Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання поважними причин пропуску строків звернення для прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та заповітом мотивуючи свої вимоги тим, що він є рідним онуком [PERSON] та [PERSON]. Бабі та діду на праві спільної власності належала квартира [ADDRESS]. [INFO] дід - [PERSON] помер, бабуся - [PERSON] на час смерті померлого мешкала разом з ним та фактично прийняла спадщину, а саме ? частину квартири., але не оформила спадкових прав на майно. [INFO] померла [PERSON]Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Згідно заповіту складеного 01.10.2011 року, [PERSON] заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] - [PERSON]. Згідно заповіту складеного 06.06.2000 року, [PERSON] заповіла належне їй майно [PERSON]. Відповідно до заяви затвердженої 05.09.2017 року другим секретарем з консульських питань Посольства України в Арабській Республіці Єгипет, [PERSON] , спадкоємиця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після померлої [PERSON] 19.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черповицьким М.Ю. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину, оскільки було пропущено строк для прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання поважними причин пропуску строків звернення для прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та заповітом, підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є онуком померлих [PERSON] та [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про народження виданого 25.01.1978 року Дарницьким відділом РАГС [NUMBER] та свідоцтвом про народження матері позивача - [PERSON] [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві [NUMBER] від 17.09.2012 року. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві [NUMBER] від 05.09.2017 року. Згідно заповіту складеного 01.10.2011 року, [PERSON] заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] - [PERSON]. Згідно заповіту складеного 06.06.2000 року, [PERSON] заповіла належне їй майно [PERSON]. Відповідно до заяви затвердженої [INFO] другим секретарем з консульських питань Посольства України в Арабській Республіці Єгипет, [PERSON] , спадкоємиця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після померлої бабусі - [PERSON] 19.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черповицьким М.Ю. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину, оскільки було пропущено строк для прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до інформаційної довідки , виданої КП Київської міської Ради ,,Київського міського БТІ" від 21.03.2018 року, квартира № квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] (згідно з правовстановлюючим документом - російська мова) на підставі довідки ЖБК ,,Конструктор" № 14 від 10.12.1991 року. Відповідно до листа першої Київської державної нотаріальної контори від 04.05.2018 року спадкові справи до майна померлої [PERSON] та [PERSON] не заводились. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, № 7 роз»яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно . Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У зв'язку з вищевикладеним, позовна вимога [PERSON] про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частини квартири після смерті [PERSON] та за законом на ? частини квартири після смерті [PERSON] підлягає до задоволення , оскільки він є спадкоємцем за заповітом на ? частину квартири, що за життя належала [PERSON], а інші спадкоємці не заявляють своїх прав на спадкове майно в частині ? квартири, що за життя належала [PERSON] Позивач [PERSON] має право прийняти спадщину або не прийняти її, як це передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ст. 328 ЦК Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial