Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON]., яка на теперішній час має прізвище [PERSON] у зв'язку з одруженням, звернулася із позовом до суду та просить постановити судове рішення, яким розділити між нею та відповідачем квартиру [ADDRESS] в рівних частках та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за 1/2 частки вартості вказаної квартири у розмірі 32240,00 грн. припинивши її право на частку зазначеної квартири, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею по справі витрати в сумі 1332 грн., з яких: 322,00 грн. - судовий збір, 10 грн. за послуги банку та 1000 грн. витрат по оцінці спірної квартири./а.с.3-5/ В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, але посилався на відсутність в нього коштів на грошову компенсацію за 1/2 частки вартості вказаної квартири позивачу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10, 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні із досліджених копії свідоцтв про шлюб, про розірвання шлюбу (а.с. 6,7) судом безспірно встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2005 року по 19 грудня 2012 року. Під час сумісного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі позивачка з відповідачем на спільні кошти подружжя придбали за договором купівлі - продажу від 07 червня 2007 року на ім'я відповідача квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Договір посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 1753. 25 червня 2007 року зазначена квартира була зареєстрована в Жовтоводському МБТІ на ім'я відповідача - [PERSON] та видано технічний паспорт (а.с.10), а 27.06.2007 року зареєстрована в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно під реєстраційним номером 18614159 (а.с.12). З 2007 року сторони по справі були зареєстровані в спірній квартирі і до жовтня 2012 року спільно проживали за місцем реєстрації. В жовтні 2012 року сторони припинивши шлюбні стосунки і внаслідок неприязні однин до одного позивачка була вимушена залишити спірну квартиру і тимчасово вселитися в квартиру своєї матері по [ADDRESS], де фактично проживає до теперішнього часу. Відповідач не визнавав за позивачем право на частку в спірній квартирі, поміняв замки на вхідних дверях і добровільно відмовлявся вирішити питання щодо розподілу спільного майна, в зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. На даний час між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки, до того ж, сторони мають інші сім`ї . Вирішуючи вимоги позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за діями, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України, Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68, 69 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. У відповідності до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Виходячи з вищезазначеного, судом встановлено, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а саме сторін по справі [PERSON], [PERSON] в рівних частках, тобто по ? частки за кожним. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вартість всієї квартири складає 64480 грн., що підтверджується відповідним висновком (а.с.13-24 ), відповідно вартість 1/2 її частки складає 32240 грн. Відповідач, під час судового засіданя, не заперечував проти наданих суду вищезазначених оціночних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом прана спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитивний рахунок суду. Таким чином законодавство України передбачає певні способи поділу судом майна подружжя. По-перше, відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК України). По-друге, суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності (ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України). Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей. Виділ у натурі частки позивача із спірної квартир, що є у спільній сумісній власності із відповідачем є неможливим, тому що вона побудована за типовим проектом з розрахунку на одну сім`ю і є неподільним майном. Але позивач, як власник 1/2 частки вказаної вище спірної квартири відповідно до ст. 317,319 Цивільного кодексу України має право на свій розсуд розпорядитися своїм приватним майном, в тому числі і на отримання грошової компенсації своєї частки від дійсної вартості квартири. Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співьласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Тобто суд не має право припинити право власності на частку у спільному майні без попереднього внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду. Відповідач в судовому засіданні не спростовував того факту, що квартира [ADDRESS] є їх з позивачем спільною сумісною власністю, але відповідної грошової суми на внесення на депозитивний рахунок суду не має, й сплачувати компенсацію її частки також не має можливості. Пунктом 25 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України унармовано, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦКУкраїни) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, виходячи з вищезазначених обставин справи, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, визнавши квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін по справі та визнати за [PERSON], [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за кожним. В решті заявлених позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. У відповідності з ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial