Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач), третя особа: Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «СКАЙД», про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.1-3). Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 10.05.2016р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.63). Свої позовні вимоги (а.с.59-61) з урахуванням пояснень (а.с.83-89,162-164) Позивач обгрунтовує тим, що 17 липня 2015 року приблизно о 19 годині за адресою: м. Київ, вул. Мельникова буд. 5, сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний Позивачу автомобіль Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER]. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2015р. по справі № 761/24886/15-ц винною у скоєнні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля марки KIA Soul, номер державної реєстрації [NUMBER]. Позивач звернувся до офіційного дилеру Volkswagen - ТОВ «АВТОСОЮЗ» (СТО) з метою складання калькуляції робіт по відновлювальному ремонту. Так, ТОВ «Автосоюз» було виставлено рахунок № 1230227 відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 64 999,98 грн. 01.10.2015р. Позивач звернулась до ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД» з заявою про відшкодування матеріального збитку отриманого в результаті ДТП згідно полісу страхування цивільної відповідальності власників транспортного засобу АІ/4485455 від 14.11.2014р., якою 22.12.2015р. було сплачено на рахунок ТОВ «Автосоюз» суму страхового відшкодування у розмірі 32 887,00 грн. Відповідно звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автотранспортного засобу від 22.02.2016р. № 118-2016 була складена калькуляція вартості відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу Volkswagen Passat державний номер [NUMBER], яка складає 65 155,75 грн. Внаслідок ДТП 17.07.2015р. Позивачу завдано фактичний розмір шкоди на суму вартості відновлювального ремонту згідно рахунку ТОВ «Автосоюз» № 123022717 від 31.07.2015р., що складає 64 999,98 грн., тому Відповідач, як винна особа зобов'язаний сплатити Позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 32 112,98 грн. (64 999,98 грн. - 32 887,00 грн.). 02.03.2016р. на адресу Відповідача була відправлена претензія про відшкодування збитків заподіяних внаслідок ДТП, але сума різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) не була сплачена Відповідачем. Окрім того, Позивачка зазначила, що дорожньою пригодою з вини відповідача їй також завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідків немайнового характеру, у пережитому в ДТП переляку, нервовому струсі, моральних стражданнях та переживаннях за стан здоров'я постраждалої внаслідок ДТП мати Позивача - [PERSON], пасажир пошкодженого автомобіля, яка отримала легкі травми, а також через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватись ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. Враховуючи вищевикладене, Позивач просила стягнути з [PERSON] на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 32 112,98 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрати на оплату здійснення автотоварознавчого дослідження на суму 1 800,00 грн. Відповідачем подано заперечення на позовну заяву (а.с.75-77), в яких зазначив, що Позивачем не подано жодного доказу, який би підтверджував, які саме пошкодження отримав його автомобіль та які дії слідує зробити для відновлення транспортного засобу (ремонт/заміна запчастини тощо), рахунок СТО на підтвердження зазначених обставин не може бути належним та допустимим доказом. Єдиним належним доказом щодо визначення розміру матеріального збитку має бути виключно звіт/дослідження, що складане відповідно до вимог Методики та Закону України «Про оцінки майна та майнових прав». Так, відповідно до звіту № 118-2016, що складений 22.02.2016р. ТОВ «Незалежно експертно-асистуюча компанія», на який посилається Позивач, вартість оціненого матеріального збитку становить 35 095,43 грн., що були сплачені страховою компанією Відповідача, інша цифра на яку посилається Позивач є 65 155,57 грн. - вартість відновлювального ремонту без вирахування фізичного зносу транспортного засобу, тобто Позивач просить стягнути знос транспортного засобу. Проте, Позивачем не надано суду належних доказів того, що для відновлення пошкодженого автомобіля було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини попередньої модифікації, а тому завдавач шкоди має право вимагати врахування зношеності майна. Окрім того, щодо Звіту № 118-2016 від 22.02.2016р. Відповідач зазначив, що згідно вказаного звіту оцінка була проведена 18.02.2016р., в той час як ДТП трапилось 17.07.2015р., тобто після майже 7 місяців після ДТП. Відповідача не було запрошено на огляд транспортного засобу, таким чином, стає невідомо, що саме враховувалось, і можливо за 7 місяців автомобіль знову був пошкоджений, і враховані пошкодження які не були нанесені Позивачем. У судовому засіданні 29.08.2016р. представником Відповідача - [PERSON] подано письмову клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи (а.с.129-130). Ухвалою суду від 29.08.2016р. у справі призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено наступні питання: - Яка вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «VW Passat» д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження у ДТП 17.07.2015р. станом на дату ДТП? - Яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «VW Passat» д.н.з. [NUMBER]? Оплату послуг експерта покладено на Відповідача у справі [PERSON] На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.133-134). З огляду на те, що 11.11.2016р. на адресу суду з експертної установи повернулися матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ПАТ «СК «СКАЙД» про відкшодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в зв'язку з тим, що [PERSON] не виконала попередньої оплати за проведення експертизи, ухвалою суду від 14.11.2016р. відновлено провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.153). Після з'ясування обставин щодо проведення Відповідачем попередньої оплати вартості експертизи, судом повторно направлено на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз матеріали справи № 761/14285/816-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ПАТ «СК «СКАЙД» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - для проведення судово-автотоварознавчої експертизи відповідно до ухвали суду від 29.08.2016р. (а.с.175). З огляду на те, що 23.02.2017р. на адресу суду з експертної установи повернулися матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ПАТ «СК «СКАЙД» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалою суду від 24.02.2017р. відновлено провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 07.03.2017р. (а.с.205). В судовому засіданні представник Позивача - [PERSON] зазначила, що станом на час розгляду справи автомобіль не відремонтований, підтримала позовні вимоги щодо стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 32 112,98 грн. та моральної шкоди, завданої Позивачці внаслідок ДТП, та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача - [PERSON] в судовому засіданні подав заяву, в якій просив у разі задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача вартості відновлювального ремонту, зобов'язати Позивача передати у власність Відповідача всі деталі, що були замінені під час ремонту транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з.[NUMBER] (а.с.210), проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. При цьому представник Відповідача вказав, що адекватною є сума моральної шкоди у розмірі 1 000,00грн. Третя особа в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представника Позивача та Відповідача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2015р. встановлено, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 17 липня 2015 року серії АП1 № 216101 (а.с.10-11), 17 липня 2015 року о 19 годині 00 хвилин у м. Києві по вул. Мельникова, 5 [PERSON], керуючи автомобілем марки KIA Soul, державний реєстраційний номер [NUMBER], не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого перед пішоходним переходом здійснила зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], який зупинився з метою пропустити пішоходів, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що також підтверджується довідкою № 70273795 про дорожньо-транспортну пригоду від 17.07.2015р. (а.с.90). [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.12-13). З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП відповідальність Відповідача, як власника автомобіля KIA Soul, державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована ПАТ «СК «СКАЙД» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4485455 від 14.11.2014р. Згідно рахунку ТОВ «АВТОСОЮЗ» № 123022717 від 31.07.2015р. (а.с.17), ремонтної калькуляції № 37091 від 31.07.2015р. (а.с.18-20,115-117), аркуша перевірки даних № 37091 від 31.07.2015р. (а.с.21-22,118-119) вартість відновлювального ремонту VW Passat, який належить [PERSON] становить 64 999,98 грн. (а.с.17). З довідки ТОВ «Автосоюз» вих. № 337 від 26.08.2016р. вбачається, що кошторис відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] (ремонтна калькуляція № 37091 від 31.07.2015р.) та рахунок № 123022717 від 31.07.2015р. були складені з використанням сертифікованого програмного продукту «Audatex» (а.с.93). На підставі Страхового Акту № 1648/15 ПАТ «СК «СКАЙД» (а.с.15) та визначення розміру виплати страхового відшкодування (а.с.24) Страховою компанією прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування по страховому випадку від 17.07.2015р. в сумі 32 887,00 грн. (а.с.15), яке було сплачено у відповідній сумі на рахунок ТОВ «Автосоюз», що підтверджується платіжним дорученням № 5167 від 22.12.2015р. (а.с.23). З Довідки ТОВ «Автосоюз» вих. № 338 від 26.08.2016р. (а.с.91) встановлено, що 26.08.2016р. на рахунок Товариства була зарахована від платника [PERSON] доплата за рахунком № 123022717 від 17.07.2015р. у розмірі 32 112,98 грн. згідно рахунку № 123028222 від 25.08.2016р. (а.с.98), що також підтверджується платіжним дорученням № 69666878 від 26.08.2016р. (а.с.92,96) та квитанцією № 69365858 від 25.08.2016р. (а.с.97).. Згідно Звіту № 118-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 22.02.2016р. ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» за заявою [PERSON] (а.с.29-32), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VW Passat держ. № [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає 35 095,43 грн. До Звіту № 118-2016 від 22.02.2016р. додано протокол огляду транспортного засобу від 18.02.2016р. (а.с.33), ремонтна калькуляція № 118_2016 від 22.02.2016р., згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Позивачки складає 65 155,75 грн. (а.с.34-37), аркуш перевірки даних № 118_2016 від 22.02.2016р. (а.с.38-39), фотододатки (а.с.40-45). Разом з тим, згідно Висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи, складеного 13.02.2017р. № 178/17-54 експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2016р., вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «VW Passat», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП 17.07.2015р., станом на дату ДТП, дорівнює 33 815,83 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «VW Passat», державний номерний знак [NUMBER] становить 60 503,74 грн. (а.с.184-189). До Висновку від 13.02.2017р. № 178/17-54 додано ремонтну калькуляцію № 178-17Т від 13.02.2017р. (а.с.190-191), аркуш перевірки даних № 178-17Т від 13.02.2017р. (а.с.192), фотододатки (а.с.193-202), акт огляду транспортного засобу від 17.02.2017р. (а.с.203). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до виконання судами, зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому суд приходить до висновку, що посилання Відповідача на пункт п. 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" та необхідність передачі Позивачем у його власність всіх деталей, що будуть замінені під час ремонту транспортного засобу Позивача не заслуговують на увагу, оскільки в абз. 2 п. 14 вказаного Пленуму йдеться саме про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, тобто мова йде про ті випадки коли експертами встановлено не можливість використання майна за призначенням. В даному випадку предметом позову є стягнення з Відповідача на користь Позивача коштів, необхідних для відновлювального ремонту ТЗ, а згідно висновку експерта не встановлено, що ТЗ чи його частини не можуть використовуватись за призначенням. Заявляючи клопотання про призначення у справі експертизи представник Відповідача жодним чином не ставив питання про те, чи може використовуватись ТЗ чи певні його частини за призначенням, яка вартість такого майна, як і не заявлялось у встановленому законом порядку жодних вимог Відповідача до Позивача. За таких обставин суд не вбачає можливості та підстав для визначення судом деталей, що підлягають замінені під час ремонту ТЗ та передачі їх у власність Відповідачеві як майна, що не може використовуватись за призначенням. При цьому як зазначалось вище в даному випадку судом не розглядається питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, оскільки в даному випадку Позивач ставить питання про стягнення з Відповідача на його користь різниці між фактичним розміром шкоди (коштами необхідними для відновлювального ремонту) і страховою виплатою в порядку ст.1194ЦК України у сумі 32 112,98 грн. Так, як зазначалось вище, згідно Висновку експертів від 13.02.2017р. № 178/17-54 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «VW Passat» державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 60 503,74 грн. Враховуючи викладене, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з останньої на користь Позивача різниці між фактичним розміром шкоди (60 503,74 грн.) і страховою виплатою (32 887,00 грн.), підлягають задоволенню в розмірі 27 616,74 грн., згідно Висновку експертів від 13.02.2017р. № 178/17-54. Щодо вимог про стягнення з Відповідача - [PERSON] на користь Позивача [PERSON] моральної шкоди суд виходить до наступного. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, Позивачка зазначила, що дорожньою пригодою з вини відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідках немайнового характеру, у пережитому в ДТП переляку, нервовому струсі, моральних стражданнях та переживаннях за стан здоров'я постраждалої внаслідок ДТП мати Позивача - [PERSON] - пасажир пошкодженого автомобіля, яка отримала легкі травми (а.с.73) та для надання медичної допомоги якій у ДТП була зупинена карета швидкої медичної допомоги, що підтверджується довідкою Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва від 05.04.2016р. № 973/Б (а.с.127-128). Окрім того, моральна шкода полягає в тому, що через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану Позивачка не мала можливості користуватись ним та зазнала побутові незручності, що виникли внаслідок цього. Таким чином, суд приходить до висновку, що Позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. При цьому в частині посилань Позивачки як на підставу для відшкодування моральної шкоди на те, що в результаті ДТП постраждала її мати та їй було заподіяно легкі травми, суд враховує положення з п.22.1 ст.22 та п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими зокрема визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. З огляду на викладене та враховуючи, що автомобіль належний Позивачу було пошкоджено в результаті дій Відповідача, а пошкодження майна особи у будь-якому разі призводить до душевних страждань, пов'язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав, то суд вважає за можливе з урахуванням обставин справи та доводів Позивача про заподіяння їй моральної шкоди, стягнути з Відповідача на користь Позивача враховуючи вимоги розумності та справедливості грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000,00 грн. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що внаслідок дій Відповідача Позивачу спричинена шкода, яку в повній мірі не покриває страхове відшкодування, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Відповідача майнової шкоди у загальному розмірі 27 616,74 грн., яка складається з різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], визначеною на підставі Висновку експертів від 13.02.2017р. № 178/17-54 (60 503,74 грн.), та страховою виплатою, здійсненою ПАТ «СК «СКАЙД» (32 887,00 грн.). Також суд приходить до висновку, що з Відповідача на користь Позивача підлягає частковому задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі, визначеному судом - 4 000,00грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. Відповідно до ст.88 ЦПК України, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, а також суми судового збору, сплаченого Позивачем при зверненні до суду за дві позовних вимоги, суд присуджує до стягнення з Відповідача на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 826,80 грн. Разом з тим, щодо вимог про стягнення з Відповідачки на користь Позивачки понесених останньою витрат по оплаті здійсненого автотоварознавчого дослідження в сумі 1 800,00 грн., суд виходить з того, Позивачкою на підтвердження проведення оплати за вказане експертне дослідження було надано квитанцію № QS27465451 від 12.02.2016р. (а.с.14), з якої вбачається, що остання сплатила на користь ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» 21,60 грн. за проведення експертизи автомобіля згідно РФ № 118-2016 від 10.02.2016р., що не є належним та допустимим доказом на підтвердження оплати повної вартості проведеної експертизи в сумі 1 800,00 грн. Окрім того, в обгрунтування розміру збитків , що підлягає стягненню з відповідача покладено і прийнято судом вартість відновлювального ремонту, визначеного на підставі Висновку експертів від 13.02.2017р. № 178/17-54, а не розмір за дослідженням ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія». Відтак позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] витрат по оплаті здійсненого автотоварознавчого дослідження в сумі 1 800,00 грн. не підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи, що Відповідачем було оплачено проведення судової експертизи, то суд вважає за необхідне виходячи з положень ст.88 ЦПК України стягнути з Позивача на користь Відповідача судові втрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві в частині суми розміру шкоди відмовлено у розмірі 245,46 грн. вартості проведеної експертизи. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6, 9, 12, 22, 23, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: partial