Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 14.07.2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та [PERSON] укладено кредитний договір №НВ-1/0042/08/1649#, відповідно до якого позивач надав відповідачці [PERSON] кредит в сумі 1500,00 грн., на термін 18 місяців, а саме до 14.01.2010 року. При чому, при укладенні вказаного договору, сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що було відображено у п. 12.7 договору, і яка застосовується як до загальної, так і до спеціальної позовної давності. В порушення умов вищезазначеного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 29.10.2018 року виникла заборгованість в сумі 43582,13 грн. Тому, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену суму заборгованості та відстрочити сплату судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, надав клопотання про слухання справ за відсутності представника Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство», просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про застосування строку позовної давності, зазначила, що останній платіж нею було сплачено у 2010 році, оскільки одного разу вона прийшла до відділення "Ощадбанку" для здійснення платежу, де їй повідомили, що рахунок заблоковано, тому вона перестала сплачувати кошти на погашення кредиту, так як не знала куди саме здійснювати платежі, з працівниками кредитної спілки не спілкувалася понад 8 років. Оскільки, позивач звернувся до суду лише в листопаді 2018 року, у зв'язку з чим просила застосувати строки позовної давності. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з'ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об'єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.07.2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та [PERSON] укладено кредитний договір №НВ-1/0042/08/1649#, відповідно до якого позивач надав відповідачці [PERSON] кошти в сумі 1500,00 грн. При чому, при укладенні вказаного договору, сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що було відображено у п. 12.7 договору, і яка застосовується як до загальної, так і до спеціальної позовної давності. Згідно п. 2.1 договору, вказаний кредит відповідач зобовязалася повертати на протязі 18 календарних місяців з моменту його отримання, тобто до 14.01.2010 року та сплачувати відсотки за його користування згідно графіку, що є додатком № 1 до договору. В порушення умов кредитного договору, в останній раз відповідач сплатила тіло кредиту 16.12.2008 року та 05.10.2010 року сплатила 200,00 грн., які були зараховані на погашення відсотків за кредитом в порядку ст. 534 ЦК України. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що позовна давність за вищевказаним кредитним договором починається з 05.10.2010 року і згідно п. 12.7 кредитного договору закінчується 05.10.2020 року, а тому посилання відповідача у своїй заяві на пропущення позивачем строку позовної давності судом не приймаються до уваги. В порушення умов договору, відповідач, свої кредитні зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 29.10.2018 року, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 43582,13 грн., яка складається з: залишку боргу за тілом кредиту 1083,22 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 10359,77 грн., пеня за прострочення платежів 32139,14 грн. Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості, відповідачем суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, так як відповідач не виконала зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення боргу за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 259 ЦК України сторони домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що було відображено у п. 12.7 договору, і яка застосовується як до загальної, так і до спеціальної позовної давності. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, розмір заборгованості за відсотками складає 10359,77 грн., а розмір нарахованої пені 32139,14 грн., що значно перевищує сам розмір прямих збитків. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України для штрафу та пені встановлена спеціальна позовна давність в 1 (один) рік. При цьому відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 (Постанова №6-100цс14), з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року у справі № 202/3351/14-ц (провадження N 61-4338св18), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, нарахований в порушення вимог ЦК України, виходячи із засад розумності, справедливості, з урахуванням викладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за пенею слід задовольнити частково, зменшивши розмір пені з 32139,14 грн. до 4017,39 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial