Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним вище позовом, в якому просять суд стягнути з [PERSON] аліментів на утримання дитини та додаткові витрати. Свої вимоги позивачі обґрунтували наступним. 03.06.1989 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 12.06.2013 року за рішенням сулу, шлюб було розірвано, сторони спільно не проживають з 2011 року. Від шлюбу у сторін народилося три дитини, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживають з матір`ю, коштів на утримання дітей відповідач не надає, вихованням не займається. [PERSON] вступив на навчання до Одеського національного морського університету на денну форму навчання терміном 3 роки. Розмір плати за рік навчання складає 14.870,00 грн., які позивачка сплатила, а також нею було оплачено проходження медичного огляду у розмірі 400 грн, за проходження практики у розмірі 2396 грн. 64 коп. та проходження навчання у ТОВ "Мовний центр № 1" у розмірі 1470 грн. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] , оскільки вважає позовні вимоги незаконними і необґрунтованими. Суд вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, на підставі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Як випливає з матеріалів справи, 03.06.1989 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2013 року суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ), який проживає з [PERSON] . Сторони спільно не проживають з 2011 року. Згідно Договору № 607-3-37-15 від 17.08.2015 року [PERSON] вступив на навчання до Одеського національного морського університету на денну форму навчання за контрактом. Термін навчання, відповідно до вказаного договору становить шість семестрів і визначається датою зарахування студента та датою відрахування його з навчального закладу. Згідно довідки № 2446 від 01.12.2015 року [PERSON] навчається на 2-му курсі судномеханічного факультету Одеського національного морського університету. Строк закінчення навчання 31.07.2018 року. Відповідно до довідки № 65 від 19.07.2019 року [PERSON] був студентом курсу ННІМФ Одеського національного морського університету. Форма навчання денна. 01.09.2015 року зарахований студентом на 2-й курс, відповідно до наказу № 240 від 07.08.2015 року. 05.07.2019 року відрахований, у зв`язку з закінченням рівня бакалавра, відповідно до наказу № 166 від 05.07.2019 року. Відповідно до довідки ректора Одеського національного морського університету № К/1022 від 11.09.2019 року 01.09.2019 року [PERSON] зарахований на освітній рівень магістра згідно наказу від 22.08.2019 року № 237 вк/дфн. Передбачуваний термін закінчення навчання на освітньому рівні магістра 31.12.2020 року. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України визначено, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи викладені обставини справи, положення ст. 200 СК України, а також ту обставину, що позивачі помилково зазначили граничну межу розміру стягнення аліментів, вказавши, що їх розмір повинен складати не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як правовими нормами вказана межа не передбачене, оскільки аліменти стягуються на повнолітню дитину на період продовження навчання, а приписи ч.2 ст. 182 СК України застосовуються при вирішенні правовідносин щодо розміру аліментів відносно дитини, яка досягла повноліття, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25.09.2015 року і до досягнення сином двадцяти трьох років. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку та сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги передбачений главою 16 Сімейного Кодексу України та врачовуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначені розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 Сімейного Кодексу України не встановлюють обов`язку батьків брати уачсть у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на оплату навчання за контрактом та вартість медичоного огляду, проходження практики та проходження навчання на курсах англійської мови не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 185 СК України, яка регламентує участь батьків у додаткових витратах на дитину,вказані вимоги можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial