overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 2232,11 грн. заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Посилався на те, що відповідач є власником [ADDRESS] та ухиляється від сплати комунальних платежів, внаслідок чого станом на 01.03.2015р. утворився борг, який відповідач відмовляється сплачувати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідач заперечень на позов не представив і в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не відомі. На підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно акту (а.с.12), житловий будинок [ADDRESS] прийнято на баланс ТОВ «Перший український експертний центр». Як вбачається з договору (а.с.9-10), відповідач [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], а 29.11.2013р. подарував її [PERSON] Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Як вбачається з розрахунку (а.с.13), власники квартири № 227 не належним чином вносили плату за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01.03.2015р. утворилась заборгованість в розмірі 2232,11 грн. Враховуючи, те що на дату розгляду справи відповідач не є власником квартири, а був ним лише до листопада 2013р., то суд вважає необхідним стягнути з останнього заборгованість, яка утворилась до листопада 2013р. у сумі 321,01 грн. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2013р. по 01.03.2015р., то суд вважає їх необґрунтованим. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 35,03 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Одночасно з поданням позовної заяви, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій зазначив, що позивачем було надано відповідачу позику в сумі 100 000,00 доларів США, про що відповідачем було складено та підписано розписку від 10.04.2014 року, відповідно до умов якої відповідач зобов'язалась повернути позивачу суму позики до 01.05.2014 року, однак свої зобов'язання відповідач не виконала та суму позики не повернула. Крім того, позивач вказує, що відповідач має власне нерухоме майно та не має будь-яких інших джерел доходу, у зв'язку з чим у відповідача може виникнути намір здійснити відчуження нерухомого майна, зокрема, житлового будинку в м.Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області. Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивач просить суд накласти арешт на майно відповідача [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS] та інше нерухоме майно відповідача Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем було надано відомості про те, що відповідач намагається відчужити квартиру [ADDRESS], що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Щодо вимог позивача стосовно забезпечення позову шляхом накладення арешту на все інше майно відповідача, то суд вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано відомостей про таке майно та докази, які б підтвердили намагання відповідача його відчужити. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором K2S4R403651332 від 20.07.2012 р. у розмірі 12 750 грн. 97 коп., посилаючись на невиконання відповідачем умов укладеного договору. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Судом встановлено, що 20.07.2012 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений Кредитний договір № K2S4R403651332 за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9 001 грн. 20 коп., а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином прийняті на себе зобов'язання за вищезазначеним Договором не виконав. Заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення останнього до суду відповідно до заявлених позовних вимог складає 12 750 грн. 97 коп. з яких: - 6 656 грн. 69 коп. - заборгованість за кредитом; - 2 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 749 грн. 86 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 4 258 грн. 27 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); - 583 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова). Зважаючи на те, що відповідач прийняті на себе забов'язання за вищезазначеним Договором не виконав, вимоги позивача є обгрунтованими. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Аналiзуючи встановлені по справi обставини в їx сукупностi, суд вважае заявленi позовнi вимоги обrpунтованими, заснованими на законi та такими, що пiдлягають задоволенню у повному обсязi. 3 вiдповiдача на користь позивача пiдлягає стягненню борг за Кредитним Договором K2S4R403651332 від 20.07.2012 р. у розмірі 12 750 грн. 97 коп. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він працював на посаді майстра дільниці бракеражу та пакування виробничого департаменту ТОВ "Юрія-Фарм". Наказами відповідача № ЮФ000041-ОС від 27.12.2011 року та № ЮФ/090-ОД від 27.12.2011 року його було звільнено з займаної посади. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.11.2012 року позивача було поновлено на роботі на вказаній вище посаді. Однак рішення суду про поновлення на роботі і досі не виконано. Зважаючи на це,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати дійсним договір міни нерухомого майна № 2094 від 01.07.1998 року квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], укладений на Товарній біржі "Нерухомість-Південь" між сторонами у справі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що договір не був посвідчений нотаріально. В той же час, сторони виконали всі передбачені ним умови, однак наразі відповідачі ухиляються від посвідчення вказаного договору нотаріально, у зв'язку з чим у позивача виникає необхідність визнати цей договір міни дійсним. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявок суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 01 липня 1998 року між сторонами був укладений договір №2094 міни нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] поміняв належному йому квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], належну [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» за №288/к від 14.06.1997 року . Вказаний договір міни був посвідчений на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» та зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 20316. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, \~постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно з ч. 2ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі викладеного, вимоги в частині визнання права власності не підлягають задоволенню, як зайво заявлені. Враховуючи те, що сторони фактично виконали усі істотні умови договору міни, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання договору міни дійсним є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів заявою про стягнення боргу. Зважаючи на складність у викладені повного рішення суду, пов"язаного з необхідністю обгрунтування доводів сторін, представників, на що може бути витрачений значний проміжок часу та у зв"язку із розглядом інших справ у призначений час, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення, відклавши складання повного рішення на 5 днів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів на утримання дітей, \~посилаючись на те, що з відповідачкою \~перебували у зареєстрованому \~шлюбі, від якого мають четверо неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], матір"ю яких є відновідачка. Дітям відповідно до розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області за № 334-р від 24.09.2015 року встановлено місце проживання біля позивача. \~ На даний час сторони однією сімєю не проживають, відповідачка матеріально не допомагає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх \~дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень на кожну дитину, щомісячно розпочавши стягнення з дня звернення до суду і до досягнення\~\~ дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що є інвалідом, отримує пенсію не працює, тому просить стягнути з відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень на кожну дитину. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та не заперечує сплачувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень на кожну дитину. Заслухавши позивача, відповідачку та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ОЛ № 035624 від 07.05.1999 року (а.с.5), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ОЛ № 101862 від 10.12.2003 року (а.с.5), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ОЛ № 061450 від 27.06.2008 року (а.с.6) \~та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ОЛ № 092175 від 29.03.2010 року (а.с.7). В даний час сторони однією сімєю не проживають, тому відповідачка повинна надавати допомогу на утримання дітей, оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] доводиться матір"ю\~ [PERSON], [INFO] ,[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. \~Добровільно відповідачка не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання власних дітей. В звязку з цим з неї підлягають стягненню на користь позивача\~ аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень \~на утримання неповнолітніх дітей : сина\~ [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та\~ сина [PERSON], [INFO],\~ на кожну дитину, щомісячно розпочавши стягнення з дня звернення до суду і до досягнення кожної дитини повноліття. Крім того, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір від сплати якого позивач звільнений на підставі ст. 5 ч.1 п. Закону України Про судовий збір в \~розмірі 487 гривень 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай), що розташована на території Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 2.39 га в умовних кадастрових гектарах, у землях колективного сільськогосподарського підприємства "Прогрес" с. Івашків Кодимського району Одеської області, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0215372 виданим 21.08.1996 року, вказуючи, що право на земельну частку (пай) належало [PERSON], яка померла 11.03.2004 року. Позивач являється спадкоємцем після померлої та прийняла спадщину, однак не може оформити право на вказану земельну частку (пай), оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений. В судове засідання позивач не зявилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В той же час, позивачем заявлено вимогу про поновлення строку позовної давності. Оскільки позовна давність, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а в даному спорі про її застосування ніхто не заявляв, дана вимога є безпідставною. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПП "Гарант-Сервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 6269,46 гривень, компенсації за невикористану відпустку в розмірі 5113,08 гривень та моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень. Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки [PERSON] з 03.05.2007 р. по 01.03.2015 р. працювала бухгалтером в Приватному підприємстві «Гарант-Сервіс». Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку від 11.03.2015 року ПП "Гарант-Сервіс» заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] складає 6269,46 грн. та заборгованість за невикористану відпустку - 5113,08 гривень. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Також судом встановлено, що кошти на погашення заборгованості з заробітної плати позивачем не отримані з 01 березня 2015 року до теперішнього часу. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 1 ст 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Обґрунтовуючи наявність спричиненої моральної шкоди та її розмір, позивач посилається на те, що він переніс страждання, спричинені йому через відсутність коштів для нормального існування. Розмір моральної шкоди у сумі 10000 гривень позивач зазначив без достатніх для цього підстав. Розрахунок і належне обґрунтування такої суми матеріали справи не містять, а тому,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до СТОВ «Росія» про відшкодування моральної шкоди від профзахворювання. Зважаючи на складність у викладені повного рішення суду, пов"язаного з необхідністю обґрунтування доводів сторін, представників, свідків на що може бути витрачений значний проміжок часу та у зв"язку із розглядом інших справ у призначений час, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення, відклавши складання повного рішення на 5 днів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування права на земельну частку (пай), розміром 5,69 умовних кадастрових гектарів на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], вказуючи, що право на земельну частку (пай) належало [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач являється спадкоємцем після померлої та прийняв спадщину, однак не може її оформити оскільки сертифікат, яким було посвідчене право померлої на земельну частку (пай) був втрачений. В підготовче засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача в підготовче засідання не з'явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав роз'яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі і в порядку спадкування. Крім того, позивачем заявлено вимогу про поновлення строку позовної давності. Враховуючи, що позовна давність, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а в даному спорі про її застосування ніхто не заявляв, дана вимога є безпідставною. З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial