Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Індустріалбанк" (далі - ПАТ КБ «Індустріалбанк», Банк), звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення стягнути з відповідача на їх користь заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 25738/30/к5 від 04.09.2013 року в розмірі 13481,56 грн. Свої вимоги мотивували тим, що відповідно до укладеного договору № 25738/30/к5 від 04.09.2013 року [PERSON] отримала від Банку ПАТ «АБ «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Індустріалбанк» кредит в сумі 19000,00 грн на строк 24 місяці до 04.09.2015 року зі сплатою визначених договором процентів за користування кредитом. Відповідач належним чином умови договору щодо повернення кредиту не виконувала. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.02.2016 року, ухваленим по цивільній справі №511/3243/15-ц, стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за Кредитним договором у сумі 32782,93 грн., яка складається з тіла кредиту та процентів за користування ним. Оскільки вказане рішення суду боржник [PERSON] виконала у повному обсязі лише в жовтні 2019 року, ПАТ КБ «Індустріалбанк» просить на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути з [PERSON] нараховані на суму боргу інфляційні втрати у розмірі 2452,88 грн та проценти за користування простроченою сумою заборгованості в розмірі 8180 грн, а також пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 8,91 грн, пеню за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків в розмірі 2839,77 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Надала письмові пояснення та в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно 14.09.2013 року уклала договір з ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» №25738/30/к5 та отримала кредит в розмірі 19000 грн. Заборгованість за кредитним договором стягнено з неї рішенням суду, сума боргу склала 32782,93 грн. Вказану заборгованість вона сплатила через виконавчу службу у жовтні 2019 року в повному обсязі (тобто виконала рішення суду), що не заперечується позивачем. Просила по даній справі в письмовій заяві застосувати строки позовної давності до заявлених Банком вимог. Також просила застосувати по даній справі правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14- 10цс/18, згідно якої право кредитодавця нараховувати, передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В даному випадку строк дії кредитного договору № 25738/30/к5 від 04.09.2013 року закінчився 04.09.2015 року. Таким чином, позивач не мав права нараховувати їй відсотки за кредитним договором після 04.09.2015 року. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Виходячи з викладеного вважає, що позивач безпідставно намагається стягнути з неї відсотки за користування кредитом після спливу строку дії договору. У зв`язку з тим, що відсотки нараховані незаконно, то і пеня за їх своєчасну не сплату нарахована безпідставно. У зв`язку з тим, що зазначені нарахування є безпідставними просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що 04.09.2013 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] був укладений договір № 25738/30/к5, згідно якого Позивач надав Відповідачу грошові кошти в сумі 19000,00 грн строком на 24 місяців з 04.09.2013 року по 04.09.2015 року зі сплатою відсотків передбачених договором . Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у сумі 19000,00 грн. Станом на грудень 2015 року у відповідача була заборгованість в розмірі 32782,93 грн. В зв`язку з реорганізацією Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес- Банк» згідно з нормами ст.ст. 104-107 Цивільного кодексу України та нормами ст.ст.1, З Закону України «Про спрощену процедуру реорганізації та капіталізації банків» є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк». Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.02.2016 року , ухваленим по цивільній справі №511/3243/15-ц, стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за Кредитним договором у сумі 32782,93 грн., яка складається з тіла кредиту та процентів за користування ним. Рішення набрало законної сили.(а.с. 44) 19.02.2016 року видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області за №559/3243/15-ц, який пред`явлено до виконання через Роздільнянський міжрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області, виконавче провадження №50596062.(а.с.46) 16.12.2019 року Головним державним виконавцем Роздільнянського МРВДВС ГТУЮ в Одеській області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 50596062 примусового виконання виконавчого листа №559/3243/15-ц, виданого 19.02.2016 року Роздільнянським районним судом Одеської області у зв`язку з виконанням боржником цього рішення суду в повному обсязі, останні кошти зараховані на рахунок кредитора - 09.10.2019 року.(а.с.46). Позивач просить стягнути з відповідача кошти за тривале невиконання рішення суду. Так при вивченні змісту кредитного договору, укладеного між сторонами, судом встановлено, що за порушення строків сплати відсотків, строків сплати кредиту в розмірі визначеному договором, Відповідач зобов`язався сплачувати Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконання зобов`язання за кожний день прострочення (п.п. 6.2, 6,3 кредитного договору). Також умовами договору передбачено нарахування процентів по кредиту після сплину строку кредитування передбачене такими умовами Кредитного договору: пунктом 4.3 в кореспонденції з пунктами 1.4 та 7.1: - пункт 4.3 Кредитного договору: «проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 Кредитного договору та 5 (п`ять) процентів річних»; - пункт 1.4 Кредитного договору, який встановлює, зокрема, таку ставку: «з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем Позичальника на момент укладання цього Договору, до закінчення строку дії договору, процентна ставка становить 38 % річних»; - пункт 7.1 Кредитного договору: «у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі». Кредитним договором в п. 4.3 встановлені проценти, як плата за прострочення кредиту. В цьому ж пункті визначені такі ознаки цих процентів: - встановлений порядок нарахування цих процентів: з дня виникнення прострочення по день, що передує фактичному погашенню суми боргу; - визначена ставка цих процентів, шляхом наведення чіткої та однозначної формули її розрахунку: за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 Кредитного договору та 5 % річних. Зважаючи на зазначене вище, Позивачем нараховано Відповідачу проценти за користування простроченою сумою кредиту після спливу строку кредитування в розмірі, передбаченому умовами пункту 4.3 Кредитного договору - 38% + 5% = 43%., а також передбачену договором пеню. В зв`язку з несвоєчасним виконанням зазначеного рішення, позивачем додатково було донараховано відсотки з 15.11.2016 року по 25.11.2018 року на суму боргу в розмірі 13481,56 грн, яка складається з: суми простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам з 15.11.2016 року - 8180,00 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення кредиту (п.6.3 Кредитного Договору) - 8,91 грн.; суми пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків (згідно п.6.2 Кредитного Договору) - 2839,77 грн.; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту - 2452,88 грн. Позивач просить стягнути вказані кошти на підставі ст.625 ЦК України за період невиконання рішення суду. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 1410цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір також може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. (правова позиція Великої палати ВС від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц) Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши доводи, викладені в позовні заяві, дослідивши надані по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором, яким їй надано кредит, у зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальниці . Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.02.2016 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальниці перед банком та його порушення. Виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення, пред`явлений до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження добровільно виконано боржником в жовтні 2019 року . Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - до 09 жовтня 2019 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. При цьому суд вважає, що у кредитному договорі передбачено проценти за користування простроченою сумою кредиту після спливу строку кредитування в розмірі, передбаченому умовами пункту 4.3 Кредитного договору - 38% + 5% = 43%, які з огляду на зміст ч.2 ст.625 ЦК України на думку суду може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Суд вважає, що Кредитним договором встановлені окремі проценти, як плата за користування коштами внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, і які виникають тільки внаслідок прострочення повернення кредиту. Ці проценти відрізняються від процентів, як плати за користування кредитом протягом строку кредиту (регулюються пунктами 1.4, 4.1, 4.2 Кредитного договору), підставою виникнення, ставкою, періодом нарахування. Таким чином позивач правомірно заявив вимоги про стягнення процентів за користування простроченою сумою кредиту після спливу строку кредитування в розмірі, передбаченому умовами пункту 4.3 Кредитного договору та інфляційних витрат на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України. Суд вважає, що Кредитним договором встановлені окремі проценти, як плата за користування коштами внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, і які виникають тільки внаслідок прострочення повернення кредиту. Ці проценти відрізняються від процентів, як плати за користування кредитом протягом строку кредиту (регулюються пунктами 1.4, 4.1, 4.2 Кредитного договору), підставою виникнення, ставкою, періодом нарахування. При цьому суд вважає, що підстав для стягнення пені відповідно до умов договору не має, так як стягненні за ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати та проценти за користування простроченою сумою кредиту вже входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому в задоволенні позову щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та процентів в розмірі 8,91 грн та 2839,77 грн належить відмовити. Між тим, оскільки допущене боржником [PERSON] невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникло у Банку з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій справі Банк пред`явив позов 25 лютого 2020 року, просив стягнути проценти та інфляційні витрати за період з 15.11.2016 року по 25.11.2018 року. Має право на стягнення заявлених коштів в межах трьох років з моменту пред`явлення позову, тобто- з 25.02.2017 року по 25.11.2018 року. Суд, дослідивши розрахунок процентів за прострочення повернення кредиту та інфляційних витрат, проведений позивачем, провів розрахунок боргу в межах строку позовної давності за період з 25.02.2017 року по 25.11.2018 року. Так інфляційні нарахування за період з 25.02.2017 року по 25.11.2018 року складають згідно розрахунку суду 2052 грн, так у наданому розрахунку банку (а.с.14) виключаються враховані суми за період з 01.11.2016 року по 25.02.2017 року. Також за період з 25.02.2017 року по 25.11.2018 року підлягають стягненню проценти в розмірі, указаному в кредитному договорі в сумі 6630,16 грн. Із розрахунку банку (а.с.17) виключенню підлягають суми нарахованих процентів за період з 15.11.2016 року по 01.03.2017 року (8 граф). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Індустріалбанк» підлягає стягненню заборгованість за період з 01.03.2017 року по 13.11.2018 року - 6630,16 грн.; інфляційних нарахувань за період з 25.02.2017 року по 01.11.2018 року на суму простроченого кредиту - 2025,50 грн.. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial