Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачем. Вінницьким міським судом Вінницької області 01.03.2018 року видано судовий наказ №127/3762/18 за заявою [PERSON], яким стягнуто зі [PERSON]В, [INFO], уродженця [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], паспорт серія АА 694726 виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області, проживаючого за адресою: [INFO]/4-а, аліменти на користь [PERSON], для утримання дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 22.06.2018 року Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендокринологічного центру у [PERSON] погіршився стан здоров'я, а саме встановлено діагноз: цукровий діабет, тип 1, середньої важкості, стадія субкомпенсації, діабетична дистальна сенсорна полінейропатія ніг, явна стадія. Цим же висновком призначене тривале лікування яке потребує значних витрат коштів. Крім того, на утриманні позивача знаходяться двоє батьків, а саме: батько [PERSON] пенсіонер 2 групи інвалідності, який має загальні захворювання та мати [PERSON], пенсіонер за віком, яка важко хворіє, про що свідчить виписка з історії хвороби. Також позивач посилається на ті обставини, що, квартира за адресою: провул. [PERSON] (вул. [PERSON]), 54-а/4-а, м. Вінниця, в якій проживає та зареєстрована відповідач з дітьми, перебуває в іпотеці і відповідно до кредитного договору позивач [PERSON] сплачує щомісячно значну суму коштів (7150 грн. 35 коп.) на погашення кредиту за договором № VIH0GF02020539 DSL 29.04.2005 року. У звязку з тим, що матеріальне становище позивача змінилось, тому позивач вважає, що розмір аліментів має бути зменшений з 1/3 частини усіх видів заробітку на 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач додатково суду пояснив, що 1/6 частина від його заробітку буде достатньою для утримання дітей, проте не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частини від заробітку. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили суду, що позивач отримує достатній дохід і стягувані з нього аліменти на підставі судового наказу у розмірі 1/3 частини його доходів на утримання двох дітей є достатнім розміром аліментів, який відповідає вимогам законодавства. Позивач не надав доказів, що його батьки потребують матеріальної допомоги від позивача та щодо їх матеріального утримання позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачем (а.с. 45). Вінницьким міським судом Вінницької області 01.03.2018 року видано судовий наказ №127/3762/18 за заявою [PERSON], яким стягнуто зі [PERSON]В, [INFO], уродженця [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], паспорт серія АА 694726 виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області, проживаючого за адресою: [INFO]/4-а, аліменти на користь [PERSON], для утримання дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 8-9). Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 22.06.2018 року Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендокринологічного центру, у [PERSON] погіршився стан здоров'я, а саме встановлено діагноз: цукровий діабет, тип 1, середньої важкості, стадія субкомпенсації, діабетична дистальна сенсорна полінейропатія ніг, явна стадія. Цим же висновком призначене тривале лікування (а.с. 10-12). Квартира за адресою: провул. [PERSON] (вул. [PERSON]), 54-а/4-а, м. Вінниця, в якій проживає та зареєстрована відповідач з дітьми перебуває в іпотеці, і відповідно до кредитного договору позивач [PERSON] сплачує щомісячно значну суму коштів (7150 грн. 35 коп.) на погашення кредиту за договором № VIH0GF02020539 DSL 29.04.2005 року (а.с. 13-27). Відповідно до довідки про доходи [PERSON] за період з січня 2018 року по вересень 2018 року, його загальна сума доходу з урахуванням аліментів становить 194400,40 грн. (а.с. 82). Суд не бере до уваги посилання позивача щодо того, що на його утриманні перебувають двоє батьків, оскільки суду не надано та судом не всановлено доказів на підтвердження цього та щодо того, що вони потребують такого утримання від позивача. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами у справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. При визначені наявності підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 року, судом враховано, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядав обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України. Тому при визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей платника аліментів судом враховано, що він є працездатним, отримую достатню заробітну плату, проте має хворобливий стан та сплачує кредит за квартиру, в якій фактично проживає відповідач разом із дітьми. Суд приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд вважає, що обставини викладені позивачем в обгрунтування позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів є підтверджиними, а саме щодо значних матеріальних витрат, які здійснюються позивачем на погашення кредиту за договором № VIH0GF02020539 DSL 29.04.2005 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та позивачем для придбання квартири у якій проживають відповідач з дітьми. При цьому відповідач в судовому засіданні визнала та не заперечувала ту обставину, що нею виплати на погашенгня кредиту не здійснюються, оскільки всі проплати на погашення кредиту здійснює позивач. Судом, також, прийнято до уваги, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає можливим задовольнити позов частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial