Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилалася на те, що 11.08.2006 року між сторонами був укладений шлюб, про що у відділу РАЦС Чернівецького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис 11.08.2006 року за № 1272. Від шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Син проживає разом з нею і знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання спільного сина, не приймає участі в його вихованні. Хлопчик здоровий та на «Д» обліку не перебуває, навчається у Чернівецькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю №6 у восьмому класі. Вона працює на посаді асистента кафедри медичної та фармацевтичної хімії ВДНЗ України «Буковинський державний медичний університет». Також позивач вказувала на те, що відповідач працює інженером в ПАТ «НСТУ» Чернівецька регіональна дирекція» м. Чернівці. Його середній заробіток складає 5500-6000 гривень У зв`язку з тим, що відповідач жодної допомоги на утримання спільного сина не надає, витрати на дитину значно зросли, вона не може самостійно утримувати сина, а тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у примусовому порядку. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/3 частці від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття . Відповідачем було подано відзив на позов, в якому останній не погодився із розміром заявлених до стягнення аліментів. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі ј частки від його доходу. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дитини. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що добровільно надав квартиру [ADDRESS] , яка перебуває у його власності, для проживання колишньої дружини та сина. Зазначив, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від його доходу є надмірним для нього, вважає, що аліменти на одну дитину повинні бути визначені у розмірі ј частки від його доходу. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 11.08.2006 року між сторонами було укладене шлюб, про що у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис 11.08.2006 року за № 1272. (а.с. 3). Від шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Хлопчик проживає разом із матір`ю, зазначену обставину відповідач не оспорював. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу батька. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, відповідач працює у філії АТ «НСТУ» «Чернівецька регіональна дирекція» на посаді провідного інженера відділу технічного супроводу Управління забезпечення мовлення Бюро виробництва регіонального контенту (а.с.34). Згідно наданої довідки про доходи від 03.10.2020 року №261 [PERSON] щомісячно одержує дохід у вигляді заробітної плати у розмірі близько 11000 гривень (а.с.35). Отже, 1/3 частка від щомісячного доходу відповідача становить приблизно 3666 гривень, а ј частка - 2750 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1859 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 2318 гривень. Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» становить 1159 грн. 00 коп. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Із дослідженої судом довідки Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» №58 від 06.02.2020 року видно, що позивач працює на посаді асистента кафедри медичної та фармацевтичної хімії університету (а.с.7). Вказана обставина підтверджує той факт, що [PERSON] має змогу та зобов`язана приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дитину, відсутність у відповідача на утриманні інших осіб, розмір його щомісячного доходу, обов`язок позивачки по утриманню дитини, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial