Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач, просить суд поділити майно, яке є спільною сумісної власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS], відступивши від рівності часток, в порядку поділу подружнього майна визнати за [PERSON] право власності на 5/6 часток квартири. Вимоги позову мотивовані тим, що у період з 23.01.1988 року по 18.03.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу 21.05.2008 року подружжям була придбана квартира [ADDRESS], право власності було зареєстровано за відповідачем [PERSON] в БТІ м. Севастополя 23.05.2008 року. Вказана квартира була передана в іпотеку банку до повного погашення кредитних обов'язків [PERSON], яка виступала стороною позичальника за вказаним договором. Оскільки вартість квартири фактично була сплачена позивачем у вересні 2012 року в сумі 90000 доларів США, що підтверджується наданими до матеріалів справи виписками по рахунку банку відкритого на підставі договору від 30.04.2010 року, то вказана обставина є істотною, у зв'язку з чим частка позивача у праві сумісної власності подружжя має бути збільшена. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутність, або відкладення розгляду справи не подавали, у зв'язку з чим, враховуючі вимоги ст. 157,169 ЦПК України, враховуючі що у справі достатньо доказів, що свідчать про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провадити розгляді справи у відсутність відповідача та її представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.1988 року по 18.03.2009 року. Судом також встановлено, що згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу квартири від 21.05.2008 року на ім'я відповідача [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. право власності було зареєстровано за відповідачем [PERSON] в БТІ м. Севастополя 23.05.2008 року. 21 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/3950/2/15705 для придбання житла, предметом якого виступали грошові кошти в сумі 82000 доларів США, зі строком користування до 20.05.2025 року та у відповідності до цього договору, забезпеченням є іпотека двокімнатної квартири, яка розташована в [ADDRESS] (п.3.6). Також, 21.05.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/3950/3/15705 для ремонту житла, предметом якого виступали грошові кошти в сумі 8000 доларів США, зі строком користування кредитними коштами до 20.05.2018 року та у відповідності до цього договору, забезпеченням є іпотека двокімнатної квартири, яка розташована в [ADDRESS] (п.3.6). 21.05.2008 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки до кредитного договору № 014/3950/2/15705, згідно п. 2.1. договору, сторони визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарний обов'язок перед кредитором у тому ж обсязі що й боржник, включаючи сплату основного боргу, комісійної винагороди, нарахованих відсотків та неустойки. Згідно довідки АО «Ерсте Банк» від 19.09.2012 року сума кредиту 90000 доларів США за договором сплачена 18.09.2012 року [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружіні та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заработку (доходу). Частиною 4 ст. 65 СК України, передбачено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно з ч.1,2 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1,2 ст. 71 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, визначення часток дружини та чоловіка у праві спільної сумісної власності, це перший етап у вирішенні майнової сфери подружнього конфлікту. За ним як правило, наступає другий - розподіл в натурі. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник вправі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пп.23.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 22.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2010 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода, за якою позивач надав згоду Банку на списання грошових коштів відкритого в ПАТ «Ерсте Банк» рахунку поручителя. З рахунку поручителя були списані грошові кошти на загальну суму 70960 доларів США.(арк.спр. 10-11, 12, 15-17), тобто більша частка грошових коштів сплачена вже після розірвання шлюбу між сторонами, та сплачені грошові кошти позивачем на погашення кредиту після розірвання шлюбу не є спільною сумісною власністю подружжя та не можуть враховуватися при поділі спільного сумісного майна. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Заявляючи вимоги про збільшення частки [PERSON] в спірній квартирі, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, представник позивача в порушення вимог ст. ст. 60 ЦПК України не зазначила обставин, не надала доказів які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз'яснень постанови Пленуму. Таким чином суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке відповідно до чинного сімейного законодавства підлягає розподілу між сторонами. Оскільки квартира, яка належить відповідачу на праві власності підлягає розподілу між сторонами у рівних частках, суд визнає за позивачем право власності на ? частку квартири, відповідно зменшив частину відповідача [PERSON] з цілої до ?. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судовій збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1968,30 грн., виході з оцінки вартості майна, що надана позивачем. На підставі ч.2 ст. 60, ст. 70, ч.1,2 ст. 71 Сімейного Кодексу України, ч.1 ст. 319, ч.3 ст.368, 372 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial