Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі кредитного договору № BLaЖГА00031286 від 29 квітня 2011 року. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 9500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік та комісії за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту з кінцевим терміном повернення 29 квітня 2014 року. Відповідач своє зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконала. Станом на 07 серпня 2015 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед Банком за кредитним договором на загальну суму 6987 гривень 19 копійок, в тому числі: 1107 гривень 51 копійка - заборгованість за кредитом, 267 гривень 66 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 665 гривень - комісія за РО, 4947 гривень 02 копійок - плата за пропуск платежів. Представник позивача у судове засідання не з'явився подав суду заяву, у якій просив справу розглянути у їх відсутності через велику віддаленість Банку від суду, зазначив що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та довіряє складу суду (а.с. 38). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 23 жовтня 2015 року позовні вимоги визнала частково та суду пояснила, що вона справді отримала кредит у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на суму 9500 гривень. Відповідний кредит вона сплачувала до початку 2014 року. Далі в неї розпочалися проблеми в родині, що потребувало значних капіталовкладень, а тому вона допустила заборгованість. Крім того, вона не могла знайти в м. Києві офіса Банку, в якому було розпочато процедуру ліквідації. Визнає, що вказана у позові сума боргу по тілу кредиту та процентах були станом на серпень 2015 року. Однак, після отримання першого повідомлення про судове засідання, вона частково ліквідувала заборгованість, сплативши 2500 гривень. Просила в подальшому справу закінчувати слуханням у її відсутності та врахувати проплачену 01 вересня 2015 року суму у 2500 гривень, а також просила зменшити нараховану пеню за даним договором (а.с. 60). Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» про стягнення заборгованості із [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 63 від 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків - Славкіну Марину Анатоліївну (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору банківського обслуговування № BLaЖГА00031286 від 29 квітня 2011 року. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредитні кошти у вигляді відкличної не відновлюваної кредитної лінії в сумі 9500 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік з кінцевим терміном повернення 29 квітня 2014 року. Меморіальним ордером № 1160645 від 29 квітня 2011 року (а.с. 21) стверджується, що Банк повністю виконав свої зобов'язання за Договором кредиту та перерахував на картрахунок [PERSON] кредитні кошти в сумі 9 500 гривень. Графіком погашення заборгованості за кредитом та процентами (Додаток 1 до Договору) (а.с. 7), детальним розписом загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки (а.с. 8-9), які підписані позичальником, доведено, що [PERSON] погодилася із умовами Банку, щодо повернення кредиту сплати процентів, комісії та інших платежів. Відповідно до п. 2.5.2 Договору (а.с. 4) [PERSON] зобов'язувалась не пізніше дати, встановленої у графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк» у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших від суми платежів, встановлених у графіку, а також у сумах комісії за управління кредитом. Щомісячний платіж, передбачений графіком, складається із строкової частини кредиту, строкових процентів та комісії за управління Кредитом. Платежі згідно договору є ануїтентними, тобто регулярними рівними щомісячними платежами, що направляються на погашення кредиту, а саме основного боргу і процентів, які розраховуються таким чином, що в кінці строку договору за умови належного виконання зобов'язання позичальником заборгованість повністю погашається. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до п. 3.3.2. Договору [PERSON] зобов'язувалась щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до графіку в порядку, передбаченому п. 2.5 Загальної частини договору та не пізніше визначеного п. 2 Спеціальної частини Договору (29 квітня 2014 року) терміну, повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу Банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 10) доведено, що відповідач - позичальник [PERSON] своєчасно не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості та тривалий час (з січня 2014 року), не виконувала свої зобов'язання по кредитному договору (зворот а.с. 10). Із цього розрахунку слідує, що непогашеного тіла кредиту залишилося 1107 гривень 51 копійка. Тому вимога про стягнення заборгованого тіла кредиту є правомірною і законною. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. Відсотки за користування кредитними коштами розраховуються у валюті кредиту, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування, із розрахунку: рік рівний - 360 днів, місяць - рівний - 30 днів, та сплачуються позичальником в порядку 2.5. Загальної чатини договору (п. 2.4.1 Договору ). При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день строку остаточного повернення всіх кредитних коштів. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 15 % річних (а.с. 3). Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. Розрахунком заборгованості (а.с. 10) доведено, що [PERSON] з моменту отримання кредиту і до моменту звернення Банку в суд із цим позовом допустила заборгованість по процентах за користування кредитом в 267 гривень 66 копійок. Проценти та комісією за управління Кредитом відповідно до п. 2.4.2. Договору, позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом (а.с. 4). При простроченні повернення Кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами коштів нараховуються в порядку, визначеному п. 2.4.1. Загальної частини Договору. Пунктом 4 Спеціальної частини Договору передбачена комісія за управління кредитом у розмірі 1, 75 % від суми Кредиту. А тому вимога позивача про стягнення з [PERSON] комісії в сумі 665 гривень є законною та такою що підлягає задоволенню. Відповідно до норм цивільного законодавства: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосована для обчислення пені, становить 0,50 % (п. 9 Спеціальної частини Договору) (а.с.3). Застосування або незастосування пунктів Договору укладеного між сторонами, якими встановлюється порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне виконання позичальником умов Договору, є правом Банку. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання передбаченого Договором. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 10) вбачається, що Банк почав нараховувати [PERSON] кошти за пропуск платежів (пеню) за Договором кредиту починаючи із 30 квітня 2015 року, що станом на 10 серпня 2015 року становить - 4 947 гривень 02 копійки (а.с. 10). Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання. Заборгованість [PERSON] за основним зобов'язанням становить 1 107 гривень 51 копійка, в той час як плата за пропуск платежів за договором (пеня) визначена у розмірі 4 947 гривень 02 копійки, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. [PERSON] 23 жовтня 2015 року подала суду заяву, у якій просила зменшити розмір пені та врахувати проплачену нею суму в розмірі 2500 гривень (а.с. 60). Суд вважає таке клопотання відповідача таким, що підлягає задоволенню, оскільки пред'явлені до стягнення санкції, і об'єм порушених зобов'язань не є співмірними, виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у ст. 3 ЦК України. Крім того, суд враховує, що [PERSON] до січня 2014 року належно виконувала своє зобов'язання по сплаті обов'язкових платежів за кредитним договором, а тому вважає, що сума пені підлягає зменшенню до розміру, ближчому до заборгованості по основних платежах - 2 тисячі гривень. Крім того, у судовому засіданні 23 жовтня 2015 року відповідач [PERSON] заявила, і підтвердила квитанцією від 01 вересня 2015 року (а.с. 55), що вона сплатила 2500 гривень коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором BLaZHGA00031268 на рахунок № [NUMBER]. В судовому засіданні було встановлено, що в квитанції невірно вказаний рахунок-кореспондент (відсутня остання цифра «3»). Однак, позивачем двічі було проігноровано запит суду щодо надходження цих коштів від 23 жовтня 2015 року (а.с. 59), який було отримано адресатом 02 листопада 2015 року (а.с. 63), та запит від 13 листопада 2015 року (а.с. 65), отриманий адресатом 16 листопада 2015 року (а.с. 66). Усна інформація представника позивача (у телефонному режимі) про те, що 2500 гривень було зараховано в рахунок погашення іншого кредиту, який був предметом розгляду суду 04 листопада 2015 року, спростовується рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 04 листопада 2015 року, яке набрало чинності 17 листопада 2015 року, у справі № 139/696/15-ц (а.с. 69-71). Зокрема, з цього рішення слідує, що заборгованість за договором кредиту № BLaЖГА00059705 від 08 серпня 2011 року визначена позивачем станом на 07 серпня 2015 року на загальну суму 6231 гривня 86 копійок, в тому числі 4278 гривень 21 копійка неустойки, і судовим рішенням частково задоволено вимогу, зокрема, відмовлено лише у стягненні пені у зв'язку із застосуванням позовної давності. Тобто, а ні Банк самостійно, а ні суд при прийнятті рішення не зарахували в рахунок погашення заборгованості сплачені [PERSON] 2500 гривень. За таких обставин, суд вважає за правильне і доцільне зменшити на 2500 гривень стягнення заборгованості позивача по обов'язкових кредитних платежах. Отже, загалом до стягнення з відповідача на погашення заборгованості за кредитним договором № BLaЖГА00031286 від 29 квітня 2011 року підлягає 1540 гривень 17 копійок (6987,19 грн. заборгованості станом на 07.08.2015 року - 2500 грн. погашеної відповідачем 01.09.2015 року заборгованості - 2947,02 грн. пені, зменшеної на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України = 1540,17 грн.). Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Позивач на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (станом на день подачі позову до суду) звільнений від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Підпунктом 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом (19 серпня 2015 року), визначено ставку судового збору за подання до суду позову майнового характеру у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітньої плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Тому з [PERSON] слід стягнути в дохід держави суму судового збору у розмірі 243 гривні60 копійок.

Outcome: partial