Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та, з урахуванням зміни предмету позову, просила виділити у власність [PERSON] частину усього спільного майна подружжя шляхом виділення у приватну власність 3/4 квартири загальною площею 43,84 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та 1/2 квартири загальною площею 65,99 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] виділивши [PERSON] з спільними дітьми [PERSON] та [PERSON] в користування кімнату площею 17,1 кв.м., залишивши в загальному користуванні коридор площею 2,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., кухню площею 6,5 кв.м., балкон площею 2,8 кв.м.; [PERSON] виділити в користування кімнату площею 13,8 кв.м., залишивши в загальному користуванні коридор площею 2,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., кухню площею 6,5 кв.м., балкон площею 2,8 кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 26.04.1996 року по 17.08.2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В шлюбі сторонами було набуто у власність квартиру за адресою : [ADDRESS] , яка підлягає поділу з відступом від рівності часток, оскільки вона проживає разом з дітьми, з визначенням порядку користування кімнатами, а саме їй підлягає виділенню кімната у вищевказаній квартирі загальною площею 17,1 кв.м. Також зазначила, що у власності позивача та відповідача знаходилась трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була оформлена на відповідача. Проте, вказану квартиру після розлучення було продано 20.11.2019 року. Вказана квартира та відповідно набуті кошти від її продажу є спільним майном подружжя. Проте, відповідач за кошти від реалізації вказаної квартири придбав у приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . При цьому, право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. З урахуванням викладеного, вважає, що вказана квартира також підлягає поділу в рівних частинах. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 12.07.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 19.07.2021 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову та відповідь на відзив. 03.08.2021 року від відповідача надійшли клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, відзив на заяву про зміну предмету позову, заява про долучення доказів. 10.08.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] не є об`єктом спільного майна колишнього подружжя, оскільки вона придбана виключно відповідачем 28.09.2020 року після розірвання шлюбу та під час перебування відповідача в іншому шлюбі. Крім того, вказана квартира придбана за отриману 1/2 частину грошових коштів від продажу 19.11.2019 року його 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2019 року позивач та відповідач підтвердили факт отримання ними грошових коштів в сумі 2424500,00 грн. Вказана сума була поділена між сторонами порівну. При цьому, позивачем не надано підтвердження того, що відповідач отримав вказану суму одноособово та придбав за них квартиру [ADDRESS] . Також необґрунтованими є доводи позивача про відступлення від рівності часток подружжя та визнання за нею права власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] у зв`язку з тим, що разом з нею проживають діти, оскільки діти є вже повнолітніми. З урахуванням викладеного просили відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1996 року по 17.08.2018 року, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2018 року. Від шлюбу сторони мають синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві. Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2018 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі подружжя спільно набули наступне майно: квартиру [ADDRESS] . Позивач просила виділити їй у власність 3/4 частини квартири загальною площею 43,84 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить ш на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Дана норма кореспондується із роз`ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 сі. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Вимагаючи збільшення частки майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та відступу від рівності часток між сторонами. Також, [PERSON] не надано суду доказів, що [PERSON] не приймав участі в матеріальному утриманні житла, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачає його на шкоду інтересам сім`ї. Крім того, суд враховує те, що діти сторін вже є повнолітніми, а тому підстав для збільшення частки майна дружини - позивача [PERSON] у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України, немає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про визнання права власності за кожним із подружжя [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,84 кв.м. Позивач також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 65,99 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 65,99 кв.м., на що слід зазначити наступне. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами у період шлюбу вони набули право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 23.03.2005 року наказ 435-С від 17.03.2005 року. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2019 року квартиру [ADDRESS] було продано. Вказану квартиру продано після розірвання шлюбу. Як зазначила позивач, вона від продажу вказаної квартири грошових коштів не отримувала. В свою чергу, відповідач за отримані грошові кошти від продажу квартири, яка була об`єктом спільної сумісної власності, придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка підлягає поділу в рівних частинах між ними. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне. Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2019 року продавці (позивач та відповідач) своїми підписами під цим договором підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупців грошей в сумі 2424500,00 грн. та відсутність по відношенню до них будь-яких претензій фінансового характеру. Доказів того, що [PERSON] не отримала коштів від продажу квартири [ADDRESS] (1/2 частину в сумі 1212250,00 грн.) стороною позивача не надано. Натомість, відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] , безспірно доводять факт отримання позивачем, за результатами вищевказаного правочину від 19.11.2019 року грошових коштів в сумі 1212250,00 грн. З урахуванням викладеного, твердження позивача про неотримання нею коштів від продажу власної частки у квартирі, що була набута у шлюбі з [PERSON] , є надуманими. Вказані обставини також підтвердив відповідач, який був допитаний в якості свідка. В свою чергу, квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2020 року, після розірвання шлюбу з [PERSON] та під час перебування у шлюбі з [PERSON] , а тому вказана квартира поділу не підлягає. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про те, що квартира за адресою: [ADDRESS] не є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , вимоги про її поділ задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про встановлення порядку користування квартирою за адресою: [ADDRESS] виділивши [PERSON] з спільними дітьми [PERSON] та [PERSON] в користування кімнату площею 17,1 кв.м., [PERSON] виділивши в користування кімнату площею 13,8 кв.м., залишивши в загальному користуванні коридор площею 2,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., кухню площею 6,5 кв.м., балкон площею 2,8 кв.м., то слід зазначити наступне. За технічним паспортом вищевказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 30,9 кв.м., у тому числі: перша кімната - 17,1 кв.м., друга кімната - 13,8 кв.м., кухня - 6,5 кв.м., коридор площею 2,9 кв.м., ванна кімната - 2,7 кв.м. Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За роз`ясненнями містяться і в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При цьому встановлено, що кімнати у квартирі [ADDRESS] не є роздільними. Кімната 17,1 кв.м., яку позивач просить виділити в її користування, є прохідною та саме через цю кімнату у відповідача єдиний шлях потрапити до кімнати - 13,8 кв.м., яку позивач просить виділити йому. Вказані обставини підтверджуються планом квартири зазначеним в технічному паспорті. (а.с.75) Сторони - особи різної статі і на даний час не є членами сім`ї, а отже таке визначення користування квартирою унеможливлює права позивача користуватись кімнатою - 17,1 кв.м., оскільки остання буде фактично використовуватись і відповідачем. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не довела можливість виділення їй у користування кімнати - 17,1 кв.м. без порушення прав відповідача, з урахуванням чого у задоволені вказаних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, враховуючи предмет позову та те, що між сторонами порівну розподілено квартиру вартістю 985434,96 грн. (985434,96/2=492717,48 грн.), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4927,17 грн. судового збору.

Outcome: partial