Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.06.1978 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Спільне господарство не ведеться. 18.12.2017 року шлюб між ними було розірвано. За період перебування у шлюбі, вони за сумісні кошти придбали наступне майно: -квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 357 580,28 грн; -гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», вартістю 63 043,80 грн; -гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», вартістю 78 804,75 грн; -земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: кооператив «Південний» Лисівська сільська рада Покровського району Донецької області, вартістю 25 000 грн; -автомобіль марки «Волга Газ 31029», рік випуску 1997, вартістю 70 000 грн; -морозильна камера вартістю 9 000 грн. Все майно на теперішній час знаходиться у відповідача, він ним користується, добровільно поділити не бажає. На підставі наведеного просила визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на квартиру, стягнути з неї на користь відповідача компенсацію його долі в спільному майні в розмірі сумі 55 865,87 грн; визнати за відповідачем наступне майно: гараж № [NUMBER], що розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА », гараж № [NUMBER] , що розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА», земельну ділянку площею 0.100 га, яка розташована за адресою: кооператив «Південний» Лисівська сільська рада Покровського району Донецької області, автомобіль марки «Волга Газ 31029», морозильну камеру. У встановлений судом строк представник відповідача [PERSON] надала відзив, в якому послався на те, що фактично автомобіль марки «Волга Газ 31029», випуску 1992 , а не 1997 року. Крім того позивачем даний автомобіль оцінений в 70 000,00 грн. Однак даний автомобіль був придбаний за 7 000,00 грн та в 2013 році даний автомобіль було продано новому власнику [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпискою. Крім того, також в 2013 році гараж № [NUMBER] та гараж № [NUMBER] , які розташовані за адресою: м. Покровськ Донецької області, гаражний кооператив «ЛАДА» були продані новому власнику. За вилучені кошти від продажу автомобіля та гаражів, була придбана однокімнатна квартира право власності на яку було оформлено на їхнього сина [PERSON] . Документи на право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходяться у позивача. Відповідач неодноразово звертався до позивача з метою вирішення розподілу даної квартири, ним було запропоновано декілька варіантів, однак вона відмовилась продавати квартиру, або виділити йому частку в натурі (а.с.131). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підтримала доводи, викладені у відзиві, просила позов задовольнити частково. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 1978 року по 29 грудня 2017 року, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2017 року (а.с.8, 9). Згідно ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. ст.70 ч.1, 71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно інформації Територіального сервісного центру № 1444 від 05.05.2020 року № 31/5-1444-1416 відповідно до інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів за [PERSON] , [INFO] , станом на 05.05.2020 року зареєстровано автомобіль ГАЗ 310290, державний номер [NUMBER] , дата набуття права власності 24.07.2008 року. У зв`язку з наведеним позиція представника відповідача про те, що спірний автомобіль було продано відповідачем у 2013 році, не заслуговує на увагу, і копія розписки [PERSON] від 22.06.2013р. не береться судом до увагипро (а.с.132). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 1997 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори Кудіновою В.І., зареєстрований за № 175, [PERSON] придбав квартиру, яка розташована у [ADDRESS] (а.с.10). Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, спірне майно підлягає поділу судом. Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними. Відповідно до положень ч.ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У зв`язку з тим, що жоден із подружжя не вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, суд позбавлений можливості присудити позивачці грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна, що підлягає поділу, а поділив його в натурі. Згідно роз`яснень, що містяться в абз.3 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до статей 22, 23, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинних на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, відносилося до спільної сумісної власності. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При укладенні угод одним з подружжя вважалося, що він діє за згодою другого з подружжя. Згода другого з подружжя була обов`язковою лише при укладенні угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребувала обов`язкового нотаріального засвідчення. В разі поділу майна, яке перебувало в спільній сумісній власності подружжя, їх частки визнавалися рівними. Згідно ст.24 КпШС України зазначені положення не поширювалися на майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, яке визнавалося власністю кожного з них. Також абз.2 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 15.06.1973 № 6 „Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що майно, яке належало подружжю до укладення шлюбу, а також одержане ними під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, вважалося власністю кожного з них. Оскільки автомобіль ГАЗ 310290, номерний знак [NUMBER] , та квартира [ADDRESS] , що є предметом поділу, є неподільними речами, а жоден із подружжя не вніс грошової суми на депозитний рахунок суду в рахунок грошової компенсації їх вартості, суд приходить до висновку, що вони підлягає поділу між сторонами шляхом визнання ідеальних часток сторін в зазначеному майні без їх реального поділу із залишенням автомобіля, квартири у спільній частковій власності сторін. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких належних та допустимих доказів придбання сторонами у період шлюбу морозильної камери суду надано не було, у зв`язку з чим в цій частині позову необхідно відмовити. Згідно відповіді гаражного кооперативу «Лада» № 1 від 04.07.2018 року [PERSON] станом на 1 липня 2018 року є володільцем гаражу № [NUMBER] в ГК «Лада» з 11.12.1999 року (а.с.11). Таким чином, оскільки вказаний гараж не знаходиться у власності у відповідача, він не підлягає поділу між подружжям. Згідно відповіді гаражного кооперативу «Лада» № 2 від 11.07.2018 року [PERSON] з липня 2005 року по 15 листопада 2013 року був власником гаражу № [NUMBER] . Виключений з члену кооперативу згідно заяви за власним бажанням п.3.4.1 Статуту (а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що вказаний гараж на дату розгляду судом справи відсутній в натурі, а тому він також не підлягає поділу між подружжям. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю ІV-ДН № 127416 від 10 жовтня 2001 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, розташованого на території садівницького товариства «Південь» Лисівської сільської ради площею 0,10 га для ведення садівництва. Оскільки вказана земельна ділянка садівницького товариства «Південь» Лисівської сільської ради площею 0,10 га, була передана позивачу хоча і в період шлюбу, але в процесі приватизації, суд приходить до висновку, що вона не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є роздільним майном подружжя (ст.24 КпСШ України). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом позовних вимог за позовом становить 70,86 %, з розрахунку 301 714,42 грн - 100%, 213 790,14 грн - х%, х = 213 790,14 грн х 100% : 301 714,42 грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2 137,99 грн, з розрахунку 70,86 % х 3 017,20 грн: 100%. Відповідно до ст.ст.316, 368, 372 ЦК України, ст.ст.70, 71 СК України, ст.24 КпШС,

Outcome: partial