Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому в користування житлову кімнату площею 18, 4 кв.м., а відповідачам та третім особам - житлові кімнати розміром 13, 9 кв.м. та 12,9 кв.м. Залишити в спільному користуванні - кухню, площею 6,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., коридор площею 8, 2 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м. та вбудовану шафу площею 0, 5 кв.м. Посилається в позові на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 1996 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2009 року він є власником 2/5 частин квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власником 1/5 частини квартири, а відповідач [PERSON] - 2/5 частин квартири. Окрім них у квартирі також зареєстровані 3-ї особи - фізичні особи. Відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні квартирою, не допускають його в квартиру, не дають ключів, і відвідати квартиру він може лише в відсутності відповідачів. Виходячи з цього, конфліктів з приводу користування квартирою, просить задовольнити позов. Сторони в судове засіданні не з»явилися. Позивач подав до суду заяву,якою позов підтримав і просить розглядати справу в його відсутності. Відповідач у судове засідання неодноразово не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не ставили. Судові повістки, що направлялися на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до п.п. 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв?язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв'язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об'єкті поштового зв'язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідачів про час розгляду справи суд вважає належним. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, висновку суду про належне повідомлення відповідачів про час розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності. 3-я особа та представники 3-х осіб у судове засідання також неодноразово не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не ставили. Виходячи з цього, суд також вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В статтях 355, 356, 358 ЦК України зазначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 1996 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2009 року є власником 2/5 частин квартири [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] [PERSON] підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 1996 року є співвласниками даної квартири. Звертаючись до суду, позивач зазначає частку відповідачки [PERSON] - 1/5, а відповідача [PERSON] - 2/5 частин квартири. З довідки ф№3 від 28 грудня 2016 року вбачається, що в квартирі зареєстровані сторони в справі. / а. с.8 - 11 / З Технічного паспорта на квартиру, виготовленого 12 жовтня 2009 року, вбачається, що квартира складається з трьох кімнат жилою площею 45, 2 кв.м., у тому числі: 1-а кімната розміром 13,9 кв.м., 2-а кімната - 18,4 кв.м., 3-я кімната - 12, 9 кв.м. Тобто, 1/5 частина становить 9, 09 кв.м. Таким чином, частка кожного співвласника в розмірі жилих приміщень квартири становить: позивача та відповідача [PERSON] - 18. 08 кв.м. / 9.09 х 2 /; відповідачки [PERSON] - 9.09 кв.м. З плану квартири вбачається, що кімната розміром 13,9 кв. м. є окремою, а кімнати розміром 18, 4 кв.м. та 12,9 кв.м. суміжними, поєднаними між собою. / а. с. 12 - 13 / Тобто, жила кімната, яку просить виділити позивач,є поєднаною з іншою кімнатою. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року « Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення є відособленими та за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові № 6-12 цс13 від 03 квітня 2013 року, яка з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, ст.358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Як зазначено вище, житлова кімната розміром 18, 4 кв.м. є суміжною з кімнатою розміром 12,9 кв.м. Таким чином, з метою врегулювання конфліктної ситуації між співвласниками з приводу користування квартирою, суд приходить до висновку про встановлення порядку користування нею шляхом виділення позивачу кімнати розміром 13, 9 кв.м., а відповідачам кімнат розміром 18, 4 кв.м. та 12,9 кв.м. Суд при цьому враховує, що в такому випадку площа позивача буде дещо меншою, ніж йому належить, а відповідачам - більшою. Однак з метою усунення конфліктної ситуації між сторонами суд приходить до висновку саме про такий порядок користування квартирою. При вирішенні спору суд також враховує наступне. За змістом ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідачі, належно повідомлені про час розгляду справи, своїм правом не скористалися, проти вимог позивача заперечень не подали і приведені ним у позові обставини не спростували. За таких обставин суд вважає доведеними приведені в позові обставини та приходить до висновку про його задоволення. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів ан користь позивача 640, 00 гр. сплаченого ним судового збору при зверненні до суду

Outcome: partial