Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 7871,28 доларів США строком до 11.09.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом, а відповідач зобовязувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, але своїх зобовязань не виконала, станом на 25.09.2015 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 4319,13 доларів США, яка складається: 3267,85 доларів США - заборгованість за кредитом, 540,41 доларів США заборгованість по процентах, 139,27 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом, 154,83 долари США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 11,65 долари США штраф /фіксована частина/, 205,12 долари США штраф /процентна складова/. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у вказаному вище розмірі, що за офіційним курсом НБУ 21,46 грн. складає 92 688 грн.48 коп., стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 09.12.2015 року позов визнала частково на суму 115,76 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ 2484,21 грн., пояснила, що вона постійно сплачувала платежі, які виставлялися банком з 24.10.2007 року по 112 дол. США, з 15.12.2009 року по 120 дол. США, з 29.12.2009 року по 125 дол. США, а тому вона вважає, що переплатила значну суму коштів, крім того, банком було неправомірно підвищено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором до 13,08 % річних без письмового попередження її як позичальника. В подальшому в судове засідання після перерви відповідач не зявилася, хоча повідомлялася про час розгляду справи належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причини неявки відповідача суду невідомі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 11.09.2007 року було укладено кредитний договір № КІА3GА00000022, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти на строк з 11.09.2007 року по 11.09.2017 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 7871,28 доларів США на наступні цілі: на ремонт у розмірі 6930,69 доларів США, а також у розмірі 940,59 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3 та 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць /11,04 % річних/ на суму залишку заборгованості за кредитом, і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту -103,96 доларів США у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.1.1 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 договору, що стверджується копією кредитного договору /розділ 7/. Періодом сплати вважати період з 23 по 28 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором /за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту/ здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти /щомісячний платіж/ у сумі 110,09 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, пені. Так, згідно п.4.1 договору, при порушенні позичальником будь-яких зобовязань, перелічених п.п. 2.2.2 та 2.2.3 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Як вбачається з копії кредитного договору, позичальник його підписала, що свідчить про те, що сторони погодили всі істотні умови договору, які влаштовували відповідача при укладенні цього договору. В суді також було встановлено, що відповідач не виконала умови договору щодо своєчасної сплати щомісячного платежу на погашення кредиту. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який було проведено позивачем станом на 25.09.2015 року, відповідно до розрахунку позичальник з 04.12.2014 року перестала сплачувати платежі на погашення кредиту. Сума заборгованості згідно розрахунку складає 4319,13 доларів США, а саме: 3267,85 доларів США - заборгованість за кредитом, 540,41 доларів США заборгованість по процентах, 139,27 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом, 154,83 долари США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 11,65 долари США штраф /фіксована частина/, 205,12 долари США штраф /процентна складова/, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку /1 дол. США : 21,46 грн./ становить 92 688 грн.48 коп. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Умовами кредитного договору /п.2.3.3/ передбачено право банку у разі порушення позичальником зобовязань за договором змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування , виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі. Оскільки відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту, то суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за договором згідно приписів вищенаведених правових норм та умов кредитного договору. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що сума її заборгованості перед банком складає всього 115,76 доларів США, що суд вважає необґрунтованим. Так, відповідачем до її письмових заперечень на позов було додано виписку про погашення кредиту, яку вона отримала у ПриватБанку /а.с.32-33/, згідно цієї виписки станом на 03.12.2014 року залишок заборгованості по тілу кредиту склав 2984,92 дол. США, оскільки строк дії кредитного договору до 11.09.2017 року, прострочена заборгованість по тілу кредиту складала на той час -282,93 дол. США, всього 3267,85 доларів США, тобто, відповідач знала про те, що має прострочену заборгованість по кредиту, але з грудня 2014 року перестала сплачувати кошти на погашення заборгованості, чим порушила умови укладеного між нею та банком договору. В обґрунтування своїх заперечень на позов, відповідач посилалася на те, що банком було неправомірно підвищено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором до 13,08 % річних без письмового попередження її як позичальника. Але при вирішенні спору суд виходить з наступного. Як розяснено в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до п.2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий /резервний/ фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті /по статистиці НБУ/. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2008 року банком було направлено на адресу позичальника повідомлення про збільшення процентної ставки починаючи з 28.11.2008 року до 13,08 % річних у звязку із значним подорожчанням ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищенням рівня облікової ставки НБУ з 8,5 до 12 відсотків, що стверджується копією цього повідомлення від 03.10.2008 року та копією реєстру поштових відправлень № 332 з відміткою відділення звязку /а.с.61-62/, в реєстрі під № 13 вказано адресата [PERSON], адреса: вул. Весела,16, село Храпачі Білоцерківського району Київської області. Згідно розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки збільшено з 28.11.2008 року. Отже, банком було виконано умови кредитного договору щодо повідомлення позичальника про підвищення відсоткової ставки, укладення додаткової угоди та підписання її позичальником умовами договору не передбачено. За ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6/89цс12, яка за нормами ст.360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування. Оскільки рішення про збільшення процентної ставки за кредитом було прийняте банком до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ з належним повідомленням позичальника в порядку, передбаченому кредитним договором, а тому дії банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом суд вважає правомірними. Крім того, як встановлено судом і вбачається з розрахунку заборгованості, позичальником після підвищення процентної ставки сплачувалися кошти на погашення кредиту за новими запропонованими умовами аж до грудня 2014 року, заборгованість у позичальника перед банком в цей період була відсутня, що свідчить про факт прийняття позичальником встановленої банком нової процентної ставки. З врахуванням наведеного вище необґрунтованими суд вважає посилання відповідача на те, що банком неправомірно було підвищено відсоткову ставку за кредитним договором. В своїх письмових запереченнях на позов відповідач вказує на те, що їй було надано кредит у розмірі 6930,69 доларів США, який вона мала погашати. Але згідно умов кредитного договору, на які вказано вище в рішенні, сума кредиту становить 7871,28 доларів США, а саме: на ремонт у розмірі 6930,69 доларів США, а також у розмірі 940,59 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3 та 2.2.7 даного договору /розділ 7 договору/. П.2.2.7 кредитного договору передбачено, що відповідно до даного договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п.2.2.7 даного договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Представником позивача надано окрему виписку по рахунку позичальника для оплати страхових платежів, з якої вбачається перерахування банком коштів для оплати страхових платежів /а.с.63-69/. Таким чином, відповідач зобовязана сплатити на користь позивача заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку позивача станом на 25.09.2015 року складається з наступного: 3267,85 доларів США - заборгованість за кредитом, 540,41 доларів США заборгованість по процентах, 139,27 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом, 154,83 долари США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, всього 4102,36 доларів США. Банком нараховано до сплати штраф у розмірі 11,65 доларів США /фіксована частина/ та 205,12 доларів США /процентна складова/. Згідно з п.5.4 кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. і 5 % від суми позову. Відповідно до норм ст.549 ЦК України штраф і пеня є різновидами неустойки, як одного із видів відповідальності за неналежне виконання зобовязань. Так, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Але в даному випадку банком нараховано пеню і штраф фактично за одні і ті ж самі порушення за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, що суд вважає неправомірним, оскільки за ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А тому не підлягає стягненню з відповідача на користь банку штраф, вказаний у розрахунку заборгованості. За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно копії банківської ліцензії НБУ в матеріалах справи, банк має право надавати послуги, визначені частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». З матеріалів справи також вбачається, що 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в звязку зі зміною найменування юридичної особи, що стверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. А як передбачено п.1.1 Статуту ПАТ КБ « ПриватБанк» /нова редакція/, ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», що стверджується випискою зі Статуту банку. Проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 4102,36 долари США, що за офіційним курсом НБУ /21,46 на день розрахунку / становить 88 036 грн.65 коп. На підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України, ст.4 Закону України Про судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача і судові витрати по справі, а саме: судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1320 грн.55 коп. /88036,65 грн. х 1,5 % - ставка судового збору/.

Outcome: partial