Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 08 липня 2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися через втрату взаєморозуміння, кожен з них живе своїм життям, спільного побуту не ведуть. Вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно і не може бути відновлена, тому просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "Цибульська" та стягнути судовий збір і витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 11 січня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. В судове засідання учасники процесу не з'явилися. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала частково в частині розірвання шлюбу та стягнення з відповідача судового збору в розмірі 705,00 грн., в іншій частині з вимогами не погоджується з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем не надано жодних документів щодо правової допомоги, її обсягу, щодо отримання коштів, будь-якою особою, що надала правову допомогу, акту виконаних робіт, звіту про здійснену роботу, тощо. Тому просила відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в зв'язку з їх неспівмірністю до правової допомоги та відсутністю обсягу наданих послуг. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 08 липня 2016 року, про що Довгинцівським районним у місті [PERSON] відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 201 (а.с. 56- копія свідоцтва про шлюб) та є батьками [PERSON], [INFO] ( а.с. 8 копія свідоцтва про народження). Шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим, наданий судом строк для примирення позитивних результатів не дав. Таким чином, судом зясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх дитини. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу. Відповідно до ст.. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач згідно тексту позову просить залишити їй прізвище,суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Цибульська». Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 705,00 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: квитанцію №694417 від 03.01.2018 р. про сплату 3700,00 грн. за правничу допомогу; ордер про надання правової допомоги серії КВ № 281102; договір про надання правничої допомоги № 1 від 03.01.2018 р. та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд критично відноситься до наданого представником позивача розрахунку суми гонорару. Так, в другому пункті розрахунку зазначено характер правової послуги - «Підготовка та укладення договору», під якою мається на увазі, на думку суду, підготовка укладення договору про надання правничої допомоги від 03.01.2018 р., що не являється видом правової допомоги, наданої позивачу, а є письмовим підтвердженням відносин, що склалися між адвокатом та клієнтом. За «Вивчення та правовий аналіз матеріалів справи» позивачем сплачено адвокату гонорар в сумі 1050,00 грн, що враховуючи предмет, ціну та підстави позову, є завищеним: суд взагалі не вбачає, в чому полягало вивчення та правовий аналіз матеріалів вказаної справи, тому вказаний розмір слід зменшити до 100,00 грн. Що стосується послуги «Збір письмових доказів», за який позивачем сплачено адвокату гонорар в розмірі 1400,00 грн., то виходячи з письмових доказів, наданих позивачем при подання позову: копії паспорта та РНОКПП позивача, копії паспорта відповідача, копії свідоцтв про шлюб та народження дитини, вказаний розмір суд вважає необхідним зменшити до 50,00 грн., оскільки вартість збору доказів не є співмірним з тією кількістю перелічених вище доказів, що міститься у справі. З огляду на обсяг виконаних робіт та складності справи, враховуючи вимоги частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, клопотання представника відповідача щодо неспівмірності витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 700,00 грн. (попередня консультація 350,00 грн., вивчення та правовий аналіз справи 100,00 грн., підготовка процесуальних документів 200,00 грн., збір письмових доказів 50,00 грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial