Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що У 2009 році я зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають 2-х дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя з [PERSON] не склалося, з початку 2020 року вони припинили проживати разом і вести спільне господарство. На даний час шлюб не розірвано. На протязі останнього часу відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дітей та не приймає участі в їх вихованні і не утримував навіть під час знаходження в шлюбі, в зв`язку з чим вона ще у 2012 році вимушена була звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання старшого сина [PERSON] , про що є відповідне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області та відкрито виконавче провадження. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання як [PERSON] , так і обох дітей в цілому. В зв`язку з тим, що на протязі достатнього проміжку часу відповідач не надавав фінансової допомоги на утримання дітей, хоча і спілкується з ними інколи, на момент подання цього позову вона не має достовірних відомостей про те, де саме працює відповідач, однак їй відомо, що за останні роки він неодноразово змінював місце своєї роботи, яка була некваліфікована, а тому мала зміст різного характеру, виду та сфери діяльності, що призводило до отримання відповідачем не постійних та нерегулярних доходів, які в досить значній частині становили доходи з неофіційних джерел. Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідач не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи інших осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати 2-х неповнолітніх дітей. Отриманих нею доходів недостатньо для належного, необхідного та достатнього їх забезпечення. При таких умовах, розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вважає за необхідне визначити в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 (три тисячі) грн., так як відповідач не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими і їх складно встановити і довести. Розмір аліментів на старшого сина [PERSON] встановлений в розмірі 25% заробітку (доходу) відповідача, від сплати яких він весь час ухиляється. Просить суд cтягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) грн., щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття. Не погодившись з позовною заявою відповідач надав відзив на позовну заяву у якому, позовні вимоги не визнає виходячи з того, що позивачем не надано доказів того, що він ухиляється від матеріального забезпечення своїх дітей, не надано доказів того, що між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального забезпечення та виховання дітей; не надано доказів, що відповідач отримує дохід, достатній для можливості сплатити аліменти у розмірі 3000,00 грн., тому вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 року було відкрито спрощене провадження у даній справі. Позивачка до початку відкритого судового засідання надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач до початку судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги визнав частково у розмірі 1500,00 грн. Представник відповідача, адвокат Щукіна Т.М., до початку судового засідання надала заяву в якій просила частково задовольнити позовні вимоги у розмірі 1500,00 грн., розглянути справу без участі представника відповідача та відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . З копії рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2012 року вбачається, що з [PERSON] , 1988 року народження, проживаючого в [ADDRESS] , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої в [ADDRESS] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] починаючи з 09.08.2012 року до його повноліття. Відповідач надав суду довідку про доходи від 01.09.2020 року, з якої вбачається, що в період з липня 2020 року по серпень 2020 року сукупний дохід складає 13086,96 грн. (а.с.19) та довідку про доходи від 10.02.2021 року, з якої вбачається, що загальна сума його доходу за період з листопада 2020 р. по січень 2021 року складає 14053,38 грн. (а.с.35). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено те, що в 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - з 1 січня - 1779 грн., із 1 липня - 1859 грн., із 1 грудня - 1921 грн., Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум у2021 році для дітей віком до 6 років, із 1 січня 2021 року - 1921 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, враховуючи позиції учасників, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, визначаючись щодо розміру аліментів враховує, що відповідач є платником аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] та зважаючи на встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні сина, для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, взаємний обов`язок батьків по його утриманню. За встановлених обставин, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити розмір аліментів на утримання дитини 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial