Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), до досягнення нею повноліття та просила стягнути аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] на період його навчання до 01.01.2016 року. Вказала, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя не склалось, в сім'ї постійно виникають сварки, вони втратили почуття любові та довіри один до одного, що унеможливлює збереження шлюбу. Неповнолітня донька перебуває на її утриманні, а син після досягнення повноліття продовжує навчання, а тому потребує допомоги батьків. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що має можливість сплачувати аліменти на кожну дитину по 500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.10.1993 року у Марївській сільській раді Компаніївського району Кіровоградської області, актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8). Спір про поділ майна на час розгляду справи відсутній. Клопотань про надання часу на примирення до суду від сторін не надходило. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з п.2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач не виявила бажання змінювати прізвище після розлучення, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище - "Серьогіна", яке вона набула під час реєстрації шлюбу. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з того, що відповідач, як батько дитини, згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, зобов'язаний утримати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] та повнолітнього сина [PERSON], 26.09.1996 (а.с.7-8), отже зобовязаний утримувати їх. Відповідач працює, має постійний заробіток, згідно довідки ТОВ «Кіровоградграндпостач» середньоденна заробітна плата складає 83,59 грн. (а.с.31). Крім того, відповідач являється інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 949 грн., що підтверджується довідкою Компаніївського УПФУ від 06.08.2015 р. (а.с.32) Повнолітній син [PERSON] навчається у державному навчальному закладі «Вище професійне училище № 9 м. Кіровограда за професією радіомеханік з обслуговування та ремонту радіотелевізійної апаратури (ІІ ступінь), строк навчання становить з 01.09.2014 року по 20.01.2016 року, що підтверджується довідкою № 414 від 17.07.2015 року виданою державним навчальним закладом «Вище професійне училище № 9 м. Кіровограда (а.с.9). Між сторонами в належній формі договір щодо сплати відповідачем аліментів на утримання дітей не укладався і між сторонами наявний спір щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дітей. За наведених обставин, аліменти з відповідача на утримання дітей на підставі ст.ст. 180, 181, 199 Сімейного кодексу України підлягають стягненню за рішенням суду. Позивач просить стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а на утримання повнолітнього сина - в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно із ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку матері (батька), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачкою не доведені фактичні обставини, з якими закон (ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України) пов'язує можливість стягувати аліменти у твердій грошовій сумі (нерегулярний, мінливий дохід, отримання частини доходу в натурі), у зв'язку з чим на думку суду підстави стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі відсутні. Отже, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню частково. Визначений позивачкою розмір аліментів на утримання повнолітнього сина в сумі 1000,00 грн. є необґрунтованими, оскільки відповідач працює і має постійний заробіток, а також отримує пенсію по інвалідності, тому аліменти на утримання сина необхідно стягнути саме в частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, не має інших дітей, яким-би він сплачував аліменти, повністю визнав позов та не заперечував проти стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, в частці від заробітку у визначеному позивачем розмірі, що відповідає вимогам закону і обставинам справи. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя відповідача, наявність інвалідності, відсутність у відповідача інших дітей, яким-би він сплачував аліменти, наявність постійного заробітку та пенсії, часткове визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення аліментів, тому вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття та в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період до закінчення ним навчання. Що стосується вимоги про стягнення витрат на оплату правової допомоги, то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем надано суду квитанцію № 142 від 16.07.2015 р., видану адвокатом [PERSON] про те, що нею прийнято від [PERSON] 250 грн. на підставі договору про надання правової допомоги. Відшкодування таких витрат передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки адвокат не приймав участі в судових засіданнях, вимоги позивача про стягнення витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. та на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. Згідно п.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Outcome: partial