Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання, 220 000,00 грн. свої вимоги обґрунтовує тим. що внаслідок смерті чоловіка вона сильно страждає, суттєво змінилося її життя. Позивач [PERSON] до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно у встановленому законом порядку, згідно договору про надання правової допомоги, її представник - адвокат [PERSON] представляє її інтереси, діє в межах повноважень, наданих чинним законодавством позивачу у справі без будь-яких обмежень. Сама позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, про що надала відповідну заяву /а.с.26/. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні викладені у позові обставини та позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON]. Довідкою розширеної експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» департаменту охорони здоров'я Дніпропет\-ровської обласної державної адміністрації серії АА № 0000001 від 20.03.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з встановленим йому за життя професійним захворюванням. Відповідно до п.15 Акту розслідування хронічного професійного захворю\-вання форми П-4 від 05 травня 2000 року № 000003 причиною виникнення профе\-сійного захворювання (пиловий бронхіт 1 ст., вібраційна хвороба 1 ст.) у [PERSON] було визнано його тривалу роботу на посаді підземного прохідника шахто-будівельного управління відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема вмісту пилу у повітрі робочої зони вібрації на робочому місці, рівень яких переви\-щував гранично допустимі нормативи. Відповідно до п.14 Акту розслідування професійне захворювання у [PERSON] виникло у зав'язку з недосконалістю технологічного процесу та конструкти\-вних недоліків машин, механізмів та устаткування, що свідчить про невиконання відповідальними посадовими особами Відповідача вимог чинного законодавства з охорони праці в частині створення на робочих місцях безпечних і нешкідливих умов праці. Смертю чоловіка позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона втратила рідну людину, з якою прожила у шлюбі 40 років. Після смерті чоловіка вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, думки про його смерть не поки\-дають до теперішнього часу. Смерть чоловіка змусила її корінним чином змінити свій звичайний уклад життя, оскільки суттєво погіршився матеріальний стан Позивача, яка отримує пенсію у розмірі, що менше ніж прожитковий рівень, тому змушена самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут, оскільки пенсія чоловіка та страхове відшкодування, яке він отримував, були основним джерелом доходу сім'ї. Смерть чоловіка вимагає від позивача додаткових зусиль на організацію свого життя. Неспроможність задовольнити навіть мінімальні нагальні потреби завдає позивачу додаткових моральних страждань. Зважаючи на втрату чоловіка, смерть якого настала у зв'язку з систематичним порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, що призвело до його профе\-сійного захворювання і згодом до його смерті, глибину та тривалість моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у її особистому житті, позивач вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди, якій підлягає стяг\-ненню з відповідача на її користь, становить 220 000 гривень. Представник позивача зазначив, що визначений позивачем розмір моральної шкоди відповідає принципам розу\-мності, справедливості та співрозмірності незворотнім негативним наслідкам, які настали для Позивача у зв'язку зі смертю чоловіка. Представник відповідача Цвіркун С.О. проти позову заперечує, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Зазначив, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівника. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатним молоком або рівноцінними харчовими продуктами. Чоловік позивачки [PERSON] пропрацював на підприємстві Відповідача на посаді прохідника підземного шахтобудівного управління з 01.11.1996 року по 14.06.2000 року (3 роки та 6 місяців). Після встановлення професійного захворювання у 2000 році, [PERSON] був переведений на іншу роботу, де був відсутній вплив шкідливих факторів, а саме слюсарем черговим та з ремонту обладнання ШБУ, а потім на дробарну фабрику, звідки 30.11.2009 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Крім цього, відповідачем було здійснено відшкодування йому шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я. Звертає увагу суду на те, що законодавством не встановлено будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці. Роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Крім того, згідно Акту розслідування професійного захворювання від 05.05.2000 року [PERSON] пропрацював на підприємстві Відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, на посаді підземного прохідника 43 місяці (з 11.1996 р. по 05.2000 р.), а до цього в СП «Кривбасшахтопроходка» 244 місяці (з 05.1976 р. по 10.1996 р.). При цьому, в п.15 (причина професійного захворювання) вказано на особисту думку комісії, згідно якої комісією розраховано ступінь провини підприємств у виникненні професійного захворювання [PERSON], а саме: - СП «Кривбасшахтопроходка» - 85%; - ВАТ«ІНГЗК»-15%. Просить врахувати, що при загальному трудовому стажі у шкідливих умовах, який складає 29 років 9 міс. - на підприємстві Відповідача чоловік Позивача пропрацював лише 3 роки 6 міс. Особи, які порушили законодавство про охорону праці, в Акті не вказані. Представник Відповідача зазначив, що Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди. Остання не зазначила, з яких міркувань просить сягнути з ПРАТ «ІНГЗК» саме 220 000,00 грн. компенсації за моральну шкоду. Тобто фактично Позивач не обґрунтувала розмір моральної шкоди, який вона просить стягнути. Вважає, що стягувана моральна шкода не є ні розумною, ні виваженою, ні справедливою, та є необґрунтовано завищеною. Позивач повинен надати суду не лише докази, які підтверджують факт встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням, а й докази, які підтверджують факт виникнення у Позивача моральних страждань. Такі докази до матеріалів справи не додані. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] працював в ВАТ «Кривбасрудоремонт» 68 місяців - з вересня 1970 року по травень 1976 року; в СП «Кривобасшахтопроходка» 244 місяці - з травня 1976 року по жовтень 1996 року. На підприємстві відповідача [PERSON] пропрацював з 01.11.1996 року по 14.06.2000 року на посаді прохідника підземного шахтобудівного управління, а з 14.06.2000 року по 30.11.2009 року - слюсарем черговим та з ремонту обладнання /а.с.34-40/. Загальний стаж роботи чоловіка позивача [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів - 29 років 9 місяців, в тому числі на підприємстві відповідача 3 роки 6 місяців /а.с. 5, 41/. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворю\-вання форми П-4 від 05 травня 2000 року № 000003 повідомлення про професійне захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини надійшло до установи державної санітарно-епідеміологічної служби 27.04.2000 року. Чоловіку позивача встановлений остаточний діагноз: пиловий бронхіт 1 ст., вібраційна хвороба 1 ст. з вегетативно-сенсорною полінейропатією та правостороннім плечелопаточним періартрозом /а.с.5; 41-44/. Відповідно до п.14 вищезазначеного Акту, професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: 1) Недосконалість технологічного процесу; 2) Конструктивні недоліки машин, механізмів, устаткування. Пунктом 15 вищезазначеного Акту визначена причина професійного захворювання: тривала робота в умовах впливу пилу, що перевищує гранично допустиму концентрацію в 1,1 - 1,6 разів (ТОВ «Кривбасрудоремонт», «Кривбасшахтопроходка», ІнГЗК) та вібрації, доза якої перевищувала допустиму в 4-8 разів («Кривбасшахтопроходка», ВАТ «ІнГЗК»). Згідно з висновком комісії, ступінь провини підприємств у виникненні у [PERSON] пилового бронхіту становить: ВАТ «ІнГЗК» - 17,5%; СП «Кривбасшахтопроходка» - 64,5%; ТОВ «Кривбасрудоремонт» - 18 %; у виникненні вібраційної хвороби: СП «Кривбасшахтопроходка» - 78,7 %; ВАТ«ІНГЗК» - 21,3 % /а.с. 43/. Відповідно до особливої думки комісії, ступінь провини підприємств у виникненні професійного захворювання [PERSON] становить СП «Кривбасшахтопроходка» - 85%; ВАТ«ІНГЗК» -15% /а.с.44/. Відповідачем було здійснено відшкодування [PERSON] шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності /а.с.46/. [INFO] [PERSON] помер /а.с.4/ і довідкою розширеної експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» департаменту охорони здоров'я Дніпропет\-ровської обласної державної адміністрації серії АА № 0000001 від 20.03.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з встановленим йому за життя професійним захворюванням /а.с.6/. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд зазначає, що підприємство повинне забезпечувати безпечні та здорові умови праці своїм працівникам. Суд вважає доведеним, що саме з вини роботодавця [PERSON] (відповідача), яким порушувались норми з безпеки праці та не забезпечувались безпечні умови праці, чоловік позивача частково втратив працездатність, що підтверджується п.14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання. Позивач [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON] /а.с.7/, а також є пенсіонеркою за віком /а.с. 8-10/. Згідно довідки № 19 від 23.02.2016 року встановлено, що позивач до дня смерті чоловіка [PERSON] мешкала разом із останнім за адресою: [ADDRESS] /а.с. 87/. У зв'язку із смертю [PERSON], Позивачу заподіяні тяжкі моральні страждання. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України. Смертю чоловіка, пов'язаною з професійним захворюванням, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона втратила рідну людину, з якою прожила у шлюбі 40 років, яка її завжди підтримувала, та на підтримку якої, в тому числі матеріальну, вона розраховувала в подальшому. Після смерті чоловіка вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, думки про його смерть не поки\-дають її до цього часу. До того ж, суттєво погіршився матеріальний стан Позивача, оскільки за життя її чоловік отримував пенсію за віком та страхове відшкодування, які були основними джерелами доходів сім'ї, відсутність яких вимагає від позивача додаткових зусиль на організацію життя, змушує самостійно облаштовувати побут, а неспроможність задовольнити навіть мінімальні нагальні потреби завдає Позивачу додаткових моральних страждань. Факт смерті чоловіка беззаперечно свідчить про те, що позивач - його дружина, особа похилого віку, відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує глибину фізичних і душевних страждань позивача, те, що ці страждання у неї довічні, ступінь провини відповідача у виникненні професійного захворювання, та період, який чоловік позивача працював на підприємстві відповідача. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] пропрацював на підприємстві лише 43 місяці не знімають з відповідача ПрАТ «ІнГЗК» обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та відшкодувати на користь позивача моральну шкоду. Суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, та враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Також суд вважає суму 220 000 грн. завищеною та не доведеною. З урахуванням вищезазначеного, вини відповідача, незначного періоду роботи чоловіка позивача на підприємстві відповідача, суд вважає такою, що буде справедливою, відповідати обставинам справи, та моральним стражданням, зазначеним позивачем сума 10 000 грн. Оскільки на стадії виконання рішення при виплаті моральної шкоди виникають питання, щодо відрахування податків, які перераховує підприємство з виплат, що нараховуються, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні про те, що сума моральної шкоди підлягає виплаті в зазначеному розмірі - 10 000 грн. без урахування нарахованої на цю суму суми податків з фізичних осіб. Суми податків повинен визначити та нарахувати відповідач, оскільки це не входить до компетенції суду. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 551,20 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В задоволенні іншої частини вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial