Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], інтереси якого представляє [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом та просить на його користь стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) 1600 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а всього 6600 гривень. В обґрунтування позову вказував, що 17.06.2016 року він в телефонному режимі подав заявку ФОП [PERSON] на бронювання двомісного номера в готельно-ресторанному комплексі «Писанка» (адреса: м. Львів, вул. Лінкольна 10), починаючи з 25.06.2016 по 27.06.2016 року, та здійснив повну передоплату послуг, що підтверджується копією платіжного доручення № Р24А9605017А9691 11 та копією гарантійного листа відповідача про повну оплату Позивачем вартості проживання у ГРК «Писанка» від 17.06.2016 року. 19.06.2016 року Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про анулювання бронювання двомісного номера в ГРК «Писанка», тобто за тиждень до дати заїзду, а тому до нього не можуть бути застосовані санкції передбачені правилами. Оскільки замовник здійснив оплату послуги виконавця, але не використав дану послугу, про що повідомив виконавця в передбачений чинним законодавством порядок, він має право на повернення сплачених відповідачу коштів у повному обсязі 1600,00 грн. Крім того, внаслідок неповернення грошових коштів в сумі 1600,00 грн., відповідач позбавив позивача можливості використання вказаних коштів на інші цілі, що зумовило покладання додаткових зусиль щодо необхідності захисту своїх порушених прав, в точу числі звернення до правоохоронних органів. Враховуючи ступінь душевних страждань та життєвих складнощів, спричинених діями відповідача, позивач просив стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, але його представник [PERSON] подала до суду заяву про підтримання позовних вимог і про розгляд справи за її відсутності та позивача, в разі неявки відповідача не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенос розгляду справи відповідач до суду не подавав. 17.11.2016 року подав до суду заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими і такими що суперечать нормам чинного законодавства. Відповідно до п.8.2 офіційних «Правил проживання у готелі «Писанка» затверджених наказом ФОП [PERSON] від 01 січня 2016 року у випадку, якщо відвідувач при бронюванні з 100% передоплатою за весь термін проживання не скористався послугою проживання (не прибув у зазначений день заїзду до Готелю) та/або анулював бронювання менш як за 10 (десять) календарних днів до дня заїзду, передоплата в розмірі 100% вартості замовлених і сплачених послуг не підлягає поверненню. Готель повертає гостю 50% оплачених коштів, виключно у випадку своєчасного (більш, як за 10 (десять) календарних днів до дня заїзду) повідомлення Готелю про анулювання заявки на бронювання та на підставі письмової заяви про повернення коштів. Крім того, Правилами користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг №19 від 16.03.2004року передбачено право відмови замовника від використання заброньованих послуг, проте не встановлено зобовязання виконавця готельних послуг (відповідача) щодо повернення попередньо сплачених коштів за готельну послугу. А отже у поверненні передоплати необхідно відмовити. Також, відповідачем не долучено до позовної заяви жодних належних та допустимих доказів (документів), які б підтверджували факт заподіяння моральної шкоди та обґрунтовували його розмір у сумі 5000,00 грн., а отже в цій частині в задоволенні позову теж необхідно відмовити. Ухвалою суду від 16.03.2017 року, Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір на готельне обслуговування у відповідності до ч.5 ст.22 Закону України "Про туризм" укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телеграфного чи іншого звязку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка . Відповідно до п.1 ст.626 ЦК України договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,вимог розумності та справедливості. Сторонами не заперечувалось, що 17.06.2016 року позивачем за телефоном було заброньовано двомісний номер в готельно-ресторанному комплексі «Писанка» (адреса: м. Львів, вул. Лінкольна 10), починаючи з 25.06.2016 року по 27.06.2016 року, та здійснено повну передоплату послуг, що підтверджується копією платіжного доручення № Р24А96050172А969111 від 17.06.2016 року та копією гарантійного листа відповідача від 17.06.2016 року про повну оплату позивачем вартості проживання у готелі. Платіжне доручення оформлено від імені [PERSON]. /а.с.4-5/ Таким чином, Судом встановлено, що саме позивач [PERSON] вступив у договірні відносини із відповідачем щодо надання йому готельних послуг, тому він є належним позивачем. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно п.3.6. наказу Державної туристичної адміністрації України від 16 березня 2004 року N 19 «Про затвердження Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг» договір про надання основних готельних послуг споживачу вважається укладеним після оформлення документів на проживання (заповнення анкети, реєстрації) та засвідчується розрахунковою квитанцією або іншим розрахунковим документом, що підтверджує укладення договору і містить у собі: найменування готелю, його реквізити (для приватного підприємця - прізвище, ім'я по батькові, інформацію про державну реєстрацію); прізвище, ім'я та по батькові споживача; інформацію про номер (місце в номері), що надається; ціну номера (місця в номері); інші необхідні дані на розсуд готелю. За наведеного вище сторони по справі уклали договір і погодили його істотні умови, а саме: строк проживання в готелі, вартість послуг, місце проживання. В матеріалах справи наявна копія правил проживання у готелі «Писанка» затверджена відповідачем [PERSON], на які відповідач посилається як на доказ у справі, що спростовує вимоги позивача, але наказ від 01.01.2016 року яким відповідач затвердив вищезазначені Правила, ним до матеріалів справи не додано, як і підтвердження, що зазначені Правила були оприлюднені, та знаходились у вільному доступі для ознайомлення позивачем, та сторони погодились, що саме ці Правила є погоджені сторонами умовами договору, а отже ці Правила не можуть бути взяті Судом до уваги при вирішенні спору. Крім того, в матеріалах справи наявна копія заяви від 25.06.2017 року подана позивачем [PERSON] до поліції, з якої вбачається, що позивач 19.06.2016 року відмовився від проживання в готелі, та в телефонній розмові адміністратор Ольга пообіцяла позивачу, що в разі, якщо номер буде заброньовано кимось іншим гроші сплачені за передоплатою будуть йому повернуті. Станом на 25.06.2016 року вільних номерів в готелі немає, але оплату не повернено./а.с.8/ За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4.2. наказу Державної туристичної адміністрації України від 16 березня 2004 року N 19 «Про затвердження Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг» Споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством. Крім того, наказом Державної туристичної адміністрації України від 16 березня 2004 року N 19 визначено, що анулювання - відмова замовника від заброньованих послуг. Анулювання поділяється на три види: своєчасне анулювання, пізнє анулювання, неприбуття. В разі пізнього анулювання або неприбуття готель стягує штраф з замовника згідно з умовами, викладеними в договорі; своєчасне анулювання - відмова замовника від використання заброньованих послуг не пізніше ніж за три доби до дати запланованого заїзду або в обумовлені договором терміни. Таким чином, оскільки позивач завчасно анулював бронювання, що не заперечується в наданих запереченнях відповідачем, та послуги відповідачем надані не були, суд задовольняє позов цій частині та стягує з відповідача на користь позивача суму внесеної передоплати у розмірі 1600,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї її сім'ї чи близьких родичів. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В пункті 4 зазначеної постанови звернуто увагу судів, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що належними та допустимими доказами позивач не довів суду, що протиправними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, та відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial