Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та, згідно останнього уточнення до позову, яке прийнято судом, просив суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною інформацію, поширену та підписану [PERSON], яку він направив на ім'я начальника відділу МВС України в Одеській області; зобов'язати [PERSON] протягом п'яти днів, після набрання рішенням законної сили, письмово спростувати зазначену недостовірну інформацію, шляхом надіслання відповідних листів на адресу начальника Малиновського районного відділу МВС України в Одеській області, вказавши дослівно, яка інформація визнана судом недостовірною; стягнути з [PERSON] на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди 5 000 (п'ять тисяч) гривень, а також судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що 08.04.2011 року до Малиновського РВ УМВС України м. Одеси надійшла заява від [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], в якій він звинуватив [PERSON] у шахрайстві і незаконному заволодінні грошовими коштами у розмірі 30 000 доларів США. Під час перевірки цієї заяви співробітниками Малиновського РВ УМВС ці звинувачення були спростовані. Проте, діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду яка полягає в тому, що він є добропорядною людиною, з незаплямованою репутацією. Під час перевірки заяви органи внутрішніх справ неодноразово звертались до близьких і рідних позивача, а також до керівництва на роботі, колег, в результаті чого моральна атмосфера у сім`ї позивача погіршилась, знизився авторитет позивача на роботі, він втратив вплив і повагу серед членів сім`ї, знайомих та колег, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів та висновків експертів. Відповідно до статей 3, 11 і 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на судовий захист. Судом встановлено, що 08.04.2011 року до Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області надійшла заява від [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], в якій він просив вжити заходів до [PERSON], якій в середині травня 2010 року шахрайським шляхом заволодів належними [PERSON] грошовими коштами у розмірі 30 000 доларів США та не повертає їх, що вбачається із дослідженої заяви відповідача від 21.03.2011 року. Отже відповідач фактично звинуватив позивача у вчиненні злочину, а саме злочину, передбаченого ст. 190 КК України - «шахрайстві», в той час, як вина позивача у вчиненні злочину та сам факт вчинення злочину не встановлено обвинувальним вироком суду у кримінальній справі. Як вбачається з постанови О/у СКР Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 13.04.2011 року, у порушенні кримінальної справи за ст.190 КК України відмовлено. В судовому засіданні відповідач пояснив, що в перших числах травня 2010 року, точну дату відповідач не пам'ятає, передав [PERSON] грошову суму в борг у розмір 30 000 доларів США. Відповідач пояснив, що розписка про отримання грошових коштів не надавалася, оскільки станом на 2010 рік позивач та його дочка знаходились в шлюбі та були у добрих відносинах. Представником позивача до суду надана копія рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.04.2011 року у цивільній справі №2-6194/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначеним рішенням шлюб між позивачем та [PERSON], яка є дочкою відповідача, розірвано. У мотивувальній частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.04.2011 року вказано, що з 2009 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини. Відповідачем та його представником не було надано до суду доказів, які б спростували, що з 2009 року шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] не припинялися. Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передачі грошових коштів в розмірі 30 000 доларів США. Викликана та допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є донькою відповідача та перебувала у шлюбі із позивачем, пояснила, що з 2000 по 2009 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем. [PERSON] пояснила, що її колишній чоловік попросив її поговорити із батьком з метою надання позивачеві в борг грошової суми в розмірі 30 000 доларів США. Крім того, свідок пояснив, що була свідком передачі грошових коштів. Проте, суд не бере до уваги пояснення свідка, оскільки свідок [PERSON] перебуває у родинних відносинах із позивачем, а по-друге, пояснення свідка щодо передання грошових коштів є недопустимим доказом, оскільки відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Крім того, пояснення відповідача є розбіжними, оскільки в поясненнях у кримінальній справі вказано, що гроші були передані в середині травня 2010 року, проте в судовому засіданні відповідач пояснив, що грошові кошти були передані в травні в перших числах травня приблизно 6 травня 2010 року. Таким чином, суд не знайшов підтвердження того, що в 2010 році позивач та донька відповідача перебували у сімейних стосунках. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передачі грошових коштів позивачу. Крім того, представник позивача пояснив, що в рамках проведення дослідчої перевірки директору „Інгрейд Транспорт Сервіс" [PERSON] був надісланий запит щодо надання інформації відносно [PERSON]. Після отримання листа у позивача виникли неприємності, з`явилися негативне враження з боку роботодавця, була принижена честь та ділова репутація внаслідок того, що з матеріалів дослідчої перевірки вбачалося, що позивач нібито здійснив шахрайство. Отже в ході розгляду справи відповідачем не надано будь-яких доказів, які б підтвердили правдивість зазначеної ним інформації стосовно того, що позивач „ шахрайським шляхом заволодів належними [PERSON] грошовими коштами у розмірі 30 000 доларів США та не повертає їх ", разом з тим така інформація є неправдивою, порочить та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, вина позивача у вчиненні злочину та сам факт вчинення злочину не встановлено обвинувальним вироком суду у кримінальній справі. Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину. Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України, фізична особа має право на повагу до гідності та честі, які є особистими немайновими правами, якими особа володіє довічно. При цьому ч.3 ст. 277 ЦК України встановлює, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Стаття 32 Конституції гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Крім того, згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Суд вважає, що вищезазначена недостовірна інформація стосовно позивача, розповсюджена відповідачем, завдала позивачу моральну шкоду, розмір якої з урахуванням конкретних обставин справи суд оцінює в розмірі 2 000 (п'ять тисяч) гривень. Таким чином, судом встановлено, що вищезазначена інформація, викладена у заяві [PERSON] на ім'я начальника відділу МВС України в Одеській області, розповсюджена відповідачем, не є доведеною ним, та є такою, що ганьбить та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 214,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial