Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою особою. Посилається на те, що 11 листопада 2011 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Від даного шлюбу у них є двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідачка разом із дітьми переїхала проживати окремо від нього в м.Чернівці. З позивача було стягнено аліменти на утримання дітей, але відповідно до мирової угоди, стягуються аліменти тільки на сина, так як донька на даний час проживає з батьком. Позивач неодноразово звертався до відповідачки про надання можливості зустрічатися із сином. Остання перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Як пояснила йому відповідачка, зустрічі з дитиною будуть тільки після рішення орану опіки. До певного часу перешкод зі сторони відповідачки не було, але після 2015 року, з листопада місяця, почалися відповідачка почала їх створювати, у побаченні та спілкуванню з дитиною,а саме: то дитина хворіє, то мати не має часу та інше. Просив суд встановити дні та часи спілкування з дитиною також із можливістю ночувати за його місцем проживання та в літній період. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та пояснив суду, що на даний час шлюб із відповідачкою розірвано. Старша їхня донька проживає з ним. Менший син проживає із матір'ю в м.Чернівці. Відповідачка не завжди давала змогу спілкуватися йому з його малолітнім сином [PERSON], посилаючись на те, що він у школі і його не можна турбувати, то на секції, то хворий. Тому він звернувся до Служби у справах дітей виконкому Чернівецької міської ради, де було встановлено дні та часи спілкування з дитиною. Але відповідачка і в ці дні порушувала цей графік. Тому він змушений звернутися до суду та просити суд збільшити йому дні та часи спілкування із сином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та пояснив, що позивач просить такий порядок зустрічей, а саме з ночівлею у нього вдома, тому що дитині скоро буде десять років і він хоче щоб дитина відчувала що у неї є батько. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в їх задоволенні відмовити та пояснила, що перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною не створювала. Коли у неї був час вона дозволяла бачитись з дитиною. До 2015 року дитина навіть ночувала у бабусі в селі. В 2016 році позивач не звертався до неї з проханням надати зустрічі з дитиною, а зразу звернувся до органу Служби у справах дітей і взяв дане рішення через деякий час. Один раз вона відмовила позивачу у побаченні з дитиною, так як дитина була дуже хвора, та ще один раз, коли вона була зайнята на роботі та по телефону сказала йому, щоб лишити побачення на іншу суботу. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити та пояснив, що відповідачка не створює перешкоди у спілкуванні позивачу із сином. Вважає, що даний позов є передчасний, так як позивач не навів ніяких аргументів, фактів та доказів про те, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Чернівецької міської ради не з'явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника та вирішення позовних вимог поклав на розсуд суду. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з вступного. Судом встановлено, що батьком дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] ( а.с. 7 ). Шлюб між сторонами 11 листопада 2011 року було розірвано ( а.с. 8 ). З позивача згідно рішень суду стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] ( а.с. 9 - 21 ). Судом встановлено, що позивач зареєстрований в [ADDRESS], але на даний час там не проживає, тому що це є спільна сумісна власність подружжя і питання про житло не вирішено ( а.с. 22 ). Також судом встановлено, що на даний час позивач проживає у своєї матері в с.Тернавка Герцаївського району Чернівецької області та характеризується з боку сільської ради позитивно (а.с. 22-звор., 23). Згідно рішення № 421/12 від 04.07.2016 року виконкому Чернівецької міської ради позивачу встановлено дні спілкування із сином: перша і третя суботи місяця з 10.00 до 16.00 год., друга та четверта суботи місяця з 12.00 до 18.00 год., в канікулярний період за домовленістю із матір'ю дитини ( а.с. 24 ). У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 року №789-ХІІ ) та ч.ч.7 та 8 ст.7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Як зазначено в Декларації прав дитини прийнятою резолюцією 1386 ( ХІV ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Принцип 6-й Декларації прав дитини передбачає, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Конвенція про права дитини також визнає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Частиною 1 ст.7 Конвенції передбачено, що дитина з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Сімейний Кодекс України також регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі: відносини між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Частиною другою ст.155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, враховуючи вищезазначені положення Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, норми Сімейного Кодексу України, при вирішенні способу і порядку участі позивача у спілкуванні з сином та його вихованні суд дійшов до наступного. Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо ), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що позивач має психічні розлади здоров'я, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами. Із змісту ст.159 СК України вбачається, що способом участі одного з батьків у вихованні дитини є періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо. При цьому мається на увазі, що такий спосіб визначається батьку, з яким дитина не проживає. Статтями 149, 159 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини: розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод; суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини, місце та час їх нього спілкування. Факт вчинення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною підтверджуються її поясненнями, наданими в судовому засіданні, що підтверджують порушення нею порядку побачення з дитиною встановленого рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №521/12 від 04.07.2016 року. Суд бере до уваги психофізіологічні особливості дитини, її велику, у порівнянні з дорослою людиною, вразливість, а також вік дитини, відсутність взаєморозуміння між батьками дитини щодо спілкування батька з дитиною, і вважає, що спілкування батька і дитини без присутності матері забезпечить дитині можливість спілкування як з матір'ю, так із батьком, а також сприятиме встановленню більш тісних родинних відносин між батьком і дитиною. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні положення містяться у ст.ст.14, 15 Закону України "Про охорону дитинства". Спілкування є необхідною умовою здійснення батьками виховання дитини. Саме спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини. Легальне визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обов'язків щодо виховання дитини. Право позивача на спілкування із сином не обмежене законом, але разом з тим суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визначенні днів та способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином. Як убачається із матеріалів справи дитина навчається у школі, а тому визначення часу зустрічей позивача у будні дні буде перешкоджати дитині відвідувати школу, а тому суд вважає, що такі зустрічі повинні відбуватись у неробочі дні, коли дитина вільна та не відвідує школу. Суд також вважає, що є життєвою необхідністю для батька і дитини, яка не суперечить інтересам дитини, більш тривалі зустрічі, а саме спільний відпочинок у вихідні дні та у літні дні, коли дитина буде перебувати на канікулах. При цьому суд вважає, що, якщо батьки люблять сина та бажають йому щастя і благополуччя, то саме в інтересах дитини питання його виховання має вирішуватися батьком та матір'ю дитини спільно, обов'язково з врахуванням віку дитини та стану її здоров'я. Враховуючи викладені обставини та інтереси дитини, суд погоджується з вимогами позивача частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial