Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди, зазначивши, що з 05 вересня 2008 року по 31 липня 2014 року він працював у відповідача на посаді охоронця служби безпеки Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема». Наказом №113/к від 31 липня 2014 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. При звільненні повного розрахунку з ним не проведено, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі за період: вересень 2013 року у розмірі 1181,75 грн.; листопад 2013 рік у розмірі 619,16 грн.; грудень 2013 року - 1282,02 грн.; січень 2014 року - 1612,39 грн.; лютий 2014 року - 1036,02 грн.; березень 2014 року у розмірі 1172,70 грн.; квітень 2014 року - 782,76 грн.; травень 2014 року - 1778,28 грн.; червень 2014 року - 1413,77 грн.; липень 2014 року - 1492,00 грн., а всього заборгованість складає 12 370,85 грн. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 370,85 грн., середній заробіток за період затримки та моральну шкоду в сумі 12 629,15 грн., яка завдана йому тривалою невиплатою заробітної плати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача Олейнік О.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно існує заборгованість відповідача перед позивачем з заробітної плати в розмірі 9 287,92 грн., що підтверджується наданою довідкою. Що стосується середнього заробітку та моральної шкоди просив стягнути згідно чинного законодавства та роз'яснень пленуму Верховного Суду України, враховуючи розмір заборгованості. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 05 вересня 2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» та працював на посаді охоронника служби безпеки. 31 липня 2014 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наданими наказами про прийом на роботу та про звільнення з займаної посади (а.с. 37-38). Заборгованість підприємства при звільнені позивача складає 9 287 грн. 92 коп. за період з січня 2014 року по липень 2014 року, що підтверджується довідкою ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», а відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню в розмірі 9 287 грн. 92 коп. Що стосується заборгованості по заробітній платі з вересня 2013 року по грудень 2013 року, то дане питання вирішено комісією по трудовим спорам, рішення яких перебуває на теперішній час на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, що підтверджується наданими рішеннями КТС та постановами Амур-Нижньодніпровському відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відкриття проваджень. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнився 31 липня 2014 року, заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу до цього часу так і не виплачена, що визнали сторони в судовому засіданні. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Відповідно до довідки відповідача заробітна плата за два місяці перед звільненням позивача складає 1902,61 грн. Тобто, середньоденна заробітна плата позивача складає 90 грн. 60 коп. (1902,61:21) = 90 грн. 60 коп. Час затримки невиплати заробітної плати на день ухвалення рішення суду складає 64 робочий день. Таким чином, середній заробіток за час затримки складає 5 798,40 грн. (90,60 грн. х 64 робочий день). Разом з тим, як роз'яснив в п. 20 своєї постанови Пленум Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки в порівнянні з середнім заробітком та інші обставини. Таким чином, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, в порівнянні з середнім заробітком, інші обставини по справі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь [PERSON] середній заробіток в розмірі 3000 грн., а відтак в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд також вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач не сплачував заробітну плату позивачу, чим порушив його законні права на своєчасну оплату праці і тим самим привів до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків. З врахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в сумі 1000 грн. відповідно до ст.237-1 КЗпП України. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 9287 грн. 92 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3000 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а всього 13 287 грн. 92 коп. Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню, але не більш ніж за один місяць. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial