Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивачка 27 лютого 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в якому зазначила, що [INFO] відповідач, порушуючи ПДР України та керуючи технічно справним автомобілем «Opel Combo», д/н [NUMBER], на ділянці проїжджої частини по вул. Набережній Заводській в м. Дніпро, нехтуючи правом пішоходів на перевагу у русі на позначеному на дорозі пішохідному переході та перевищуючи дозволену швидкість руху, грубо порушив ПДР України, внаслідок чого скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], що призвело до смерті потерпілих. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На даний час відповідач перебуває на свободі. З 2000 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], [INFO] у них народився син [PERSON]. [PERSON] за життя багато часу приділяв вихованню сина, син теж був дуже прив'язаний до свого батька. [PERSON] був єдиним годувальником сім`ї, бо позивач займалася домашнім господарством та доглядом за дитиною, який часто хворів та стоїть на обліку у лікаря дерматолога. Внаслідок загибелі [PERSON] позивачу та їх сину були заподіяні тяжкі моральні та фізичні страждання, син також переніс тяжкі емоційні страждання, і у зв'язку з чим його стан здоров`я різко погіршився і потребував тривалого відновлення та медичної допомоги. Вина відповідача у вчиненні злочину була повністю доведена вироком суду, розмір заподіяної шкоди ним не оспорювався під час судового провадження у розмірі 83 000 грн., про що ним 20.05.2014 року була написана розписка, однак добровільно відповідач гроші вказані в розписці не сплачує. Позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 83 000 грн., заподіяну сину [PERSON], [INFO]; стягнути судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши матеріали кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено з матеріалів справи та підтверджено вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року, [INFO], у світлий час доби в умовах вечірніх сутінок, приблизно о 17.52 год., водій [PERSON], порушуючи правила дорожнього руху та керуючи технічно справним автомобілем «Opel Combo», д/н [NUMBER], у якого горіло ближнє світло фар, яке вмикається автоматично, рухався по сухому горизонтальному, асфальтобетонному покриттю ділянки проїжджої частини вул. Набережної Заводської зі сторони вул. Комунарівської в напрямку Кайдацького мосту в м. Дніпро, зі швидкістю 80 км/год. Під час руху, в умовах необмеженої видимості (понад 300 м), [PERSON], нехтуючи правом пішоходів на перевагу у русі на позначеному на проїжджій частині дороги пішохідному переході та перевищуючи дозволену швидкість руху транспортних засобів у населеному пункті, грубо порушуючи ПДР України, скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], що призвело до смерті потерпілих. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки (а.с.3-7). За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], який загинув [INFO] (а.с.8,15). Розглядаючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд виходить з того, що за положеннями статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). За п.12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.4, вказаної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивач, при визначенні розміру моральної шкоди, посилається на розписку від 20.05.2014 року, згідно якої [PERSON] зобов'язався сплатити [PERSON] грошову суму в розмірі 83 000 грн., у якості компенсації за спричинену шкоду у зв'язку з втратою годувальника. Разом з тим, суд роз'яснював позивачу про право звернення до суду з позовної заявою про відшкодування матеріальної шкоди за розпискою. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, при ДТП, яка мала місце [INFO], загинув батько [PERSON], що беззаперечно потягнуло за собою фізичний біль та страждання, що спричинило заподіяння дитині моральної шкоди. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації з урахуванням наступного. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує часткове відшкодування моральної шкоди відповідачем сім'ї [PERSON], після загибелі [PERSON] в розмірі 22 000 грн., що підтверджуються розписками, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Тому, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача. А тому, проаналізував доводи [PERSON], суд вважає повністю доведеними наявність моральних страждань, вважає, що моральна шкода в межах заявлених позовних вимог у розмірі 60 000 грн., з урахуванням вже сплачених сум є реальною з врахуванням вимог розумності і справедливості та підлягає стягненню з [PERSON]на її користь. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial