Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, просить стягнути з МТСБУ: страхове відшкодування (матеріальні та моральні збитки) в сумі 58056,07грн. та страхове відшкодування (регламентні виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності за п.26.2 ст.26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до досягнення позивачем 60 років (строк відновлення працездатності 14.12.2027р.) в сумі 391500,00грн. (а.с.1-4, 176-178). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.04.2011р. в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю викраденого транспортного засобу: Volkswagen Touareg, д. н. з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], позивача було збито. В результаті ДТП позивачу було зламано спинний хребет і вона стала інвалідом ІІ групи. Винуватця ДТП на викраденому автомобілі затримали та вироком Деснянського районного суду м. Києва його було засуджено до 4 років позбавлення волі. Після ДТП позивач неодноразово зверталася до ПрАТ «СК «Іллічівська» для виплати страхового відшкодування по полісу застрахованого транспортного засобу. Однак, страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування з мотивів того, що транспортний засіб, яким було збито та сильно травмовано позивача, на момент ДТП вийшов з володіння його законного власника не з його вини, а в результаті протиправних винних дій іншої особи. Також страхова компанія повідомила, що страхове відшкодування в моєму випадку має виплачувати МТСБУ, оскільки в момент ДТП транспортний засіб, що був застрахований у третьої особи вийшов з володіння його власника не з його вини, а в результаті протиправних винних дій іншої особи. Факт незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом підтверджено вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2012р. При зверненні позивача до МТСБУ, позивачу останнім також було неодноразово відмовлено у виплаті страхового відшкодування з мотивів використання позивачем свого права на страхове відшкодування в межах розгляду кримінальної справи. Але позивача збив транспортний засіб, за кермом якого був не власник, а інша особа, яка протиправно ним заволоділа, отже, страхове відшкодування повинен сплатити відповідач, а не страхова компанія. Сума повного відшкодування була визначена вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2012р. - в розмірі 58 056,07 грн., що складається з матеріальної та моральної шкоди, однак зазначені кошти фактично не були стягнуті з винуватця ДТП, що підтверджується постановами державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження. Тому позивач вважає, що її право на страхове відшкодування по ДТП не було використано, оскільки кошти позивачу не сплачені. Що стосується відшкодування за стійку втрату працездатності, [PERSON] зазначено, що їй за висновком МСЕК встановлена друга група інвалідності довічно та за висновком СМЕ за №6/Е від19.01.2012 року встановлено 60% стійкої втрати працездатності, а також встановлений зв'язок з ДТП, строк відновлення працездатності - це встановлення пенсії за віком (на теперішній час - жінки з 60 років), що відбудеться через 12 років. До моменту ДТП позивач працювала вихователем в школі-інтернаті №20 та отримувала середньомісячну заробітну плату у розмірі 2019 грн. 15 коп., розмір шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, виходячи із п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, згідно чинного законодавства на момент ДТП, розраховується за формулою: весь дохід мінімальної заробітної плати за рік до ДТП (з 01.04.2010 р. по 01.04.2011 р.) в п'ятикратному розмірі ділиться на 100 та помножується на 60% стійкої втрати працездатності - 54375,00 грн. : 100 х 60, що становить на рік 32625,00 грн. В зв'язку з тим, що строк відновлення працездатності - це встановлення пенсії за віком, що відбудеться через 12 років. Виходячи з наведених позивачем розрахунків, за стійку втрату працездатності вона просить стягнути з відповідача 391500,00грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених у позові підстав та просили його задовольнити. Додатково позивач пояснила, що не зважаючи на неодноразові звернення до відповідача, МТСБУ досі не сплатило страхове відшкодування, відмова у виплаті є незаконною, оскільки підстави такої відмови чітко визначені законом. Позивачем було надано відповідачу всі необхідні документи щодо стану її здоров'я, втрати працездатності та причинно-наслідкового зв'язку. Виконавчі листи по стягненню з винуватця ДТП матеріальної та моральної шкоди кожного року подаються позивачем до виконавчої служби і кожного року повертаються без виконання у зв'язку з відсутністю у [PERSON] майна, на яке можна звернути стягнення. Представник відповідача в судовому позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити та пояснила, що при ухваленні вироку визначена винна особа, з якої стягнуто матеріальну та моральну шкоду, МТСБУ не залучалося до участі у справі в якості цівільного відповідача, отже стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди буде подвійним стягненням. Крім того, моральна шкода це вина [PERSON], отже максимальна регламентна виплата по здоров'ю, згідно закону це 5% від 100000,00грн., тобто 5000,00грн. Щодо сплати за стійку втрату працездатності позивач до відповідача з такою вимогою не зверталася, хоча повинна була звернутися протягом трьох років, отже було б прийнято рішення на підставі ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У здійсненні виплати за стійкою втратою працездатності відповідачем позивачу відмовлено не було, проте не було підстав для виплати, оскільки в довідці вказано - загальне захворювання. Треті особи ПрАТ «Страхова компанія «Іллічівська» та [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилися, були повідомлені належним чином про час та місце проведення судового засідання, заяв чи клопотань суду не подали. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2012р., зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.01.2013р., [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 289 ч. 1, 286 ч.2 КК України і призначено йому покарання на підставі ст.70 КК України за сукупністю зазначених злочинів - чотири роки позбавлення волі, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 13056грн.07коп. матеріальної шкоди та 45000,00грн. моральної шкоди (а.с.5-10, 52-60). Зазначеним вироком встановлено, що [PERSON] 24 квітня 2011 року, приблизно о 14.10год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння на відстані близько семи кілометрів від проспекту Ватутіна в м. Києві, в парку «Дружби Народів», на території Деснянського району м. Києва, маючи умисел на незаконне заволодіння автомобілем «Фольксваген Туарег», д.н.з. [NUMBER], скориставшись тим, що в замку запалювання знаходився ключ та відсутністю уваги водія [PERSON], шляхом вільного доступу, проник в салон, завів двигун автомобіля, після чого розпочав рух автомобіля, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом. Крім цього, [PERSON] 24 квітня 2011 року, приблизно о 14.20год, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння без відповідних документів на право керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем "Фольксваген Туарег" д.н.з. [NUMBER] в парку «Дружби Народів» на відстані близько семи кілометрів від проспекту Ватутіна в м. Києві, в порушення вимог п. 1.3, 2.1 «а», 2.3п. «б», 2.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, в результаті автомобіль з'їхав на узбіччя де скоїв наїзд на [PERSON], яка стояла з велосипедом. В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм [PERSON], потерпілій [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми поперекового відділу хребта у вигляді компресійного перелому краніальної замикаючої пластини тіла 1 поперекового хребця. На момент проведення судово-медичної експертизи у [PERSON] мають місце наслідки перенесеної травми хребта у вигляді посттравматичної клиновидної деформації тіла 1-поперекового хребця з помірним порушенням функції хребта на фоні дегенеративно-дистрофічного ураження (остеохондроз грудного та поперекового відділу хребта) з ураженням епіконусу спинного мозку та кінського хвоста з помірним парезом розгиначів тилу правої стопи, нетриманням сечі (анамнестично). Вказані наслідки перенесеної травми хребта згідно таблиці процентів утрати загальної працездатності внаслідок різноманітних травм Інструкції №2 відповідно ст.6 б та 80 складають сумарно 60% (40% та 20% відповідно) стійкої втрати загальної працездатності, тому у відповідності з п.2.16 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.06.1995 року №6, вищевказана закрита травма поперекового відділу хребта за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм стійкої втрати загальної працездатності). Стягнення з МТСБУ 13056,07грн. матеріальної шкоди та 45000,00грн. моральної шкоди, присуджених до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за вироком суду і є першою вимогою позову, з підстав відсутності фактичного виконання вироку суду в частині проведення такого стягнення. За виконавчими листами, поданими [PERSON] до відділів державної виконавчої служби, неодноразово відкривалися виконавчі провадження, виконавчі листи неодноразово поверталися стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (а.с.18, 20, 61-80). На даний час виконавчі документи по стягненню 13056,07грн. матеріальної шкоди та 45000,00грн. моральної шкоди перебувають на примусовому виконанні у ВДВС Менського районного управління юстиції (а.с.81, 82). По цим виконавчим листам стягнення не проводилися (а.с.83, 84). Разом з тим відповіді ВДВС не містять посилань на здійснення державним виконавцем будь-яких дій по встановленню майна боржника чи вжиття інших визначених Законом України «Про виконавче провадження» дій та заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення. Відповідно до п.п. «в» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час страхового випадку), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, серед іншого, у разі її заподіяння: транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Частиною 1 ст. 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому реалізацію свого права на захист особа здійснює на свій розсуд (ч.1 ст. 20ЦК України). Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що позивач [PERSON] вже скористалась своїм правом на цивільний захист по стягненню матеріальної та моральної шкоди, звернувшись з цивільним позовом до [PERSON] в межах кримінальної справи. Повторне стягнення 13056,07грн. матеріальної шкоди та 45000,00грн. моральної шкоди з нового визначеного позивачем відповідача - МТСБУ фактично є вимогою про повторне стягнення матеріальної та моральної шкоди з одних і тих самих підстав за одне й те саме цивільне правопорушення, але вже з іншого відповідача. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги позову про відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою позивачем працездатності, суд приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату (а.с.19, 84, 91), на даний час зазначена група інвалідності встановлена довічно. Позивач неодноразово, починаючи з 31.08.2012р. по 19.11.2015р., зверталася до МТСБУ із заявами про здійснення їй виплат страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка сталася 24 квітня 2011 року з вини водія [PERSON], який незаконно заволодів транспортним засобом. У тому числі, позивач на підставі ст.26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила відшкодувати їй шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, до цих заяв були долучені всі необхідні для здійснення такої виплати документи, які й на даний час знаходяться в страховій справі МТСБУ, у тому числі: вирок суду, довідка до акту огляду МСЕК, програма реабілітації інваліда, виписний епікриз, виписки з історії хвороби, тощо (а.с.90, 92-95, 103-108, 116-117, 124-127, 135-164), з яких безумовно вбачалося, що позивачу встановлена спочатку ІІІ (а.с.144), а потім ІІ група інвалідності за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, втрата працездатності складає сумарно 60% стійкої втрати працездатності, у виписках з історій хвороб детально розписані отримані позивачем тілесні ушкодження, які повністю співпадають з тілесними ушкодженнями, описаними у вироці суду, тому посилання представника відповідача на те, що з наданих позивачем документів неможливо встановити зв'язок між ДТП та отриманими позивачем тілесними ушкодженнями є необґрунтованим. Проте МТСБУ на всі заяви позивача надавало відповіді з відмовами у виплаті матеріальної та моральної шкоди, а також шкоди, пов'язаної з лікуванням позивача, у тому числі й з посиланням на неподання [PERSON] документів, необхідних для відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням (а.с.14-17, 115, 122). В цих відповідях відповідач жодного разу не зазначив про неможливість здійснити відшкодування, визначене ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як і не повідомив позивача про необхідність подання нею будь-яких додаткових документів для здійснення саме такої виплати. Разом з тим, згідно з п. 37.3 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування у зв'язку із заподіяною особі шкодою страховик має право письмово вимагати від відповідного закладу охорони здоров'я відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, використовувати висновки судово-медичної експертизи, а також за необхідності отримати додаткову інформацію, направити потерпілого на медичне обстеження, відшкодовуючи всі пов'язані з цим витрати. Відомості, отримані страховиком про діагноз, лікування та прогноз захворювання потерпілого, є конфіденційними. Пунктами 26.1, 26.2 ст.26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час страхового випадку), було визначено, що у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого. За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації. Частиною 1 ст. 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Як убачається з довідки про заробітну плату та інші доходи позивача, за період з березня 2010р. по квітень 2011 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні 12 місяців, що передували ДТП, становила 2019,15грн. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню, а саме: з МТСБУ на користь [PERSON] підлягають стягненню коштів на відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, починаючи з 24 квітня 2011 року, щомісячно, виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за відповідний період (місяць), виходячи з 60% ступеня втрати позивачем працездатності, з відрахуванням з цієї суми коштів, отриманих позивачем за рахунок іншого обов'язкового виду страхування (листків непрацездатності, пенсії тощо, в разі наявності таких у кожному відповідному місяці), до відновлення працездатності [PERSON] При цьому судом враховано, що стягнення з відповідача на користь позивача визначеної у позові суми 391500,00грн., у тому числі й наперед - до 14.12.2027 року, є необґрунтованим, оскільки, згідно закону, таке стягнення обмежено відновленням працездатності позивача (яке встановити наперед неможливо), а розрахунок коштів за кожен місяць здійснюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за кожен відповідний період та з урахуванням отримання чи неотримання позивачем у кожному місяці коштів за рахунок іншого обов'язкового виду страхування, при цьому розмір мінімальної заробітної плати також змінюється. Тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, від сплати якого позивач звільнена, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 487,20грн. На підставі викладеного, ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1197 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин),

Outcome: partial