911/16 визнано протиправною бездіяльність посадової особи, заступника директора Департаменту соціальної і молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління соціальної підтримки та державних гарантій [PERSON], яка полягає у не запрошенні [PERSON] на розгляд його скарги від 12.05.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 05.04.2017 року в справі №127/1813/17 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 212-3 КупАП, відносно потерпілого [PERSON] , визнано винною [PERSON] , працюючу заступником директора Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальником управління соціальної підтримки та державних гарантій. Внаслідок вчинення адміністративного правопорушення [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду. Рішенням Апеляційного суду Внницької області від 19.06.2018 року підтверджується факт порушення вимог Закону № 393/96, статей 19, 40 Конституції України та прав [PERSON] як потерпілого від адміністративного правопорушення. Неправомірні дії відповідача призвели до того, що позивач був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже, витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Моральна шкода завдана [PERSON] незаконною бездіяльністю [PERSON] , полягає у марнуванні його дорогоцінного часу, з якого складається його життя, часу, який він змушений був витрачати на оскарження незаконної бездіяльності і таким чином зобов`язати відповідача діяти виключно в рамках Закону. У моральних стражданнях, які [PERSON] зазнав під впливом цих неправомірних дій, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення його прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту [PERSON] сприйняв та сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини, відчув та відчуває себе приниженим та морально подавленим. Для відновлення своїх прав потерпілого вимушений звертатись до суду, що вимагає додаткових затрат його дорогоцінного часу і вчинення додаткових зусиль. Окрім того, завдана моральна шкода викликала постійне відчуття психоемоційної напруги. Підвищення пітливості, відчуття незахищеності, втраченої надії на справедливість, «прояви гусячої шкіри». Розпачу, через відчуття власної нікчемності перед суб`єктом владних повноважень. Порушено право позивача на належне виконання державними органами своїх посадових (службових) обов`язків в інтересах людини, громадянина, що викликає глибоке відчуття несправедливості. Моральна шкода [PERSON] є безмежною, на підставі цього вважає, що заявлена моральна шкода у розмірі 100 000 гривень буде справедливим та адекватним відшкодуванням його моральних страждань за фактом порушення його прав, честі та гідності, вчинення відносно нього адміністративного правопорушення. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2019 року продовжено строк підготовчого провадження не більше ніж на тридцять днів. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2019 року клопотання представника Вінницької обласної державної адміністрації Годованюка А.О. про заміну неналежного відповідача залишено без задоволення. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2019 року залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Щодо заяви про застосування строків позовної даності зазначив, що строки ним не пропущені, оскільки щодо позовів про відшкодування шкоди строк позовної давності не застосовується. Представник відповідача - Державної Казначейської служби України до судового засідання не з`явилася, проте від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач не визнав, просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 37-42). Представник відповідача - Вінницької обласної державної адміністрації Годованюк А.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву (а.с. 15-18). 19.09.2019 року позивачем [PERSON] надано суду відповідь на відзив Вінницької обласної державної адміністрації (а.с. 28-31). Представник третьої особи - Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації також до судового засідання не з`явився, але попередньо надав письмові пояснення щодо заявленого позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, які з`явились до судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали адміністративної справи №802/911/16-а та справи №127/1813/17, копії судових рішень по яких приєднані до матеріалів справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року в справі №802/911/16 за позовом [PERSON] до заступника директора Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління соціальної підтримки та державних гарантій [PERSON]. Вінницької обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціальної та молодіжної політики, директора Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації [PERSON] про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити діївизнано протиправною бездіяльність посадової особи, заступника директора Департаменту соціальної і молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління соціальної підтримки та державних гарантій [PERSON], яка полягає у не запрошенні [PERSON] на розгляд його скарги від 12.05.2016 року. Зобов`язано Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації розглянути скаргу [PERSON] від 12.05.2016 року з дотриманням вимог статей 18, 19 Закону України «Про звернення громадян». Вказаним судовим рішенням адміністративного суду встановлено, зокрема, що заступник директора Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальник управління соціальної підтримки та державних гарантій [PERSON] провівши розгляд скарги [PERSON] у його відсутність, порушила права позивача, визначені ст.ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», зокрема, право бути присутнім при розгляді його скарги. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року без змін. Постановою Вінницького міського Вінницької області від 03.03.2017 року в справі №127/1813/17 визнано винною [PERSON] - заступника директора Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління соціальної підтримки та державних гарантій у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 212-3 КУПАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 212-3 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 05.04.2017 року в справі №127/1813/17 апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] залишено без задоволення, постанову Вінницького міського суду від 03.03.2017 року щодо [PERSON] за ч.7 ст. 212-3 КУпАП залишено без змін. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Стаття 1173 ЦК України вказує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За нормою ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Згідно ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як зазначив позивач, йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях яких він зазнав здійснюючи захист свого порушеного права у судах, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення. Окрім того, завдана моральна шкода викликала постійне відчуття психоемоційної напруги. Підвищення пітливості, відчуття незахищеності, втраченої надії на справедливість, «прояви гусячої шкіри». Розпачу, через відчуття власної нікчемності перед суб`єктом владних повноважень. Проаналізувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані докази та враховуючи вказані вище норми права, суд прийшов до висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправною бездіяльністю посадової особи, заступника директора Департаменту соціальної і молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління соціальної підтримки та державних гарантій [PERSON], з огляду на те, що постановою суду, яка набрала законної сили, встановлено протиправну бездіяльність посадової особи [PERSON] , яка полягає у не запрошенні [PERSON] на розгляд його скарги від 12.05.2016 року. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що завдана позивачу моральна шкода виразилась в перенесенні останнім душевних страждань, нервових стресів, неможливості вести звичайний спосіб життя. З огляду на викладені обставини, враховуючи принцип розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, характер правопорушення, глибину душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень, що на думку суду буде достатнім та співмірним із завданою позивачу моральною шкодою та бездіяльністю посадової особи - заступником директора Департаменту соціальної і молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління соціальної підтримки та державних гарантій [PERSON], яка полягає у не запрошенні [PERSON] на розгляд його скарги від 12.05.2016 року, задовольнивши таким чином заявлені позовні вимоги частково. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 17.09.2019 року представник Вінницької обласної державної адміністрації Годованюк А.О. подав суду заяву про застосування строків позовної давності у даній цивільній справі. Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд вважає, що оскільки [PERSON] було подано до Вінницького окружного адміністративного суду адміністративний позов до заступника директора Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації - начальника управління соціальної підтримки та державних гарантій [PERSON] Вінницької обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціальної та молодіжної політики, директора Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації [PERSON] про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії і предметом позову була лише частина вимоги, право на яку має позивач у зв"язку з бездіяльністю посадової особи [PERSON] , тому строк позовної давності відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України перервався. Постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року набрала законної сили 16.11.2016 року згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду, а тому перебіг позовної давності щодо відшкодування моральної шкоди у зв"язку з бездіяльністю посадової особи [PERSON] розпочався з 17.11.2016 року. Як вбається з матеріалів даної цивільної справи, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в межах трирічного строку позовної давності, а саме 06.09.2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, а тому строк позовної давності позивач не пропустив. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. ст. 2, 170 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial