Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON]про стягнення аліментів та додаткових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 01.12.1995 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 16.12.2008 року було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає регулярної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини у необхідному обсязі. Відповідач працездатний, офіційно не працює. Позивачка не має можливості повністю покривати матеріальні витрати на забезпечення належного рівня життя дитини без участі відповідача, оскільки на її утриманні також перебуває її мати - пенсіонерка. В зв'язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання їх спільної дитини в розмірі 11475,00 грн. Дану вимогу мотивує тим, що їхній син з 2015 току, тобто з 5-го класу навчається в хореографічній школі КМАТ імені Сержа Лифаря. Вартість кожного місяця навчання становить: 5-й клас з вересня 2015 року по червень 2016 року - 350,00 грн., 6-й клас з вересня 2016 року по червень 2017 р. - 350,00 грн., 7-й клас з вересня 2017 року по червень 2018 р. - 450,00 грн. Отже нею сплачено за навчання сина в загальному розмірі 8350,00 грн. Також їхній син 2 рази на тиждень займається з репетитором з англійської мови. Вартість одного додаткового зайняття становить 100,00 грн., а отже за рік навчання позивачка витратила 9600,00 грн. Також позивачка зазначила, що в 2015 році, в саме в період з 26.07.2015 р. по 08.08.2015 р. їхній син був на оздоровленні в санаторії «Дубки». Вартість путівки становила 5000,00 грн. Отже загальна сума додаткових витрат становить 22950,00 грн. 19 грудня 2017 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2294. Як встановлено в судовому засіданні, син проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо і добровільно відмовляється надавати їй допомогу щодо утримання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від виконання обов'язку утримувати сина, а тому аліменти на його утримання підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини та перекладення батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоров'ю відповідач являється працездатним, інших аліментних зобов'язань не має, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує регулярної матеріальної допомоги. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат, кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, як і суд їх повинен визначати в рішенні окремо, що цілковито відповідає позиції визначеної упостанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Щодо стягнення додаткових витрат. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON]- витрати пов'язані з навчанням їхнього сина з 2015 току, тобто з 5-го класу в хореографічній школі КМАТ імені Сержа Лифаря. Вартість кожного місяця навчання становить: 5-й клас з вересня 2015 року по червень 2016 року - 350,00 грн., 6-й клас з вересня 2016 року по червень 2017 р. - 350,00 грн., 7-й клас з вересня 2017 року по червень 2018 р. - 450,00 грн. Отже нею сплачено за навчання сина в загальному розмірі 8350,00 грн. Також їхній син 2 рази на тиждень займається з репетитором з англійської мови. Вартість одного додаткового зайняття становить 100,00 грн., а отже за рік навчання позивачка витратила 9600,00 грн. Також позивачка зазначила, що в 2015 році, в саме в період з 26.07.2015 р. по 08.08.2015 р. їхній син був на оздоровленні в санаторії «Дубки». Вартість путівки становила 5000,00 грн. Отже загальна сума додаткових витрат, за розрахунками позивачки становить 22950,00 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача половину зазначеної суми, тобто 11 475,00 грн. В підтвердження зазначених вимог позивачка надала до суду: -копію Договору про надання послуг з організації відпочинку та догляду від 26 липня 2015 року, відповідно до якого в період з 26.07.2015 р. по 08.08.2015 р. дитина перебувала на оздоровлення в санаторії «Дубки». Вартість путівки становила 5000,00 грн.; -Довідку № 060/04-145 від 08.06.2017 р., видану «Київською муніципальною академією танцю імені Сержа Лифаря» про те, що [PERSON] навчається в 6-В класі хореографічної школи. Плата за освітню послугу щомісячно складає 350,00 гривень.; - Довідку № 060/04-228 від 17.10.2017 р., видану «Київською муніципальною академією танцю імені Сержа Лифаря» про те, що [PERSON] навчається в 7-В класі хореографічної школи. Плата за освітню послугу щомісячно складає 450,00 гривень. Довідки, чеки або квитанції, які підтверджують факт навчання дитини у хореографічній школі в 2015 року, а також доказів того, що дитина займається з репетитором позивачем суду не надано. Отже, позивачкою надано належні докази того, що додаткові витрати позивачки на утримання сина становлять в загальному розмірі 12 200,00 грн., з яких: 1) вартість оздоровлення в санаторії - 5000,00 грн.; 2) вартість навчання в хореографічній школі КМАТ імені Сержа Лифіря 6-й клас - загальна сума 3150,00 грн., 7-й клас - загальна сума - 4050,00 грн. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial