Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недостовірною, негативною та такою, що порушує особисті немайнові права його честі, гідності та ділової репутації інформацію, поширену відповідачем під час засідання колегії райдержадміністрації 29 березня 2016 року та зобовязати відповідача після набрання рішенням суду законної сили здійснити спростування під час проведення найближчого запланованого засідання колегії райдержадміністрації поширеної інформації. У судове засідання позивач не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що її виступ на засіданні колегії райдержадміністрації носив критичний характер, поширена нею інформація є правдивою, що підтверджує відповідь з Гадяцького відділу поліції щодо відкритого кримінального провадження за зверненням відповідача. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Розпорядженням Президента України від 10 лютого 2015 року №159/2015-рп [PERSON] призначено головою Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області. Згідно стенограми на засіданні колегії райдержадміністрації 29 березня 2016 року та протоколу засідання колегії [PERSON] в ході свого виступу допустила наступні висловлювання: «Майже два роки наша громада спостерігала і, як би, терпіла іще роботу нашого очільника голови райдержадміністрації [PERSON] [PERSON]. Неодноразово вказували йому на помилки, просили повернутися лицем до людей, до народу і ще надіялися на позитивні зміни у його роботі. До речі, і продовжуємо надіятися. [PERSON], окрилений своєю, так сказати, безвідповідальністю, безкарністю, власними амбіціями, явно себе переоцінив і дозволив собі те, що народ йому не може дозволити. Терпець у людей урвався уже і після випуску газети громада піднялася і ми це побачили люди уже не хотять жити по-старому, не хотять вірити йому і в тому корупційному форматі, в якому пропонує нам жити голова держадміністрації, ми більше не хочемо і не можемо жити. [PERSON] відірвався від реалій нашого життя, використовує і перевищує свої посадові повноваження, поєднує власні інтереси із державними , налагодив корупційні схеми в усіх сферах діяльності, примушує працювати цілу армію своїх людей на підтримання… на відмивання… скажем так, на відмивання державних коштів. Першими в дробарку [PERSON] потрапили голови сільських рад, їм втридорога обійшлися побудовані в школах неефективні твердопаливні котельні. Хоть як ви не доказуйте, що економія пішла по твердому паливу, але цього не було і не буде. Дуже складно довести економію некомпетентним організаціям… ну некомпетентним, скажем людям, закладам нашого району. Це дуже складна процедура. А те, що половину дров, які показали, що ми показали економію, так вони були просто вкрадені і ніде не засвічені через фінансові документи. І не тільки котельні, а і вставлені вікна, і придбані насоси, частотники, технологічне обладнання на…, для котелень шкіл сільських на цьому усьому був збитий такий перший куш відкатів. Детальніше про це ви почитаєте в газеті і я не буду довго про це говорити. Ну а далі апетит розгорався і почалися вирубки лісів, дерибан районних земель, майнові оборудки, сумнівні кадрові призначення і навіть він дійшов до того, що вже підставляє своїх підлеглих , в тому числі і замісників, у своїх не зовсім чистих справах. В результаті, після аналізу усіх цих оборудок, усіх цих діянь, орієнтовно мільйонами гривень побігли в кармани [PERSON] грошей з державного бюджету, так сказати, розворований державний бюджет». У судовому засіданні відповідач визнала, що її виступ був саме такого змісту. Відповідно до постанови Пленуму ВС України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, судом враховується, що частина виступу відповідача носить оціночний характер та не містить фактичних тверджень. Натомість, твердження відповідача про поєднання державних і власних інтересів, створення корупційних схем, привласнення бюджетних коштів не можуть бути визнані оціночним судженням чи критикою діяльності, так як місять обвинувачення у вчиненні позивачем кримінальних та корупційних правопорушень, винність у вчиненні яких з боку голови райдержадміністрації в ході розгляду справи не було доведено відповідачем. Судом також враховується, що виступ [PERSON] на колегії райдержадміністрації не стосувався питань, які були включені до порядку денного, не носив характер дискусії та критики дій позивача з конкретних питань, а фактично зводився до обвинувачення голови райдержадміністрації у систематичному порушенні норм чинного законодавства, що призвело до порушення його немайнових прав. Відповідно до п.25 постанови Пленуму ВС України від 27.02.2009 N 1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Outcome: partial