Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи тим, що за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року відповідач зобов»язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян й до його повноліття, з 30 травня 2013 року. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв»язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 13 січня 2014 року у розмірі 8 346 грн. 27 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період 240 днів становить 20 031 грн. 05 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити: стягнути з відповідача на її користь 8 346 грн. 27 коп. - заборгованості по сплаті аліментів та 20 031 грн. 05 коп. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 17). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям; у шлюбі перебували з 23 грудня 1998 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року, розірвано (а.с.3). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.2). За рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року відповідач зобов»язаний щомісячно сплачувати аліменти позивачці на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, щомісячно, до повноліття сина, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2013 року (а.с.3). Проте, відповідачем зазначене рішення суду не виконується, у зв»язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 13 січня 2014 року у розмірі 8 346 грн. 27 коп. (а.с. 4), відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з липня 2013 року по грудень 2013 року становить 17 526 грн. 60 коп. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за 240 днів в сумі 20 031 грн. 05 коп., проте з таким розрахунком погодитися не можна, оскільки в ньому допущена помилка, відповідно, стягненню підлягає пеня в розмірі 17 526 грн. 60 коп. за період з червня по грудень 2013 року, що ґрунтуються на вимогах ст. 196 СК України. Суд, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за аліменти за період часу з червня 2013 року по грудень 2013 року у розмірі 8 346 грн. 27 коп., вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки стягнення заборгованості за аліменти боржника відноситься до компетенції державної виконавчої служби на підставі розрахунку заборгованості. Відповідно до частини 4 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Та, як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем зроблений такий розрахунок № 854/7 від 13.01.2014 року (а.с.5), загальна заборгованість якого складає 8 346 грн. 27 коп., сума якої не оспорюється сторонами. Вказаний розрахунок є виконавчим документом, на підставі якого будуть проводитися стягнення у зазначеному розмірі. За таких підстав постановлення рішення про стягнення заборгованості по аліментам не потребує, а тому вимоги в цій частині позову є безпідставними. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги розмір задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити й понесені позивачем судові витрати (судовий збір) у співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст. 196 СК України, з урахуванням п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у зв»язку з переглядом цивільних справ в касаційному порядку і за винятковими обставинами у 2007 році,

Outcome: partial