Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 травня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання відповідач не з`явився повторно, сповіщався належним чином за адресою своєї реєстрації, поштовий конверт повернутий до суду з відміткою про неможливість доставлення (зона проведення антитерористичної операції), та шляхом повідомлення на сайті суду. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.02.2020 року постановлений заочний розгляд даної справи за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, уважно вивчивши доводи позову, суд дійшов до наступного: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2003 року. Рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області справа № 2-1792/11 шлюб розірвано. Від цього шлюбу народжений [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із виникненням військової агресії РФ наслідком якої стала окупація частини території Донецької та Луганської областей України, мама з дитиною тимчасово виїхали з окупованої частини України в Одеську область, де отримали статус тимчасово переміщених осіб. Батько залишився проживати у м. Хрустальний Луганської області і працює у Краснолуцькому територіальному відділі МНС невизнаної влади окупантів. 30.09.2011 року Краснолуцьким міським судом Луганської області виданий виконавчий лист на виконання рішення у справі № 2-1793 яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі однієї чверті від усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з 22.07.2011 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 22.11.2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 29912454 з виконання вказаного виконавчого документу. На теперішній час аліменти не сплачуються, і існує велика заборгованість по сплаті аліментів. Позивач посилаючись на те, що економічна ситуація у державі істотно змінилась просить суд збільшити розмір аліментів до 1500 грн. Також, послалась на те, що дитина позбавлена права вільно перетинати державний кордон України без спеціального дозволу батька, чим порушуються права та законні інтереси дитини. Дитина в теперішній час проживає із мамою (позивачкою) Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує, що кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на обгрунтування своїх вимог чи заперечень. Суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання неповнолітньої дитини (дітей). Таким чином, суд знаходить можливим збільшити розмір аліментів на утримання дитини. За правилом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання рішенням суду законної сили. З відповідача слід стягнути судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати за Законом. Вирішуючи питання позову в частині надання дозволу на виїзд дитини за межі держави без згоди батька суд виходить з наступного: Законом України від 07 грудня 2017 року № 2234-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» (далі - Закон від 07 грудня 2017 року № 2234-VIII), який набрав чинності 06 лютого 2018 року, статтю 157 СК України було доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби у порядку, встановленому законом». Тобто, на час звернення позивача до суду у травні 2019 року зміни внесені Законом від 07 грудня 2017 року № 2234-VIII у статтю 157 СК України є чинними. Тому суд при вирішенні спірних правовідносин керується саме цими нормами матеріального закону. Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 10 Конвенції дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку ( order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Отже відповідно до положень частини п`ятої статті 157 СК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою навчання дитини за кордоном за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що місце проживання дитини визначено з мамою як тимчасово переміщені особи з тимчасово окупованих територій України. Судом встановлено, що відповідач має перед позивачем заборгованість зі сплати аліментів, стягнутих на підставі судового рішення, виконавче провадження не здійснюється відповідним органом ДВС (а.с 16 (+зворот)). Таким чином з урахуванням встановлених судами обставин справи та аналізу вищевказаних норм законодавства позивач, як законний представник малолітньої дитини місце проживання якої визначено разом з нею обрала неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою її навчання, розвитку, лікування, виховання, за кордоном за наявності довідки про заборгованість зі сплати аліментів. Отже враховуючи всі обставини встановлені судом, позивачу для тимчасового вивезення її дитини за межі України з метою навчання з урахуванням Закону від 07 грудня 2017 року № 2234-VIII, яким статтю 157 СК України було доповнено частиною п`ятою, не потрібно отримувати дозволу батька дитини, який на час такого виїзду має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, тому обраний нею спосіб захисту є неналежним. Суд нагадує, що норми Закону України мають вищу юридичну силу над підзаконними нормативними актами (Правила, Положення та інше), а тому суд не застосовує до даних правовідносин Правил перетинання державного кордону громадянами України якими, усупереч Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» та статті 157 СК України, передбачено обов`язок надання згоди другого з батьків на тимчасовий виїзд дитини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У випадку створення позивачу перешкод у вивезенні малолітньої дитини за кордон іншими особа або установами, вона не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом, або іншим шляхом захистити свої порушені права. Враховуючи наведене, в частині позовних вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх вимог. Питання судового збору в частині вимог, що оплачуються ним, не ставилось. В частині збільшення розміру аліментів позивач звільнена від сплати судового збору законом, тому судовий збір в цій частині позову підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial