Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитного договору № 1991 від 26.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 330000 грн. 00 коп. на строк 120 місяців з терміном термін остаточного погашення кредиту не пізніше 20 липня 2017 року з зобов'язанням сплачувати 16,0% відсотків річних за користування кредитом. Відповідно до п.1.5 кредитного договору, [PERSON] зобов'язався щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 5636 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 20 серпня 2007 року на відповідні позичкові рахунки, відкриті у філії - Харківське обласне управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Вказував, що п.4.3.1 кредитного договору передбачав, що [PERSON] зобов'язався повернути кредит в сумі 330000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань сплатити штрафні санкції. Проте відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23.09.2014 року дорівнює 224095 грн. 59 коп., що складається з простроченої заборгованості за кредитом у сумі 164192 грн. 91 коп., нарахована сума пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків - 41526 грн. 41 коп.; нарахована сума 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) за несвоєчасне повернення кредиту - 5511,99 грн.; нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту - 6436 грн. 68 коп.; нарахована сума 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) за несвоєчасне повернення відсотків - 3545 грн. 33 коп.; нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків - 2882 грн. 28 коп. Вказував, що в забезпечення виконання зобов'язання за договором № 1991 від 26.07.2007 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки № 1991/1 від 26.07.2007 року, відповідно до п.3.1 якого поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитом та судові витрати. 22 вересня 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ДОБУ» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» із вимогою поруки №1991/1 від 26.07.2007 року припиненою. В обґрунтування позову зазначив, що у відповідності до п.1 Додаткового договору №1 від 17.09.2008 року до Кредитного договору був викладений п.5.1 Кредитного договору та була збільшена процентна ставка, яка склала 18 % річних. Тобто, був збільшений обсяг відповідальності поручителя, оскільки [PERSON] як поручитель поручився за належне виконання позичальником [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором за процентною ставкою 16%. Ухвалою суду від 23.09.2014 року первісний та зустрічний позови були об'єднанні в одне провадження. В судовому засідання представник позивача Маркевич С.В., що діє на підставі довіреності від 16.06.2014 року (а.с.36) на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити, посилаючись на те, що відповідно до п.1.1 Договору поруки №1991/1 від 26.07.2007 року, укладеного між ВАТ «ДОБУ», [PERSON] та [PERSON] поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором №1991 від 26.07.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. У зв'язку з чим вказував, що укладання Додаткового договору №1 до Кредитного договору №1991 від 26.07.2007 року без повідомлення про це [PERSON] як поручителя, не тягне за собою припинення Договору поруки №1991/1 від 26.07.2007 року, укладеного між сторонами (а.с.64). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 14.08.2014 року в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «ДОБУ», оскільки вважав, що оскільки договір поруки №1991/1 від 26.07.2007 року є припиненим через підвищення відсоткової ставки за договором без згоди поручителя, то підстави для відповідальності [PERSON] за кредитним договором в якості поручителя відсутні. На задоволенні зустрічних позовних вимог до ПАТ «ДОБУ» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» наполягав, посилався на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти існування у нього суми боргу за кредитним договором №1991 від 26.07.2007 року в розмірі 164 192, 21 грн., проте не погоджувався з вирахуваними банком сумами 3% річних та інфляційних витрат, оскільки на його думку вимоги за період з 01.07.2011 по 19.08.2011 щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат є такими, що подані із порушенням строків позовної давності. Крім того, зазначав, що позивачем було невірно визначено строк виконання зобов'язання щодо сплати щомісячного ануїтетного платежу за кредитним договором ,внаслідок чого був невірно визначений період прострочення сплати зазначеного платежу. Дослідивши подані сторонами документи, вислухавши їх пояснення в залі суду, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між ВАТ «Державний ощадний банк України» (в подальшому назва була змінена на ПАТ «Державний ощадний банк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1991 від 26.07.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 330000 грн. 00 коп. на строк 120 місяців з терміном термін остаточного погашення кредиту не пізніше 20 липня 2017 року з зобов'язанням сплачувати 16,0% відсотків річних за користування кредитом. Відповідно до п.1.5 кредитного договору, [PERSON] зобов'язався щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтет ними платежами в сумі 5636 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 20 серпня 2007 року на відповідні позичкові рахунки, відкриті у філії - Харківське обласне управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Відповідно до п.4.3.1 - 4.3.3 кредитного договору передбачав, що [PERSON] зобов'язався повернути кредит в сумі 330000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань сплатити штрафні санкції. (а.с.13). Відповідно до п. 3.4 Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначений Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належить до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь - яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або майновим поручителем будь - яких зобов'язань за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку: - затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим Договором на один календарний місяць; - незгоди позичальника та/або майнового поручителя з пропозицією банку про зміну процентної ставки за користування кредитом та/або не підписання ним відповідних додаткових договорів згідно цього договору; - виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком банку призведуть до того, що позичальник не виконає свої зобов'язання по цьому Договору; - втрати предметом іпотеки ліквідності, виникнення обставин, що унеможливлюють звернення стягнення на предмет іпотеки; - неподання позичальником, на вимогу банку, даних, що стосуються його фінансового стану; - в разі порушення позичальником умов договору іпотеки, в тому числі в разі несплати платежів, порушення умов зберігання предмету іпотеки, в тому числі в разі несплати страхових платежів, порушення умов зберігання предмету іпотеки, що призвело до пошкодження, знищення та втрати його вартості, що обумовлена договором іпотеки. Відповідно до цього ж пункту договору, виконання позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги (а.с.13 зворотна сторона). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] згідно Розрахунку заборгованості по кредитному договору № 1991 від 26.07.2007 року (а.с.54) станом на 23.09.2014 року має заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 224095 грн. 59 коп., що складається з простроченої заборгованості за кредитом у сумі 164192 грн. 91 коп., нарахована сума пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків - 41526 грн. 41 коп.; нарахована сума 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) за несвоєчасне повернення кредиту - 5511,99 грн.; нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту - 6436 грн. 68 коп.; нарахована сума 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) за несвоєчасне повернення відсотків - 3545 грн. 33 коп.; нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків - 2882 грн. 28 коп. Суд вважає безпідставними посилання відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем строку позовної давності відносно вимог про стягнення з нього 3% річних та суми інфляційних витрат за період з 01.07.2011 року по 19.08.2011 року, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду із позовом 22.07.2014 року, тому передбачений Кредитним договором строк позовної давності, що дорівнює 3 роки, не сплив. Також суд не вбачає підстав для відмови у частині вимог позивача відносно нарахованої пені та 3 % річних та інфляційних витрат на підставі недоведеності, оскільки матеріали справи містять обґрунтований розрахунок (а.с.56-57) позивача, який вирахував ці суми, виходячи з суми простроченого боргу, індексу інфляції та кількості днів прострочення. Посилання відповідача [PERSON] на безпідставне вираховування позивачем індексу інфляції, навіть у період існування дефляції, спростовується графіком розрахунку, який долучив позивач (а.с.56-57), з якого вбачається, що у місяцях, де розмір індексу інфляції був на рівні 100% та нижче, збитки не нараховувались. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти існування у нього основної суми боргу за кредитним договором №1991 від 26.07.2007 року саме у розмірі, визначеному позивачем та підтвердив вірність внесення позивачем до розрахунку заборгованості всіх сум платежів, здійснених ним по зобов'язанню, а тому посилання [PERSON] на необхідність суду зменшити розмір боргу на 59902,69 грн. через невірність підрахунків пені, 3% річних та суми інфляційних витрат є безпідставними. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про солідарну відповідальність відповідачів та про позовну вимогу [PERSON] щодо визнання договору поруки №1991/1 від 26.07.2007 року припиненим, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2007 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договір № 1991 від 26.07.2007 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки № 1991/1 (а.с.15). Згідно п.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне, повне виконання Боржником зобов'язання за Кредитним договором №1991 від 26 липня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Проте, судом встановлено, що Додатковим договором №1 від 17.09.2008 року до Кредитного договору №1991 від 26.07.2007 року було внесено зміни до п.1.1 Кредитного договору, а саме в розмірі відсотків річних, який був збільшений з 16 до 18 % та п.1.5 Кредитного договору в розмірі ануїтетних платежів з 5635,00 грн. на 5935,00 грн. Всі інші умови Кредитного договору №1991 від 26.07.2007 року були залишені без змін (а.с.46). Ця додаткова угода була підписана між Банком та позичальником [PERSON], докази укладання її з поручителем [PERSON] або повідомлення його про її укладання матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 грудня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року №10-1393/0/4-12 вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Саме до цього зводиться правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2012 року (у справі 6-73цс12), що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судового рішення Верховного Суду України. У зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, що збільшивши розмір процентної ставки за кредитним договором, банк тим самим збільшив розмір відповідальності, який був покладений на поручителя [PERSON] відповідно до договору поруки №1991/1 від 26.07.2007 року без його згоди на це. Посилання представника позивача Маркевича С.В. на те, що відповідно до п.1.1 Договору поруки №1991/1 від 26.07.2007 року, укладеного між ВАТ «ДОБУ», [PERSON] та [PERSON] поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором №1991 від 26.07.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому, на думку суду не спростовують висновків суду про припинення договору поруки за ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки додаткових угод про зміну процентної ставки між банком та поручителем укладено не було, тобто доказів згоди поручителя на підвищення процентні ставки до 18 % та оформлення її у письмовій формі банком не надано. Посилання представника позивача Маркевича С.В. на п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 грудня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в частині того, що якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання, є також необґрунтованими, бо в договорі поруки №1991/1 від 26.07.2007 року не було передбачено таку можливість зміни розміру процентної ставки без додаткового повідомлення поручителя, а мова йшла лише про солідарну відповідальність поручителя за зобов'язаннями за Кредитним договором, а також за додатковими угодами, які укладені або в майбутньому можуть бути укладені. При цьому, відповідно до п.7.2 Кредитного договору було передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору викладаються в письмовій формі та набувають чинності з моменту їх підписання. Крім того, п. 4.3 договору поруки, який був укладений між позивачем та відповідачами, визначав, що порука припиняється у разі зміни Зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача до поручителя як солідарного боржника є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, а позовні вимоги поручителя [PERSON] про визнання договору поруки припиненим є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог до [PERSON] на користь позивача, то вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати в розмірі 2240 грн. 95 коп., які були сплачені ПАТ «ДОБУ» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» при зверненні до суду з позовом пропорційно до уточнених позивачем вимог та задоволених судом. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «ДОБУ» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при зверненні до суду із зустрічним позовом в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial