Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - дочки [PERSON] , 2018р.н., у твердій грошовій сумі, в розмірі 4000 грн. щомісячно і до досягнення такою повноліття. В обґрунтування позовних вимог, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24.12.2019 року. За час шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає. Зазначає, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований в Республіці Польща, тобто має сталий дохід (заробіток), а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову Стороною відповідача подано відзив на позовну, у якому частково заперечує проти позову, вважають позовні вимоги [PERSON] , необґрунтованими наступними доводами. По-перше, в обґрунтуваннях позовних вимог позивачка вказує, що «відповідач [PERSON] , достатньої допомоги на утримання дитини, своєї доньки [PERSON] не надає, жодних дій щодо її догляду, лікування чи належного матеріального забезпечення не вчиняє». Вказані твердження позивачки є недостовірними та такими, що формують про відповідача думку, що він не хоче займатись утриманням та вихованням своєї доньки. Так, відповідач систематично переказує позивачці грошові кошти на утримання доньки [PERSON] , що підтверджується квитанціями про грошові перекази. По-друге, позивачка жодним чином не намагалась домовитись із відповідачем про сплату аліментів добровільно, шляхом укладення відповідної угоди. По-третє, в позовній заяві з урахуванням зменшення позовних вимог, позивачка просила суд, стягнути з відповідача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, в розмірі 4 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не згідний із вимогами позивачки щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 4 000 грн. на дитину. Разом з тим, відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1 500 грн., виходячи з наступного. Так, позивачка вимагає аліменти у сумі 4 000 грн. на дитину, які перевищують рівну міру утримання дитини обох батьків, оскільки для дитини віком до 6 років мінімальний розмір аліментів становитиме 889,5 грн. на місяць (50%). Слід зазначити, що з необхідністю стягнення аліментів відповідач частково згідний, оскільки отримує дохід та офіційно працевлаштований за кордоном (Республіка Польща). Крім цього, важливими (істотними) обставинами є те, що на даний час відповідач має на утриманні дружину - [PERSON] , з якою він разом орендує житло закордоном у Республіці Польща та яка перебуває у стані вагітності, ніде не працює. Важливою обставиною є те, що відповідач [PERSON] , сплачує щомісячно аліменти згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23.11.2017 року у справі №448/1211/17, провадження №2/448/717/17 на утримання своєї доньки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка хворіє з народження, а саме у неї вроджена вада серця: дефект МШП, підклапальний стеноз легеневої артерії легкого ступеня. Також, на утриманні відповідача знаходиться і непрацездатна матір [PERSON] , 1967 р.н., яка хворіє. Стороною позивача подано відповідь на відзив, у якому зазначено те, що обставини, на які покликається відповідач, спростовуються наступним. Як вказує позивач, що не заперечується відповідачем, малолітня дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні. Відповідач вказує, що систематично переказує позивачці грошові кошти на утримання своєї доньки. Проте, слід вказати, що з долучених копій документів можна встановити, що допомога батька в утриманні дитини є ситуативною та вибірковою (залежить від волі і бажання відповідача) і не забезпечує повністю потреби дитини. Крім того, позивач неодноразово наголошувала відповідачу про необхідність належного забезпечення розвитку дитини, в тому числі матеріального, та сплати аліментів у належному розмірі. На обґрунтування позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено наявну у неї інформацію про доходи відповідача за 2017 рік. З вказаного документу можна чітко простежити суми доходів, отриманих відповідачем у вказаний період. Крім того, згідно Довідки про доходи від 17.01.2020 року, поданої самим відповідачем, він є працевлаштованим у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Командитне товариство «Гранд Плюс» Відповідач не погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 4000 грн. з тих підстав, що на даний час він має на утриманні вагітну дружину, а також непрацездатну матір. Позивач просить суд не брати до уваги посилання відповідача на ту обставину, що відповідач одружився та вони з дружиною очікують на народження спільної дитини, у зв`язку з чим його дружина є непрацездатною та знаходиться на повному його утриманні, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, лише за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Посилаючись на створення відповідачем іншої сім`ї та очікування на народження дитини, відповідачем не враховано, що зазначений факт не впливає на обов`язок сторін утримувати спільну дитину. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Крім того, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідач покликається на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір - [PERSON] , 1967 р.н., однак така особа ще не досягла пенсійного віку (53 роки), крім того, відповідачем не подано жодних доказів щодо встановлення їй групи інвалідності, що повинно бути підтверджено висновком МСЕК та рекомендацією щодо присвоєння інвалідності, чи посвідченням інваліда певної категорії. Крім того, матір відповідача є одруженою, проживає спільно з чоловіком, отримує власний дохід, а тому аж ніяк не перебуває на утриманні сина. Заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів на утримання дитини є таким, що не впливає суттєво на майновий стан відповідача та забезпечить інтереси малолітньої дитини, оскільки зменшення розміру аліментів до 1500 грн. буде недостатнім для її належного утримання. Такий розмір аліментів відповідає реальній можливості відповідача сплачувати відповідні кошти і його зменшення до 1500 грн. буде погіршувати інтереси дитини.. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься Ордер, згідно якого її інтереси представлятиме представник - адвокат Попов Д.І.. Представник позивачки [PERSON] адвокат Попов Д.І. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги своєї довірительки. Просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача в користь його довірительки аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2018р.н., у твердій грошовій сумі, в розмірі 4000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься Ордер, згідно якого його інтереси представлятиме представник - адвокат Борисенко В.В. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Борисенко В.В., в судовому засіданні позов заявлений до його довірителя визнав частково. Зазначив, що його довіритель згідний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, з огляду на наведені у відзиві обставини. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. ІІІ. Заяви та клопотання учасників справи 23.12.2019 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Попов Д.І. звернувся через канцелярію суду із клопотанням про зменшення позовних вимог. ІV. Процесуальні дії у справі 05.12.2019 року постановлено ухвалу про прийняття даної цивільної справи до провадження судді. 24.12.2019 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги позивачки [PERSON] , задоволено частково. 05.02.2020 року заяву сторони відповідача про перегляд заочного рішення повернуто заявнику. 17.02.2020 року прийнято заяву сторони відповідача про перегляд заочного рішення до провадження судді. 03.03.2020 року заяву сторони відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 24.12.2019 року скасовано, справу призначено до розгляду. V. Обставини справи, встановлені судом Сторони з 03.09.2016 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, 24.12.2019 року шлюбу між сторонами було розірвано, що стверджується матеріалами справи, зокрема копією рішення Мостиського районного суду Львівської області про розірвання шлюбу. Дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] , офіційно працевлаштований в Республіці Польща, де отримує високий дохід, що стверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] , добровільно не надає кошти на утримання дитини, не піклується про її матеріальне забезпечення. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] ; копіями паспортів сторін по справі, іншими матеріалами справи. VІ. Застосоване судом законодавство - відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89). Міжнародне законодавство регламентує, що: Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Сімейним кодексом України встановлено, що: Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Національне законодавство регламентує, що: Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. VIІ. Висновки суду Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дитини, а також те, що відповідач є фізично здоровим, офіційно працевлаштований в РП, де отримує сталий високий дохід, сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу, на утриманні непрацездатних осіб немає, тощо. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини. Надані відповідачем [PERSON] , докази на підтвердження перерахування коштів на матеріальне забезпечення дитини не є підставою для відмови у стягненні аліментів чи часткового задоволення позову, за наявності між сторонами відповідного спору, проте питання щодо внесених платежів буде вирішуватись державним виконавцем у випадку вчинення виконавчих дій. Судом не приймаються до уваги пояснення відповідача [PERSON] , про утримання ним матері, оскільки кошти їй він надає добровільно та ним не доведено належними доказами, що матір потребує матеріального утримання саме з його боку. Та обставина, що відповідач уклав шлюб з іншою жінкою, яка не має доходів та на даний час у них народилась дитина, на думку суду, не свідчить про те, що відповідач позбавляється обов`язку утримання своєї дочки [PERSON] і не є доказом того, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд критично ставиться до позиції відповідача, що враховуючи те, що він добровільно матеріально допомагає своїй дитині, а відповідно і розмір аліментів, які будуть з нього стягуватися згідно рішення суду, має бути не більшим за 1500грн.. оскільки сам зміст слова «добровільний» це - який здійснюється, діє з власного бажання, доброї волі, без насилля, примусу, тобто це дії, які на думку суду, відповідач вчиняє з огляду на своє бажання і ментальне ставлення до ситуації, але ж таке жодним чином не позбавляє його обов`язку по утриманню свого сина. Така позиція суду прямо кореспондується з висновком Верховного Суду, висловленого у постанові КЦС від 27.05.2020року, у справі №712/4702/19. Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в твердій грошовій сумі,

Outcome: partial