Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення грошових коштів споживача. Вточнивши позовні вимоги просила суд розірвати договір №1030003141 банківського вкладу у гривні України «Ексклюз1м22» від 03 листопада 2014р., укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк», стягнути з відповідача на її користь: 100 000 грн., як загальну суму вкладу за зазначеним договором банківського вкладу; належні їй проценти за користування банківським вкладом у розмірі 3013,70грн.; 3% річних та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення починаючи з 01 грудня 2014р. по день видачі у розмірі 410,95грн. Також просила розірвати договір №999-00070682 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, який укладений між сторонами 26.07.13р. стягнувши з цього рахунку грошові кошти у розмірі 11950,05грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 03 листопада 2014 року між нею та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір банківського вкладу № 1030003141 «Ексклюз1м22», відповідно до умов якого позивач передав банку суму вкладу у розмірі 100 000 грн. на депозитний рахунок строком на 28 днів, зі сплатою 22,00 відсотків річних. Поповнення вкладу можливе протягом строку дії договору. Дата зарахування коштів на рахунок 03 листопада 2014 року. Дата повернення коштів 01 грудня 2014 року, у цей день, у зв'язку з тим, що відділення №306 у м. Маріуполі не працювало вона не змогла отримати свій вклад та проценти у строк та направила на електронну адресу головного офісу банку 01.12.14р. та 02.12.14р. дві заяви про розірвання зазначеного договору. Відповідач відповіді не надав, ані вклад, ані проценти не повернув. Позивачка [PERSON] надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи вести за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, за підставами, вказаними в позовній заяві, на заперечувала проти винесення рішення заочно. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги думку позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу(депозиту) одна сторона(банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 03 листопада 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» був укладений договір банківського вкладу № 1030003141 (а.с. 11). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору позивач передав банку суму вкладу у розмірі 100 000 грн., строком на 28 днів зі сплатою 22% річних, а банком було відкрито вкладнику депозитний рахунок. 01 грудня 2014 року та 02 грудня 2014 року позивач відповідно до ст. 1060 ЦК України та п.1.1, п. 2.4.4 вказаного договору звернувся до ПАТ «Імексбанк» з проханням розірвати договір та повернути грошові кошти (а.с. 13-18). Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Таким чином, звернення позивача до ПАТ «Імексбанк» з проханням розірвати договір та про повернення суми депозитного вкладу було залишено без задоволення. Отже, відповідач умови за договором банківського вкладу № 1030003141«Ексклюзив1м22» від 03.11.2014 року належним чином не виконав та не повернув позивачу суму банківського вкладу. Не зважаючи на те, що відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, та на звернення позивача щодо повернення вкладу, відповідач фактично відмовив йому у видачі банківського вкладу. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 611 цього кодексу встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Виходячи з того, що відповідач в односторонньому порядку ухилився від виконання укладеного з позивачем договору банківського вкладу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів за цим договором і наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кошти за вказаним договором від № 1030003141«Ексклюзив1м22» від 03.11.2014 року в сумі 100 000 грн. Оскільки відсоткова ставка, згідно п. 1.1 вищевказаного договору становить 22,00% річних, то з відповідача на користь позивача станом на 19.01.15р. підлягає нарахуванню та стягненню 3013,70грн. Відповідно до правил ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. А тому, за період з 01.12.14р. по 19.01.15р, який становить 50 календарних днів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми в розмірі 100000,00 гривень, розрахунок якої здійснюється шляхом перемноження суми боргу на кількість днів прострочення та діленням на 365 днів у році (100000 х 50 х 3%/365= 410,95) грн. Судом також встановлено, що 26 липня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» був укладений договір №999-00070682 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачою платіжної картки VISA для фізичної особи (а.с. 25-27). Згідно виписки по контракту №999-00070682 за період з 01.08.2014р. по 14.01.15р. вихідний доступний залишок станом на 14.01.15р. становить 11950,05 грн. (а.с. 28-29). За ч. 1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, в порушення п. 5.6 зазначеного договору, та у зв'язку з тим, що відповідач суттєво обмежив права позивача виплачуючи лише 250грн. у місяць, що вбачається з виписки по контракту №999-00070682, суд приходить до висновку, що вказаний договір №999-00070682 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачою платіжної картки VISA для фізичної особи, який укладений 26.07.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» підлягає розірванню в судовому порядку, а залишок грошових коштів у розмірі 11950,05 грн. стягненню. Що стосуються вимоги позивача про відшкодування йому завданої відповідачем моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено в п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження, того, що діями відповідача, які полягали у неповерненні вкладу позивачу, завдано моральної шкоди суду не надано. Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи те, що договором між сторонами та законодавством, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов'язань по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає заявлені вимоги в цій частині необґрунтовані. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial