Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особ: Ленінський районний відділ у м.Запоріжжі Управління державної міграційної служби України про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстрації, вказавши, що йому на підставі договору міни від 21.09.2009 року та договору купівлі-продажу частини квартири від 31.01.2011р. належить квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру зареєстроване належним чином згідно діючого законодавства. Відповідно до п.3.2.1 договору купівлі-продажу частини квартири від 31.01.2011р. продавець [PERSON] зобовязався знятися з реєстрації в термін до 01.05.2011 року. Комунальні служби, що надають послуги, проводять нарахування за комунальні послуги на зареєстрованих осіб, в звязку із чим, просить усунути йому перешкоди у користуванні власністю і зняти з реєстрації відповідача [PERSON] за вказаною адресою, розглянути справу в його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся, у звязку із чим, проведено заочний розгляд справи зі згоди позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору міни від 29.01.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 31 та договору купівлі-продажу частини квартири від 31.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 204 належить квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в ОП ЗМБТІ 03.03.2009 року, реєстраційний 1662752 та 11.02.2011 року, реєстровий 1662752. Відповідно до п.3.2.1 договору купівлі-продажу частини квартири від 31.01.2011р. продавець [PERSON] зобовязався знятися з реєстрації в термін до 01.05.2011 року, але дотепер з реєстрації не знявся, що підтверджено довідкою № 780 від 28.07.2015р. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У передбачених законом випадках, зокрема, ст.ст. 156, 157 ЖК України, обмеження права власності можуть мати місце. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ст. 405 ЦК України право користування житлом надається лише члену сімї власника. Відповідно до абзацу 6 ч. 1. ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, питання зняття з реєстрації до компетенції суду не відноситься, а здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації на підставі відповідних документів. За таких обставин, у суду немає \~підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Таким чином, оцінивши наведені обставини справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Outcome: partial