Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» звернулося до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між позивачем ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль») та відповідачем [PERSON] 30 березня 2007 року було укладено кредитний договір №014/0022/82/48279, згідно якого, останньому було надано кредит на загальну суму 10200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,75% річних строком по 29 березня 2017 року. Внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань по кредитному договору станом на 24.07.2012 року виникла заборгованість в сумі 7182,20 доларів США. В забезпечення своєчасного виконання Відповідачем умов кредитного договору Банком було прийнято: поруку [PERSON] та [PERSON] згідно договорів поруки від 30.03.2007 року. Також в забезпечення своєчасного виконання Відповідачем [PERSON] умов кредитного договору було укладено іпотечний договір від 30.03.2007 року, відповідно до якого [PERSON] передав позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просить стягнути з Відповідача - [PERSON] ([INFO]., уродж. м. Золочів Львівської області, ідент. номер [NUMBER]) та його поручителів - [PERSON] ([INFO]., уродж. м. Трускавець Львівської області, ідент. номер [NUMBER]) та [PERSON] ([INFO], уродж. м. Стебник Львівської області, ідент. номер [NUMBER]) достроково солідарно заборгованість за Кредитним договором № 014/0022/82/48279 від 30.03.2007р. в розмірі 24 835,00 доларів США (289 466,63 гривень), у тому числі: 7 089,18 доларів США (82 628,59 грн.) - заборгованість по сплаті кредиту; 3172,29 доларів США (36 974,92 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 14573,53 доларів США (169 863,12 грн.) - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом; Звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з Договором Іпотеки від 30 березня 2007 року, посвідченого Кіселичник І.М., приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 513, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (шістдесят вісім), яка складається з трьох житлових кімнат та однієї кухні, загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., що належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого 19.01.2001 року відділом приватизації державного житлового фонду Трускавецького міськвиконкому та зареєстровано Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про що зроблено запис в книзі 18 за реєстровим № 4964, та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Цап О.П., державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори 21.11.2003 року за реєстровим № 2589 та зареєстровано Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 17.01.2004 року, реєстраційний номер 3101065, з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору № 014/0022/82/48279 від 30.03.2007р. в сумі 24 835,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 21.07.2014р. становить 289 466,63 гривень, визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, відсутні, встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на позовні вимоги позивача, відповідно до якого остання просить: в частині позовних вимог позивача: стягнення з позичальника шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити; в частині позовних вимог позивача: стягнення суми боргу - стягнути з врахуванням внесених платежів згідно поданих копій квитанцій відповідача та скасувати розмір неустойки повністю; в частині позовних вимог: стягнення з поруки - відмовити повністю. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися і не повідомили причини своєї неявки, хоча їх належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи, та від них не поступало клопотання про слухання справи у їх відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справи без їх участі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору №014/0022/82/48279 від 30.03.2007 року позивачем ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль») було надано [PERSON] кредит в сумі 10200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,75% річних строком по 29 березня 2017 року. Факт отримання коштів підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 30.03.2007 року та меморіальним ордером №2/82/48279 від 30.03.2007 року, копії яких наявні в матеріалах справи. 13.07.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/0022/82/48279 від 30.03.2007 року, відповідно до якої, Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатку, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди. З метою забезпечення повернення кредитних коштів між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №б/н від 30.03.2007 року. Також між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №б/н від 30.03.2007 року. За умовами даних договорів [PERSON], [PERSON] несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями [PERSON] перед позивачем, що випливає з Кредитного договору №014/0022/82/48279 від 30.03.2007 року. Згідно договору іпотеки від 30.03.2007 року укладеного між позивачем ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль») та відповідачем [PERSON], останній, а саме: [PERSON] передав позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Згідно 5.7 Кредитного договору Позичальник зобов'язується в строки, передбачені Договором, здійснювати повернення суми кредиту та сплату процентів - у валюті, що відповідає валюті кредиту. Позичальник зобов'язаний здійснювати сплату інших комісій, пені, та штрафів в національній валюті України, крім випадків, передбачених Тарифами Банку. Згідно п.1.4 Додаткової угоди, позичальник зобов'язується здійснити погашення заборгованості в майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до Графіка погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань по кредитному договору, станом на 21.07.2014 року у останнього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 24835,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 289466,63 грн. з яких: 7089,18 доларів США (82628,59 грн.) - заборгованість по сплаті кредиту, 3172,29 доларів США (36974,92 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 14573,53 доларів США (169863,12 грн.) - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом, підтвердженням чого є розрахунок заборгованості складений станом на 21.07.2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України - у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.2 ст. 1050 та ч.2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Майновий поручитель не несе солідарної відповідальності. Суд вважає позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та відсотків обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідач укладав кредитний договір та приймав кошти і зобов'язувався його виконати у відповідності до норм чинного законодавства. Поручителі за договорами поруки взяли на себе зобов'язання, однак належним чином їх не виконали. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи наведене, а також клопотання [PERSON] щодо не застосування стягнення неустойки, суд приходить до висновку про необхідність звільнення відповідачів від сплати неустойки, оскільки дійсно внаслідок збігу об'єктивних обставин, що мали істотне значення, відповідач не мав можливості своєчасно та в повному розмірі виконувати покладені на нього зобов'язання згідно кредитного договору, у зв'язку із чим допустив заборгованість. Що стосується позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд приходить до наступного висновку: Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, на час ухвалення даного рішення вступив в силу Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. Згідно ч. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014 р., протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ч. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Встановлено, що кредит отриманий [PERSON] є споживчим та укладений в іноземній валюті, площа квартири, яка є предметом іпотеки менше 140 кв.м. (69 кв.м.), і така є постійним місцем проживання іпотекодавця (підтвердженням чого є відмітка в паспорті [PERSON]). Як свідчить Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення (corrupt.informjust.ua), відповідачі не є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що іпотекодавець має у власності якесь інше нерухоме житлове майно, то суд приходить до висновку, що на дані правовідносини поширюється дія мораторію, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Матеріали справи не містять доказів, що на дані правовідносини, які виникли між сторонами не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд констатує, що в даному випадку ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і на момент вирішення справи йому було відомо про існування такого мораторію, а відтак саме позивач повинен доводити, що дія мораторію не поширюється на даний іпотечний договір. Водночас, позивач не позбавлений можливості звернутись з даним позовом після закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який носить тимчасовий характер. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial