Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.12.2014 року по вул. Пухівській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автобусом Богдан д\\н [NUMBER], власником якого є [PERSON] У результаті ДТП автобус Богдан отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля була завдана матеріальна шкода в розмірі 17 539, 33 грн. На момент ДТП автомобіль [NUMBER] не був застрахований за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2016 року [PERSON] визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Також позивачем були понесені додаткові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700, 00 грн. Вищевказана матеріальна шкода заподіяла позивачу душевних та психологічних стражданнях, порушенні звичного стану життя у зв'язку з пошкодженням та тимчасової неможливості користуватися транспортним засобом. Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати завдану шкоду, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 17 539, 33 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 600, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.12.2014 року о 06 год. 10 хв. по вул. Пухівській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автобусом Богдан д\\н [NUMBER], власником якого є [PERSON]. В результаті ДТП автомобіль Богдан отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля були завдані матеріальні збитки, розмір яких становить 17 539, 33 грн., що підтверджується звітом № 010/15 від 06.04.2015 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що підтверджується постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2016 року про закриття провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] за ст. 124 КпАП України в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. На момент ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 010/15 позивачем було сплачено ФОП «[PERSON].» за виконання робіт з автотоварознавчого дослідження у розмірі 700, 00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. При зіткненні двох автомобілів шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). З урахуванням звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, позов в частині стягнення матеріальної шкоди та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 17 539, 33 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700, 00 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності...... Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові докази, електронні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що справедливою на думку суду з урахуванням встановлених по справі обставин буде моральне відшкодування за спричиненні моральні страждання [PERSON] у розмірі 2 000, 00 грн. Саме цей розміри моральної шкоди і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Як встановлено при розгляді справи, між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] 18.08.2017 року був укладений Договір про надання юридичної допомоги. 14.12.2017 року позивачем у відповідності до Договору про надання юридичної допомоги від 18.08.2017 року за складання позовної заяви було сплачено грошові кошти в розмірі 2 600 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 58. Крім того, вищевказані обставини підтверджуються рахунком-фактури № 46/08 та Актом приймання-передачі послуг від 13.12.2017 року. Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума в розмірі 2 600, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial