Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до НАСК «Оранта» і з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 14180,06 гривень, пеню в розмірі 7932,29 гривень, втрати від інфляції в розмірі 6409,36 гривень, 3% річних в сумі 536,12 гривень та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.04.2014 р. о 09 год 25 хв по вул.Грінченка у м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля [NUMBER], що належить позивачу. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2014 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний водій автомобіля «Шевроле» [PERSON]. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Шевроле». була застрахована НАСК «Оранта», позивач повідомив страхову компанію про настання Страхового випадку і 30.05.2014 р. подав заяву про виплату страхового відшкодування. До заяви про виплату страхового відшкодування на підтвердження вартості відновлювального ремонту страховій компанії надано рахунок фактура від 29.05.2014 р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 14180,07 гривень. Однак, відповідач 24.06.2014 р. повідомив про те, що згідно страхового акту Страховиком найближчим часом буде здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 8740,86 гривень. Позивач посилається на те, що на момент звернення до суду страхове відшкодування виплачено не було. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не вчинив дій щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі протягом визначеного строку, в зв»язку з чим на підставі ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він просить стягнути з Страхової компанії пеню за період з 29.08.2014 р. по 01.12.2015 р. Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми страхового відшкодування, яке не було виплачено. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення судового розгляду не звертався. На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що 14.04.2014 р. о 09 год 25 хв по вул.Грінченка у м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля [NUMBER], що належить позивачу. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2014 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний водій автомобіля «Шевроле» [PERSON]. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, яка була визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована НАСК «Оранта» на підставі Полісу № АС\\5898936 від 07.11.2013 р. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 30.05.2014 р. позивач подала до НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно відповіді НАСК «Оранта» від 24.06.2014 р. № 09-02-09\\11579, яка надіслана на адресу позивача, Страховою компанією була проведена оцінка завданих власнику пошкодженого транспортного засобу «Мазда» д.н. [NUMBER] збитків, і відповідно до автотоварознавчого дослідження № АА 5520 ІА-03.06\\5дод матеріальний збиток з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 8740,86 гривень, який страхова компанія зобов»язувалась сплатити. На момент розгляду справи зазначені виплати не були проведені відповідачем. Суд не може взяти до уваги як доказ на підтвердження розміру матеріальної шкоди наданий позивачем рахунок-фактуру від 29.05.2014 р., наданий № 600962 РФ 00280522, оскільки ремонтні роботи по відновленню транспортного засобу проведені не були, зазначені у рахунку витрати не були понесені позивачем, і вартість відновлювального ремонту розрахована без врахування положень ст..29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач на підставі положень Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен відшкодувати позивачу матеріальні збитки, оцінені відповідно до вимог спеціального закону, в розмірі 8740,86 гривень, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування підлягають задоволенню частково лише в розмірі оціненої шкоди. Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як зазначалось вище, відповідач отримав заяву позивача про виплату страхового відшкодування 30.05.2014 р., тобто рішення про виплату страхового відшкодування повинно було бути прийнято і воно сплачено до 29.08.2014 р. Страхове відшкодування сплачено не було, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Відповідно до поданого позову позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 29.08.2014 р. по 01.12.2015 р. в розмірі 7932,29 гривень, розраховуючи її із суми страхового відшкодування в розмірі 14180,06 гривень. В ході судового розгляду встановлено, що позивачу підлягає виплаті сума страхового відшкодування в розмірі 8740,86 гривень, з якої і повинна вираховуватись пеня. Оскільки Страхова компанія не виконала у належний строк своїх зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 4889,58 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних від суми страхового відшкодування за несвоєчасне виконання зобов»язання, виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування шкоди - це вид цивільно-правової відповідальності, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не можуть нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині суперечать положенням ст.625 ЦК України і не можуть бути задоволені. З огляду на зазначені вище обставини позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі в розмірі пропорційно до задоволених вимог (46,9%) від суми заявлених вимог .

Outcome: partial