Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті її матері - [PERSON] , внаслідок обстрілу 02.08.2014 року смт. Олександрівка Мар`їнського району Донецької області під час проведення військових дій, у розмірі 1 000 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02.08.2014 невстановленими особами здійснено терористичний акт (а саме - артилерійський обстріл), в результаті якого в смт. Олександрівка Мар`їнського району Донецької області загинула громадянка України [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Відповідно до довідки про причину смерті №2365 від 07.08.2014 року причиною смерті [PERSON] є вибухові осколкові поранення голови та нижніх кінцівок з переламами кісток внаслідок артилерійського обстрілу. За фактом вчинення терористичного акта, внаслідок якого загинула [PERSON] . СВ 2 управління ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях проводиться досудове розслідування. Відповідні відомості внесено до ЄРДР за №12014050410001133 від 23.05.2014 року 12014130580000994 з правовою кваліфікацією діяння за ч.3 ст. 258 КК України (терористичний акт, який призвів до загибелі людини). Позивач вважає, що внаслідок загибелі [PERSON] вона має право на отримання відшкодування моральної шкоди , яка полягала у незворотніх моральних стражданнях та хвилюваннях, спричинених загибеллю [PERSON] внаслідок терористичного акту, а також незабезпеченням Державою Україна в особі КМУ права на життя, гарантованому ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 27 Конституції України. Втрата позивача є довічною та непоправною та з урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань та їх негативних наслідків , виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, вона оцінює розмір спричиненої моральної шкоди в 1 000 000,00 (один мільйон) гривень. Моральні страждання [PERSON] знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю її чоловіка та сина, та підтверджуються, зокрема, Висновком експертів № 5/05/18 за результатами проведення психологічної експертизи, складеним 03.08.2018 р. Відповідно до зазначеного Висновку експертів № 5/05/18 [PERSON] зазнала змін в емоційному стані, індивідуально психологічні прояви якого перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і які виникли в результаті загибелі її матері, [PERSON] , смерть матері призвела до втрати в короткий проміжок часу також батька та сестри. Вказані події позначились не тільки погіршенням фізичного здоров`я, але й руйнуванням психічного здоров`я та позначилось на погіршенні соціальних зв`язків. [PERSON] продовжує переживати втрати матері. Смерть матері призвела до стійких, тривалих змін у системі цінностей, ієрархії , мотиваційної сфери [PERSON] , в основних складових структури її особистості (індивідуально - психологічних особливостей, емоційної сфери, системи значимих відносин), у стані здоров`я, зумовила порушення в основних сферах життєдіяльності, що на тривалий час унеможливило повноцінне соціальне функціонування як особистості. Просила суд стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті її матері - [PERSON] , внаслідок обстрілу 02.08.2014 року смт. Олександрівка Мар`їнського району Донецької області під час проведення військових дій, у розмірі 1 000 000,00 грн. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 08.11.2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача Державної казначейської служби України, в обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що Держава або державні органи неправомірні рішення, дії чи бездіяльність відносно позивачів не вчиняли , тому підстав відшкодовувати шкоду за рахунок Державного бюджету України з Державної казначейської служби України не має. Терористичний акт - це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена ст. 258 КК України. У разі коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених ст.ст. 112, 258-260,443,444, а також іншими статтями КК України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до КК України. На даний час відсутній обов`язок по відшкодуванню шкоди за рахунок держави у зв`язку з тим, що не прийняте рішення суду ,яке б встановлювало обставини смерті [PERSON] внаслідок терористичного акту та відсутній порядок, затверджений законом , яким би було визначено , що відшкодування шкоди , заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України. Також, зазначила, що на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню №12014050410001133 триває. З огляду на наведене, вважають, що підстав для відшкодування шкоди через Державну казначейську службу України не має. А тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 27.11.2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача Кабінету Міністрів України , в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі ,посилаючись на те, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону із наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, яким заподіяно шкоду, в порядку встановленому законом. КМУ є неналежним відповідачем у справі , оскільки визначені законодавством завдання та повноваження Кабінету Міністрів України не передбачають проведення виплат коштів , внаслідок терористичного акту. Позивачами не надано жодного доказу , який би підтверджував , що саме внаслідок дій Збройних Сил України або КМУ , загинула [PERSON] , а не внаслідок збройної агресії Російської Федерації. З викладених у позові обставин , не вбачається наявності елементів цивільного правопорушення ,які вчинені КМУ відносно позивача, та могли б спричинити моральні страждання останнім, тому позовні вимоги до КМУ є необґрунтованими та не доведеними. Тільки вироком суду може бути визначена кваліфікація кримінального правопорушення та обставини кримінального правопорушення , однак на час розгляду даної цивільної справи судом, такий вирок відсутній, а за вказаним фактом здійснюється досудове розслідування , що є складовою кримінального провадження та передує судовому розгляду справи. Також розмір компенсації вважає завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та співмірності. На підставі викладеного просив в задоволенні позову відмовити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Суду пояснила, що до експерта зверталась за власною ініціативою, спілкування було дистанційним. Про смерть матері дізналась з зі слів, їй повідомили, що матір загинула внаслідок обстрілу з РСЗВ « Град ». Тіло матері знайшла на городі, її голову була відокремлена від тулубу. Експерту надавала свідоцтво про смерть та інші документи матері. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що смт. Олександрівка Мар`їнського району Донецької області знаходиться на тимчасово окупованій території України. Після отримання поранень мати позивача, [PERSON] була доставлена в морг Калінінського району м. Донецьк, яким було видано довідку про смерть. Факт смерті [PERSON] було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. За фактом смерті матері позивач зверталась з заявою до Мар`їнського ВП НПУ, потім до СБ України, де визнана потерпілої по кримінальному провадженню, відкритому за ч. 3 ст. 258 КК України. Вважає, що вище вказані події стались внаслідок збройної агресій Російської Федерації, тому шкода підлягає відшкодуванню на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та не залежить від стадії, на якій знаходиться кримінальне провадження за його фактом. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в особі Кабінету міністрів України, Тичинін Я.Д., проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи , викладені у відзиві на позов. Висновки експертного дослідження позивача визнав. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи наведені у відзиві на позов. Додатково пояснив, що розмір компенсації,визначений експертом вважає завищеним. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши докази в їх сукупності , прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 28.09.1978 року (а. с. 10) 02.08.2014 року під час проведення антитерористичної операції та ведення бойових дії в смт. Олександрівка Мар`їнського району Донецької області в результаті артилерійського обстрілу [PERSON] загинула, причиною смерті стали вибухові осколкові поранення голови та нижніх кінцівок з переламами внаслідок артилерійського обстрілу. [PERSON] , [INFO] , громадянка України, померла [INFO] в смт. Олександрівка Мар`їнського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Центральним районним в м. Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а. с. 11) Як вбачається з витягу ЄРДР, довідки за вказаним фактом 23.05.2014 року СВ 2 управління УСБУ в Донецькій та Луганській областях внесено відповідний запис в ЄРДР за №12014050410001133 з правовою кваліфікацією діяння за ч.3 ст. 258 КК України (терористичний акт, який призвів до загибелі людини). Позивач [PERSON] визнана потерпілою в кримінальному провадженні №12014050410001133 (а. с. 13-15) Факт смерті [PERSON] від вибухового осколкового поранення голови та нижніх кінцівок з переламами кісток встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя по цивільній справі №263/5554/17 від 10.07.2017 року. (а. с. 8) Висновком експерта №5/05/18 від 03.08.2018 року [PERSON] зазнала змін в емоційному стані, індивідуально психологічні прояви якого перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і які виникли в результаті загибелі її матері, [PERSON] , смерть матері призвела до втрати в короткий проміжок часу також батька та сестри. Вказані події позначились не тільки погіршенням фізичного здоров`я, але й руйнуванням психічного здоров`я та позначилось на погіршенні соціальних зв`язків. [PERSON] продовжує переживати втрати матері. Смерть матері призвела до стійких, тривалих змін у системі цінностей, ієрархії , мотиваційної сфери [PERSON] , в основних складових структури її особистості (індивідуально - психологічних особливостей, емоційної сфери, системи значимих відносин), у стані здоров`я, зумовила порушення в основних сферах життєдіяльності, що на тривалий час унеможливило повноцінне соціальне функціонування як особистості (а. с. 19-25) Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Крім того, обов`язок держави на належну охорону права особи на життя передбачений ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Більше того, усталена практика Європейського суду з прав людини чітко визначає, що стаття 2 Конвенції зобов`язує державу не лише утримуватися від умисного чи незаконного позбавлення життя, а й вживати належних заходів для того, щоб захистити життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією (п.32 рішення у справі "Горовенки та Бугара проти України"). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особі, переходить право вимоги до винної особи. Дана підстава відповідальності держави за завдану моральну шкоду незалежно від її вини також кореспондується із положеннями Цивільного кодексу України, зокрема - п. 3 ч.2 ст. 1167 ЦК (з огляду на наявність ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»). При таких обставинах та, виходячи із системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі статті 19 зазначеного Закону. Обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої під час проведення АТО, є завдання такої шкоди на території АТО та внаслідок АТО. Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд в постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 243/8302/16-ц та в постанові від 11 липня 2018 року у справі №219/11736/16-ц. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочата антитерористична операція. Територія проведення АТО охоплює територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку відповідно до вищевказаного Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275 затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО. У перелік зазначених населених пунктів включено смт. Олександрівка, Мар`їнського району, Донецької області. Факт загибелі [PERSON] внаслідок отримання вибухових травм під час бойових дій при проведенні антитерористичної операції у смт. Олександрівка, Мар`їнського району, Донецької області що є тимчасово окупованою територією у повній мірі підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками справи. Загальновідомим є факт, що в період проведення антитерористичної операції сталася серія вибухів, внаслідок чого позбавлені життя мирні жителі. Факт наявності душевних страждань позивача, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю матері за вищевказаних обставин, також у повній мірі підтверджується матеріалами справи, та не заперечується учасниками справи. При таких обставинах, факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок смерті матері також є таким, що встановлений, належним чином доведений та не оспорюється учасниками справи. Посилання представників відповідачів на те, що в Україні не прийнятий відповідний закон, як це передбачено статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», на підставі якого передбачається процедура виплати компенсації моральної шкоди родичам загиблих від терористичних актів, не є обґрунтованим. Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту та закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. При цьому у п.82 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» зазначено, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав і свобод, у якій би формі вони не закріплювалися в національному правопорядку. Особа на практиці повинна мати можливість скористатись ефективними засобами захисту, тобто засобами, які б запобігли вчиненню порушень чи їх продовженню або забезпечили заявнику відповідне відшкодування. Отже, суд приходить до висновку, що відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав не може бути перешкодою у реалізації особою таких прав та свобод. Іншими словами, відсутність відповідного «процедурного» закону не може бути перешкодою у захисті прав позивача щодо отримання відшкодування моральної шкоди від держави на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Крім того, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Так, у рішеннях у справі «Кечко проти України» та у справі «Бурдов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права. Суд вважає необхідним також звернути увагу, що при розгляді справи з подібними правовідносинами, у рішенні від 08 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини» (Ayder and Others v. Turkey) Європейський суд з прав людини вказав, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має обєктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій не встановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70). Посилання ж на достатність дій держави щодо належної підтримки громадського порядку і безпеки та захисту життя людей є безпідставними, оскільки прямо спростовуються фактичними обставинами, що є предметом розгляду цього цивільного спору. Щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З висновку психологічного експертного дослідження №5/05/18 від 03.08.2018 року убачається, що можливий розмір грошової компенсації за завдані [PERSON] страждання (моральну шкоду) складає від 500 000 грн. до 1 000 000 грн. Доказів на спростування зазначених висновків відповідачі суду не надали. Зважаючи на викладене, суд , враховуючи вимоги об`єктивності, розумності й справедливості, вважає достатнім визначити розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 500 000 грн., спричиненої внаслідок смерті [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial