Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Відповідач є батьком [PERSON] , який [INFO] досяг повноліття, і продовжує навчання на 2 курсі денної форми навчання у Вінницькому національному технічному університеті. Заявляючи, що на даний час спільний з відповідачем син [PERSON] знаходиться лише на її утриманні, а батько самоусунувся від допомоги, 10 серпня 2021 року [PERSON] подала до суду позов про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на період навчання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно. Ухвалою від 19 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом, відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження (а.с. 21).Ухвалою від 07 вересня 2021 року справу призначено до розгляду по суті (а.с. 30). В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила: Спільний з відповідачем син [PERSON] у червні 2021 року досяг повноліття, і з тим відповідач припинив сплату аліментів на сина. В той же час син продовжує навчання у Вінницькому національному технічному університеті на контрактній формі навчання. Вартість навчання складає понад 18 тисяч гривень на рік, крім того, син проживає у гуртожитку, за який сплачує в середньому 800 гривень на місяць. Крім того, оскільки син навчається стаціонарно, він не може працевлаштуватися та самостійно забезпечити свої потреби у харчуванні, витратах на придбання навчальних засобів, в оплаті проїзду і т.п. Сама вона не працює, але знаходить можливість матеріально забезпечити сина. Однак вважає, що батько також має можливість в розмірі 3 тисячі щомісячно надати матеріальну допомогу на сина. Відповідач позовні вимоги визнав частково у сумі 1200 гривень і пояснив: Він в даний час не працевлаштований, проживає з іншою жінкою, в якої є два дорослих сина, але яким також іноді потрібно надати якусь матеріальну допомогу. Він переніс три операції, не може займатися будь-якою роботою, а з тих підробітків, які він може знайти і виконати, він не матиме змоги сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж 1200 гривень на місяць. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши надані сторонами докази та проаналізувавши чинне законодавство щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Сторони є батьками уже повнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), який навчається на 2 курсі денної контрактної форми навчання у Вінницькому національному технічному університеті, що стверджується довідкою ВУЗу № 264 від 21.07.2021 (а.с. 8). Позивач стверджує, що у зв`язку із продовженням навчанням сина, останній потребує батьківської участі в його утриманні на харчування, одяг, проживання, проїзд з дому до місця навчання, придбання підручників та оплаті вартості навчання. Також позивач стверджує, що самостійно утримує сина. На такі витрати на підставі ст. 199 СК України вона просить стягнути з батька утримання в сумі 3000 гривень щомісячно. На ствердження позовних вимог позивач подала до суду договір № 0420116 від 14.09.2020 про навчання у Вінницькому національному технічному університеті за освітньо-професійною програмою «Бакалавр» (за кошти фізичних осіб) (а.с. 9-10), довідку ВУЗу про період навчання (а.с. 8), квитанції про оплату вартості навчання та гуртожитку (а.с. 13, 14). Довідкою старости Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради № 304 від 07.07.2021 (а.с. 15) стверджуються пояснення позивача про те, що син [PERSON] перебуває лише на її утриманні. Такий факт в судовому засіданні не заперечив і сам відповідач. Відповідач, визнаючи позовні вимоги частково,на ствердження свого матеріального стану та стану здоров`я подав суду витяг з трудової книжки (а.с. 24), відповідно до якого з травня цього року йому припинено виплату допомоги з безробіття і він в даний час не працевлаштований (а.с. 24), а також довідку військово-лікарської комісії № 134/624 від 15.02.2018 (а.с. 25), акт дослідження стану здоров`я № 642 від 15.02.2018 (а.с. 26) та висновок лікаря-хірурга № 642 від 15.02.2021 (а.с. 27), з яких слідує, що у 2013 році [PERSON] було зроблено операцію, а тепер має місце хронічна рецидивна нориця епітеліальної куприкової кістки. У ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Повнолітній [PERSON] навчається на денній формі навчання за контрактом Вінницькому національному технічному університеті (а.с. 8, 9-10), оплата за його навчання складає 68 800 гривень за весь період навчання за освітньо-професійною програмою «Бакалавр» та 17 200 гривень за перший курс навчання відповідно. Таким чином, у відповідача виник обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідач не заперечив необхідність участі в утриманні повнолітнього сина, визнавши частково його позовну вимогу, а тому вимога про стягнення утримання на повнолітнього сина підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так, при визначені розміру аліментів суд має взяти до уваги стан здоров`я а матеріальний стан і дочки, і батька, наявність у відповідача інших утриманців та майна, інші обставини, що мають значення для справи. У цій справі є беззаперечно доведеним факт, відповідно до якого, щороку мати позивача зобов`язана сплачувати за його навчання 17 200 гривень, а також несе витрати на проїзд сина до навчального закладу, оплату проживання поза межами дому, харчування і т.п. Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежить від різних обставин, які має оцінити суд. У цій справі суд вважає обґрунтованим клопотання позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій формі, оскільки і відповідач визнав вимогу про такий спосіб утримання аліментів. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18. З врахуванням вартості навчання, вартості гуртожитку, мінімальної потреби на щоденне харчування розмірі 100 гривень та проїзд додому і назад до навчального закладу, то місячна потреба сина сторін у матеріальному забезпеченні становитиме приблизно 6 тисяч гривень. Враховуючи рівний обов`язок сторін з утримання сина, відповідальність відповідача становить біля 3 тисяч гривень. Однак, [PERSON] із 16 травня 2021 року ніде не працює і йому припинено виплату допомоги по безробіттю. Він має певні проблеми зі здоров`ям. В той же час, повнолітній син сторін проблем зі здоров`ям не має (принаймні суду про це докази не надані), він має можливість після закінчення навчального процесу працевлаштуватися на роботу з погодинною оплатою і таким чином частково забезпечити себе матеріально на рівні з батьками. За таких обставин, суд вважає доведеним фактом фінансову можливість відповідача надавати утримання сину [PERSON] та доведену потребу повнолітнього сина сторін в матеріальному утриманні зі сторони батька в розмірі 2000 гривень щомісяця. Можливість відповідача надавати таке утримання у розмірі 3 тисячі гривень позивач суду не довела. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 10 серпня 2021 року. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 908 гривень.

Outcome: partial