Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 09.05.2014 р. в місті Боярка, Києво-Святошинського р-н., сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої машина позивача отримала механічні пошкодження. З огляду на те, що винуватець ДТП - [PERSON] мав поліс особистої цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, виданий ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», 12.05.2014 року позивачем було подано до страхової компанії заяву про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Додатково, 02.06.2014 р. позивачем було подано до ПрАТ «УОСК» постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2014 р., якою було визнано [PERSON] винним у скоєнні вищезазначеного ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. За вих. № 8311 від 17.09.2014 р. від ПрАТ «УОСК» позивачем було отримано повідомлення про прийняте рішення по події, яка мала місце 09.05.2014 р., згідно якого відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення виплатити позивачу страхове відшкодування в сумі 7 580,31 грн. Станом на сьогоднішній день ПрАТ «УОСК» 13.10.2014 року сплачено на рахунок позивач лише 1000,00 грн. Відповідач грубо порушує вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не виплачує позивачу страхове відшкодування вже понад 240 днів з дня отримання страховою компанією заяви про страхове відшкодування. На сьогоднішній день залишок несплаченого ПрАТ «УОСК» страхового відшкодування становить 6 580,31 грн. Позивач просив стягнути з відповідача ПрАТ «УОСК» на його користь заборгованість по сплаті страхового відшкодування в сумі 6 580,31 грн., пеню в розмірі 873,47 грн., та заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просила позов задоволити. Відповідач направив до суду заперечення в яких вимоги позову визнав частково, а саме визнав суму заборгованості по страховому відшкодування, частково визнав розмір пені, та заперечував проти стягнення моральної шкоди. Суд, позивача, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як встановлено в судовому засіданні, 09.05.2014 р. в місті Боярка, Києво-Святошинського р-н., сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої машина позивача [PERSON] отримала механічні пошкодження. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2014 року винним у скоєнні ДТП визнано гр. [PERSON], та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність гр. [PERSON] була застрахована згідно полісу АІ/0032027 відповідачем Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія». 12.05.2014 року позивачем було подано до страхової компанії заяву про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. 10.06.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування. Листом від 17.09.2014 р. за вих. № 8311 ПрАТ «УОСК» було повідомлено позивача про прийняте рішення по події, яка мала місце 09.05.2014 р., згідно якого відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення виплатити позивачу страхове відшкодування в сумі 7 580,31 грн. В подальшому відповідачем було здійснено позивачу виплату 1000 грн. страхового відшкодування, однак в повному обсязі відшкодування виплачено не було. Отже суд приходить до висновку що у строк визначеної ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплату в повному обсязі страхового відшкодування відповідачем здійснено не було. А тому вимоги позивача про стягнення суми страхового відшкодування в сумі 6 580,31 грн. та пені в розмірі 873,47 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оцінюючи докази, які були надані позивачем на підставу своїх вимоги, суд не знаходиться обґрунтованими вимог щодо стягнення з відповідача компенсації за моральну шкоду нанесену позивачу, оскільки ним не надано доказів в чому саме полягали його моральні страждання, а також не доведено причинно-наслідковий зв'язок між не виплатою страхового відшкодування та погіршенням самопочуття позивача. А тому суд відмовляє в частині вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 23, 625, 979, 992, 1187 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: partial