Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача- [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач 02.09.2015 о 09 год. 45 хв. у м. Львові по вул. В. Великого, 34 перед виходом на проїжджу частину із-за транспортного засобу, із вантажем у руках, не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, не переконався, у відсутності транспортного засобу, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП автомобілю марки «MAZDA СХ7» д.н.з. [NUMBER], під керуванням Позивача, було завдано механічних ушкоджень. За наслідками ДТП, відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Франківського районного суду м. Львова від 28.09.2015 по справі № 465/6221/15-п. та постановою Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2016 по справі №465/6221/15-п. Вчиненими діями Відповідача, як особою, що винна в ДТП, було завдано шкоди, яка із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог складається із матеріальної шкоди в розмірі 7087 грн. 41 коп. та моральної шкоди в розмірі 4000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, не заперечує проти проведення судового засідання в порядку заочного розгляду з постановленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. Заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. На підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] (надалі - відповідач) 02.09.2015 о 09 год. 45 хв. у м. Львові по вул. В. Великого, 34 перед виходом на проїжджу частину із-за транспортного засобу, із вантажем у руках, не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, не переконався, у відсутності транспортного засобу, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП). В результаті вищевказаної ДТП автомобілю марки «MAZDA СХ7» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (надалі - позивач), було завдано механічних ушкоджень. Право власності позивача на автомобіль «MAZDA СХ7» д.н.з. [NUMBER] підтверджується реєстраційним посвідченням. За наслідками ДТП, відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Франківського районного суду м. Львова від 28.09.2015 по справі № 465/6221/15-п. та постановою Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2016 по справі №465/6221/15-п. Вчиненими діями Відповідача, як особою, що винна в ДТП, позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. На підтвердження понесеної матеріальної шкоди позивачем долучено до матеріалів справи Звіт № 832/16 про оцінку автомобіля від 19.09.2016, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 6487,41 грн. За проведення оцінки автомобіля позивачем були понесені витрати в розмірі 600 грн., що підтверджується квитанцією про оплату та Актом № 832/16 прийому-передачі виконаних робіт, а всього 7087 грн. 41 коп. завданої матеріальної шкоди. Згідно ч.4 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних діянь. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ст.11, 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є «...втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права». Положенням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 7087 грн. 41 коп. матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду доказів щодо понесеної моральної шкоди. Згідно зі статтею 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial