Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для виїзду за кордон та в'їзду до іноземних країн малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без згоди їх батька, [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] дозволити тимчасовий виїзд за межі України малолітнім дітям - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу їх батька, [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до Польщі та інших країн-учасниць Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Єгипту, Туреччини, Болгарії, Чорногорія, Хорватії, ОАЕ, у період з 20 серпня 2016 року по 20 серпня 2021 року, у супроводі матері, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий Дрогобицьким МВ ГУМВС України в Львівській області 19.06.2007 року або у супровіді [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий Дрогобицьким МВ УМВС України в Львівській області 07.05.1996р. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 14.04.2007 року по 20.04.2015 року. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 20.04.2015 року їх шлюб з відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Їхні діти проживають постійно з нею. При тому, що місце реєстрації проживання відповідача та її з дітьми є одне і те ж - [ADDRESS], відповідач уже більше як три роки з нею та дітьми спільно не проживає. Вона самостійно займається їх вихованням та доглядом, матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Їхня дочка - [PERSON] потребує санаторно-курортне лікування біля моря, оскільки у дитини є певні захворювання. З метою оздоровлення доньки, [PERSON], та необхідності відпочинку за межами України (у зв'язку з подіями АТО), вона має намір придбати путівку для відпочинку на морі за кордоном. В той же час, їх син, [PERSON], часто хворіє на алергічні та легеново-дихальні захворювання, а тому виникла необхідність його оздоровлення і лікування за кордоном. На її думку така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дітей, вона матиме можливість оздоровити дітей в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Зі слів відповідача він перебуває за кордоном в Іспанії - хоча достовірної інформації вона не має. При спілкуванні з ним у мережі «Інтернет» по «Скайпу», на її вимогу надати належним чином оформлену згоду на виїзд дітей за кордон без його супроводу, її колишній чоловік пояснює, що не може це зробити так як він далеко знаходиться від посольства України та у нього відсутній український паспорт. Таким чином, її колишній чоловік [PERSON], батько малолітніх дітей, безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дітей за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Всупереч інтересам дітей, він ігнорує вимогу та не надає дозволу на виїзд їх за кордон. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], шкодить їх інтересам та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку. Відповідач не виконуючи своїх батьківських обов'язків щодо належного виховання та догляду за дітьми, не надає належним чином оформленої згоди на тимчасовий виїзд у супроводі матері малолітніх дітей за кордон для медичного оздоровлення та відпочинку за межами України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, які викладені нею в заяві, просить суд задоволити позовні вимоги. Одночасно вказала, що є офіційно працевлаштованою в Україні та не має наміру вивезти неповнолітніх дітей на постійне місце проживання за межі України. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про слухання справи по останньому відомому місцю проживанню, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в судовому засіданні Павловська О.В. вказала, що при вирішенні даного позову покладається на думку суду та просила врахувати права та інтереси неповнолітніх дітей. Небажання відповідача надати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до інформації з Дрогобицького МВ ГУ ДМС України у Львівській області, місце проживання та реєстрації відповідача [PERSON] є адреса: [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] виданих відповідно 228.08.2009 року та 22.02.2012 року, батьками малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] - відповідач по справі. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду про розірвання шлюбу від 20.04.2015 року у справі № 442/2052/15-ц, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Малолітні діти, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають разом з [PERSON] -позивачкою по справі, що підтверджується записами у будинковій книзі. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 Закону. За змістом ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно п.п.3 п.2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Як вбачається із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. На підставі наведеного, враховуючи те, що сторони спільно не проживають, батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема не надає матеріальної допомоги дітям, не цікавиться їх життям та вихованням, не надає належним чином оформленої згоди на тимчасовий виїзд у супроводі матері малолітніх дітей за кордон для медичного оздоровлення та відпочинку за межами України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів [PERSON] та [PERSON], а тому виходячи насамперед з інтересів дітей суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення даного позову. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial