Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» (далі - ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ») про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.11.2016р. відповідно до наказу № 342 о/с від 31.10.2016р. прийнятий на посаду начальника команди відділу охорони ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ». 31.10.2018р. відповідачем було видано наказ № 98 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штатних одиниць» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ», з яким його було ознайомлено 17.12.2018р. З 11.02.2019р. по 11.04.2019р. він перебував на лікарняному. 12.04.2019р. його було звільнено з посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважав, що його було звільнено з порушенням норм трудового законодавства. Так, наказом від 31.10.2018р. № 98 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штатних одиниць ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» було передбачено скорочення посади «начальник команди відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в кількості 5 одиниць для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством, на основі проведеного аналізу економічних можливостей апарату управління підприємства. Пунктом 3 вищевказаного наказу доручено відділу кадрів запропонувати працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії та у разі відмови підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважав, що реальних змін в організації виробництва не відбулося, а фактично було перейменовано посади з «начальника команди відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» на «керівника групи відділу охорони ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ», а функції залишились тотожні. В порушення ст.49-2 КЗпП України його персонально про наступне вивільнення не попередили, він був лише ознайомлений з наказом від 31.10.2016р. № 98. Одночасно з попередженням про звільненням у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці іншу роботу на цьому підприємстві відповідач йому не запропонував. 17.01.2019р. відповідач йому запропонував зайняти такі вакантні посади: начальник зміни відділу охорони здоров`я на глиновидобувних підприємствах (робоче місце знаходиться на території підприємства ПАТ «Веско», начальник зміни відділу охорони на ПАТ «Дружківський машинобудівний завод» (робоче місце знаходиться на території підприємства ПАТ «Дружківський машинобудівний завод»), начальник зміни відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (робоче місце знаходиться на території шахти «Піонер» ДТЕК «Добропіллявугілля». Інших вакантних посад йому не було запропоновано. З 01.01.2019р. в штат було введено три нові посади - керівник групи відділу охорони ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ», але відповідач йому їх не запропонував. При звільненні його з роботи відповідачем була порушена ст.42 КЗпП України в частині переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Він має загальний стаж роботи 22 роки 9 місяців, з них на даному підприємстві - 2 роки, має досвід роботи на керівних посадах та вищу освіту за спеціальністю - спеціаліст у правоохоронній діяльності, кваліфікація - юрист, а також за спеціальністю - гірництво, кваліфікація - гірничий інженер, але відповідач будь-який порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників щодо вивчення переважного права залишення на роботі не проводився, проте він вважає, що він має більш високу кваліфікацію. Персональне повідомлення про майбутнє звільнення від 17.01.2019р., в якому зазначено, що посада, яку я обіймаю, підлягаю скороченню, та його про це було повідомлено 17.12.2018р., також в повідомленні було зазначено три посади, які він може зайняти. 17.12.2018р. повідомлення про наступне звільнення, в якому визначено дату майбутнього звільнення йому не вручалось та не направлялось. Одночасно з попередженням жодних пропозицій про вакантні посади він не отримував, таким чином неможливо визначити дату, з якої необхідно відрахувати два місяці, що передують дню звільнення. Він перебував на лікарняному з 11.02.2019. по 11.04.2019р., звільнений був 12.04.2019р. Внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 50 000 грн. На підставі наведеного, просив визнати його звільнення з посади начальника команди відділу охорони ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» незаконним; скасувати наказ ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» від 12.04.2019р. № 194 о/с щодо звільнення його з посади начальника команди відділу охорони ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ»; поновити його на посаді начальника команди відділу охорони ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.04.2019. по день поновлення на роботі, а також моральну шкоду в сумі 5 000 грн; відшкодувати понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката (а.с.1-9 т.1). У встановлений судом строк відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якій він посилається на безпідставність позовних вимог з наступних підстав. Наказом від 31.10.2018р. № 98 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штатних одиниць ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» було передбачено скорочення посади начальника команди відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» у кількості 5 одиниць для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством, на основі проведеного аналізу економічних можливостей апарату управління підприємства. Так як на підприємстві не утворено профспілкового органу, згоду на внесення змін до штатного розпису та скорочення штатних одиниць ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» було отримано від представника трудового колективу, про що є відмітка в наказі № 98 від 31.10.2018р., тому твердження позивача про відсутність згоди представника трудового колективу на таке скорочення штатних одиниць є хибним. В ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» дійсно проводилось скорочення штату, що підтверджується наказом № 98 від 31.10.2018р., змінами у штатному розписі, іншими доказами, і не спростовується позивачем. Персональним повідомленням від 17.01.2019р. № 34/АБ позивачу було повідомлено, що посада, яку він обіймає, підлягає скороченню, та одночасно, виходячи з виробничих можливостей і доцільності, запропонована інша робота, а саме три посади: начальника зміни відділу охорони на глиновидобувних підприємствах (робоче місце знаходиться на території підприємства ПАТ «Веско», начальника зміни відділу охорони на ПАТ «Дружківський машинобудівний завод» (робоче місце знаходиться на території підприємства ПАТ «Дружківський машинобудівний завод», начальника зміни відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (робоче місце знаходиться на території шахти «Піонер» ДТЕК «Добропіллявугілля»). На екземплярі персонального повідомлення № 34/АБ від 17.01.2019р. є відмітка - підпис позивача про те, що він його отримав на руки саме 17.01.2019р., тобто позивач вводить суд в оману щодо неотримання такого повідомлення. Так як позивач не надав згоди на переведення його на іншу запропоновану роботу згідно наведеного переліку, то останнього було звільнено 12.04.2019р. Твердження позивача про те що при звільненні не було враховано переважне право на залишення на роботі також не відповідає дійсності, так як йому була запропонована інша робота на тому самому підприємстві, а в ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» відбулися зміни у штатному розписі, тобто було скорочено конкретну посаду. Поняття «скорочення штату» та «скорочення чисельності працівників» не є тотожними. Скорочення штату - є ніщо інше як зміна штатного розпису у бік зменшення. Це може бути здійснено шляхом ліквідації деяких посад або шляхом зменшення кількості штатних одиниць за деякими посадами. Таким чином, при скорочені штату неодмінно звільняються працівники, які займали посади, що ліквідуються без можливості згодом прийняти на ці посади працівників. Позивач починаючи з вересня 2018 року по квітень 2019 року перебував на лікарняному в КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області та Покровської міської центральної районної лікарні понад 160 днів, що говорить про відсутність продуктивності праці з його боку. Працівники, які зайняли посаду керівника групи відділу охорони ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ», і яку не запропонували позивачу, успішно пройшли тестування на знання за напрямками роботи, мають відповідний досвід та кваліфікацію, без перерв в роботі. З листа Управління виконавчої дирекції фонду в Донецькій області Фонду соціального страхування України відповідачу стало відомо, що [PERSON] необґрунтовано продовжувались терміни перебування на лікарняному, що свідчить про те, що він не хотів працювати та виконувати свої трудові обов`язки. Також з відкритого джерела стало відомо, що рішенням Першого апеляційного адміністративного суду, яке набрало законної сили 11 грудня 2018 року, полковника міліції [PERSON] . було поновлено на посаді заступника начальника міськвідділу - начальника міліції громадської безпеки Добропільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 7 листопада 2015 року; стягнуто з Добропільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015р. по 13.09.2018р. в сумі 141 566,15 грн з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів). Позивач не повідомляв про це відповідачу, хоча фактично працював у нього. Інформації щодо звільнення [PERSON] після 11.12.2018р. з органів МВС у відповідача відсутня. Ймовірно, 17.01.2019р. на день, коли позивачу повідомили про скорочення його посади і запропонували іншу роботу, останній вже мав роботу в органах МВС на посаді заступника начальник міськвідділу - начальника міліції громадської безпеки Добропільського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області. Отже, якщо позивач проходив службу в МВС України на момент скорочення, він навіть не мав права погодитися на іншу роботу у відповідача, і його метою, за думкою відповідача, було не збереження роботи, а безпідставне збагачення. За думкою відповідача, позивач пропустив встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом за захистом прав в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки ще 17.01.2019р. його було повідомлено про скорочення його посади і запропоновано іншу роботу, тоді як із цим позовом він звернувся лише 20.05.2019р. Самого лише твердження позивача про начебто незаконне звільнення, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимаганні додаткових зусиль для організації нормального життя, не є належним та допустимим доказом для підтвердження факту спричинення йому такої моральної шкоди, і має бути, за думкою відповідача, підтверджений лише висновком судової психологічної експертизи або висновком відповідного фахівця. Отже, факт спричинення йому моральної шкоди, а також її розмір, не доведено позивачем. Твердження позивача про з 11.04.2019р. по 20.05.2019р. його було позбавлено коштів на життя, не відповідає дійсності, про що свідчить виплати йому відповідачем при звільненні 11 361,29 грн, а також стягнення з нього судом з Добропільського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області 141 566,15 грн. Встановити розмір грошового відшкодування моральної шкоди встановити неможливо, так як відсутня доведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою. На підставі наведеного відповідач просив відмовити в позові (а.с.201-206 т.1, 28-33 т.2). В судовому засіданні позивач та його представник Крайній О.В. підтримали позов, просили його задовольнити. Представники відповідача Пищенко Є.Ю. , Меліков Ф.А. , Бондаренко Г.Є. , Бабенко С.Ю. заперечували проти позову з підстав, зазначених у позові. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. 1 листопада 2016 року [PERSON] було прийнято на посаду начальника команди відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (наказ № 342 о/с від 31.10.2016р.). Правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Частиною 5 ст.43 Конституції України та ст.5-1 КЗпП України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення. Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40) (ч.4 ст.36 КЗпП України). Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В статті 42 КЗпП України міститься правило про переважне право на залишення на роботі про вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Так, згідно ч.1 цієї статті при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно ч.2 цієї ж статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Положеннями ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч.1). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більші як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2). Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7). У відповідності до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або шо власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Наказом ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» від 31 жовтня 2018 року № 98 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штатних одиниць ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ», погодженим уповноваженим представником трудового колективу [PERSON] 31.10.2018р., наказано з 1 січня 2019 року скоротити такі посади та вивести їх із штатного розпису: «начальник команди відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» - 5 одиниць; начальникові відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ознайомити з цим наказом зацікавлених осіб під особистий підпис; відділу кадрів запропонувати працівникам, що підпадають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії, у разі відмови від переведення на запропоновані посади підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.11, 214-215 т.1, 41-44 т.2). Персональне повідомлення ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» № 17.01.2019р. № 34/АБ про скорочення посади було отримано позивачем 17 січня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом на ньому (а.с.14, 216-218 т.1, 45-47 т.2), а також підтверджено самим позивачем в судовому засіданні, що спростовує твердження позивача про те, що таке повідомлення не було вручене йому відповідачем, а також, що неможливо зробити відрахування двомісячного строку, що передує даті звільнення, не знайшло свого підтвердження. В період часу з 10.09.2018р. по 11.04.2019р. [PERSON] знаходився на лікарняному (а.с.219-226 т.1, 48-55 т.2). 12 квітня 2019 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (наказ № 27 о/с від 04.10.2018р.) (а.с.12-13, 15-16 т.1). Профспілковий орган на підприємстві відсутній, отже, звільнення позивача з роботи з ініціативи власника відбулось без згоди органу профспілки. Відповідно до звітності (інформації про попит на робочу силу (вакансії), прийняту 17.12.2018р., у ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» мається така вакансія: водій автотранспортних засобів - 1 од., відповідно до звітності (інформації про попит на робочу силу (вакансії), прийняту 21.12.2018р., у ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» маються такі вакансії: водій автотранспортного засобу - 4 од., прибиральник території - 2 од., контролер на КПП - 4 од., охоронник (по супроводженню вантажів на ЖД транспорті) - 20 од., відповідно до звітності (інформація про попит на робочу силу (вакансії), прийняту 05.02.2019р., у ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» маються такі вакансії: охоронник - 20 од., водій автотранспортного засобу - 6 од., контролер на КПП - 4 од., охоронник (по супроводженню вантажів на ЖД транспорті) - 5 од., відповідно до звітності (інформація про попит на робочу силу (вакансії), прийняту 11.02.2019р., у ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» маються такі вакансії: охоронник - 10 од., кінолог - 5 од., електромонтер ОПС - 4 од. (а.с.247-248 т.1, 1-9 т.2). Згідно довідки ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» щодо наявності вакантних посад в ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» станом на 12.04.2019р. малися такі вакантні посади: електромонтер, інженер-програміст, оператор відеозапису, заступник начальника відділу з технічних питань, начальник зміни, старший стрілець, стрілець, старший охоронник, охоронник оперативний, охоронник, охоронник автопатруля, кінолог, контролер на КПП, прибиральник територій, прибиральник службових приміщень, діловод (а.с.65 т.2). Попереджаючи позивача про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідачем було запропоновано йому зайняти такі посади: -начальник зміни відділу охорони на глиновидобувних підприємствах (робоче місце знаходиться на території підприємства ПАТ «Веско»); -начальник зміни відділу охорони на ПАТ «Дружківський машинобудівний завод» (робоче місце знаходиться на території ПАТ «Дрежківський машинобудівний завод»); -начальник зміни відділу охорони на ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» робоче місце знаходиться на території шахти «Піонер» ДТЕК «Добропіллявугілля». Про прийняття пропозиції про переведення або про відмови в її прийнятті позивачу запропоновано повідомити протягом трьох робочих днів шляхом подання відповідної заяви до відділу кадрів. Аналізуючи зміст ст.49-2 КЗпП України, можна прийти до висновку про те, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний запропонувати працівникові іншу роботу, тобто всі наявні посади на тому самому підприємстві, в установі, організації, як за професією чи спеціальністю, так і іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, а за працівником зберігається право на власний розсуд обрати таку роботу або відмовитися від неї. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач запропоновав позивачеві не всі вакантні на час проходження процедури вивільнення посади, обмежившись лише трьома, чим порушив передбачений ст.49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівника. Аналіз ст.42 КЗпП України свідчить про те, що нею впроваджена процедура переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, яка передбачає переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Це означає, що при обранні із запропонованих у зв`язку зі звільненням посади декількома працівниками, що підпадають під вивільнення, перевага на залишення на роботі повинна надаватися працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Позивач не тільки не брав участі у проходженні процедури переважного права на залишення на роботі, а також йому були запропоновані не всі вакантні посади на час проходження процедури вивільнення (а.с.106-114). На підставі наведеного позиція відповідача про те, що при звільненні відповідача була дотримана процедура переважного права на залишення на роботі, не заслуговує на увагу. Разом з тим, порівняльний аналіз посадових інструкцій начальника команди відділу охорони «ДТЕК Добропіллявугілля», начальника зміни відділу охорони на глиновидобувних підприємствах, начальника зміни відділу охорони «Дружківський машзавод», начальника зміни відділу охорони ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», а також витягів зі штатних розписів ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ», чинних саном на 12.04.2019р. та 01.11.2019р., довідки щодо кількості осіб, що було прийнято та звільнено у період з 01.04.2019р. по 30.04.2019р., а також витягу зі штатного розпису відділу охорони на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» станом на 01.01.2019р., затвердженого наказом від 2912.2018р. № 15шр, свідчить про наявність підстав підстави вважати суду, що в організації виробництва відповідача відбулися реальні зміни, у зв`язку з чим суд не може погодитися в цій частині з думкою позивача (а.с.66-103 т.2, 207 т.1). На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулось з порушенням встановленої законодавством процедури розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто здійснене без законної підстави, наказ, яким позивача було звільнено з роботи, підлягає скасуванню, а сам позивач підлягає поновленню на попередній роботі з дати незаконного звільнення, тобто з 12 квітня 2019 року. У зв`язку з прийняттям судом рішення про поновлення позивача на посаді, підлягає стягненню такою з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно довідки ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ» від 26.11.2019р. № АБ000000336 середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 208,65 грн (а.с.64 т.2). Період вимушеного прогулу позивача становить - з 12 квітня 2019 року по 9 січня 2020 року, тобто 186 робочих днів. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 38 808,90 грн (208,65 х 186), де 208,65 грн - середньоденний заробіток позивача, 186 - кількість календарних днів вимушеного прогулу позивача. Як передбачено ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призведи до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що незаконним звільненням позивача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних незаконним звільненням, необхідності додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, яку підлягає покладенню на відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер та тривалість порушення прав позивача, наслідки, що настали внаслідок незаконного звільнення, і визначає його в розмірі 5 000 грн. Думка відповідача щодо того, що матеріальний стан позивача не погіршився, оскільки 07.03.2019 р. він отримав дохід у вигляді виплати військовослужбовцям за рішенням суду в сумі 135 140 грн, не може бути взята судом до уваги, оскільки ці грошові кошти були отримані позивачем як грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015р. по 13.09.2018р. за судовим рішенням, не стосуються предмета цього спору і не можуть бути підставою для порушення трудових прав позивача і невиконанні відповідачем обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди за порушення таких прав (а.с.19-23, 120-122 т.2). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом позовних вимог становить 10%, з розрахунку 50 000 грн. - 100%, 5 000 грн. - х%, х = 5 000 грн. х 100% : 50 000 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову судовий збір підлягає покладенню на відповідачів в сумі 2 305,20 грн - за розгляд позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно копії ордера серія ДН № 049650 , виданого 25.04.2019р. представництво інтересів [PERSON] в Красноармійському міськрайонному суді Донецької області представляє адвокат Крайній О.В., який діє без обмеження повноважень (а.с.20-21т.1). Відповідно до акту здачі-прийому виконаних робіт від 10.05.2019р., підписаного адвокатом Крайнім О . В . та клієнтом [PERSON] , вартість витрат на професійну правничу допомогу склала 7 300 грн: консультація клієнта, узгодження правової позиції - 1,5 години - 600 грн, ознайомлення з матеріалами справи - 2 години - 800 грн, адвокатський запит - 1 година 500 грн, вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів - 3 години - 600 грн, підготовка позовної заяви - 4 години 1600 грн, представництво інтересів клієнта в судовому засіданні - 4 години - 3200 грн (а.с.19). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 10 від 10.05.2019р. адвокатом Крайнім О.В. прийнято від [PERSON] згідно акту виконаних робіт 7 300 грн (а.с.17). Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 5 109,99 грн. (4866,66 грн - за надання правничої допомоги адвоката в частині представництва інтересів клієнта в справі про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, 243,33 грн - за надання правничої допомоги адвоката в частині представництва інтересів клієнта в справі про відшкодування моральної шкоди). Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.ст.5-1, 36, 40, 42, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial