Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 15 772,81грн., шкоду, спричинену здоров'ю позивача в розмірі 9820,01 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 29.06.2014р. близько 17.00 год. відповідач, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21061 д.н.з. [NUMBER], рухаючись по спуску Весніна в м. Харкові зі сторони вул. Матюшенко у бік вул. Пушкінська, обрав таку швидкість руху і такі прийоми управління транспортним засобом, при яких, втратив контроль над керуванням автомобіля, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення із зустрічним автомобілем АЗЛК-2141 д.н.з. [NUMBER], яким керував позивач, в результаті чого було скоєно ДТП, в якій позивачеві було отримано тілесні ушкодження. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2014р. відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк на 1 рік. 26.09.2014р. вирок набув чинності. В результаті вчинення відповідачем кримінального правопорушення, позивачеві була завдана матеріальна шкода, яка полягає в пошкодженні майна, зокрема автомобіль АЗЛК-2141 д.н.з. [NUMBER], який прийшов в повну технічну несправність. Відповідно до звіту №43/07/14 про оцінку колісного транспортного засобу, дійсна (ринкова) вартість транспортного засобу складає 15 772,81 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 28 031,03 грн. Таким чином, матеріальна шкода полягає в фізичному знищенні автомобіля АЗЛК-2141 д.н.з. [NUMBER] та складає 15 772,81 грн. Крім того, спричинена шкода здоров'ю позивача. Після ДТП та по сьогоднішній день позивач приймає знеболювані препарати, придбані ліки на суму 1294,01 грн. Позивач з моменту спричинення шкоди не працював, тому загальний розмір шкоди, спричиненої ушкодженню здоров'я позивача складає 9820,01 грн. Позивачеві була також завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 10 000,00 грн., оскільки був змінений ритм життя, змінений психологічний стан позивача. В судове засідання представник позивача [PERSON] з`явилась, позов підтримала, просила задовольнити. Предствник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явилась, позов визнала частково, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 15 772,81 грн., а інші позовні вимоги є такими, що не знайшли підтвердження в повному обсязі, тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання з'явився, просив позов задовольнити та повідомив, що свій автомобіль АЗЛК-2141 д.н.з. [NUMBER] він передав позивачеві в користування та вважає, що ніякого відношення до цього автомобілю вже немає. Представник третьої особи МТСБУ в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність та вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтований та підлягає задоволенню, в інші частині представник третьої особи покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що 29.06.2014р. близько 17.00 год., відповідач, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21061 д.н.з. [NUMBER], рухаючись по спуску Весніна в м. Харкові зі сторони вул. Матюшенко у бік вул. Пушкінській обрав таку швидкість руху і такі прийоми управління транспортним засобом, при яких, втратив контроль над керуванням автомобіля, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення із зустрічним автомобілем АЗЛК-2141 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія позивача, та з подальшим зіткненням автомобіля АЗЛК-2141 д.н.з. [NUMBER] з автомобілем «Део Ланос» д.н.з. [NUMBER] під керування водія [PERSON], які рухались в попутному напрямку, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.1 та 12.4 ПДР України. Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2014 року відповідач був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому основне покарання у вигляді одного року обмеження волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі вимог ст.. 75 КК України - від призначеного основного покарання відповідача звільнено з іспитовим строком 1 рік. Вказаний вирок набув чинності 26.09.2014р. (а.с. 8-9). Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль АЗЛК 2141201, держ. номер. [NUMBER] належить [PERSON]. (а.с. 42). Відповідно до звіту №43/07/14 про оцінку транспортного засобу від 22.08.2014р., розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля в результаті ДТП складає 15 772,81 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 28 031,03 грн. (а.с. 10-34). Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7406244 від 29.10.2013р. відповідальність позивача автомобіля АЗЛК 2141201, держ. номер [NUMBER], застрахована в ПрАТ «СК «Альфа-Страхування», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000грн., та встановлена франшиза в розмірі 1000,00 грн. (а.с. 35). Автомобіль ВАЗ 21061 д.н.з. [NUMBER], який належить відповідачеві взагалі не має полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальними правилами, зазначеними у вище вказаних нормах , тягар цивільної відповідальності у випадку завдання шкоди має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій транспортного засобу з вини якого сталась ДТП. Відповідно до абз. 1,2 п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Пунктом 13 вказаної Постанои Пленуму №4 зазначено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Тому, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме з відповідача слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 15 772,81грн., що також не оспорюється та визнається представником відповідача [PERSON] та представником третьої особи МТСБУ. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надала заяву про передання автомобілю АЗЛК-2141201 д.р.н. [NUMBER] відповідачеві (а.с. 62), тому суд відповідно до п. 14 зазначеної постанови передає вказаний автомобіль відповідачу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Але, представником позивача [PERSON] в судовому засіданні не надано ніяких доказів, що позивач був протягом цього часу непрацездатним. Крім того, до матеріалів справи додано довідка, в якій вказано, що 29.06.2014 року позивачеві надана медична допомога амбулаторно та від госпіталізації він відмовився (а.с. 37) , консультативний висновок №796183 (а.с. 73), крім того долучені квитанції на купівлю ліків, але до матеріалів справи не долучені призначення лікаря на вказані ліки та взагалі не долучені докази, що дані ліки купляв позивач для власного споживання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, позовна вимога в частині стягнення матеріальної шкоди, спричинену здоров'ю позивача в розмірі 9820,01 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, що позивачем понесені витрати в розмірі 1294,01 грн. саме на власне лікування та що весь час він, починаючи з 29.062014року він був непрацездатним. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини... Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10 000 гривень є надмірним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, тривалий час він позбавлений можливості використовувати автомобіль, що суттєво погіршує якість його життя, повинен надавати пояснення в органах внутрішніх справ, страховій компанії, суді, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, але інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті ,тощо) не надано. Тому суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди, за вказаних обставин, є відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень. Питання компенсації витрат на правову допомогу врегульовано ст. 84 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial