Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та земельною ділянкою. В позовній заяві зазначила, що є власником земельної ділянки загальною площею 0,25 га (далі земельна ділянка №1), з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: Рівненська обл., Млинівський р-н., с.Радів. На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, що належить їй на праві приватної власності. Крім того їй належить земельна ділянка загальною площею 0,11 га (далі земельна ділянка №2), з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за тією ж адресою. На межі між їх земельними ділянками ростуть багаторічні зелені насадження, зокрема дерева та кущі, які належать відповідачу. Між земельними ділянками не встановленого ніяких огороджень. Враховуючи той факт, що свійські тварини сусідів у звязку з відсутністю сітки чи будь - яких інших огороджень між земельними ділянками постійно знаходяться на її земельній ділянці та завдають шкоду її насадженням, вона вирішила встановити огорожу. Однак, дерева, що ростуть на межі між їх земельними ділянками заважають таким діям. На її неодноразові звернення припинити насаджувати дерева і кущі на межі та ліквідувати існуючі, оскільки ростуть вони з порушенням норм, [PERSON] ніяк не реагує. Крім того, поруч з межею, яка розділяє її земельну ділянку №1 та земельну ділянку відповідача на відстані близько 2 метрів знаходиться сарай гр.[PERSON] Простір між сараєм гр..[PERSON] та сіткою, яка розділяє їхні земельні ділянки, заповнює гноєсховище, рідкі фрагменти якого потрапляють на її територію. Зазначені обставини призводять до того, що використовувати свою земельну ділянку за цільовим призначенням вона не має змоги. Крім того, гноєсховище розташовано від її льоху на відстані близько 8 метрів та колонки приблизно на 15 метрів.Таке розташування гноєсховища вважає незаконним та таким, що порушує принцип добросусідства та норми чинного законодавства. Просила суд зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні майном шляхом перенесення гноєсховища на бічну сторони сараю відповідача. Зобов»язати відповідача ліквідувати дерева, що ростуть на межі між їхніми земельними ділянками. Стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. В ході судового розгляду позивач звернулася з заявою про уточнення позовних вимог. Просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,25 га (цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), що належить їй, шляхом перенесення гноєсховища, облаштованого в господарстві [PERSON] за адресою: вул.Зелена, 8 с.Радів Млинівського району Рівненської області, яке згідно висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №7499 не відповідає містобудівним та санітарно-гігієнічним нормам, з подальшим дотриманням санітарних та будівельних норм. Зобов»язати відповідача ліквідувати дерева та кущі, які стоять на спільній межі між її земельними ділянками та земельною ділянкою відповідача, що розташовані за адресою в с.Радів Млинівського району Рівненської області. Стягнути з відповідача на її користь витрати на сплату судового збору. Стягнути з відповідача на її користь витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи в розмірі 1476, 00 гривень. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 7499 від 16.10.2015 року, згідно якого гноєсховище, яке розташоване в господарстві відповідача за адресою: вул..Зелена,8 с.Радів Млинівського району Рівненської області не відповідає вимогам п.3.31, п.3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п.2.22 «Державних санітарних норм та правилами утримання територій населених місць». Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, пояснила суду, що свій будинок вона придбала з існуючими на час придбання спорудами. За час проживання нічого не переобладнувала. Разом з тим, позивач після придбання господарства по сусідству з її господарством, облаштувала на своєму подвір»ї артсвердловину на відстані від її гноєсховища, яка не відповідає санітарним нормам. Вказала також, що перенести гноєсховище в інше місце не має можливості з технічних причин, оскільки це потягне за собою необхідність повного переобладнання внутрішніх конструкцій хліва. Крім того перенесення гноєсховища на бічну сторону хліва приведе до того, що рідкі фрагменти будуть ще більше потрапляти на земельну ділянку позивача. Згідна ліквідувати дерева та кущі, що ростуть на межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул.Зелена,6 в с.Радів Млинівського району Рівненської області, що підтверджується рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 27.06.2007 року та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок №6 по вул.Зелена,6 в с.Радів Млинівського району Рівненської області. (а.с.18, 19-21) З наданих позивачем державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 765868 та серії ЯИ № 765869, виданих на підставі рішення Кораблищенської сільської ради Млинівського району Рівненської області від 23.10.2009 року № 221 вона є власником земельних ділянок площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд та площею 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, якізнаходиться в с.Радів Млинівського району Рівненської області. (а.с.6-7) Згідно наданого відповідачем свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 01.02.1990 року на ім»я [PERSON], (котра 26.11.1997 року у зв»язку з одруженням змінила прізвище на «Зембаль») останній належить на праві власності ціле домоволодіння, яке розташоване по вул.Кірова (Зелена),8 в с.Радів Млинівського району Рівненської області. ( а.с. 66-69) Вирішуючи питання щодо вимог позивача про усунення перешкод в користуванні майном шляхом перенесення гноєсховища на бічну сторону сараю відповідача з подальшим його утриманням відповідно до санітарних та будівельних норм, суд приходить до висновку про те, що дана вимога підлягає задоволенню частково. Приймаючи таке рішення суд виходить з наступного: За приписом частини 1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Судом встановлено, що гноєсховище відповідачем не облаштовано відповідно до вимог «Державних санітарних норм та правил утримання територій і населених місць», без дотримання правил добросусідства, в зв»язку з чим у позивача виникають незручності у використанні земельної ділянки за її цільовим призначенням. Частина 2 ст.103 ЗК України вказує на те, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Таким чином суд приходить до висновку про те, що задоволенню підлягає вимога позивача щодо зобов»язання відповідача облаштувати гноєсховище, що розташоване на її земельній ділянці за адресою: вул.Зелена,8 с.Радів Млинівського району Рівненської області у відповідності до правил добросусідства та санітарно-гігієнічних норм. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7499 від 16.10.2015 року гноєсховище, яке розташоване в господарстві [PERSON] за адресою: с. Радів вул. Зелена, 8 Млинівського району Рівненської області, поблизу земельної ділянки [PERSON] не відповідає вимогам п.3.31 та п.3.25а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування забудова міських і сільських поселень» та п.2.22 «Державних санітарних норм та правил утримання територій і населених місць», оскільки розташоване на відстані менше 20 метрів від джерела водопостачання позивача. Разом з тим суд вважає, що вимога позивача про перенесення гноєсховища на бічну сторону хліва не підлягає задоволенню. Як встановлено судом, позивач облаштувала джерело водопостачання (артсвердловину) на своєму подвір»ї набагато пізніше, ніж було облаштовано гноєсховище відповідачем, тобто сама допустила порушення державних санітарно-гігієнічних норм. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у виникненні вказаного у висновку експерта порушення п.3.31 та п.3.25а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування забудова міських і сільських поселень» та п.2.22 «Державних санітарних норм та правил утримання територій і населених місць» та про відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині. Щодо вимог позивача в частині зобов»язання відповідача ліквідувати дерева та кущі, які стоять на спільній межі: суд вважає що дані вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, і цей факт не заперечують сторони, що на межі між земельними ділянками позивача та відповідача ростуть дерева та кущі, які перешкоджають позивачу облаштувати огорожу. За приписом частини 2 ст.109 ЗК України кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд приходить до висновку про наступне: Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно квитанції про сплату судового збору № 33 від 26.11.2014 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 гривень. (а.с.1) Оскільки позов задоволено частково суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого ним судового збору у розмірі 121,80 гривень. Що стосується витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, суд приходить до висновку про те, що зазначена сума стягненню з відповідача не підлягає. Таке рішення суд обґрунтовує тим, що клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи позивачем було заявлено для задоволення вимоги про перенесення гноєсховища, облаштованого відповідачем, в інше місце. Оскільки в задоволенні зазначеної вимоги судом відмовлено, витрати за проведення вказаної експертизи стягненню з відповідача не підлягають. Правовідносини регулюються «Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць», затвердженими наказом МОЗ України від 17.03.2011року № 145, Державними будівельними нормами "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»ДБН-360-92** затвердженими Держкомітетом України у справах містобудування та архітектури від 17.04.1992 року №44, ст.ст.15, 16, 316-319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 78, 91, 96, 103-104, 109 Земельного кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: partial