Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача та просив скасувати арешт на все майно та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 1927836 від 27.04.2005 року про обтяження: арешт нерухомого майна, належного [PERSON] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №390113, виданої 21.04.2005 року Волноваським відділом ДВС Донецькій області. В обґрунтування вимог зазначив, що є власником земельної ділянки площею 7,29 га (рілля) для сільськогосподарського виробництва, яку він здає в оренду ТзОВ «Росія». Згідно з постановою державного виконавця ДВС Волноваського РУЮ від 21.04.2005 року арешт на все належне позивачу майно накладено на підставі виконавчого листа по справі №2- 439 з метою забезпечення виконання рішення Волноваського районного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 3169 грн. З метою зняття арешту позивач звернувся до Волноваського РВ ДВС, де йому було відмовлено, оскільки виконавчі листи відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, а здійснити перевірку реєстраційних книг вхідної та вихідної кореспонденції відділу, актів про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, неможливо, оскільки термін зберігання закінчився та вони були знищені. Просить позов задоволити. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 13.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже, відповідно до вищенаведених положень Конституції України та Конвенції кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно до ч.ч. 4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право на захист власності викладено у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» ; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі Розпорядження голови Волноваської райдержадміністрації №230 від 29.03.2005 року належить земельна ділянка, загальною площею 7,2900 га, яка розташована на території Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1421582400:09:000:0257, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №162041. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №182709905 від 27.09.2019 року на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт (обтяження № 1927836 ) на підставі постанови Волноваського відділу ДВС від 21.04.2005 року. З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №390113 від 21.04.2005 року вбачається, що така винесена на виконання виконавчого листа у справі №2-439, виданого 04.03.2005 року Волноваським районним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 3169 грн. Позивач звернувся до Волноваського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області із заявою про зняття арешту з майна. Однак йому було відмовлено. Зокрема, згідно відповіді Волноваського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 18.10.2019 року відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі документи відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Здійснити перевірку наявності такого не має можливості, оскільки термін зберігання закінчився та таке було знищено. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивач правомірно обрала спосіб захисту шляхом подання позову про зняття арешту з майна, який передбачено ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. За викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття арешту з усього майна, що належить [PERSON] . У свою чергу, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про обтяження, оскільки зняття арешту з майна є підставою для виключення такого запису. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задоволити частково. Окрім того, суд вважає за необхідне судовий збір залишити за позивачем, оскільки [PERSON] у позовній заяві не ставила питання про розподіл судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial