Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.12.2013 року між ним та відповідачем укладений договір за № 71-в-17/793-840 про банківський строковий вклад (депозит) строком з 15.05.2014 року по 20.05.2014 року, згідно з яким та додатковим договором №1 від 10.06.2014 року позивач передав Банку грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 3000 доларів США. Позивач 17.10.2014 року звернувся до Банку із заявою про повернення банківського вкладу, проте йому було відмовлено без пояснення причин відмови. Незважаючи на неодноразові звернення, до цього часу депозит не повернутий, що спричиняє йому моральні страждання та переживання, змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просив стягнути з відповідача на його користь: 2500 доларів США боргу за договором банківського вкладу; 239,97 доларів США упущеної вигоди(можливих доходів від суми депозиту у розмірі відсоткової ставки за договором -12,75% за період з 16.11.2014 року по 01.07.2015 року); 73,67 дол. США інфляційних втрат за листопад-грудень 2014 року та 688,88 дол. США інфляційних втрат за січень-липень 2015 року; 56,46 доларів США 3% процентів річних, 1\~000 грн. моральної шкоди, 405 грн. витрат на проїзд до банку та 14 грн. витрат на надсилання листів. Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився до суду, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надавав. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 15.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладений договір банківського вкладу(вклад «Інтернаціональний») за № 71-в-17/793-840, згідно з яким та додатковим договором №1 від 10.06.2014 року позивач передав Банку грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 800 доларів США на строк з 15.05.2014 року по 20.05.2015 року; згідно з додатковим договором №1 від 10.06.2014 року на тих же позивач поповнив вклад на суму 2200 дол. США. [PERSON] 17.10.2014 року звернувся до Банку із заявою про дострокове повернення банківського вкладу по закінченню строку дії депозитного договору. Згідно\~\~ ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо\~\~розпоряджання\~\~грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Частиною 1 статті 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Як зазначено у частині 5 цієї статті, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Право дострокового повернення суми вкладу протягом визначеного строку передбачено також і умовами договору банківського вкладу. Окрім того, на момент звернення позивача строк дії договору банківського вкладу закінчився, проте доказів належного виконання зобовязань за договором відповідач не надав. За таких обставин позов у частині стягнення 2500 доларів США заборгованості за договором банківського вкладу та 239,97 доларів США процентів на банківський вклад підлягають задоволенню. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.\~\~ Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 239,97 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляції, позов в цій частині не підлягає задоволенню з огляду на те, що грошове зобов'язання у відповідності до ст. 533 ЦК України має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як передбачено нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). Як вбачається зі змісту договору, укладеного між сторонами, предметом договору є банківський вклад в іноземній валюті - долари США, у зв'язку з чим іноземна валюта не підлягає індексації, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. У частині стягнення 405 грн. витрат на проїзд до банку та 14 грн. витрат на надсилання листів позов задоволенню не підлягаю з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів понесених ним витат, повязаних поновленням порушеного права, тому у цій частині вимог слід відмовити за недоведеністю. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь завданої моральної шкоди в сумі 1 000 грн., суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні з таких підстав. Обґрунтовуючи моральну шкоду, позивач посилається на ігнорування відповідачем його звернень з вимогами про виконання зобов'язання.\~ Моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких особа зазнала внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні чи винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв»язок між протиправної поведінкою та наслідками, що настали. Питання визначення моральної шкоди є оціночним. Моральна шкода визначається,зокрема, шляхом аналізу характеру відносин між сторонами, подій, обставин та дій, що їх спричинили або супроводжували, їх прийнятність у суспільстві як таких, що відповідають дозволеним\~правилам поведінки.\~ При цьому доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди позивачем не надано, а обґрунтування моральної шкоди зводяться до суб'єктивної оцінки ситуації, в якій позивач не міг скористатися своїми коштами. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та іншими законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини, які виникли між сторонами, є договірними; статтею 570 Цивільного кодексу України, яка регулює дані правовідносини, не передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ці обставини також не обумовлені договором Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Враховуючи, що правовідносини банківського вкладу мають споживчий характер, а відтак є предметом регулювання\~Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс НБУ гривні до долару США, станом на 30.07.2015 р., становить 2207.3558, тому сума заборгованості (доларів США) у гривневому еквіваленті складає 61 727,16 грн. Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави складає 617,27 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial