Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач вказував на те, що 20 листопада 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він надав йому у борг кошти у розмірі 6360 дол. США., строком до 20 січня 2014 року. Посилаючись на те, що зобов'язання відповідач не виконав, позивач просив суд стягнути з останнього 72440 грн. 40 коп. боргу (еквівалент 6360 дол. США станом на 17 квітня 2014 року), 2173 грн. 21 коп. індексу інфляції, 523 грн. 95 коп. - три проценти річних, 751 грн. 37 коп. судового збору, 2200 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2013 року відповідачем [PERSON] було надано розписку про отримання ним від позивача [PERSON] грошових коштів у розмірі 6360 дол. США із строком повернення 20 січня 2014 року. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка від 20 листопада 2013 року свідчить про їх укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Остільки договір позики між сторонами укладено в іноземній валюті, то відповідно до положень ч.1 ст. 192 ЦК України борг з відповідача за цим договором підлягає стягненню в гривні та без урахування рівня інфляції. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути 72440 грн. 40 коп. боргу, 518 грн. ((72440,40 грн. х 3%): 365дн.) х 87 дн.) - три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання за період з 21 січня 2014 року по 17 квітня 2014 року. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правої допомоги. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст.88 ЦПК України). Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2ст. 84 ЦПК України). Прикінцевими та перехідними положеннями ЦПК України (розділ XI п.2) встановлено, що ч.2 ст. 84 ЦПК України набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. Згідно Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", який набрав чинності з 1 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (1218 грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи вбачається, що 9 квітня 2014 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. Згідно квитанції від 24 квітня 2014 про сплату коштів за надану правову допомогу, позивачем сплачено адвокату 2200 грн. Враховуючи викладене, та відповідно ст. 85, ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу, які складають 1500 грн., що відповідає вимогам закону, принципам розумності та справедливості. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 729 грн. 58 коп. судового збору.

Outcome: partial