Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 серпня 2021 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті батька, в якому зазначив, що він є сином [PERSON] . який перебував у трудових відносинах , зокрема, з ВП «Шахта «Росія» ( нині ВП «Шахта «Котляревська») ДП « Селидіввугілля». 13 жовтня 2000 року в цеху № 5 на шахті «Росія» стався нещасний випадок , внаслідок якого загинув батько позивача - [PERSON] . За вказаним фактом нещасного випадку було складено акт № 52 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Зазначеним актом встановлено, що причини настання нещасного випадку полягали у недотриманні підприємством технічних вимог та норм охорони праці. Зазначив, що внаслідок смерті батька він зазнав моральних страждань, які виражаються в тому, що він втратив близьку людину, і ця втрата є безповоротною. Батько для позивача був опорою та наставником, допомагав йому матеріально та морально. Наразі позивач зазнає порушень соціальної рівноваги, втрачає соціальні зв`язки, має постійну апатію до важливих процесів, які відбуваються навколо нього, відчуває розпач, скорботу, розчарування життям. Моральну шкоду оцінює в суму в 500 000,00 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті батька. грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02 вересня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 04 березня 1980 року Українською міською радою м. Селидове Донецької області. Згідно з копією трудової книжки, виданої 07 грудня 1971 року, [PERSON] з 18 червня 1996 року по 13 жовтня 2000 року працював на шахті «Росія» об`єднання «Селидіввугілля» (нині ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля»), виключений зі спискового складу шахти в зв`язку зі смертю. Згідно з копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 18 жовтня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Селидове Донецької області, [PERSON] помер [INFO] . За змістом акту за формою Н-1 № 52 про нещасний випадок на виробництві, який стався з [PERSON] 13 жовтня 2000 року, встановлено, що під час руху комбайну знизу вгору, після виїмки пород корисних копалин вручну ( лінія конвеєру була не завинута) захват комбайна зачепився за направляючу навпроти секцію № 17. Водночас із зривом «захвату» із «зачепа» відбулося різке переміщення комбайна вгору із миттєвим натягом нижньої гілки тягового ланцюга, який був смертельно поранений [PERSON] , отримавши удар в голову. В момент вищеописаної події потерпілий знаходився під секцією № 9, намагаючись погрузити негабаритний шматок породи на конвеєр. Причинами нещасного випадку зазначені: відсутність на лавному конвеєрі СП-87 ПМ компенсатора витягу тягового ланцюга. Порушення вимог Листа № 63/374 від 24.04.1986 року ДТУ; наявність на лавному конвеєрі СП-87ПМ направляючих, у яких порушена співвісність, що є порушенням параграфу 11 Правил Безпеки на підприємстві. перебування потерпілого небезпечній зоні; низька технологічна дисципліна серед робітників. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладено на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Як вбачається з акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, непереборної сили або умислу потерпілого в настанні смертельного випадку, що трапився з ним, немає. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних Переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи ступінь моральних страждань сина загиблого, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у його житті, а також з урахуванням конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю батька, підлягає 100 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він переживає та переносить. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до вимог, визначених в п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» , звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Вирішуючи питання щодо розміру судового збору, що підлягає стягненню. суд виходить з наступного. За вимогами, визначеними в ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вимогами, визначеними в ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням дати подання позовної заяви - 27 серпня 2021 року, та заявленої ціни позову - 500 000,00 грн., сума судового збору за подання даної заяви становила би 5 000,00 грн. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, на 20%, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, 20% від 5000,00 грн. становить 1000,00 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial