Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. В обґрунтування позову зазначено, що 21.05.2008 року між банком та відповідачем був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 200, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит на споживчі цілі окремими частинами за відновлювальною кредитною лінією у розмірі 1150000,00 грн., а позичальник зобов`язався отримати, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 19,7 % річних. Остаточним терміном повернення кредиту визначено 21.05.2018 року. Банк свої обов`язки, передбачені кредитним договором, виконав повністю та належним чином. Позичальник не виконав зобов`язань щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за його користування, тому 23.01.2018 року йому було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, якою було повідомлено про наявну заборгованість за кредитом, необхідність виконання порушеного зобов`язання у встановлений банком строк та попереджено про вжиття Банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України у разі несплати всієї суми у визначений Банком строк. Однак, вимога позивача щодо погашення заборгованості не задоволена. Станом на 12.06.2018 року заборгованість за договором складає 1\~381488,61 грн. у тому числі: борг за кредитом у розмірі 563020,67 грн., відсотки за користування кредитом з 01.08.2014 року по 22.05.2018 року у розмірі 431162,49 грн., інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати кредиту у розмірі 185533,39 грн., інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 143930,52 грн., три відсотка річних за прострочення сплати кредиту з 03.11.2014 року по 12.06.2018 року в розмірі 32517,08 грн., три відсотка річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 12.06.2018 року у розмірі 25324,46 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість у розмірі 1\~381488,61 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 20722,33 грн., а всього 1\~402210,94 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги визнав частково. Викладені в позовній заяві фактичні обставини справи не заперечував. Але просив застосувати строк позовної давності до заборгованості, яка утворилась до 09.07.2015 року (дати реєстрації позовної заяви в суді). А також вважав безпідставною заборгованість, нараховану після 23.01.2018 року, оскільки в зазначену дату позивач направив йому вимогу про дострокове повернення кредиту. У зв`язку з цим визнав вимоги про стягнення заборгованості на загальну суму 885\~298, 90 грн., з яких: прострочений борг по кредиту у межах строку позовної давності з 10.07.2015 по 22.05.2018 року у розмірі 431\~249,80 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом у межах строку позовної давності по дату направлення позивачем вимоги, тобто з 10.07.2015 року по 23.01.2018 року у розмірі 281\~997, 70 грн.; інфляційні втрати у межах строку позовної давності з 10 липня 2015 року по травень 2018 року за прострочення сплати кредиту у розмірі 79\~266,18 грн.; інфляційні втрати у межах строку позовної давності по дату направлення позивачем вимоги від 23.01.2018 року, тобто з 10.07.2015 року по 23.01.2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 59\~949,80 грн.; три відсотки річних за прострочення боргу за кредитом у межах строку позовної давності за період з 10.07.2015 року по 12.06.2018 року у розмірі 19\~227,09 грн.; три відсотки річних за прострочення відсотків за користування кредитом у межах строку позовної давності до дати направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто за період з 10.07.2018 року по 23.01.2018 року у розмірі 13\~608, 37 грн. У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Гребенар О.В. вважає доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу з огляду на те, що банком, належним чином, не було проведено досудового врегулювання спору і це не позбавляє його права на судовий захист. Крім того, в п.3.2.2. Кредитного договору встановлено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або відсотками, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Банк скористався своїм правом на судовий захист та подав позовну заяву до Сватівського районного суду Луганської області 21.06.2018 року, про що свідчать відомості про отримання поштового відправлення в трекомендованому повідомленні. Таким чином, позивач вважає тлумачення стосовно відсутності права нараховувати відсотки за кредитом з моменту направлення вимоги про дострокове повернення - 23.01.2018 року необґрунтованим та таким, що не відповідає умовам кредитного договору і діючому законодавству України. Просить задовольнити позовні вимоги АТ "Ощадбанк" до [PERSON] в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Гребенар О.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т.2 а.с.7). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Іванов О.Ю. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просять вимоги АТ «Ощадбанк» задовольнити частково застосувавши строк позовної давності (т.2 а.с.5-6, 9-10). У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності\~ЦПК України\~випадках. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлені факти, викладені позивачем в позовній заяві, які визнані відповідачем та підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами. 21.05.2008 року сторони уклали договір відновлюваної кредитної лінії №200, умовами якого передбачено наступне. Згідно п.п. 1.1 - 1.2, банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору грошові кошти у розмірі 1150000,00 грн., а позичальник зобов`язався отримати, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 19,7 відсотків річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався на споживчі цілі окремими частинами за відновлювальною кредитною лінією, у період до 20.05.2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з червня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту визначено 21.05.2018 року. Згідно п.п. 1.5 - 1.5.1.3 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначені в договорі. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. Нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником щомісяця не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з поточного місяця видачі першого траншу. Сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Згідно п.п. 3.3.1, 3.3.2 кредитного договору, позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях. Згідно п.п. 3.2.1, 3.2.2 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або відсоткам, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач належним чином виконував зобов`язання за договором, однак, починаючи з 01.07.2014 року допустив прострочення сплати процентів за користування кредитом, а з 03.11.2014 року допустив прострочення сплати основного боргу за кредитом, що відображено в наданих суду виписках з особового рахунку та у розрахунках заборгованості. 23.01.2018 року позивач пред`явив відповідачу письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, якою було повідомлено про наявну заборгованість за кредитом, необхідність виконання порушеного зобов`язання у встановлений банком строк та попереджено про вжиття Банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України у разі несплати всієї суми у визначений Банком строк. Відповідач не задовольнив вимогу позивача щодо погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Станом на 12.06.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 1\~381488,61 грн. у тому числі: борг за кредитом у розмірі 563020,67 грн., відсотки за користування кредитом з 01.08.2014 року по 22.05.2018 року у розмірі 431162,49 грн., інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 185533,39 грн., інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 143930,52 грн., три відсотка річних за прострочення сплати кредиту з 03.11.2014 року по 12.06.2018 року в розмірі 32517,08 грн., три відсотка річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 року по 12.06.2018 року у розмірі 25324,46 грн. Правовідносини сторін є договірними, які виникли з кредитного договору та які регулюються наступними нормами матеріального права. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до\~ст. 530 ЦК України\~- якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)\~глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України \~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. \~ \~ \~ \~Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів та сум інфляційних нарахувань передбачених ст. 625\~ЦК України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу. Згідно ч.6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При вирішенні справи суд приймає до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом в наступних постановах: в постанові Великої палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, в постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц, в постанові Великої палати Верховного суду від 08.11.2019 року у справі № 127/5672/16-ц. Встановлено у цій справі, що сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Для належного виконання зобов`язання за кредитним договором відповідачу необхідно було дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Виходячи з припису абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.2, ч.4 ст.267 ЦК України). Надаючи оцінку кожній окремо заявленій позовній вимозі, суд зазначає наступне. Щодо позовної вимоги про стягнення основного боргу (тіла кредиту), суд виходить з наступного. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 563020,67 грн., розрахованого за період з 03.11.2014 року по 22.05.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом 20.06.2018 року, що підтверджуються датою на поштовому конверті при передачі позову у відділення поштового зв`язку. Кредитним договором передбачено зобов`язання щомісячної сплати тіла кредиту і відсотків до останнього робочого дня кожного звітного місяця. Таким чином, заборгованість, яка нарахована до 01.06.2015 року, знаходиться поза межами строку позовної давності. У зв`язку з чим не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, позов в частині стягнення основного боргу за період з 03.11.2014 року по 31.05.2018 року у розмірі 119 791,70 грн. В межах строку позовної давності є обґрунтованою та підлягає стягненню основна заборгованість за кредитом (тіло кредиту) за період з 01.06.2015 року по 22.05.2018 року у розмірі 443 228,97 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом , суд виходить з наступного. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 431 162,49 грн., розрахованих за період з 01.08.2014 року по 22.05.2018 року. За умовами укладеного сторонами договору, строк кредитування спливав 21.05.2018 року. 23.01.2018 року позивачем було заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту, що відповідачем визнається. Кредитним договором передбачено зобов`язання щомісячної сплати тіла кредиту і відсотків до останнього робочого дня кожного звітного місяця. Таким чином, за змістом ч.2 ст.1050 УК України з наступного місяця після пред`явлення вимоги, тобто з 01.02.2018 року, припинилось право позивача на нарахування процентів за користування кредитом. У зв`язку з цим позов в частині стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01.02.2018 року по 20.05.2018 року в розмірі 33 122,58 грн. задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю. Позивач звернувся до суду з позовом 20.06.2018 року, що підтверджуються датою на поштовому конверті при передачі позову у відділення поштового зв`язку. Таким чином, заборгованість, яка нарахована до 01.06.2015 року, знаходиться поза межами строку позовної давності. У зв`язку з чим не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, позов в частині стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 31.05.2015 року у розмірі 101759,97 грн. В межах строку позовної давності є обґрунтованими та підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.06.2015 року по 31.01.2018 року у розмірі 296 279,94 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати кредиту, суд виходить з наступного. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати кредиту у розмірі 32517,08 грн., розрахованих за період з 03.11.2014 року по 12.06.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом 20.06.2018 року, що підтверджуються датою на поштовому конверті при передачі позову у відділення поштового зв`язку. Кредитним договором передбачено зобов`язання щомісячної сплати тіла кредиту і відсотків до останнього робочого дня кожного звітного місяця. Таким чином, заборгованість, яка нарахована до 31.05.2015 року, знаходиться поза межами строку позовної давності. У зв`язку з чим не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, позов в частині стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати кредиту за період з 03.11.2014 року по 31.05.2015 року у розмірі 12 192,17 грн. В межах строку позовної давності є обґрунтованою та підлягають стягненню три відсотки річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.06.2015 року по 12.06.2018 року у розмірі 23 324,91 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 25324,46 грн., розрахованих за період з 01.08.2014 року по 12.06.2018 року. За умовами укладеного сторонами договору строк кредитування спливав 21.05.2018 року. 23.01.2018 року позивачем було заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту, що відповідачем визнається. Кредитним договором передбачено зобов`язання щомісячної сплати тіла кредиту і відсотків до останнього робочого дня кожного звітного місяця. Таким чином, за змістом ч.2 ст.1050 УК України з наступного місяця після пред`явлення вимоги, тобто з 01.02.2018 року, припинилось право позивача на нарахування процентів за користування кредитом. У зв`язку з цим позов в частині стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.02.2018 року по 20.05.2018 року в розмірі 169,41 грн. задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю. Позивач звернувся до суду з позовом 20.06.2018 року, що підтверджуються датою на поштовому конверті при передачі позову у відділення поштового зв`язку. Таким чином, заборгованість, яка нарахована до 01.06.2015 року, знаходиться поза межами строку позовної давності. У зв`язку з чим не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності позов в частині стягнення трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 31.05.2015 року у розмірі 10 468,68 грн. В межах строку позовної давності є обґрунтованими та підлягають стягненню три відсотки річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.06.2015 року по 31.01.2018 року у розмірі 14 686,37 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, суд виходить з наступного. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту у розмірі 185533,39 грн., розрахованих за період з 01.11.2014 року по 31.05.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом 20.06.2018 року, що підтверджуються датою на поштовому конверті при передачі позову у відділення поштового зв`язку. Кредитним договором передбачено зобов`язання щомісячної сплати тіла кредиту і відсотків до останнього робочого дня кожного звітного місяця. Таким чином, заборгованість, яка нарахована до 01.06.2015 року, знаходиться поза межами строку позовної давності. У зв`язку з чим не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, позов в частині стягнення інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту за період з 01.11.2014 року по 31.05.2015 року у розмірі 97630,23 грн. В межах\~строку позовної\~давності є\~обґрунтованою та\~підлягають стягненню\~інфляційні втрати\~за прострочення\~сплати кредиту за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 87 903,16 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 143930,52 грн., розрахованих за період з 01.08.2014 року по 31.05.2018 року. За умовами укладеного сторонами договору строк кредитування спливав 21.05.2018 року. 23.01.2018 року позивачем було заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту, що відповідачем визнається. Кредитним договором передбачено зобов`язання щомісячної сплати тіла кредиту і відсотків до останнього робочого дня кожного звітного місяця. Таким чином, за змістом ч.2 ст.1050 УК України з наступного місяця після пред`явлення вимоги, тобто з 01.02.2018 року, припинилось право позивача на нарахування процентів за користування кредитом. У зв`язку з цим позов в частині стягнення інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.02.2018 року по 30.04.2018 року в розмірі 237,02 грн. задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю. Позивач звернувся до суду з позовом 20.06.2018 року, що підтверджуються датою на поштовому конверті при передачі позову у відділення поштового зв`язку. Таким чином, заборгованість, яка нарахована до 01.06.2015 року, знаходиться поза межами строку позовної давності. У зв`язку з чим не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, позов в частині стягнення інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 31.05.2015 року у розмірі 79 397,35 грн. В межах строку позовної давності є обґрунтованими та підлягають стягненню інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 70 296,15 грн. Таким чином, підлягають задоволенню майнові вимоги у загальному розмірі 935719,50 грн., що становить 67,7% від ціни позову. Для визначення розміру заборгованості суд виходив з розрахунків по кожному виду заборгованості, наведених в таблицях, доданих до позовної заяви, які відповідачем не заперечувались. Доводи відповідача про те, що інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані безпідставно після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 «Питання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», а тому при розгляді справи необхідно використовувати вірну назву позивача: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк». Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі \~14 035,79 грн. (67,7% від 20722,33 грн.). На підставі ст.ст. 543, 553, 554, 610-612, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial