Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Представник ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 26.12.2012 року в розмірі 11 760 грн. 81 коп. та судові витрати в розмірі 1 600 грн. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт від 26.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4 719 грн. 18 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Свій обов'язок згідно до договору Банк виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 07.12.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 11 760 грн. 81 коп. в тому числі: 3 800 грн. 07 коп. заборгованість за кредитом, 2 506 грн. 41 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 952 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 1 502 грн. 33 коп.. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю, безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. 26 грудня 2012 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої [PERSON] надано строковий кредит в сумі 4 719 грн. 18 коп. на строк 24 місяці, з 26.12.2012 року по 31.12.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 4 719 грн. 18 коп., в обмін на зобов»язання позичальника по повернення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1, 5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані у Заяві, Умовах і правилах строки. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договром банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договром, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. Відповідно до п.2.1 цього Договору банк зобов'язується надати позичальникові строковий кредит в сумі 4 719 грн. 19 коп. на строк 24 місяці з 26.12.2012 року по 31.12.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 4 719 грн. 19 коп., в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1, 5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, що вказані у Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 236 грн. 15 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2014 року. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил в разі невиконання зобов'язань на вимогу банку [PERSON] зобов'язалася виконати зобов'язання з повернення Кредиту, в тому числі простроченого кредиту Овердрафта, оплати винагороди банку. Відповідно до п.1.3, 1.3.1, 1.3.3, 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 31 день позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 1502 грн. 33 коп. Згідно п. 2.8 угоди при порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, останній зобов'язався сплатити банку пеню, розмір якої вказано в Умовах і правилах за кожен день прострочки. Як встановлено судом, свій обов'язок згідно кредитного договору Банк виконав у повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 07.12.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 11 760 грн. 81 коп. в тому числі: 3 800 грн. 07 коп. заборгованість за кредитом, 2 506 грн. 41 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 952 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 1502 грн. 33 коп.. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. При обгрунтуванні заперечень проти позову представник відповідача посилається на те, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт є нікчемним договором, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання відповідачем картки з кредитним лімітом, не надано документів щодо зняття готівкових коштів, з такої картки та внесення готівки для погашення плати за користування такою карткою, а наданий позивачем розрахунок заборгованості невірний та неповний. Суд вказані твердження представника відповідача до уваги не приймає виходячи з наступного. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставі її вимог або заперечень. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст.ст.202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. В ст. 1055 ЦК України встановлено, що Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 638, 640 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Як вбачається із Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт, остання укладена у письмовій формі, підписана представником банку та відповідачем, при цьому відповідачем суду не надано жодного належного доказу того, що нею вказана угода не підписувалась та відповідно не укладалась. Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором, виписки по рахунку карти [NUMBER] за період з 01.02.2012 року по 24.03.2017 року та із фотокартки клієнта з продуктом/карткою вбачається, що відповідачем було отримано платіжну картку [NUMBER], за її допомогою здійснювались розрахунки через платіжні термінали в магазинах та здійснювалось погашення заборгованості за вказаним договором. Також відповідачем та її представником суду не надано жодного належного доказу того, що наданий суду представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором є невірним, при цьому останніми суду будь - якого іншого розрахунку не надано, клопотання про проведення відповідної експертизи не заявлялось. Відповідно до розрахунку заборгованості, що надана позивачем, позивач нараховував відповідачу суму комісії та пені у розмірі 3 952 грн., що окремо в розрахунку не обраховано. Між тим, в судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що вказана сума є пенею, що нарахована накопичувальним підсумком за прострочення виконання зобов»язань за кредитним договором.Таким чином вказана пеня має правову природу неустойки. Разом з тим, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь неустойку відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, а саме штраф у розмірі 1 502 грн. 33 коп. Проте, згідно правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6 - 2003цс15, цивільно - правова відповідальність - де покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов»язків, як заходу цивільно - правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зважаючи на вищевикладене та відповідно до ст..549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв»язку з спливом позовної давності. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.ст. 257, 260, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу і перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст..258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст..259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. П.1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог Банку по поверненню кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Між тим, згідно ст..207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 01.07.2015 року по справі №6 - 757цс15, Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Представником позивача суду не надано жодного належного доказу того, що вказані Умови і правила надання банківських послуг були підписані відповідачем, в зв»язку з чим відсутні підстави вважати ці Умови складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Враховуючи вищевикладне, встановлені обставини справи, строк, на який позивачем відповідачу надано кредит, відповідно до умов договору від 26.12.2012 року, дату звернення позивача до суду з даним позовом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 800 грн. 07 коп. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2 506 грн. 41 коп., а всього стягнути 6 306 грн. 48 коп., а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу необхідно відмовити відповідно у зв»язку з спливом позовної давності та необґрунтованістю. Відповідно до ст.88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 739 грн.

Outcome: partial