Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про зобов`язання вчинити певні дії, просив зобов`язати відповідача надати відповідь про результати розгляду скарги позивача до відповідача від 12 вересня 2019 року за вх. № 3Г-6197 та надати позивачу запитувану у скарзі інформацію; зобов`язати відповідача закінчити роботи зі встановлення лічильнику газу САМГАЗ G-1.6 в квартирі за місцем проживання позивача, з`єднавши цей лічильник з газовою плитою відповідним шлангом, та відновити газопостачання до квартири за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача сплатити позивачу пеню за період з 30 серпня 2019 року і на момент винесення рішення по справі у розмірі трьох відсотків від вартості послуги; відшкодувати визначену судом на власний розсуд розмір з врахуванням вимог розумності і справедливості моральну шкоду, заподіяну відповідачем неправомірною бездіяльністю; відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну відповідачем неправомірними діями та бездіяльністю за період з 30 серпня 2019 року і на момент винесення рішення по справі. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є споживачем послуг публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», правонаступником якого є акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз». 30 серпня 2019 року позивачу було припинено газопостачання за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] . 02 вересня 2019 року позивач звернувся до АТ «Дніпрогаз» із запитом про причини припинення 30 серпня 2019 року газопостачання за місцем його проживання. 06 вересня 2019 року працівники АТ «Дніпрогаз» за місцем проживання позивача почали проводити роботи зі встановлення лічильника газу САМГАЗ G-1.6 відповідно до норм ст.ст. 4, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», але не закінчили його встановлення 06 вересня 2019 року, оскільки не з`єднали лічильник газу з газовою плитою за відсутності відповідного шлангу. 06.09.2019 між представником АТ «Дніпрогаз», [PERSON] , та позивачем складено акт про проведення 06.09.2019 за місцем мешкання позивача робіт зі встановлення лічильнику газу. Представник АТ «Дніпрогаз», [PERSON] , опломбував 06 вересня 2019 року вхідний кран пломбою АТ «Дніпрогаз» С53408650 та повідомив, що прийде після оплати позивачем підключення до мережі газової плити за адресою: [ADDRESS] . Вважаючи такі дії представника відповідача незаконними, 12.09.2019 позивачем подано скаргу до АТ «Дніпрогаз» з вимогою закінчити роботи зі встановлення лічильнику газу САМГАЗ G-1.6 за місцем проживання позивача, з`єднавши лічильник газу з газовою плитою відповідним шлангом та відновити газопостачання до квартири, де проживає позивач, та просив надати копії розпорядчого акту, на підставі якого проводилися 06 вересня 2019 року в квартирі позивача, де він проживає, роботи зі встановлення лічильника газу, проте позивач не отримав письмової відповіді щодо розгляду зазначеної скарги. Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення пені позивач виходив з того, що відповідач порушив свої зобов`язання і прострочив надання позивачу послуг згідно умов договору як споживач, у той час коли ст. 10 Закону України № 1023-ХІІ визначено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) якщо інше не передбачено законодавством. Обґрунтовуючи вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди позивач зазначив, що за вересень 2018 року він сплатив за електроенергію 36 гривень за спожиті 40квт/год, у той час, коли за вересень 2019 року позивач сплатив 76 гривень, що на 40 гривень більше, оскільки був змушений використовувати електроенергію замість газу для побутових потреб. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2019 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 26.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що відповідачем належним чином розглянуто звернення позивача, що датоване 12.09.2019, та за результатами розгляду направлено позивачу відповідь за вих. № 49101.7.-Лв-7295-1019 від 10.10.2019 простим поштовим відправленням, іншого обов`язкового способу направлення відповіді на звернення законодавством не встановлено. Заявник особисто не звертався до підприємства щодо отримання відповіді нарочно, жодних перешкод в отриманні відповіді не існує, право заявника на отримання письмової відповіді про результати розгляду його звернення не було порушено. Також, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що роботи зі встановлення побутового лічильнику газу, що проводилися 06.09.2019 в квартирі [ADDRESS] , виконані повністю, газове постачання припинено у зв`язку з заборгованістю позивача перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а відсутність з`єднання газорозподільної системи після газового лічильника газопроводом з газовою плитою пов`язано з механічним припиненням газопостачання. Підставою механічного від`єднання газового приладу (газової плити) від газорозподільної системи в квартирі [ADDRESS] , слугувало закінчення (розірвання) договірних відносин з [PERSON] щодо надання послуг розподілу природного газу, у зв`язку з її смертю відповідно до ст. 608 ЦК України. Позивач не звертався із заявою до АТ «Дніпрогаз» щодо зміни персоніфікованих даних за особовим рахунком нового власника, укладення з ним договору розподілу природного газу, в той час як здійснення відбору (споживання) природного газу за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Враховуючи те, що відповідачем не порушувалися права позивача, представник відповідача вважає, вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є не обґрунтованими, також вимога позивача щодо стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Представник відповідача зазначає, що газопостачання було припинено правомірно, позивачем не оформлено договірних правовідносин з АТ «Дніпрогаз», тому [PERSON] відноситься до категорії несанкціонованого споживача згідно п. 3 гл. 1 розд. 1 Кодексу ГРМ. Позивач 28.11.2019 надав відповідь на відзив, оформивши його як клопотання, у якому заперечував представництво [PERSON] , зважаючи на те, що останній не є адвокатом. Також, позивачем наголошено на тому, що він є споживачем послуг згідно Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що також підтверджується договором про надання населенню послуг з газопостачання від 28 квітня 2000 року, що встановлено рішенням суду першої інстанції від 21 лютого 2017 року у справі № 199/568/17. На підтвердження наявності договірних відносин позивача з відповідачем [PERSON] зазначає про те, що відповідач 06.09.2019 проводив роботи зі встановлення лічильника газу в квартирі, де проживає позивач, крім того, направляв листи на ім`я позивача, датовані 19.01.2016 року, тому договірні відносини існували і після 01.07.2015. Вважає доводи представника відповідача не обґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Також, повідомляє, що ні він, ні [PERSON] не укладали жодного договору і не мали жодних договірних відносин з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», тому доручення останнього від 10.08.2018 на припинення газопостачання в квартирі, де проживає позивач, є незаконним, а його виконання - не правомірне, у той час, позивач наголошує на тому, що предметом позову є лише недовстановлення лічильника газу АТ «Дніпрогаз». Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд доходить до наступного. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг. Згідно з главою 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2021 року. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є споживачем природного газу, а відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» є Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2017 у справі № 199/568/17, яке постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2018 залишено без змін, встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг ПАТ «Дніпрогаз», що підтверджується договором про надання населенню послуг з газопостачання ВАТ «Дніпрогаз», укладеним 28.04.2000 року між ВАТ «Дніпрогаз» та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований та проживає за вказаною вище адресою, також є споживачем послуг ПАТ «Дніпрогаз». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2500, цей Типовий договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору) У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична особа, об`єкт якої фізично підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни, що не визначені в цьому Договорі, мають значення, передбачені Законом України "Про ринок природного газу" та Правилами постачання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживав природний газ та сплачував рахунки за спожитий природний газ, що підтверджується листом ПАТ «Дніпрогаз», адресованим [PERSON] від 19.01.2016 (а.с. 41), тобто факт договірних відносин між позивачем та відповідачем судом встановлений. Факт споживання позивачем природного газу та факт оплати ним рахунків відповідачем не оспорювався. Згідно з пунктами 6.2 Типового договору АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» взяло на себе зобов`язання, зокрема, забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, забезпечувати належну якість надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 06.09.2019 згідно з вимогами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» представниками АТ «Дніпрогаз» в квартирі [ADDRESS] були проведені роботи зі встановлення лічильнику газу SАМGАZ-014-800 номер 25/2018-6425770, що підтверджується відповідним актом (а.с. 7). Позивач вважає, що роботи зі встановлення лічильника газу не завершені, оскільки представники АТ «Дніпрогаз» не з`єднали газорозподільну систему після газового лічильника газопроводом з газовою плитою, з чим суд не погоджується з урахуванням того, що лічильник газу, тобто, сам засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму газу, що проходить через нього (відповідно до визначення поняття «лічильник газу», що міститься у ст. 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»), було встановлено 06.09.2019, та підтверджено сторонами. Відсутність з`єднання газорозподільної системи після газового лічильника газопроводом з газовою плитою представник відповідача пов`язує з механічним припиненням газопостачання. Підставою механічного від`єднання газового приладу (газової плити) від газорозподільної системи в квартирі [ADDRESS] , як зазначає представник відповідача, слугувало закінчення (розірвання) договірних відносин з [PERSON] щодо надання послуг розподілу природного газу, у зв`язку з її смертю відповідно до ст. 608 ЦК України, та відсутністю договірних відносин з [PERSON] , з чим суд не погоджується, оскільки факт договірних відносин між позивачем та відповідачем судом встановлений, а тому суд вважає, що право споживача [PERSON] в цій частині порушене та підлягає судовому захисту. Розглядаючи позовні вимоги щодо відновлення газопостачання суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1.1. розділу 7 глави VI Кодексу, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу. Якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на об`єкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1 - 5 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надіслати рекомендованим поштовим відправленням або надати з позначкою про вручення повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу) Оператором ГРМ. Відповідно до п. 4 розділу 7 глави VI Кодексу пломбування та розпломбування газового обладнання на об`єктах споживачів, що пов`язані з припиненням/обмеженням або відновленням газопостачання (розподілу природного газу), виконуються Оператором ГРМ відповідно до вимог розділу X цього Кодексу. Представник відповідача посилається як на підставу припинення газопостачання за адресою проживання позивача - наявність заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] побутового споживача перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», що відображено у дорученні ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» від 10.08.2018 року (а.с. 31). Однак, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання рекомендованим поштовим відправленням або надання з позначкою про вручення повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому позивачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу), із зазначенням підстав та дати припинення газопостачання (розподілу природного газу) Оператором ГРМ, суд вважає таке припинення газопостачання за адресою проживання позивача та пов`язане з цим пломбування газового обладнання - неправомірним. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо сплати пені та відшкодування матеріальної шкоди суд виходив з того, що позивачем не надано доказів припинення газопостачання за місцем його проживання за період з 30.08.2019, а також належних та допустимих доказі завдання споживачу реальних витрат, тобто такі вимоги є необґрунтованими. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача надати відповідь позивачу про розгляд його скарги від 12.09.2019 за вх. № 3Г-6197, суд виходить з того, що зазначене звернення позивача відповідачем розглянуте, копія письмової відповіді за результатами розгляду звернення міститься в матеріалах справи (а.с.30). Судом не встановлено порушене право позивача на отримання зазначеної письмової відповіді. Також, суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем у позовних вимогах не визначено розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яку позивач просить стягнути, суд позбавлений можливості надати відповідну оцінку таким вимогам з урахуванням обставин справи, дотримуючись вимог розумності та справедливості. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява N 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява N 21722/11). У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява N 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява N 20372/11). Враховуючи вищенаведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому слід зобов`язати відповідача механічно поєднати газовий прилад (газову плиту) з газорозподільною системою в квартирі [ADDRESS] , що проходить через лічильник газу SАМGАZ-014-800 номер 25/2018-6425770 та відновити газопостачання до квартири [ADDRESS] . Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial