Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на Державному підприємстві дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв`язок" та 18.10.2013р. її було звільнено за власним бажанням, але при звільненні їй не було виплачено всі суми. Станом на 08.10.2014р. відповідач заборгував 3 107,86 грн., які позивач просить стягнути на її користь, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 29 122,28 грн. та моральну шкоду в розмірі 9 323,58 грн. В судовому засіданні позивачка збільшила позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь 3 107,86 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.013р. по 24.11.2014р. в розмірі 32 852,82 грн. та моральну шкоду в розмірі 9 323,58 грн. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову не заперечував, визнав заборгованість підприємства перед позивачем в повному обсязі, задоволення моральної шкоди залишив на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно наказу № 79-к про припинення трудового договору позивача [PERSON] звільнено за власним бажанням, ст.. 38 КЗпП України. Згідно розрахункових листків по заробітній платі [PERSON] за серпень 2013р. належить до виплати 2 569,81 грн.; за вереснь 2013р. - 2 484,59 грн.; за жовтень 2013р. - 1 790,52 грн. (а.с. 6). Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сумм у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зважаючи на ту обставину, що представник відповідача визнав заборгованість підприємства перед позивачем в повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 3 107,86 грн., середнього заробітку за період затримки виплати коштів при розрахунку в розмірі 32 852,82 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial