Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 13.03.2006 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур»я» та [PERSON] укладено договір позики № 384/1, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 6500 грн. зі сплатою 45% річних за користування ним. Також 13.03.2006 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур»я» та [PERSON] і [PERSON] укладено договір поруки № 384/1, які згідно вказаного договору виступили поручителями [PERSON] за виконанням ним зобов»язання перед кредитною спілкою. Відповідач [PERSON] не належним чином виконував свої зобов»язання за договором і станом на 22.12.2016 року заборгованість [PERSON] становить 18127,71 грн. Добровільно виконати свої зобов»язання перед кредитною спілкою та погасити заборгованість відповідачі не бажають, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву, у які просить розглянути справу у його відсутності, не заперечуючи проти винесення заочного рішення, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю та просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Новини Закарпаття» № 41 (4656) від 13.06.2017 року, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 224 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до\~ задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, 13.03.2006 року року між Ужгородською філією № Перечинської районної спілки «Тур»я» та [PERSON] було укладено договір позики № 384/1, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 6500 грн. зі сплатою 45% річних за користування ним. Також, 13.03.2006 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур»я» та [PERSON] і [PERSON] укладено договір поруки № 384/1, які згідно вказаного договору виступили поручителями [PERSON] за виконанням ним зобов»язання перед кредитною спілкою. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526\~\~ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог\~\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1.1 Договору позики № 384/1 від 13.03.2006 року позичальник зобовязався повернути позичку спілці відповідно до умов передбачених договором. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики та відсотків за користування нею, належним чином не виконав, і станом на 22.12.2016 року заборгованість [PERSON] становить 18127,71 грн., яка складається з: 3516,67 заборгованість по кредиту, 14611,04 заборгованість по відсотках за користування кредитом, що вбачається з карточки платежів по гривневому кредиту. Враховуючи наведене та те, що в судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та відсотків за користування ним належним чином не виконав, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур»я» заборгованість за договором позики № 384/1 від 13.03.2006 року. З приводу заявлених позовних вимог до поручителів [PERSON], [PERSON] суд приходить до наступного. Згідно до вимог ч.4\~ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта\~статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України\~не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року по справі №6-53цс14, а також №6-1265цс16 від 19.10.2016 року, які згідно\~ст.360-7 ЦПК України\~є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень та має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги до поручителів не підлягають задоволенню, оскільки порука припинилась внаслідок прострочення строку звернення до них із позовом про стягнення заборгованості за договором. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial