Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 26 821, 42 грн. матеріальної шкоди, завданої йому пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача, та судові витрати. Посилається в позові на те, що 30 липня 2016 року о 16 год. 05 хв., водій [PERSON] на перехресті вул. М . Липківського та вул. Кудряшова в м. Києві , керуючи автомобілем «Peugeot 107» д.н.з. [NUMBER] , почав рух на дозволяючий сигнал світлофора (зелений) не надав дорогу транспортному засобу «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка завершувала рух через перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення з ним, чим порушив вимоги п. 16.5 Правил дорожнього руху України. Зазначено, що постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року (справа №760/13824/16-п) [PERSON] визнано винним в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, його дії кваліфіковано за ст. 124 КУпАП та провадження в справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Зазначено, що реальна вартість виконання робіт і вартість деталей та матеріалів, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а саме: автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] , становить 62 869,31 грн., що підтверджується актом виконаних робіт та придбаних запасних частин і матеріалів ФОП « [PERSON] » №КР-К-02003 від 07.09.2016 на суму 41 392,19 грн., актом виконаних робіт ТОВ «ВІДІ-СТАР» № СРФСА-003720 від 07.09.2016 року на суму 21 477,12 грн. та квитанціями про сплату зазначених сум грошових коштів. Окрім того, проведено було дефектовку автомобіля після ДТП, що підтверджується актом виконаних робіт ТОВ «ВІДІ-СТАР» № СРФСА-003393 від 07.09.2016 на суму 318 грн. Позивач посилався на те, що автомобіль «Peugeot 107», д.н.з. [NUMBER] , належав на момент ДТП і належить ТОВ «ВІАЙБІ ЛІЗИНГ» та був забезпеченим транспортним засобом придбаним власником цього автомобіля в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АШ-9427467. Пояснено, що ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» провела розрахунок, відповідно до якого фактичний розмір шкоди, а саме: вартість відновлювального ремонту становить 62 869, 31 грн., з яких вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу становить 38 035, 89 грн. Суму страхового відшкодування позивачу було перераховано ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Стверджує, що різницю між фактичним розміром шкоди по відновлювальному ремонту транспортного засобу, яка становить 63 187, 31 грн. (62 869, 31 грн. реальні затрати вартості відновлювального ремонту + 318 грн. вартість дефектовки автомобіля після ДТП) і страховим відшкодуванням - 38 035, 89 грн., має відшкодовувати особа, відповідальна за шкоду в сумі 25 151, 42 грн., а на даний час саме [PERSON] , який керуючи вищезазначеним транспортним засобом працював водієм-експедитором ТОВ «ПІЦЦА ДЕЛІВЕРІ», про що він повідомив при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно нього. Крім того, зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач змушений був нести додаткові затрати по оплаті правої допомоги адвоката 1100 грн. при розгляді справи про адміністративне правопорушення по даному факту ДТП, а також витрати по отриманню довідки про стан технічних засобів (стосовно режиму роботу світлофору) на перехресті вул. Липківського-вул. Кудряшова в розмірі 570 грн., які також, на переконання позивача, підлягають стягненню з відповідача. Виходячи з цього, відмови відповідача добровільно відшкодувати завдану йому шкоду, просить задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, беручи до уваги позицію представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що 30 липня 2016 року о 16 год. 05 хв., водій [PERSON] на перехресті вул. М . Липківського та вул. Кудряшова в м. Києві , керуючи автомобілем «Peugeot 107» д.н.з. [NUMBER] , почав рух на дозволяючий сигнал світлофора (зелений) не надав дорогу транспортному засобу «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка завершувала рух через перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення з ним, чим порушив вимоги п. 16.5 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року (справа №760/13824/16-п) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження в справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. Такими чином, вина [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Встановлено, що автомобіль «Peugeot 107» д.н.з. [NUMBER] належав на момент ДТП ТОВ «ВІАЙБІ ЛІЗИНГ» та був забезпеченим транспортним засобом, придбаним власником цього автомобіля в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АШ-9427467. Згідно страхового акту ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» №24184/1, сума страхового відшкодування на підставі розрахунку становить 37 525,89 грн. Згідно висновку про ринкову вартість ТЗ та величину зносу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , складає 38 035,89 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 25 151, 42 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди по відновлювальному ремонту транспортного засобу, яка становить 63 187, 31 грн. (62 869, 31 грн. реальні затрати вартості відновлювального ремонту + 318 грн. вартість дефектовки автомобіля після ДТП) і страховим відшкодуванням - 38 035, 89 грн., на що суд зазначає наступне. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. В ст. 29 Закону зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як визначено у ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач здійснив ремонт пошкодженого автомобіля, на підтвердження чого позивачем надано акти виконаних робіт №СРФСА-003720 від 07.09.2016 (а.с.12), №СРФСА-003393 від 07.09.2016 (а.с. 13), квитанції №10026/857, №10026/857 від 07.09.2018 (а.с. 14), акт №КР-К-02003 від 07.09.2016 (а.с. 15), квитанцію №476557 від 14.10.2016 (а.с. 16). Таким чином, враховуючи вимоги ст.ст. 998, 22 ЦК України, виплату страхового відшкодування в розмірі 38 035, 89 грн., а також витрати, які позивач поніс для відновлення пошкодженого автомобіля, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 25 151, 42 грн. в відшкодування матеріальної шкоди ( 63 187, 31 - 38 035,89 = 25 151, 42 грн.). Для задоволення вимог позивача про стягнення 1100 грн. правової допомоги адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення та 570 грн. витрат по отриманню довідки про стан технічних засобів, суд не знаходить підстав з огляду на наступне. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат в цивільних справах регламентується виключно ЦПК України. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Вбачається, що під завданою відповідачем шкодою позивачем також визначено судові витрати, а саме: 1100 грн. правової допомоги адвоката та 570 грн. витрат по отриманню довідки про стан технічних засобів, що були пов`язані із розглядом справи про адміністративне правопорушення, що не може вважатися в розумінні ст.ст. 22 та 1166 ЦК України саме завданою шкодою. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 600,15 грн. судового збору.

Outcome: partial