Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що на підставі укладеного договору № б/н від 15.01.2014 року відповідач отримав кредит в сумі 3 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 16.04.2018 року має перед Банком заборгованість у розмірі 105 483,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3 480,62 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 92 105,59 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 397,73 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 4 999,20 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 105 483,14 грн. за кредитним договором № б/н від 15.01.2014 року та судові витрати в сумі 1 762,00 грн. 06 червня 2018 року ухвалою суду у справі відкрито провадження. Відповідачу у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено позовну заяву з доданими документам та ухвалу про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, а також роз'яснено право подати відзив на позовну заяву. Зазначені документи [PERSON] отримав особисто 14.06.2018 року, про що свідчать матеріали справи (а.с. 52), однак, відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності або ж у судовому засіданні з повідомленням сторін не надавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.01.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В свою чергу, відповідач зобов'язався відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплатити комісії на умовах, передбачених договором (а. с. 28). Підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», відповідач погодився, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а. с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. В свою чергу відповідач свої зобов'язання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 16.04.2018 року має перед Банком заборгованість у розмірі 105 483,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3 480,62 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 92 105,59 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 397,73 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 4 999,20 грн. Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання(ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Положеннями пунктів 1.1.5.20, 1.1.5.21, 2.1.1.7.6., 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг визначена відповідальність позичальника за неналежне виконання обов'язків відповідно до законодавства України та умов договору, зокрема, у вигляді штрафу та пені (а.с. 19, 29, 31). Крім того, розрахунок розміру штрафу та пені наведений у Витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 9). Так, при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених договором, він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням відсотків та комісій, нарахованих на суму заборгованості. За несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів клієнт сплачує пеню у розмірі 0,24% від суми заборгованості + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. (другий місяць поспіль і більше). Враховуючи вищевикладене та норми статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (постанова ВСУ від 21 жовтня 2015 року № 6-2003-цс15). Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. та його процентної складової в розмірі 4 999,20 грн. задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 15.01.2014 року в сумі 99 983,94 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3 480,62 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 92 105,59 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 397,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1 762,00 грн. Будь-яких заяв, клопотань про стягнення з відповідача інших судових витрат позивачем не заявлено. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 99 983,94 грн., що складає 95 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд стягує з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1 673,90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial