Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

ПАТ "Акцент-Банк" (далі Банк) звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, мотивуючи позов тим, що 24.02.2011 р. відповідач отримав кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк дії картки. Складовою частиною договору є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Порядок користування платіжною карткою» та «Тарифи», з чим погодився відповідач, підписавши договір, а також погодився на зміну розміру кредитного ліміту. У позові позивач посилається на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов'язань станом на 11.09.2016 р. виникла заборгованість у розмірі 14828,79 грн., яку разом з судовими витратами просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився. На час розгляду справи до суду не повернулося рекомендоване поштове повідомлення про одержання чи не одержання судової повістки. З довідки секретаря содового засідання вбачається, що конверт з судовою повісткою відповідача [PERSON] повертається на зворотною адресою у зв'язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що також підтверджується роздруківкою з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта». Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що відповідач у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України є таким, який повідомлений про час та дату розгляду справи належним чином, та визнає його неявку з неповажних причин. Приймаючи до уваги згоду позивача та неявку відповідача судом 22 листопада 2016 року відповідно до вимог ст.224 ЦПК України винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, розмір яких визначається сторонами у кредитному договорі з урахуванням вимог ст. 1056-1 ЦК України. Згідно з ст.526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Судом встановлено, що позивач та відповідач 24.02.2011 р. року уклали договір, згідно з яким відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 3800,00 грн., що підтверджується копією договору, доданим до матеріалів справи. Відповідно до укладеного договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками, а також оплачувати комісії та штрафи на умовах, передбачених Договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком за договором №б/н від 24.02.2011 року, укладеним між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON], станом на 11.09.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 14828,79 грн. а саме: заборгованість за тілом кредиту - 3893,24 грн., заборгованість за процентами - 9153,23 грн., за комісією і пенею - 600,00 грн., штрафи - 500 грн.(фіксована частина) і 682,32 грн.(процентна складова). Всупереч вимогам ст. 1049 ЦК, яка передбачає повернення позикодавцеві позики в строк і в порядку, що встановлені договором, відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК. Зважаючи на викладене підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами, за комісією і пенею, всього 13646,47 грн. Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500,00 грн. і 682,32 грн. з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, встановлених договором або законом, є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Поняття та види неустойки визначено у ст. 549 ЦК України, за змістом якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що штраф і пеня є видами неустойки як міри цивільно-правової відповідальності боржника, що наступає у разі порушення останнім взятих на себе зобов'язань, а не окремими видами штрафних санкцій, які можуть застосовуватися одночасно та незалежно один від другого. Штраф і пеня як різновиди неустойки обчислюються у відсотках від суми невиконаного, неналежно виконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання. Відповідно до п. 8.6 Умов договору позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно із доданим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованість відповідача за штрафами становить - 500,00 грн. і 682,32 грн. Із наведеного розрахунку вбачається, що позивач нарахував неустойку у виді штрафу на суму заборгованості по кредиту, до якої було включено і суму нарахованої пені, тобто застосував до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність, а саме: два різновиди (штраф і пеню) одного й того ж самого виду відповідальності (сплата неустойки) за одне й те ж порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором), що є неприпустимим. В порушення ст. 549 ЦК України вимоги позивача про стягнення одночасно штрафу і пені за порушення відповідачем зобов'язання є безпідставними, оскільки з урахуванням встановленої Конституцією України неприпустимості подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення ці поняття є взаємовиключними і не можуть застосовуватися одночасно. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позивачем понесені судові витрати на загальну суму 1378 грн. на сплату судового збору, що підтверджується копією платіжного доручення, долученого до матеріалів справи. Враховуючи те, що задоволено 92% позовних вимог (13646,47 грн. від 14828,79 грн. складає 92%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1267,76 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1378 грн. х 92 % / 100).

Outcome: partial