Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Представник ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 28 грудня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON], укладено кредитний договір № MKEXP2.25.005 за яким банк надає відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти на умовах, визначених договором, в сумі 80000 грн. на споживчі потреби, терміном користування до 27 грудня 2014 року з процентною ставкою 20,00% річних. Банк в повній мірі виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредит у розмірі 80000 грн. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ ВБР та [PERSON] 28.12.2012р. був укладений договір поруки № PX029031.26.002, згідно якого вона прийняла на себе відповідальність по зобовязанням [PERSON] у повному обсязі, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором. Однак відповідач [PERSON] вказаних умов договору не виконав, у звязку із чим заборгувала позивачу станом на 20.07.2015 року 48221,71 грн. та до теперішнього часу борг не сплачує. Просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму боргу на користь позивача. У судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28.12.2012 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 80000 грн. на термін до 27.12.2014р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,00 % на рік, а також договір поруки, згідно якого [PERSON] прийняла на себе відповідальність по зобовязанням [PERSON] у повному обсязі, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2012 року вбачається, що у відповідача станом на 20.07.2015 року мається перед банком борг на загальну суму 48221,71 грн., з яких прострочена заборгованість по тілу кредиту 18554,46 грн.; прострочена заборгованість за процентами 6749,55 грн.; заборгованість по комісії 9600,00 грн., сума пені 13317,70 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодав\-ства України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визна\-чених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Частиною 4 ст.559 цього Кодексу встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання не предявить вимогу до поручителя. На підставі постанови Правління Національного банку України від 27 листопада 2014 року № 743 « Про віднесення Публічного акціонерного товариству «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 листопада 2014 року № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким 28 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку». Відповідно до ст.38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закон, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року за № 1275-р було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у м. Маріуполі, тобто постійно проживають у зоні АТО, а тому на них розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197.\~\~ Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором від 28 грудня 2012 року,\~починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. Таким чином у судовому засіданні був встановлений факт наявності у відповідача [PERSON] перед ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" відповідальності за кредитним договором № MKEXP2.25.005 від 28 грудня 2012 року та зобовязання по погашенню заборгованості на загальну суму 34904,01 грн., а саме: прострочена заборгованість по тілу кредиту 18554,46 грн.; прострочена заборгованість за процентами 6749,55 грн.; заборгованість по комісії 9600 грн., яка підлягає стягненню солідарно з нього та з [PERSON], як поручителя за договором поруки. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідачів підлягає стягнення на користь держави судовий збір у сумі 349 грн. 04 коп. в рівних частках, а саме по 174,52 грн. з кожного, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»

Outcome: partial