Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, де просила визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями №8, які складаються з житлового будинку літ. Аа-а, житловою площею 33,6 кв.м, сараю літ. Б, убиральні літ. В, замощення І, огорожі І-4, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] помер її з відповідачами [PERSON] та [PERSON] батько - [PERSON] За життя померлому [PERSON] належав будинок [ADDRESS]. 1/3 частина вказаного будинку належала померлому на праві власності та була за ним зареєстрована, інші 2/3 частини будинку йому були подаровані згідно договору дарування від 17.08.1994 року відповідачем [PERSON] У встановлений законом строк вона та відповідачі подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого, але їм відмовили у оформленні спадкових прав на 2/3 частини домоволодіння у зв»язку з відсутністю державної реєстрації прав власності за померлим. У зв'язку з цим вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Представники відповідача виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі, вказали, що вони дійсно подали до нотаріальної контори у встановлений строк заяви про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON], заяв про відмову від частки у спадковому майні вони не подавали, але не заперечують проти визнання права власності на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS], що за життя належало їхньому батькові, за позивачкою. Треті особи - реєстраційна служба Кременчуцького міського управління юстиції та приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] - до судового засідання не з»явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до норм ст.1268 ЦК України садкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується, що померлий [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] від 09.04.2014 року про відмову у вчинення нотаріальної дії, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 03.07.2013 року подали заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] На підтвердження права власності спадкодавця на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] заявниками було подано правовстановлюючий документ, а саме, договір дарування від 17.08.1994 року. Згідно вказаного договору дарування [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 2/3 частини житлового будинку з будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] та в цілому складається з житлового будинку літ. Аа-а, житловою площею 33,6 кв.м, сараю літ. Б, убиральні літ. В, замощення І, огорожі І-4, розтащованих на землі держфонду. Договір дарування посвідчений 17.08.1994 року державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-3304. Вказаною вище постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] від 09.04.2014 року відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в рівних частках кожному [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] після померлого [PERSON] у зв»язку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] Згідно листа управління держземагенства у м. Кременчуці Полтавської області від 10.09.2013 року, станом на 01.01.2013 року відомості щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] відсутні. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім цього, ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3,4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об»єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок чи його частину, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Згідно ст..128 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час набуття права власності на частину жилого будинку [PERSON], право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст..12 Закону «Про власність» в редакції від 29.07.1994 року, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. За змістом зазначених нормативних актів, чинних на момент укладення договору дарування, виникнення права власності на житлові будинки (їх частину) не залежало від державної реєстрації цього права. Отже, [PERSON] за життя набув права власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Враховуючи те, що позивачка прийняла спадщину після померлого [PERSON], але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності реєстрації договору дарування, вона звернулася до суду з вказаним позовом, обравши саме такий спосіб захисту своїх прав, при цьому відсутній інший, передбачений законодавством спосіб набуття права власності на вказану частину спадкового майна,суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню. При цьому суд зазаначає, що спірні правовідносини фактично виникли між позивачкою та відповідачами [PERSON], [PERSON], які подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після померлого, а не між позивачкою та виконавчим комітетом Крюківської районної ради, який не є належним відповідачем у справі, тому в задоволенні вимог до даного відповідача слід відмовити.

Outcome: partial