Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справа за підсудністю була передана на розгляд до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеною позовною заявою в якій позивач просив стягнути з [PERSON], [PERSON], заборгованість за кредитним договором в розмірі 105 110 грн. 00 коп. Після скасування заочного рішення ухвалою суду від 22 лютого 2017 року справу було призначено на новий розгляд. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що 20 листопада 2013 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку №26251000166360 згідно з умовами якого банк надав позичальнику ліміт шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії у сумі 80000,00 грн., та граничним терміном повернення до 19 листопада 2014 року. В забезпечення зобов'язань по кредитному договору між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №26251000166360 від 20 листопада 2013 року. У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконує, тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON]А в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволені позову у частині стягнення заборгованості згідно договору поруки. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2013року між позивачем та [PERSON], укладено договір про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку №26251000166360 шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії у сумі 80000,00 грн., та граничним терміном повернення до 19 листопада 2014 року. Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та [PERSON], укладено договір поруки від 20 листопада 2013 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що відповідач, отримавши від позивача кредит взятих на себе зобовязань не виконує, у звязку з чим, станом на 17 квітня 2015 року, виникла заборгованість яка становить 105 110, 00 грн., у тому числі: заборгованості по тілу кредиту\~80 000,00 грн., заборгованість по відсоткам\~19 980,67 грн., штрафні санкції\~1822,66 грн. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 256 ЦК України\~вказує, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У ч.5\~ст. 266 ЦК України\~вказано, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На підставі наведеного, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], підлягає задоволенню у повному обсязі. Стосовно вимог про стягнення солідарно заборгованості з поручителя, слід вказати наступне. В забезпечення зобов'язань по кредитному договору між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №26251000166360 від 20 листопада 2013 року. Згідно п.1.1 договору поруки: поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку [PERSON], по своєчасному поверненню кредиту, оплаті процентів і погашенню неустойки за кредитним договором. Пунктом 3.1. договору поруки визначено, що поручитель відповідає за зобов'язання згідно з кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки відшкодування збитків тощо. Положеннями п. 4.2. договору поруки передбачено, що договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених\~ст. 559 ЦК України. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Частиною 2\~ст.554 ЦК України\~передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Положеннями ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року: з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини 4\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому, зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутись з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, вказаною постановою визначено, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Як вбачається із довідки розрахунку заборгованості за кредитом останній платіж було зробленом [PERSON], 31 липня 2014 року, а наступний платіж 01 серпня 2014 року зроблено не було, право вимоги банка до поручителя виникло з 02 серпня 2014 року наступного за днем прострочена платежу дня. Однак на протязі шести місяців з дати виникнення права вимоги до поручителя банк не звертався. Така ж Правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16. Суд вважає, що зі збігом шестимісячного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову) кредитор вчиняти не може. Тому, позовні вимоги, пред'явлені до відповідача [PERSON], суд вважає безпідставними. Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог позивача відповідачем [PERSON], суду не надано і судом таких доказів не здобуто. З урахуванням викладеного, пред'явлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню лише по відношенню до відповідача [PERSON], Відповідно до платіжного доручення позивач сплатив 1051 грн., - судового збору. Оскільки позов по відношенню до відповідача [PERSON], задовольняється, то відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial