Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків. В зазначеному позові позивачка просила суд: хвалити рішення, яким дозволити виїзд за межі України доньці - [PERSON], [INFO], протягом часу з 7 липня по 30 серпня 2015 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила про те, що перебувала у шлюбі з відповідачем по справі, [PERSON] з 22 червня 2007 року. На підставі рішення Оболонського районного суду м. Каєва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] Однак, позивач починаючи з дня набрання законної сили вказаного рішення та по сьогоднішній день не надає доньці матеріальної допомоги у відповідності до ухваленого судом рішення, у зв'язку з чим спільна із відповідачем малолітня дитина протягом вже більше останніх чотирьох років знаходиться та продовжує знаходитись виключно на повному матеріальному утриманні позивача. Оскільки відповідач грубо порушує права та інтереси доньки та не надає дозволу на її виїзд за межі України на відпочинок, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та прав дитини із даною позовною заявою про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, просила суд: дозволити виїзд за межі України доньці - [PERSON], [INFO], протягом часу з 20.10.2015 року (з дня прийняття рішення) до 30 серпня 2017 року. Позивач - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засіданні не з'явився, явку свого представника не забезпечив, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав, поштова кореспонденція, направлена на його адресу, яка відповідає даним відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві, повертається за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації та не отримує поштову кореспонденцію, суд вважає відповідача повідомленим належним чином про розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі з 22.06.2007 року по 12.11.2010 року, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва (а.с.9). Від вказаного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.02.2008 року (а.с.10). 12.11.2010 року Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1000,00 грн. щомісяця (а.с.11). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2015 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за аліментами на утримання доньки [PERSON], [INFO] у сумі розміром 22511,30 грн. та неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 165 409,87 грн. (а.с. 12). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає дозволи на виїзд дитини за кордон, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду. При цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди в судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька може зайняти стільки часу, що на момент набранням рішенням законної сили, сплинуть встановлені строки для оформлення проїзних документів, зокрема, коли для права в'їзду в держави необхідно отримання візи в посольстві чи консульській установі, приймає до уваги, що в судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Виходячи з викладеного та приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] частково знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи і можливо надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO] з моменту набрання рішенням суду законної сили та до 30 серпня 2017 року у супроводі її матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], оскільки самостійно виїжджати дитина не може без оформлення дозвільних документів матері, а позовні вимоги не містять вимоги про надання дозволу на виїзд без згоди матері, а також вказана категорія справ не передбачає негайного виконання рішення суду. Враховуючи часткове задоволення судом позову, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial