Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 74258,38 грн., що еквівалентно 2645,00 доларів США, а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який оформлений розпискою в порядку, передбаченому ст. 1047 ЦК України, згідно якої остання отримала позику в сумі 2645,00 доларів США та зобов`язалась повернути зазначену суму боргу 11.03.2019 року. Проте, станом на дату подання позову відповідач вказану у розписці суму не повернула, при цьому у телефонних розмовах лише обіцяє повернути борг без вказання чіткої дати, посилаючись на відсутність коштів на даний час. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушила умови договору позики та викладені вище приписи законодавства України та заборгувала позивачу грошові кошти в розмірі 2645,00 доларів США, що еквівалентно 74258,38 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та його представник в судове засіданні не з`явилися про час та місце розгляду справи були повідомлений своєчасно і належним чином. Однак, в матеріалах справи мається заява представника позивача [PERSON] , якою останній позов підтримує в повному обсязі, просить його задовільнити, при цьому розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за відомим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомила. Відповідач відзиву на позовну заяву зі своїми запереченнями суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ст. 280\~ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів . Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, вважає що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 11.09.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, оформлений у виді боргової розписки на загальну суму 2645 доларів США. Відповідно до зазначеної розписки [PERSON] отримала інвестиції от [PERSON] у вигляді обладнання на суму еквівалент 500 доларів США та у вигляді матеріалів на суму еквівалент 2145 доларі США. Загальна сума складає у розмірі 2645 доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути зазначену суму в строк до 11.03.2019 року. У зазначений строк, [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконала, грошові кошти у повному обсязі не повернула. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 509 ЦК\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу.\~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (частини перша та друга\~статті 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується із правовим висновком\~Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Отже, між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] склалися позикові відносини (боргові зобов`язання), що підтверджується оригіналом розписки, яка в силу вимог частини другої статті 1047 ЦК України підтверджує як факт отримання коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти до 11.03.2019 року. Доказів, того, що між сторонами було укладено інший договір аніж договір позики, матеріали справи не містять. В свою чергу відповідно ст. 545 ЦК, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). Так, 28 квітня 2021 року представником позивача було надано суду оригінал розписки від 11.09.2018 року. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов договору позики. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. Відповідно до п.14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, суд враховує, що на день ухвалення рішення, а саме 29.12.2021 року, офіційний курс становить 27,22 грн., а тому сума позики в розмірі 2645,00 доларів США еквівалентно суму в розмірі 71996,90 грн. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 71996,90 грн., що станом на 29.12.2021 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2645,00 доларів США. Виходячи зі змісту ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст.\~202,\~526,\~527,\~530,\~1046-1049ЦК України\~та

Outcome: partial