Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду 24 грудня 2014 року з позовом, вказавши, що 21 липня 2014 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] недійсним. Даним рішенням позов задоволено, визнано недійсним зазначений правочин. На даний час вказаною квартирою володіє, користується та розпоряджається [PERSON] Тому з огляду на те, що відпала підстава, на якій ґрунтується реєстрація права власності за [PERSON], просять застосувати реституцію до недійсного договору дарування квартири від 09.10.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], вилучити у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та повернути [PERSON] отриману за недійсним право чином спірну квартиру, скасувати запис в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] шляхом внесення реєстраційною службою до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав власності [PERSON] на спірне нерухоме майно (а.с. 2-4). 20 квітня 2015 року позивач заявлені вимоги уточнив, вказавши, що квартира на даний момент належить [PERSON] та за нею зареєстровано право власності на майно, однак володіє, користується та розпоряджається квартирою [PERSON] Тому позивач вважає, що потрібно відновити становище, яке існувало до порушення та застосувати реституцію до недійсного договору дарування квартири від 09.10.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], вилучити у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та повернути [PERSON] передану за недійсним право чином спірну квартиру, скасувати запис в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] шляхом внесення реєстраційною службою до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. Визнати право власності на квартиру № 32 за [PERSON] та зареєструвати за ним право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 34-36). 13 липня 2015 року позивач повторно уточнив позов, просили застосувати реституцію до недійсного договору дарування квартири від 09.10.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], повернути [PERSON] передану за недійсним правочином спірну квартиру, скасувати запис в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] шляхом внесення реєстраційною службою до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. Поновити становище, що існувало до порушення та визнати право власності на квартиру № 32 за [PERSON] Доручити реєстраційні службі зареєструвати за [PERSON] право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 53-55). В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заперечення проти заявлених вимог, в обґрунтування яких зазначив, що згідно ст.. 387 ЦК України саме власнику надається право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Є, також, речові права на чуже майно та відповідні способи захисту, але в даному випадку позивач не має таких прав на даний момент на спірну квартиру. Представник відповідача реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області надав до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки позивач не звертався до відділу державної реєстрації прав із заявою про скасування запису у встановленому законом порядку, тому порушити права позивача відділ державної реєстрації не міг. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2014 року вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], реєстраційної служби КМУЮ про визнання договору дарування квартири недійсним задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування квартири від 09.10.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] загальною площею 70,9 кв.м., жилою 45,0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом \~Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 2421. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Разом з тим на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, ? відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування Пунктом 19 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 387, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до абз. 3, 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недісними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно п. 10 Постанови, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Згідно п. 10 Постанови, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). За таких обставин підлягають задоволенню вимоги позивача щодо застосування реституції до недійсного правочину, в задоволенні інших вимог слід відмовити, оскільки після набрання рішення суду законної сили позивач зобовязаний виконати дії, передбачені положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку прийняття та розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Outcome: partial