Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначено, що 07.11.2017 року о 02год.55хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керуючи транспортним засобом ВАЗ 21013, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Запоріжжі, по вул. І.Сікорського,470при зустрічному роз?їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, унаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем DAFXF95.380 державний реєстраційний номер [NUMBER] ,(з напівпричепом «SHMITZ»державний реєстраційний номер [NUMBER] ) під керуванням водія [PERSON] ,та транспортним засобам було завдано механічні пошкодження.Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час настання ДТП не була застрахована, 12.03.2018 року власник вищевказаного пошкодженого транспортного засобу DAFXF95.380 державний реєстраційний номер [NUMBER] ,(з напівпричепом «SHMITZ» державний реєстраційний номер [NUMBER] ) [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та 10.05.2018 року позивач здійснив виплату у розмірі 29152,95грн., що підтверджується платіжним дорученням №904626 від 10.05.2018 року. Витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку та збір документів становлять 1500,00грн., отже, загальний розмір витрат складає 30652,95грн.. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована, він, як особа, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду. Просять суд стягнути з відповідача [PERSON] в порядку регресу завдану шкоду у сумі30652,95грн. та понесені судові витрати у розмірі 1921,00грн.. Представник позивачаМоторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з?явився. Про дату, час і місце судового засідання позивач був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку(а.с.46,47,56,59).Суду надана заява з проханням розглянути справу у відсутності їх представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують(а.с.48). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзиву на позовну заяву він не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судових повісток за адресою, вказаною позивачем як місця його проживання, на яку і було направлено повістки, оскільки відповідач не повідомив суду іншої адреси. Положеннями п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до наданої відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача [PERSON] - відсутня. Разом з тим, відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання у відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 11.04.2019 року та повторно 13.05.2019 року. Але, незважаючи на всі передбачені законом заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, відповідач до суду повторно не з`явився по невідомим причинам, відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило. З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував у поданій ним суду письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позов підлягаєчастковому задоволенню з наступних підстав. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ст.2 п.2.1. Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») Відповідно до ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи(обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства( ч.2 ст. 999 ЦК України). Положеннями п.9 ст. 7 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в України є видом обов`язкового страхування. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору(ч.1 ст. 979 ЦК України). Відповідно до п.21.3 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов?язана мати при собі страховий поліс(сертифікат). З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу(за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса(сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування(п.21.1 ст.21 Закону України № 1961-IV). З повідомлення [PERSON] І . до Моторного (транспортного) страхового бюро України про дорожньо-транспортну пригоду від 07.11.2017 року вбачається, що 07.11.2017 року о 02-30год. на вул. І.Сікорського,470 в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів DAF XF95.380 державний реєстраційний номер [NUMBER] , (з напівпричепом «SHMITZ» державний реєстраційний номер [NUMBER] ), які належать [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] та ВАЗ 21013 державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] .. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] в порушення вимог п.21.1 ст. 21ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не була застрахована(а.с.6-зворот.). Пунктом 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Відповідно до заяви від 12.03.2018 року про настання події, що має ознаки страхового випадку, [PERSON] звернувся до МТСБУ з проханням виплатити страхове відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу при ДТП, що мала місце 07.11.2017р.та перерахувати суму на його розрахунковий рахунок(а.с.7). Згідно пп.39.2.1п.39.2 ст. 39 Закону України № 1961-IV основним завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її завдання транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З постановиШевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2018 року, яка набрала законної сили 13.02.2018 року,вбачається, що відповідач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави за вчинення правопорушення, передбаченогост.124 КпАП України, з тих підстав, що 07.11.2017 року о 02год.55хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21013, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Запоріжжі, по вул. І.Сікорського,470при зустрічному роз?їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, унаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем DAF XF95.380 державний реєстраційний номер [NUMBER] ,(з напівпричепом «SHMITZ»державний реєстраційний номер [NUMBER] ) під керуванням водія [PERSON] ,та транспортним засобам було завдано механічні пошкодження(а.с.6). Положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України зокрема передбачено,що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії(бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно Звіту №6010/11/17 про оцінку транспортного засобу сідельного тягача DAF моделі XF95.380 державний реєстраційний номер [NUMBER] , складеному 07.11.2017 року ТОВ «Сател Груп», вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням фізичного зносу, а отже, майнової шкоди, становить 31057,12грн. з ПДВ(а.с.12-23). Згідно Звіту №6011/11/17 про оцінку транспортного засобу напівпричіп SHMITZ моделі SKO 24державний реєстраційний номер [NUMBER] , складеному 07.11.2017 року ТОВ «Сател Груп», вартість відновлювального ремонту вказаного напівпричепа з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 5383,42грн. з ПДВ(а.с.24-32). Відповідно до Довідки №1 МТСБУ від 03.05.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, сума відшкодування [PERSON] становить 29152,95грн.(а.с.11). Згідно Наказу МТСБУ про відшкодування з фонду захисту потерпілих №4357 від 08.05.2018 року, на підставі ст.41 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 №1961-ІV, приймаючи до уваги довідку №1 від 03.05.2018 року про розмір відшкодування шкоди та документи, надані по справі МТСБУ №45775, [PERSON] призначено виплату в рахунок відшкодування заподіяної шкоди у сумі 29152,95грн.(а.с.10-зворот.), та згідно платіжного доручення №904626 від 10.05.2018 року йому перераховано вказану суму(а.с.11-зворот.). Відповідно до п.38.2, п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, до яких відповідач не належить. Такі ж положення закріплені у статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, враховуючи вище наведене, суд приходить до переконання, що слід задовольнити позовні вимоги МТСБУ в частині стягнення з відповідача [PERSON] в порядку регресу суми у розмірі 29152,95грн., яка була призначена до виплати як сума страхового відшкодування заподіяної потерпілому [PERSON] шкоди та йому виплачена, оскільки вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджені належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами, якими є довідка №1 МТСБУ від 03.05.2018 року, наказ МТСБУ про відшкодування з фонду захисту потерпілих №4357 від 08.05.2018 року, платіжне доручення №904626 від 10.05.2018 року. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми витрат на встановлення розміру збитків та збір документів у розмірі 1500,00грн., яка включена позивачем до суми відшкодування шкоди, суд приходить до переконання, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до платіжних доручень №541904 та №541905 від 19.01.2018 року МТСБУ сплатило на користь Сател Груп 700,00грн.+800,00грн.= 1500,00грн. з призначенням платежу: оплата послуг аваркома (експерта) по справі №45775 згідно рахунку №СФ-0000328 від 05.12.2017 року, ТЗ [NUMBER] (а.с.11). Але, витрати по вартості послуг аварійного комісара не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому в рахунок страхового відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу при ДТП, а вони є наслідком виконаних робіт.Право МТСБУ після сплати страхового відшкодування подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, стосується саме виплаченої суми страхового відшкодування (п.38.2, п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а не інших витрат, понесених позивачем при здійснені своїх повноважень. Отже, можливість стягнення МТСБУ в порядку регресу сум витрати на встановлення розміру збитків та збір документів (витрат на послуги аварійного комісара) не передбачена чинним законодавством. Крім того, суд враховує, що умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з`ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України "Про страхування", визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст. ст. 2, 5 якого аварійний комісар - особа, яка з`ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг та діяльність аварійного комісара щодо з`ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст. 16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.За вимогами п.п. 18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з`ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом.Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара.Матеріали справи не містять аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення, а містять Довідку МТСБУ №1 від 03.05.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих в сумі 29152,95грн.(а.с.11),внаслідок чого підстав для стягнення з відповідача витрат на залучення аварійного комісара суд не вбачає. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача МТСБУ в порядку регресу суму сплаченого потерпілому [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 29152,95грн., а в частині стягнення витрат на встановлення розміру збитків та збір документів (залучення аварійного комісара та оплату його послуг)у розмірі 1500,00грн.слід відмовити, так як вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі. При цьому суд, при вирішенні спору по суті, також враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України,відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, не надав відзиву на позов, не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість часткового задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Отже, оскільки позовні вимоги задоволено частково, стягненню з відповідача [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 1827,00грн. (заявлено 30652,95грн., задоволено судом 29152,95грн.) на користь позивача МТСБУ.

Outcome: partial