Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до Орджонікідзевского районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, індексацію та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 44937,82 гривень. Своїми заявами від 26 жовтня 2015 року та 14 січня 2016 року позивач позовні вимоги змінював, та остаточно просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року в сумі 33743,80 гривень. В обґрунтування первісного позову позивач посилався на те, що з 01 грудня 2010 року по 05 лютого 2015 року він працював у Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь». Починаючи з серпня 2014 року підприємство виплату заробітної плати припинило. 05 лютого 2015 року він був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП за скороченням штату. За період з серпня 2014 року по день його звільнення заборгованість по заробітній платі склала 21497,33 гривень, яка на день звернення до суду з позовом йому не сплачена. Враховуючи індекс інфляції за період з серпня 2014 року по січень 2015 року - 102,4%, заборгованість по заробітній платі з індексацією за вказаний період становить 22013,26 гривень; середній заробіток за період з 06 лютого 2015 року по 27 серпня 2015 року становить 22924,56 гривень, а загалом - 44937,82 гривень. 21 жовтня 2015 року від відповідача в особі представника за довіреністю Руденко Я.О. надійшли письмові заперечення проти позову, в яких остання зазначає, що відповідач позовні вимоги не визнає. При цьому зазначає, що заборгованість по заробітній платі позивачу сплачена повністю, 25, 28, та 29 вересня 2015 року, в сумі 21497,33 гривень. Індексація заробітної плати нараховується лише на оплату праці за виконану роботу. При простої робота не виконується, тому оплата простою не є об'єктом індексації. Працівнику [PERSON] за період його роботи на підприємстві індексація заробітної плати нараховувалась, а з травня 2014 року по лютий 2015 року він знаходився не неповному робочому тижні, частковому простої, плановій відпустці. У день звільнення, 05 лютого 2015 року, позивач не працював, а з вимогою про проведення з ним розрахунку не звертався, отже вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає. Із розрахунком середньоденного заробітку позивача в розмірі 166,12 гривень відповідач погоджується. Просить у задоволенні позову відмовити. 26 жовтня 2015 року позивач своєю заявою змінив позовні вимоги, при цьому зазначив, що заборгованість по заробітній платі йому виплачена відповідачем 29 вересня 2015 року, тому просить стягнути з відповідача на його користь індексацію та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року в сумі 44588 гривень. 06 листопада 2015 року від відповідача в особі представника за довіреністю Руденко Я.О. надійшли письмові заперечення проти змінених позовних вимог, які за змістом аналогічні первісним, та в яких представник відповідача зауважує, що [PERSON] в день звільнення не працював, про що свідчить табель обліку робочого часу, копія якого додана відповідачем раніше, та з вимогою про проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні до підприємства не звертався, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має розраховуватися з 28 серпня 2015 року, тобто з дня звернення позивача до суду, по 28 вересня 2015 року, за 22 робочих дні, що дорівнює 3654,64 гривень. Просить у позові відмовити. 14 січня 2016 року позивач знов змінив свої позовні вимоги, про що надав відповідну заяву, та просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року, в сумі 33743,80 гривень. При цьому позивач зазначив, що заборгованість по заробітній платі сплачена йому відповідачем повністю 29 вересня 2015 року, але невиплаченими залишаються нарахована підприємством компенсація за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 6998,48 гривень, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який за вказаний період становить: 161 день затримки розрахунку х 166,12 гривень = 26745,32 гривень, а загалом 33743,80 гривень. Представник відповідача до суду не прибув з невідомих суду причин. Заяви про розгляд справи за його відсутності, або відкладення судового засідання до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки (ас. 12-20), позивач [PERSON], 1955 року народження, у період з 01 грудня 2010 року по 05 лютого 2015 року працював у ПрАТ «Азовелектросталь» на посаді заступника головного конструктора по гідроприводу конструкторського відділу електро-гідроприводу. Наказом № 23К від 05 лютого 2015 року позивач був звільнений з підприємства у зв'язку із скороченням штату на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України. Позивач у своїй остаточній заяві зазначає, що заборгованість по заробітній платі перед ним сплачено у повному обсязі лише 29 вересня 2015 року, про що також зазначає у своїх запереченнях представник відповідача. Таким чином, строки виплати заробітної плати, та належних звільненому працівнику сум, порушено. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додаткова заробітна плата). Як вбачається з розрахункового листа [PERSON] за вересень 2015 року, нарахована компенсація за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати становить 6998,48 гривень (ас. 63). Доказів, що вказана сума позивачу сплачена, суду не надано. На підставі наведеного, враховуючи, що строки виплати позивачу належної йому заробітної плати відповідачем порушені, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 6998,48 гривень обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26745,32 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд виходить з того, що обов'язок із виплати заборгованості по заробітній плати покладається на роботодавця незалежно від звернення працівника із відповідною вимогою. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці» щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Таким чином, приймаючи до уваги, що заборгованість із заробітної плати позивачу сплачена лише 29 вересня 2015 року, що не спростовується відповідачем, доказів, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини відповідача, суду не надано, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 06 лютого 2015 року (день, наступний за днем звільнення) по 29 вересня 2015 року (день остаточного розрахунку). При цьому суд враховує правову позицію з цього питання, яка міститься в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України № 6-4379св10 від 23 лютого 2011 року. Посилання представника відповідача на те, що позивач у день звільнення, 05 лютого 2015 року, не працював, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовані даними наданого позивачем табелю обліку використання робочого часу [PERSON], та саме цей табель суд приймає як доказ. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте не погоджується з кількістю днів затримання розрахунку (161), та, відповідно, відшукуваним позивачем розміром середнього заробітку за цей період в сумі 26745,32 гривень, та вважає її такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді Так, відповідач визнає розрахунок позивача щодо його середньоденної заробітної плати у розмірі 166,12 гривень (ас. 31 зв). Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години, норма тривалості робочого часу позивача відповідає сорокагодинному робочому тижню (ас. 35,36). Відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні становить: з 06 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року - 16 днів, у березні 2015 року - 21 робочий день, у квітні 2015 року - 21 робочий день, у травні 2015 року - 18 робочих днів, у червні 2015 року - 20 робочих днів, у липні 2015 року - 23 робочих дні, у серпні 2015 року - 20 робочих днів, з 01 вересня по 29 вересня 2015 року - 21 робочий день. Загалом з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року норма тривалості робочого часу в днях становить 160 днів (16+21+21+18+20+23+20+21). Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні становить 160 днів, отже середній заробіток за цей час становить: 160 днів х 166,12 гривень = 26579,20 гривень. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з утриманням передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті. Крім того, за положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial