Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В заяві вказував, що працював слюсарем-ремонтником в ПАТ «ММК ім. Ілліча», де 02 липня 2012 року під час виконання виробничого завдання в результаті руйнування зварного шва кріплення важеля шарнірної стріли підйомника АПТ-35 отримав травму, внаслідок якої втратив 30% професійної працездатності, у зв'язку з чим переніс і натепер відчуває сильний фізичний біль та тривалі фізичні страждання, почуття страху, розгубленості та безпорадності. Постійні болі, запаморочення, обмеження рухливості при поворотах тулуба сприяють загальній слабкості, розбитості, дратівливості, порушенню сну. Втомлюваність, навіть при нетривалій ходьбі, рухах, несила виконувати побутову роботу, яку змушені взяти на себе близькі, викликає почуття провини, сорому та безпорадності. Все це дезорганізує життя та негативно позначається на нервовій системі. Поганий настрій відображається на родині, в якій відчувається постійне напруження. Просив стягнути з відповідача по 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач позов визнав частково. Не заперечуючи проти права позивача на відшкодування моральної шкоді, вважає суму позовних вимог завищеною. Посилається на те, що нещасний випадок стався з вини заводу-виробника підйомнику АПТ-35. Вказує на виплачену позивачу грошову допомогу на лікування. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нормами ст. ст. 23, 1168 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Одним з таких випадків є заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею шкода, і моральна шкода в тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. [PERSON] працював слюсарем-ремонтником СУ «Енергоремонт-1» ПАТ «ММК ім. Ілліча» (а.с. 7-8). З акту № 42/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 02.07.2012 р. о 10 год. 20 хв. у ПАТ «ММК ім. Ілліча» (форма Н-5) затверджених заступником начальника територіального управління Державної служби гірничого нагляду в Донецької області 18.07.2012 р. та 14.07.2012 р., відповідно, вбачається, що травми слюсаря-ремонтника СУ «Енергоремонт-1» ПАТ «ММК ім. Ілліча» [PERSON] у вигляді: перелому склепіння та основи черепа; забій головного мозку; епідуральний крововилив лівої лобової частки; мінімальний субарахноїдальний крововилив; перелом дужок С1 праворуч; множинні переломи ребер з двох боків; напружений пневмоторакс, отримані останнім внаслідок обриву зварного шва, в результаті якого телескопічна і шарнірна стріли втратили існуючий між ними жорсткий кінематичний зв'язок, через що шарнірна стріла під впливом сили тяжіння справила напівкругле падіння щодо осі з'єднання з верхньою частиною телескопічної стріли в бік підйомника, в результаті падіння робочої платформи відбулося її зіткнення з гідроциліндром підйому телескопічної стріли і після удару вона зупинилася у вертикальному положенні. В момент падіння [PERSON] випав за поручневу огорожу платформи і, оскільки був пристебнутий до елементів платформи запобіжними поясами, продовжив рухатися слідом за робочою платформою до її зупинки у вертикальному положенні і в момент удару робочої платформи об гідравлічний циліндр підйому телескопічної стріли вдарився об платформу неповоротної частини (а.с. 9-23) . Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав травму внаслідок діяльності, пов'язаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому будь-які докази, які б свідчили про те, що нещасний випадок стався внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у справі відсутні. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд керується критеріями загальнолюдських цінностей і розумінням того, що тяжка травма, якої зазнав позивач, поза всяким сумнівом пов'язані з надзвичайним фізичним болем та стражданнями, які позивач пережив як під час нещасного випадку, так і протягом посттравматичного періоду. Даний висновок підтверджується медичними документами, з яких вбачається, що вперше позивач потрапив до медичного закладу 02.07.2012 року і знаходився на лікуванні в нейрохірургічному відділенні міської лікарні № 5 до 09.07.2012 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, лінійний перелом лобної кістки з розповсюдженням на ліву орбіту, забиття головного мозку, епідуральний крововилив лівої лобної області, забиття м'яких тканин, садна голови, переломи 1-4 ребер, правосторонній пневмоторакс, перелом дужок С1 хребця (а.с. 27). Після цього продовжив стаціонарне лікування в хірургічному відділенні у міській лікарні № 4, де знаходився до 24.07.2012 року (а.с. 24). З 01 по 19 жовтня 2012 року знаходився на лікуванні в денному стаціонарі ЦПМСП № 3 з приводу стану після перенесеної поєднаної травми з помірно вираженим вестибуло-атактивним синдромом, що помірно порушує функцію ходьби; посттравматична двостороння міжреберна невралгія; вертеброгенна цервикокраніалгія, вперта цефалгія; скарги на постійні головні болі, запаморочення, хиткість при ходьбі, болі в грудній клітці, шиї і потилиці, які збереглися при виписці з лікарні (а.с. 26). З 27 листопада по 06 грудня того ж року знову лікувався на денному стаціонарі, куди звернувся з тими ж скаргами, до яких додалась скарга на обмеження при поворотах тулуба, обумовлена болем (а.с. 25). За довідкою МСЕК позивач є інвалідом 3 групи з утратою 30% професійної працездатності, що саме по собі є свідченням вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, оскільки інвалід за офіційним визначенням - це особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності (ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»). Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування наведеного та виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди по 30000 грн. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач представив суду квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатив 609 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви та підготовки пакету документів для звернення до суду та юридичної консультації, тривалість 1,25 годин (а.с. 32-33). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача на відшкодування витрат на правову допомогу 365,40 грн. (30000 грн. складає 60% від суми позову, отже 60 % від 609 грн. складає 365, 40 грн.). Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду позовної заяви позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 5 до 50 розмірів мінімальної заробітної плати складає 1% ціни позову, отже на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає, стягненню судовий збір у розмірі 300 грн.

Outcome: partial