Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Роменського району про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту спільного проживання. Свої вимоги мотивував тим, що 16 березня 2004 року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: 1) площею 0,6097 га, кадастровий номер 5924187900:04:002:0319, 2) площею 0,8178 га, кадастровий номер 5924187900:04:002:0250, 3) площею 0,4769 га, кадастровий номер 5924187900:04:002:0698, розташовані на території [PERSON] сільської ради Роменського району Сумської області, а також майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства вартістю 7335,16 грн., або 0,3556 відсотків в КСП «Батьківщина» с. Вовківці Роменського району. На час смерті батько був зареєстрований за постійним місцем проживання в [INFO], проте з 2001 року постійно проживав з ним за адресою: м. Ромни, вул. Карасика,69, де і помер 16 березня 2004 року. З метою оформлення спадкових прав після смерті батька він звернувся до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу [PERSON] Нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували докази прийняття ним спадщини після смерті батька. Крім цього, відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки та на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, які були загублені. Видача дублікатів чинним законодавством не передбачена, тому звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, пояснив обставини викладені в ньому. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Роменського району в судове засідання не зявився, надав заяву про визнання позову, просив справу розглядати без їх участі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 березня 2004 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,6097 га, 0,8178 га, 0,4769 га, що розташовані на території [PERSON] сільської ради Роменського району, які належали померлому на підставі державних актів про право приватної власності на земельну ділянку (а.с.11-13), та на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства, вартістю 7335,16 грн., або 0,3556 відсотків КСП «Батьківщина» с. Вовківці Роменського району, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства (а.с.14). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,6097 га становить 21215,67 грн., земельної ділянки площею 0,8178 га 28449,87 грн., площею 0,4769 га 2772,56 грн., що стверджується Витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 2017 рік (а.с. 8-10). Згідно довідки квартального комітету № 8 виконавчого комітету Роменської міської ради [PERSON], [INFO], на протязі 2001 року по 2004 рік проживав зі своїм сином [PERSON] до дня смерті 16 березня 2004 року, що засвідчують сусіди: [PERSON], [PERSON]. [PERSON] поховав батька за свій рахунок (а.с.7). Відповідно до заяви [PERSON] сільської ради Роменського району № 204-02/35 від 08.06.2017 року [PERSON] був зареєстрований в [INFO], але з 2001 року по день смерті на території сільської ради не проживав. Зі слів сусідів проживав в м. Ромни в сина [PERSON] Факт проживання [PERSON] однією сімєю разом з померлим [PERSON] підтверджується також показами свідків: [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили факт спільного проживання однією сімєю позивача зі своїм батьком з 2001 року по 2004 рік в м. Ромни Сумської області по вул. Карасика, 69. Оскільки, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] з 2001 року по день смерті [PERSON] проживав однією сімєю з померлим не менше пяти років до його смерті і їх відносини підтверджуються документами по справі, то на підставі зазначеного, суд, приходить до висновку щодо задоволення позову в цій частині, оскільки він є обґрунтованим та таким, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Встановлення факту проживання однією сімєю має для заявника юридичне значення для реалізації свого права на спадщину. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. В судовому засіданні встановлено, що згідно відповіді Роменської районної державної нотаріальної контори від 26 травня 2017 року, після смерті 16 березня 2004 року [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відомості про коло спадкоємців в нотаріальній конторі відсутні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому зверненню до суду для розгляду спадкової справи має передувати попереднє звернення спадкоємця у нотаріальну контору та відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач звертався до нотаріальної контори з приводу оформлення права на спадщину, проте приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 16 березня 2004 року [PERSON] за відсутністю доказу прийняття ним спадщини після смерті батька (а.с.15). Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ст.ст. 3, 11 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство має диспозитивний характер: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю доказу прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON], а в судовому засіданні підтверджено факт постійного проживання позивача [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] на час відкриття спадщини 16 березня 2004 року, вказане рішення про встановлення факту постійного проживання відповідача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини усуває для позивача перепони для оформлення спадщини, які були вказані нотаріусом і дає можливість оформити спадщину після смерті його батька шляхом звернення до нотаріуса. Відповідно до довідки Роменської державної нотаріальної контори № 629/01-16 від 26.05.2016 року спадкова справа після смерті 16 березня 2004 року [PERSON] не заводилася. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних у положеннях п. 1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, роз'яснено, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на спадкові земельні ділянки, оскільки суд не може перебирати на себе функції нотаріуса та фактично займатися оформленням спадкового майна, так як ця функція відноситься до компетенції нотаріуса, згідно Закону України «Про нотаріат». Інших доказів щодо неможливості оформлення спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 16 березня 2004 року, позивачем не надано.

Outcome: partial