Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача 144525,02 грн., з яких: - 88962,72 - грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, - 47932,50 - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, - 4856,40 - заробітна плата за лютий 2014 року, - 2773,40 - заробітна плата за березень 2014 року. Також позивач просив стягнути з відповідача 5000,00 грн. - у відшкодування моральної шкоди та 5000,00 грн. - у відшкодування витрат на правову допомогу. Позов обґрунтовано тим, що з 14.09.1992р. по 21.03.2014р. позивач працював на різних посадах у ПрАТ «Верстатінпром». 21.03.2014р. позивач був звільнений за власним бажанням з посади головного інженера підприємства. На час його звільнення відповідач мав перед ним заборгованість з заробітної плати та інших виплат, передбачених трудовим законодавством. Але при звільненні ця заборгованість погашена не була. Підприємство надало йому довідку про заборгованість станом на 04.07.2014р. у сумі 57702,40 грн., з яких 4856,40 грн. - заборгованість з заробітної плати за лютий 2014 року, 52846,08 - заборгованість за березень 2014 року, у тому числі, компенсація за невикористану відпустку - 50072,68грн. Згідно з іншою довідкою, виданою підприємством, розмір середньоденної заробітної плати позивача при звільненні становить 383,46 грн. За даними бухгалтерії підприємства на час звільнення позивача з роботи він мав 232 дні невикористаної щорічної відпустки. Тому позивач вважає, що відповідачем була невірно обчислена сума грошової компенсації за не використану відпустку, яка, на його думку, має дорівнювати 88962,72 грн. (з розрахунку: 232 дні х 383,46 грн. середньоденної заробітної плати). Крім того, позивач вважає, що оскільки станом на день звернення до суду затримка підприємства з розрахунку з ним становить 125 днів, то відповідач має виплатити йому середній заробіток за цей час у розмірі 47932,50 грн. (з розрахунку: 125 днів х 383,46 грн. середньоденної заробітної плати). Також позивач вважає, що діями відповідача з несвоєчасної виплати йому зарплати та інших платежів згідно з трудовим законодавством йому заподіяна моральна шкода у розмірі 5000,00 грн., яка полягає у порушенні прав позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та підтвердив фактичні обставини, які в ньому викладені. Представник позивача [PERSON] також підтримав позов, пояснивши, що на час розгляду справи відповідач так і не розрахувався з позивачем. Представник відповідача Шишкін О.Ю, визнав позов частково на суму 57702,48 грн., з яких 4856,40 грн. - заборгованість підприємства з заробітної плати за лютий 2014 року, 2773,40 грн. - заборгованість з заробітної плати за березень 2014 року, 50072,68 грн. заборгованість за невикористану відпустку. При цьому сума грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустку обчислена, виходячи з кількості таких днів - 207, а не 232, як зазначено у позові, та розміру середньоденної заробітної плати - 297,08 грн. Представник відповідача не визнав позов в частині відшкодування моральної шкоди, а також в частині відшкодування витрат на правову допомогу, посилаючись на його недоведеність. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З 14.09.1992р. по 21.03.2014р. позивач працював на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «Інститут Укроргверстатінпром» (скорочена назва - ПрАТ «Верстатінпром»). За цей час підприємство було реорганізоване з Інституту Укроргверстатінпром у Орендне підприємство «Інститут Укроргверстатінпром», потім у Закрите акціонерне товариство «Інституту Укроргверстатінпром» та перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Інститут Укроргверстатінпром». 21.03.2014р. позивач був звільнений з посади головного інженера за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі наказу від 21.03.2014р. №22к. Ці обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.11, 12) та не заперечувалися сторонами. Згідно з копією довідки №20/305, виданої ПрАТ «Верстатінпром» 04.07.2014р., заборгованість з виплати заробітної плати позивачу станом на 04.07.2014р. становить 57702,48грн., у тому числі: за лютий 2014 року - 4856,40 грн., за березень 2014 року - 52846,08грн., з яких 50072,68грн. - компенсація за невикористану відпустку (а.с.13). Аналогічні відомості містяться у довідці підприємства станом на 22.08.2014р. (а.с.41). Відповідно до копії довідки №20/306, виданої ПрАТ «Верстатінпром» 04.07.2014р., середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення складає 383,46 грн. (а.с.14) Згідно з довідкою №410 від 08.09.2010р. середньоденна заробітна плата позивача для нарахування компенсації за невикористану відпустку складає 297,08грн. (а.с.55). Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, розмір середньоденної заробітної плати у 383,46 грн. був обчислений, виходячи з заробітної плати позивача за два останній календарні місяці при звільненні, а розмір середньоденної заробітної плати у 297,08 грн. - виходячи з заробітної плати позивача за останні 12 календарних місяці. Довідкою №01/385, виданою відповідачем 21.08.2014р. підтверджено, що розмір середньомісячної заробітної плати позивача на момент звільнення становить 7285,72 грн. (а.с.40). Позивач не надавав суду свого розрахунку розміру середньоденної та середньомісячної заробітної плати як для цілей нарахування компенсації за невикористану відпустку, так і для цілей нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Але при цьому стороною позивача у судовому засіданні не оспорювався розмір середньоденної заробітної плати, що дорівнює 383,46грн., та розмір середньомісячної заробітної плати позивача, що дорівнює 7285,72 грн. На запит суду підприємство надало розширений розрахунок розміру середньоденної та середньомісячної заробітної плати позивача (383,46 грн. та 7285,72грн. відповідно). З цього розрахунку вбачається, що у січні 2014 року заробітна плата позивача дорівнювала 8571,43 грн., а кількість відпрацьованих днів - 18; у лютому 2014 року заробітна плата позивача становила 6000 грн., кількість відпрацьованих днів - 20 (а.с.58). Як вбачається з довідки, наданої відповідачем 08.09.2014р. на запит суду, кількість днів компенсації тарифної відпустки позивача становить 207 днів за 1996р., а також з 2000 по 2002р.р. та з 2004 по 2013 рр. включно (а.с.56). На підтвердження цих відомостей відповідачем було надано копії особової картки позивача (та оригінали - для огляду) (а.с.67-70). Підприємством було підтверджено, що компенсації за невикористану відпустку позивачу при звільненні не вплачувалися (а.с.57). Згідно з довідкою №20/371 від 13.08.2014р. сума нарахованої компенсації за невикористану відпустку при звільненні позивача склала 61495грн., кількості днів компенсації - 207 та середньоденної заробітної плати у розмірі 297,08грн., обчисленої з розрахунку суми заробітної плати за останні 12 місяців, яка поділена на кількість календарних днів цього періоду. Після всіх утримань сума компенсації за невикористану відпустку склала 50072,68 грн. (а.с.28). Позивач оспорював обставини щодо кількості днів невикористаної ним відпустки, порахованої відповідачем, зазначивши, що у 1996 році він мав більше днів невикористаної відпустки, а також що у нього були невикористані дні щорічної відпустки у 1997, 1998 та 1999 роках. Але свого розрахунку таких днів за оспорюваний ним період позивач суду не надав. Тому суд виходить з відомостей, які містяться у довідках, наданих відповідачем. Статтею 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (надалі - Порядок №100). Згідно з п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. З урахуванням вищенаведеного, для цілей обчислення суми, яка підлягає нарахуванню та виплаті відповідачем на користь позивача за затримку розрахунку при звільненні, суд виходить з розміру середньомісячної та середньоденної заробітної плати за останні 2 календарних місяці роботи, який дорівнює 7285,72 грн. та 383,46 грн. відповідно. Для цілей же обчислення суми грошової компенсації за невикористані позивачем відпустки суд виходить з розміру середньоденної заробітної плати, обчисленої за останні 12 календарних місяці, яка дорівнює 297,08 грн. Таким чином, окрім неоспорюваних відповідачем сум заборгованості перед позивачем з виплати заробітної плати за лютий та березень 2014 року у розмірі 4856,40 грн. та 2773,40 грн., з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток останнього за весь час затримки по день ухвалення цього рішення, тобто з 22.03.2014р. по 25.09.2014р. Ця сума становить 49849,70 грн., у тому числі: - 3834,60 грн.- за 10 днів березня 2014 року з 22.03.2014р. по 31.03.2014р. (з розрахунку 10 днів х 383,46 грн. середньоденної зарплати), - 36428,60 грн. - за 5 повних місяці: квітень, травень, червень, липень та серпень 2014 року (з розрахунку 5 місяців х 7285,72 грн. середньомісячного заробітку), - 9586,50 грн. - за 25 днів вересня 2014 року з 01.09.2014р. по 25.09.2014р. (з розрахунку 25 днів х 383,46 грн. середньоденного заробітку). При цьому до виплати позивачу належить сума у розмірі 33361,65 грн. - з урахуванням від'ємного значення: - 745,42 грн. - суми єдиного соціального внеску за ставкою 3,6%, нарахованого на суму граничного розміру доходів у розмірі 20706 грн., що дорівнює 17 прожитковим мінімумам для працездатних осіб (17 х 1218 грн.), - 1827 грн. - суми податку на доходи громадян за ставкою 15%, який утримується з суми доходу, що не перевищує 10 мінімальних заробітних плат, тобто 12180 грн., - 6277,13 грн. - суми податку на доходи громадян за ставкою 17%, який утримується з суми у розмірі 36924,28 грн., тобто суми доходу, що перевищує 10 мінімальних заробітних плат та за вирахуванням суми єдиного соціального внеску (49849,70 грн. - 12180 грн. - 745,42 грн.). Також з відповідача підлягає стягнення на користь позивача сума грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки. Ця сума становить 61495,56 грн., виходячи з розрахунку: 207 днів невикористаної щорічної відпустки х 297,08 грн. середньоденної заробітної плати за останні 12 місяців. При цьому до виплати позивачу належить сума у розмірі 50666,22 грн. - з урахуванням від'ємного значення: - 745,42 грн. - суми єдиного соціального внеску за ставкою 3,6%, нарахованого на суму граничного розміру доходів у розмірі 20706 грн., що дорівнює 17 прожитковим мінімумам для працездатних осіб (17 х 1218 грн.), - 1827 грн. - суми податку на доходи громадян за ставкою 15%, який утримується з суми доходу, що не перевищує 10 мінімальних заробітних плат, тобто 12180 грн., - 8256,92 грн. - суми податку на доходи громадян за ставкою 17%, який утримується з суми у розмірі 48570,14 грн., тобто суми доходу, що перевищує 10 мінімальних заробітних плат та за вирахуванням суми єдиного соціального внеску (61495,56 грн. - 12180 грн. - 745,42 грн.). Вищевказані суми єдиного соціального внеску та податку на доходи громадян сплачуються підприємством до державного бюджету. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з положень статті 237-1 КЗпП України, згідно з якими відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні було встановлено факт несвоєчасного розрахунку відповідача з позивачем при його звільненні, тобто факт порушення відповідачем законного права позивача. Тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки через відсутність належних йому по праву платежів він повинен був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд не погоджується з заявленою позивачем сумою у відшкодування моральної шкоди розмірі 5000 грн., яку він просить стягнути з відповідача на його користь, як компенсацію такої шкоди. З урахуванням обставин справи, суд вважає 2000 грн. достатньою компенсацією моральних страждань позивача, які були йому завдані в результаті несвоєчасного розрахунку при звільненні. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на правову допомогу за договором про надання правової (юридичної) допомоги та консультаційних послуг від 25.07.2014р. у розмірі 5000,00 грн., то суд не вбачає для цього підстав, враховуючи її недоведеність. Суд надавав стороні позивача час для подання розрахунку суми витрат на правову допомогу відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Так, згідно зі ст.1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Але замість такого розрахунку представник позивача надав суду акт прийняття виконаних робіт від 09.09.2014р., який містить лише назви юридичних послуг, наданих адвокатом [PERSON] позивачу за вищевказаним договором від 25.07.2014р. Оскільки суд частково задовольняє позов, який звільнений від оплати судового збору, суд за правилами ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог як майнового, так і немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial