Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутня та просить визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та зобов'язати Лозівський районний відділ ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], в будинку [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, але через канцелярію суду надала заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності та у разі неявки відповідачів у судове засідання просить винести заочне рішення (а.с. 58). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник Лозівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково. З матеріалів справи встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування житлового будинку серії [NUMBER] від 27 грудня 2003 року (а.с. 4). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в домоволодінні не має. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає ці вимоги передчасними, оскільки за вимогами ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial