Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення моральної та матеріальної шкоди, в якому, з урахуванням наданих уточнень, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід» моральну шкоду в розмірі 7000 грн. та 510 грн. матеріальної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 08.04.2014 року з вини [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого його автомобілю «Шевроле Авео» було завдано технічних ушкоджень, у звязку з чим автомобіль став тимчасово непридатним для використання. Зазначає, що даний автомобіль у сімї є важливим, а подекуди й необхідним засобом для пересування сімї, виведення його з ладу на тривалий час створило численні проблеми з транспортуванням, порушило нормальні життєві звязки, йому довелося докласти додаткових матеріальних та фізичних зусиль для повернення до усталеного укладу життя, факт аварії автомобіля зумовив підвищення хвилювання і неспокою в позивача, постійне перебування у стресовій напрузі. Крім цього, страховиком була здійснена виплата страхового відшкодування за виключенням суми франшизи, тому просить стягнути з відповідача 510 грн. матеріальної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позов просили задовольнити повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач і третя особа в судове засідання не зявилися, явки повноважного представника не забезпечили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зважаючи на наступне. 08.04.2014 року о 13 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. [NUMBER] під час проїзду регульованого перехрестя не дав дорогу транспортному засобу, що завершував рух через дане перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], завдавши автомобілям технічних ушкоджень. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 07.05.2014 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 20.06.2014 року, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Згідно з ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, ДТП, що відбулась 08.04.2014 року є наслідком дій [PERSON], вина якого встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. При визначенні особи, на котру повинен бути покладений обовязок по відшкодування шкоди, суд виходить з того, що у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, а у відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р., під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Крім того, у відповідності до ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання їм своїх трудових обовязків. При цьому суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду перебуває з даною організацією в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб «Пежо» д.н.з. [NUMBER] належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід», з яким, згідно з постановами судів про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] перебуває у трудових відносинах. Крім цього, виплату страхового відшкодування позивачу здійснено страховиком Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід». За таких обставин, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчинив ДТП перебуваючи при виконанні своїх трудових обовязків з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід», тому обовязок по відшкодуванню заподіяної шкоди повинен бути покладений на відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду та страховим актом /а.с. 5, 45/. Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 18 липня 2014 року, складеного ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», розмір матеріального збитку позивача складає 22582,92 грн., вартість проведення експертизи склала 350,00 грн. /а.с. 46/. З урахуванням безумовної франшизи в розмірі 510,00 грн., [PERSON] страховиком було виплачено 22422,92 грн. страхового відшкодування /а.с. 47/. Відповідно п.36.6. ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь з відповідача суми франшизи в розмірі 510,00 грн. підлягають задоволенню. Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та задовольняючи їх частково суд виходить із наступного. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки вина [PERSON] та наявність підстав для відповідальності відповідача знайшли своє підтвердження в ході провадження по справі, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому суд враховує конкретні обставини справи, а також вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема, те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода підлягає компенсації в розмірі 2500 грн. При цьому судом враховано, що ДТП, яке призвело до пошкодження автомобіля позивача та завдало йому технічних ушкоджень, порушило нормальні життєві звязки, йому довелося докласти додаткових матеріальних та фізичних зусиль для повернення до усталеного укладу життя, факт аварії автомобіля зумовив підвищення хвилювання і неспокою в позивача, постійне перебування у стресовій напрузі, він був позбавлений певний час можливості його використовувати, змушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial