Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В позові від 17 грудня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» /надалі Банк/ просило стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 424600,46грн., що утворилася внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2015 року позов задоволено повністю. В апеляційній скарзі представник відповідача просив рішення скасувати та ухвалити нове яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, на думку заявника, суд не врахував що зобов'язання що виникали із кредитного договору було забезпечено заставою рухомого майна, та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2012 року вже звернуто стягнення на предмет застави автомобіль. Та позивач стверджував що зобов'язання припинилося, оскільки в рахунок оплати заборгованості за кредитним договором предмет застави на виконання рішення суду передано Банку в якого він і знаходиться в користуванні. Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, за відсутності представника позивача від якого надійшло письмове заперечення, також за відсутності відповідача повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частквог за наступних підстав. Суд першої інстанції задовольнив позов, виходячи з того, що 06 вересня 2007 року між [PERSON] та Банком укладено кредитний договір № DN81AR03110082 /надалі Кредитний договір/, та мало місце неналежне виконання взятого на себе зобов'язання з боку позичальника у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку суд стягнув з останнього в розмірі що утворився на час розгляду справи відповідно до наданого Банком розрахунку. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з'ясував обставини у справі, дотримався норм процесуального права, однак не правильно застосував норми матеріального права. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір та відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладення договору. Так, відповідно до умов Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 57036,40 гривен із сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором з кінцевим терміном повернення кредитну до 05 вересня 2014 року. Та виконання зобов'язань за Кредитним договором було забезпечено заставою автомобіля [NUMBER] відповідно до договору застави від 06 вересня 2007 року. Суд першої інстанції задовольнив позов, виходячи з того, що укладений договір кредиту відповідає вимогам матеріального права та мало місце неналежне виконання взятого на себе за договором кредиту зобов'язання з боку [PERSON] у зв'язку з чим станом на 03 жовтня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 424600,46 гривен, з яких 58040,85грн. заборгованість за кредитом, 120097,95грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 19071,96 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 227389,70грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України). Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. У справі, яка переглядається, суд на підставі виписки з рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 06.09.2007 року по 04.06.2015 року /а.с. 59-75/ та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 03.10.2014 року /а.с. 4-6/ дійшов висновку про неналежне виконання боржником зобов'язань із погашення кредитних коштів та сплати пов'язаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитними договорами. У той же час, суд першої інстанції відреагував на аргументи відповідача з приводу існування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2012 року, та врахував що згідно змісту названого рішення суд задовольнив позов Банку та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором що існувала станом на 27.12.2011 року в сумі 176454,45 грн. звернув стягнення на предмет застави автомобіль [NUMBER] шляхом продажу вказаного автомобіля Банком з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. З огляду на викладене, доводи відповідача про припинення зобов'язання шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання зобов'язань за Кредитним договором відповідно до статті 24 Договору застави рухомого майна від 06.09.2007 року, і тим самим припинення зобов'язання належним виконанням, спростовуються встановленими у справі фактами. При цьому, суд врахував ринкову вартість автомобіля станом на 18.12.2013 року що становила відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження 27000,00грн., та вірно вважав що, вказаної суми недостатньо для виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, та наведені обставини не свідчать про належне виконання зобов'язання за кредитним договором. Припинення зобов'язання є юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України. Таким чином, відповідач не довів що мало місце виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, та не підтвердив обставин щодо припинення існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Встановивши факт неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором та дійшовши правильного висновку про наявність заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовано вважав що відсутні підстави вважати зобов'язання припиненим. Разом з тим, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості що виникла у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором суд діяв відповідно до чинного законодавства у спосіб що передбачений відповідними нормами права. У той же час, в судовому засіданні з'ясовано що відповідач позичальник [PERSON] зареєстрований та постійно проживає в [ADDRESS] Та згідно змісту статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами і доповненнями, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року N 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року N 1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Родинське (Родинська міська рада). Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що Закон поширює свою дію на взаємовідносини щодо дії мораторію, через що розмір пені що підлягає стягнення з відповідача слід зменшити на 50084,90 грн. розмір пені що була нарахована після 14 квітня 2014 року, згідно надано Банком розрахунку 30 квітня 2014 року та 03 жовтня 2014 року, з огляду на що, з відповідача підлягає стягненню пеня в загальному розмірі 177304,80 грн., загальна сума заборгованості що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку буде становити 374515 (триста сімдесят чотири тисячі п'ятсот п'ятнадцять),56 гривен. У зв'язку з наведеним рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру пені що підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку, в іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим та відсутні підстави для його скасування.

Outcome: partial