Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач у квітні 2021 року звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини, що проживає разом з позивачем. Також просить стягнути аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною віку трьох років з підстав того, що позивач не має змоги забезпечити себе, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у сумі 15 000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.04.2021 у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що він добровільно сплачує позивачу аліменти на утримання їх спільної дитини, а також приймає участь у додаткових витратах на дитину. Враховуючи викладене, визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на утримання дитини, та 1/6 частини його заробітку на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років, проти стягнення з нього витрат на правову допомогу заперечував. Позивач подала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилась, однак її представник подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак його представник подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги визнала частково в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки, а також 1/6 частини його заробітку на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років, крім того, заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що з 25.06.2016 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1058. Доказів розірвання шлюбу суду не надано. Від вказаного шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання сина, хоча знає про необхідність надання такої допомоги та має змогу це робити. В свою чергу відповідач погоджується із наявним у нього обов`язком щодо утримання дитини, разом з тим, вказує, що він добровільно сплачує позивачу аліменти на утримання їх спільної дитини, а також приймає участь у додаткових витратах на дитину. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивача, беручи до уваги участь відповідача в утриманні сина, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини, аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно починаючи з 19.04.2021 до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача слід зазначити наступне. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання матері дитини, яка потребує такої допомоги, проте може її надавати. Згідно із частиною 2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст.84 СК України встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 1 та 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного, враховуючи те, що малолітня дитина, якій не виповнилося три проживає з позивачем, а також зважаючи на матеріальний стан відповідача, суд вважає можливим стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , віку трьох років. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що позивач уклала з Адвокатським об`єднанням "ЕКСПАТПРО" договір про надання правової допомоги від 06.04.2021, відповідно до умов якого Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати позивачу правову допомогу, а позивач зобов`язувалась сплатити Об`єднанню необхідні витрати, пов`язані з виконанням договору. Крім того, надано додаток №1 до вказаного договору від 06.04.2021 відповідно до якого позивач зобов`язалась сплатити Об`єднанню гонорар у сумі 15 000,00 грн. Разом з тим, позивачем на підтвердження виконаних робіт представником не надано до суду акту про надану правову допомогу з детальним описом робіт, виконаних адвокатом, а також не надано підтвердження оплати витрат на правничу допомогу. Таким чином, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає, а тому у задоволенні даних вимог повинно бути відмовлено. На підставі викладеного, керу ючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд -

Outcome: partial