Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між банком та відповідачем [PERSON] 03 листопада 2006 року було укладено кредитний договір №DNH4KS11240434, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 6 700 гривень 96 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, при цьому відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, а відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, при цьому в період сплати відповідач повинен надавати позивачеві грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам. У відповідності до умов договору позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання не виконала належним чином, в зв'язку з чим станом на 29 вересня 2014 року виникла заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 224 гривні 13 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 10 119 гривень 14 копійок, нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 25 092 гривні 35 копійок, а також нараховані штраф (фіксована частина) в розмірі 500 гривень та штраф в розмірі 462 гривні 74 копійки (процентна складова), а всього на суму 35 435 гривень 62 копійки, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. При цьому 13 травня 2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 26 180 гривень 87 копійок, а тому позивач просить стягнути всього 10 217 гривень 49 копійок на користь позивача. Представник позивача, який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.27-28), відповідно до якої прохала розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала їх задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.26) в судове засідання не з'явилася, заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують суду не надала. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10, 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054, ст.1055 ЦК України, який відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов'язковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.18) та відповідачем [PERSON] 03 листопада 2006 року був укладений кредитний договір №DNH4KS11240434, відповідно до якого остання отримала строковий кредит на суму 6 700 гривень 96 копійок, строком на 42 місяці до 03 травня 2010 року зі сплатою 2,09% на місяць, та сплатою щомісячного платежу в період з 3 по 10 число кожного місяця в розмірі 242 гривні 52 копійки, відсотків за користування кредитом, а також комісії та інших платежів, визначених в Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту та відсотків на вимогу позивача достроково сплатити кредит, відсотки, пеню та інші платежі відповідно до умов договору, при цьому сторони відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт») досягли взаємної домовленості щодо встановлення за даним договором строку позовної давності по всім видам платежів тривалістю у 5 років (а.с.13), що не суперечить вимогам ст.257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, в тому числі позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), при цьому відповідно до ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідач в порушення умов договору не виконала взяті на себе грошові зобов'язання та не виплатила в повному обсязі у встановлені кредитним договором строки суму кредиту, відсотки, нараховані за порушення умов договору пеню та штрафи, в зв'язку з чим за розрахунками позивача станом на 29 вересня 2014 року (а.с.6-7) утворилась заборгованість за кредитом в сумі 35 435 гривень 62 копійки, з яких заборгованість за кредитом становить 224 гривні 13 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 119 гривень 14 копійок, а також позивачем була нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 25 092 гривні 35 копійок та нараховані штраф (фіксована частина) в розмірі 500 гривень та штраф в розмірі 462 гривні 74 копійки (процентна складова). При цьому в розрахунку заборгованості було враховано, що заборгованість за кредитом в сумі 26 180 гривень 87 копійок була стягнута на користь позивача за рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області 13 травня 2013 року (а.с.4-5), а різниця становить 9 254 гривні 75 копійок. Відповідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими в розумінні даної норми права можна вважати ступінь виконання зобов'язань боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 268 гривень 96 копійок, нараховану пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 8 985 гривень 79 копійок, а також нарахований штраф (фіксована частина) в розмірі 462 гривні 74 копійки (процентна складова), а всього 9 717 гривень 49 копійок, оскільки згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року у справі №192/327/13-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто штраф (фіксована частина) в розмірі 500 гривень, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в зв'язку з частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial