Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини, а саме: дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на [PERSON], посилаючись на те, що 22.09.2007 р. між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим виконавчим комітетом Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 22.09.2007 р. Від спільного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину, а саме: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у неї не склалося, оскільки як виявилось згодом їхні характери є зовсім різними, погляди її та відповідача на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим між ними постійно виникають конфлікти та сварки. Вона та відповідач не можуть знайти порозуміння. Враховуючи вищезазначені обставини шлюб між нею та відповідачем було розірвано на підставі рішення Кагарлицького районного суду від 17.05.2013 р. Відповідно до довідки виконавчого комітету В'язівської сільської ради № 473 від 20.12.2013р. малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає з нею та перебуває на її утриманні. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час відповідач не виконує встановленого ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку, оскільки фактично не приймає участі в утриманні малолітньої дитини, не надає матеріальної допомоги, тому дитина фактично перебуває лише на її утриманні. Вона на даний час працює в TOB «ФОЗЗІ-ФУД» та отримує дохід, якого не вистачає на тримання дитини. Відповідач за її інформацією офіційно не працює, проте отримує нерегулярний та непостійний дохід, з якого може сплачувати аліменти на утримання дитини. На її прохання до відповідача допомагати їй утримувати дитину відповідач реагує не завжди та неохоче. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, відповідно до вказаних норм Сімейного кодексу України судом може бути прийнято рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання його малолітньої дитини [PERSON]. Оскільки на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних осіб немає, виходячи з потреб дитини, а також того що відповідач має не постійний та нерегулярний дохід, вона вважає що відповідача може бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 гривень щомісячно. Відповідач щодо позовних вимог позивача свої заперечення обґрунтовує наступним. Він дійсно зобов'язаний утримувати дитину. Проте зараз не має на це коштів, оскільки після розлучення залишилося багато кредитів, які він платить. Він працює, але не офіційно, оскільки знаходиться на іспитовому строку, а тому вважає, що питання щодо аліменти зараз не потрібно вирішувати. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 22.09.2007 р. між позивачем, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб, у зв'язку з чим виконавчим комітетом Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 22.09.2007 р. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки як виявилось згодом їхні характери є зовсім різними, різні їхні на подружнє життя не співпадали, у зв'язку з чим між ними постійно виникали конфлікти та сварки. Враховуючи вищезазначені обставини шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17.05.2013 р. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане 29.12.2010 року. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на які вона має право відповідно до законодавства становить порушення її майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначається у ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегульований, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Наразі дитина перебуває на утриманні позивача. Вказана обставина підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом В'язівської сільської ради Народицького району Житомирської області № 473 від 20.12.2013 року. За змістом ст. ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, де враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі цього, суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дитині утримання, достатнє для задоволення її розумних потреб, виходячи зі стану здоров'я дитини, її матеріального становища, а також зі свого стану здоров'я та матеріального становища. При визначенні розміру аліментів належить брати до уваги матеріальне становище дитини. В даному випадку дитина не має власних доходів, не здатна сама себе утримувати. На розмір аліментів на дитину має впливати стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач, є молодою, працездатною особою, однак ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Лише зі слів відповідача, що він працює, але не офіційно. Відповідач є працездатним, оскільки не надав до суду документ про неможливість працювали. Слід також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Конкретного розміру аліментів на одну дитину законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дитини і можливостей батьків. Обов'язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст. 150 СК України, є обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей випливає із вимог ст.180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивача в твердій грошовій сумі. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дитині матеріальну допомогу, достатню для задоволення її розумних потреб, виходячи з віку дитини, стану її здоров'я, матеріального становища. Щодо твердження відповідача, що не має можливостей платити аліменти зараз, оскільки сплачує кредити, які залишилися після розірвання шлюбу та те, що нехай зараз на утримання його дитини надає теперішній чоловік позивача, щодо вказаного суд критично відноситься. Як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 11.04.2012 року у цивільній справі № 6-4664св12 однією з необхідних умов отримання дружиною (чоловіком) аліментів є неспроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу, причому останнього не можна визнати неспроможним це робити у зв'язку з тим, що він, будучи працездатним, не працює без поважних причин чи має інших утриманців, оскільки законом не передбачено таких підстав звільнення від сплати аліментів. Суд враховує при цьому, що в обґрунтування розміру аліментів, належних до стягнення на її користь, позивач не надала відповідних доказів щодо фактичних щомісячних витрат на дитину в розмірі 1200 грн., щоб суд міг пропорційно врахувати обов'язок обох батьків щодо участі в утриманні дитини в рівній мірі та задовольнити її позов повністю. За відсутності цього позов належить задовольнити частково. Оцінивши матеріальне становище позивача та відповідача, з урахуванням потреб дитини, виходячи з наведених позивачем доводів, наданих відповідачем заперечень, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині розміру та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в сумі 850 грн. на місяць. Враховуючи, що відповідно до статті 7 Закону України «Про бюджет України на 2014 рік» , прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2014 року становить 1032 грн. на місяць, а для дітей від 6 до 18 років - 1286 грн., то розмір аліментів 850 грн. не є нижчим від 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Стосовно того, що при визначенні розміру аліментів суд повинен був відштовхуватись від мінімального розміру - 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необгрунтованими та не можуть бути взяті до уваги, оскільки такий мінімальний розмір визначено законодавцем при стягненні аліментів в частці від доходу, за виключенням випадків, коли розмір аліментів визначається в твердій сумі, а тому дана вимога не підлягає до задоволення. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 28.01.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», установлена на 2014 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., тобто 0,2 розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2014 року. Позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судових витрат, тому вони, в силу ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави - судовий збір в розмірі 243,60 грн. Відповідно до п.1 ст. 367 ЦПК України, належить допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial