Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2015 року предявила до суду позов до [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень та 500 гривень франшизи. Обґрунтовує позов тим, що 26 травня 2014 року з вини водія [PERSON], який керуючи автомобілем марки «SKODA ROOMSTER», державний реєстраційний номерний знак BO1515AT, сталась дорожньо-транспортна пригода у місті Скалат Підволочиського району Тернопільської області. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому тіла першого поперекового хребця, внаслідок чого позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та довготривалих душевних стражданнях, втраті душевного спокою та соціальних зв'язків з колегами по роботі, друзями, що призвело до тяжкого психологічного стану та змінило звичний для неї спосіб життя. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]». Згідно умов договору страхування розмір франшизи становить 500 гривень. Відповідач [PERSON] добровільно не виплатив позивачу обумовлену полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суму франшизи у розмірі 500 гривень. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 гривень та 500 гривень франшизи. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] подала заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві мотивів та просила позов задоволити у повному обсязі, розлянувши справу в її відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання подала письмові заперечення на позов та заяву про розгляд справи в її відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2014 року у справі 1-кп/604/94/14 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортним засобом. Як слідує з зазначеного вироку, 26 травня 2014 року близько 13 години у місті Скалаті Підволочиського району Тернопільської області [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODA ROOMSTER», державний реєстраційний номерний знак BO1515AT, припаркував його на лівому боці зустрічної смуги для руху. Розпочавши рух заднім ходом по вказаній вулиці з метою припаркувати автомобіль у спеціально відведене місце для паркування, у порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, перед початком руху не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, хоча мав таку можливість, не зменшивши швидкості та не зупинившись, допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля. Згідно з ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої 26 травня 2014 року близько 13 години [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODA ROOMSTER», державний реєстраційний номерний знак BO1515AT, допустив наїзд на пішохода [PERSON], дійсно мала місце і трапилася вона з вини [PERSON] Як слідує зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки SKODA ROOMSTER», державний реєстраційний номерний знак BO1515AT, його власником є позивач [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON]Б застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1544644 від 22 серпня 2013 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1544644 від 22 серпня 2013 року розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить 150000 гривень, а франшиза складає 500 гривень. Таким чином, договором страхування була передбачена франшиза у розмірі 500 гривень, тобто частина суми страхового відшкодування, що відповідно до вимог закону та договору не відшкодовується страховою компанією, а її відшкодування покладається на особу, винну в заподіянні шкоди. З урахуванням зазначених вище вимог закону, беручи до уваги, що відшкодування франшизи покладається на особу, винну в заподіянні шкоди, суд приходить до переконання, що вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь 500 гривень франшизи підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Як убачається з висновку експерта №924 від 17 липня 2014 року, у [PERSON] мав місце перелом тіла першого поперекового хребця. Зазначений перелом, з огляду на його локалізацію і морфологічні властивості, утворився в результаті надмірного стиснення тіла хребця між тілами сусідніх хребців як наслідок дії травмуючої сили по осі хребта чи різкого згинання тулуба. Відсутність ознак консолідації (зрощення) перелому вказує, що він виник незадовго до госпіталізації. Виявлений у [PERSON] перелом тіла першого поперекового хребця належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки супроводжується розладом здоровя тривалістю більше ніж 21 день. Згідно з довідкою від 23 червня 2014 року, виданою лікарською-консультативною комісією, [PERSON] встановлено діагноз: хребетно-спінальна травма, компресійний перелом тіла хребця, закрита травма грудної клітини, перелом 5-6 ребер з права, закрита травма тазу, перелом сідничної кістки справа, закрита травма правого колінного суглоба. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 02 червня 2014 року, виданої Тернопільською комунальною міською\~лікарнею швидкої допомоги №1 встановлено, що у період з 26 травня 2014 року по 02 червня 2014 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні із діагнозом: забій мяких тканин поперекової ділянки, закритий крайовий компресійний перелом тіла, забій мяких тканин правого стегна і правого колінного суглоба. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 23 червня 2014 року, виданої Підволочиською центральною районною лікарнею, встановлено, що у період з 02 червня 2014 року по 23 червня 2014 року [PERSON] у звязку з отриманими травмами під час дорожньо-транспортної пригоди 26 травня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Підволочиській центральній районній лікарні. Як слідує із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 11 серпня 2014 року, виданої Скалатською районною лікарнею, у період з 23 червня 2014 року по 11 серпня 2014 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні із діагнозом: хребетно-спінальна травма, компресійний перелом тіла хребця, стан консолідації, стійкий больовий синдром. Рекомендовано стаціонарне лікування в неврологічному відділені Скалацької лікарні. Як убачається із виписки № 1378 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 26 серпня 2014 року, остання перебувала на лікуванні у Скалатській районній лікарні у період з 12 серпня 2014 року по 26 серпня 2014 року. У період з 09 жовтня 2014 по 16 жовтня 2014 року [PERSON] у звязку з отриманими травмами у дорожньо-транспортній пригоді 26 травня 2014 року, перебувала на стаціонарному лікуванні у Скалатській районній лікарні, що підтверджується випискою №\~1637 з медичної картки стаціонарного хворого, виданою Скалатською районною лікарнею. З листків непрацездатності серії АГВ №174387 від 02 червня 2014 року, серії АГВ\~№113531 від 02 червня 2014 року, серії АГВ\~№180654 від 24 червня 2014 року, серії АГВ\~№180758 від 31 липня 2014 року, серії АГВ\~№113631 від 26 серпня 2014 року, серії АГВ\~№180847 від 27 серпня 2014 року, серії АГВ\~№180899 від 15 вересня 2014 року, серії АГВ\~№181036 від 29 вересня 2014 року, серії АГВ\~№113674 від 16 жовтня 2014 року, серії АГВ\~№181402 від 17 жовтня 2014 року, встановлено, що у період з 26 травня 2014 року по 21 листопада 2014 року [PERSON] перебувала на лікарняному. Судом не встановлено причино-наслідкового звязку між винними діями [PERSON] та настанням у [PERSON] будь-яких інших травм, окрім як перелому тіла першого поперекового хребця, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки саме такі тілесні ушкодження [PERSON] встановлені у вироку суду та висновку експерта. Разом з тим, суд вважає, що внаслідок заподіяння позивачу травми у виді перелому тіла першого поперекового хребця, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, позивач зазнала моральної шкоди і має право на стягнення такого відшкодування з відповідача відповідно до вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, у зв'язку заподіянням їй з вини [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості, [PERSON] зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, внаслідок ушкодження здоров'я, перенесенні стресу, душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з втратою працездатності, що призвело до тяжкого психологічного стану та змінило звичний для неї спосіб життя. У зв'язку з тривалим лікуванням та реабілітаційним періодом нею отримано психологічну травму внаслідок втрати соціальних зв'язків з колегами по роботі, друзями. Вона втратила душевний спокій, що призвело до нервової збудженості, переживань. Емоційні та психологічні страждання від отриманих тілесних ушкоджень є довготривалими та продовжуються до сьогоднішнього дня. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди в результаті протиправних дій [PERSON], що доводиться вироком Підволочиського районного суду від 06 листопада 2014 року та не заперечується відповідачем. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги фізичний біль та страждання, яких зазнала позивач у звязку з ушкодженням здоровя, ступінь тяжкості отриманих ушкоджень, тривалість лікування, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на її користь завдану моральну шкоду у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 10000 гривень. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач у запереченнях вказував на те, що згідний виплатити позивачу не більш як 1257 гривень моральної шкоди, оскільки він на даний час не працює та має на утриманні дитину-інваліда. Однак, суд вважає, що такий розмір відшкодування моральної шкоди, якої позивач зазнала внаслідок заподіяння їй з вини відповідача тілесних ушкоджень середньої тяжкості, є несправедливим та недостатнім для відновлення прав позивача. Розмір морального відшкодування в сумі 10000 гривень, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги закону, суд вважає розумним та справедливим. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з урахуванням положень ст. 80 ЦПК України щодо визначення ціни позову, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» щодо визначення розміру ставок судового збору за вимогами, що мають майновий та немайновий характер, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 267,96 гривень (243,60 + 24,36). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 12, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial