Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач 28 серпня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно уточнень вказала, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.2003 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 2107. Позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2002 року по 25 вересня 2013 року. Під час шлюбу 11.03.2005 року позивач зареєструвала відповідача у вказаному домоволодінні. У серпні 2013 року відбулося фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем. З того часу він продовжує проживати в будинку, займає окрему кімнату, та користується будинком без жодних обмежень. Усі фінансові витрати на утримання домоволодіння, платежі за комунальні послуги, підтримання домоволодіння у належному стані здійснює позивач. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням слачувати половину вартості комунальних послуг, однак це не дало результатів. На початку травня 2014 року поштою, листом на замовлення позивач надіслала відповідачу договір оренди житлового приміщення. В договорі вказана вартість орендної плати кімнати, яку займає відповідач. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь орендну плату за користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] з вересня 2013 року по травень 2014 року в розмірі 8000 грн.; стягнути з відповідача орендну плату з червня 2014 року по серпень 2014 року в розмірі 3650 грн.; зобов`язати відповідача щомісячно сплачувати плату за користування житлом, згідно вказаної в договорі суми, а саме, 100 доларів США на місяць у гривневому еквіваленті за поточним курсом НБУ; стягнути з відповідача ? вартості комунальних послуг за період з серпня по жовтень 2013 року, згідно з наданими квитанціями - 479,87 грн.; стягнути з відповідача 1/3 вартості комунальних послуг за період з листопада 2013 року по серпень 2014 року у розмірі 704,99 грн.; зобов'язати відповідача щомісячно сплачувати 1/3 вартості комунальних послуг, згідно з наданими квитанціями; стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден щомісячно сплачувати 1/3 вартості комунальних послуг, в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.2003 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 2107 (а.с.10,11). В силу ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право особистої власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок із господарськими будівлями та прибудовами, розташований на земельній ділянці площею 390 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-18). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2002 року по 25 вересня 2013 року (а.с.6,8-9). Встановлено, що місце проживання [PERSON] з 14 березня 2005 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.91-92). Крім нього, у домоволодінні зареєстровано місце проживання позивача (а.с.4-5). Як зазначає позивач вона з відповідачем уклала договір найму (оренди) житла, а саме, кімнати у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], який направила рекомендованим листом відповідачу. Строк орендного користування за договором становить один рік, орендна плата 100 доларів США та сплачується у гривневому еквіваленті за поточним курсом НБУ (а.с.19-22). Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1 ст. 821 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Статтею 825 ЦК України визначено, що наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Договір найму може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч.1 ст.811 ЦК України). Разом із тим, стороною позивача не було надано жодного належного і допустимого доказу укладання договору найму (оренди) житла з усіма істотними його умовами, невиконання яких наймачем надавало б право наймодавцеві вимагати розривати договір оренди, стягувати заборгованість по сплаті орендних платежів. Так, в договорі найму (оренди)житла, який наданий позивачем, відсутня дата складання, відсутній підпис наймача. Тобто, фактично вказаний договір не був укладений. Крім того, відповідач в судовому засіданні категорично заперечує проти укладання спірного договору, та вказує, що договір він не підписував. Той факт, що договір не підписувався безпосередньо відповідачем не заперечувався в судовому засіданні самим позивачем. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача орендну плату за користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], з вересня 2013 року по травень 2014 року в розмірі 8000 грн.; стягнення з відповідача орендну плату з червня 2014 року по серпень 2014 року в розмірі 3650 грн.; зобов`язання відповідача щомісячно сплачувати плату за користування житлом, згідно вказаної в договорі суми, а саме, 100 доларів США на місяць у гривневому еквіваленті за поточним курсом НБУ є безпідставними, такими, що не ґрунтується на законі, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач, зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно статей 67, 68 ЖК України наймач зобов'язаний вчасно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги. Як зазначає позивач, вона усі фінансові витрати на утримання домоволодіння, платежі за комунальні послуги, підтримання домоволодіння у належному стані здійснює сама, на підтвердження чого надала квитанції про сплату комунальних послуг. Разом з тим, з наданих квитанцій не можливо встановити обсяг наданих послуг, не вказана вартість кожної послуги, як наслідок споживання її відповідачем. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач частково сплачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями (а.с.78-85). Виходячи з наведеного відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ? вартості комунальних послуг за період з серпня по жовтень 2013 року, згідно з наданими квитанціями у розмірі 479,87 грн.; стягнення з відповідача 1/3 вартості комунальних послуг за період з листопада 2013 року по серпень 2014 року у розмірі 704,99 грн., оскільки вказані вимоги є необґрунтованими. У в зв'язку з тим, що відповідач визнав позов в частині зобов'язання його щомісячно сплачувати 1/3 вартості комунальних послуг, суд вважає за можливе зобов»язати [PERSON] щомісячно сплачувати 1/3 частину від вартості комунальних послуг за користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial