Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень», згідно якого, з урахуванням письмових пояснень від 26.09.2017 року щодо визначення розміру компенсації, просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень» на його користь компенсацію за порушення виключних авторських прав на фотографічний твір у розмірі 20 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень» за його користь компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень» на його користь судові витрати, понесені позивачем за подання даного позову до суду. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є автором фотографічного твору під назвою «[INFO]», який було створено ним 01.09.2002 року та розміщено на сайті [INFO]. Разом з тим, як випадково стало відомо позивачу, вказаний фотографічний твір було використано на 6-7 сторінках журналу «Український тиждень» ([NUMBER]) від [INFO] року) для статті під назвою «[INFO]». При цьому, електрону версію журналу «Український тиждень» ([NUMBER]) від [INFO] року) було розміщено на сайті за посиланням [INFO] В свою чергу, позивач зауважує, що оскільки він не надавав жодного дозволу на використання свого фотографічного твору «[INFO]», дії відповідача щодо відтворення та розміщення останнього для статті під назвою «[INFO]», порушують його виключне майнове авторське право та не підпадають під жодну з умов вільного використання творів, визначених положеннями ст.ст. 21-25 Закону України «Про авторське право і суміжні права». За вказаних обставин, та посилаючись на положення ст.ст. 1, 7, 8, 9, 14, 15, 17, 50, 51, 52 Закону України «Про авторські і суміжні права», ст.ст. 201, 421, 423, 424, 426, 431, 432, 438, 439, 440 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати йому компенсацію за неправомірне використання фотографічного твору «[INFO]» у розмірі 20 мінімальних заробітних плат. Крім того, як вказує позивач, неправомірне використання фотографічного твору «[INFO]» у журналі, який розповсюджувався на всій території України (тираж - 41500 примірників) та в мережі Інтернет, завдало йому моральної шкоди, яка полягає у приниженні ділової репутації та моральних стражданнях, спричинених неприпустимим, на його думку, порівнянням твору «[INFO]» з іншим, жахливим за змістом, зображенням. У зв'язку з зазначеним, виходячи з характеру, тривалості, глибини душевних страждань і негативних наслідків, а також зважаючи на необхідність докласти час та зусилля на відновлення попереднього стану, позивач оцінює розмір завданої йому моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн. та просить стягнути її з відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Разом з тим, в матеріалах справи містяться заперечення відповідача на позовну заяву (а.с. 70-73), згідно змісту яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Так, в обґрунтування правомірності розміщення зображення для статті під назвою «[INFO]», відповідач посилається, серед іншого, на дотримання ним вимог ст.21 Закону України «Про авторське право і суміжні авторські права» щодо можливості використання творів без згоди на це автора, а також положень ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», які, в свою чергу, встановлюють право редакції та журналістів не відповідати за публікацію відомостей, що порушують права і законні інтереси громадян, якщо вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього. При цьому, відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву зауважив, що зображення, розміщене на сторінці 7 журналу «Український тиждень» [NUMBER]) [INFO] року, а також в мережі Інтернет за посиланням [INFO] є відтворенням колажу, опублікованого на веб-[INFO], із посиланням на вказаний інтернет ресурс, а не твору, автором якого є позивач. Вислухавши пояснення представників сторін, що з'явилися на виклик суду, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на 6-7 сторінках журналу «Український тиждень» ([NUMBER]) від [INFO] року у статті «[INFO]» розміщенні поруч фотографії дівчинки та чоловіка, під якими наявний напис «фашистка и антифашист современные украинские реалии». Як вбачаться з наявного в матеріалах справи примірника вказаного випуску журналу, а також скірншоту його електронної версії, розміщеної в мережі інтернет за посиланням:[INFO] у центральній частині фотографії наявне зображення світловолосої дівчинки в українському вбранні, яка з розпущеним волоссям і опущеними вниз очима стоїть біля дерев'яного кругляка, який за допомогою дерев'яної стійки закріплений горизонтально землі, на відстані від неї, і спирається правою рукою на нього. В свою чергу, звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує, що він, як автор вищевказаного фотографічного твору під назвою «[INFO]», не надав жодного дозволу на його використання, у зв'язку з чим дії відповідача щодо відтворення та розміщення вказаного твору для статті під назвою «[INFO]», порушують його виключне майнове авторське право та не підпадають під жодну з умов вільного використання творів, визначених положеннями ст.ст. 21-25 Закону України «Про авторське право і суміжні права». При цьому, на підтвердження авторства фотографічного твору «[INFO]» позивачем до матеріалів справи приєднано кольоровий примірник вказаного твору, у правому нижньому куті якого поверх зображення нанесено знак охорони авторського права, який складається з латинської літери С у колі, імені особи, яка має авторське право - [PERSON], і року публікації твору - 2011 року. Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (надалі - Закон) виключне право - це майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом. Згідно приписів ч.1 ст. 433 ЦК України та ст. 7, п.10 ч.1 ст.8 Закону суб'єктами авторського права є автори фотографічних творів, їх спадкоємці та особи, яким автори чи спадкоємці передали свої авторські майнові права. При цьому, як передбачено положеннями ч.1 ст. 437 ЦК України, ч.2 та ч.5 ст.11 Закону, авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Таким чином, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, виходячи з презумпції авторства, а також доказів на спростування цієї обставини, суд вважає встановленим, що фотографічний твір «[INFO]» охороняється авторським правом з 2011 року й автором цього твору є позивач - [PERSON]. Вказаний висновок суду також ґрунтується й на наявній в матеріалах справи копії Свідоцтва по реєстрацію авторського права на Збірку фотографічних творів «[INFO]» від 08.04.2015 року за [NUMBER]. Крім того, Висновком судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у цивільній справі №466/1948/15-ц від 14.05.2015 року, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підтверджено факт того, фотографія дівчини у статті «[INFO]» на сторінці 6-7 електронної версії журналу «Український тиждень» ([NUMBER]) від [INFO] року) є використанням, шляхом відтворення фотографічного твору «[INFO]», без зазначення імені автора, назви твору й джерела походження. В свою чергу, статтею 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Відповідно до вимог ст. 426 ЦК України використання об'єкту права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкту інтелектуальної власності. У відповідності до положень ст. 15 Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічне виконання і публічне сповіщення творів; публічну демонстрацію і публічний показ; будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; переклади творів; переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер; імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним. При цьому, як передбачено ст. 50 Закону, порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. Разом з тим, згідно роз'яснень, викладених в п.12 Постанови Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року, відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону N 3792-XII); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону N 3792-XII). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). Відтак, беручи до уваги встановлені обставини в судовому засіданні, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що жодних доказів на підтвердження правомірності використання фотографічного твору «[INFO]», виключні майнові авторські права на який належать позивачу, відповідачем до суду не надано, суд дійшов висновку, що використання відповідачем спірного твору відбулось без дозволу суб'єкта майнових авторських прав або договору авторського договору та без сплати авторської винагороди, тобто з порушенням чинного законодавства та майнових авторських прав позивача. При цьому, щодо твердження відповідача стосовно вільного використання ним твору позивача відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, дійсно, п.4 ч.1 ст. 21 Закону передбачено використання творів без згоди автора за наявності наступних умов: відтворення, публічне повідомлення творів, метою такого відтворення повинно бути висвітлення поточних подій. Обсяг такого відтворення повинен бути обмежений інформаційною метою. Водночас, Висновком судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у цивільній справі №466/1948/15-ц від 14.05.2015 року, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що відтворення фотографічного твору «[INFO]» з інформаційною метою на 6-7 сторінці в електронній версії журналу «Український тиждень» ([NUMBER]) від [INFO] року), розміщеного за посиланням [INFO] відбулося не у обсязі, виправданому поставленою метою. Тобто, вказаний Висновок спростовує факт вільного використання відповідачем твору позивача та підтверджує неправомірність такого використання твору, а отже підтверджує факт порушення виключних майнових авторських прав позивача діями відповідача. Крім того, як вбачається зі змісту заперечень відповідача, останній, в обґрунтування своєї позиції та посилаючись при цьому на положення п.3 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в України» й рішення Європейського суду з прав людини від 05.08.2011 року по справі «Редакція газети «Правое дело» і Штекель Л.І. проти України», вказував, що зображення, присутнє на сторінці 7 журналу, є відтворенням колажу, опублікованого на веб-[INFO], із посиланням на вказаний інтернет-ресурс, а не твору, автором якого є позивач. Проте, посилання відповідача на вказані положення законодавства, які, в свою чергу, встановлюють право редакції та журналістів не відповідати за публікацію відомостей, що порушують права і законні інтереси громадян, якщо вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього, суд оцінює критично, адже жодних доказів того, що веб-сайт http://demotivators.to є засобом масової інформації в розумінні положень Закону України «Про друковані засоби масової інформації», матеріали справи не містять. Крім того, в даному випадку було використане фотографічне зображення, автором якого є позивач, а не дослівне відтворення матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації. Разом з тим, згідно зі ст. 52 Закону при порушеннях будь-якою особою авторського права, передбачених ст. 50 цього Закону, чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права та інших порушеннях особистих немайнових прав та майнових прав суб'єктів авторського права, такі суб'єкти мають право звертатися до суду з позовом, зокрема про стягнення компенсації. Як зазначено у п. «г» ч.2 ст. 52 Закону, суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків чи стягнення доходу. Водночас, ч.3 ст. 52 Закону передбачено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених п. «г» ч.2 цієї статті межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 42 своєї постанови «Про застосування судами законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року за №5, для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Отже, беручи до уваги встановлені обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав позивача на фотографічний твір «[INFO]», а також враховуючи тривалість порушення та його обсяг, відсутність доказів раніше вчинених відповідачем порушень виключних прав даного позивача, можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля, суд, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у сумі 67 543 грн. 60 коп., виходячи з розрахунку 20 мінімальних заробітних плат, розмір якої згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» становить 3200 грн. 00 коп. В той же час, щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00грн., слід зазначити наступне. Так, за правилами ст.52 Закону особа, яка має авторське право (суб'єкт авторського права), має право подавати позови про відшкодування моральної (немайнової шкоди). При визначенні моральної шкоди суд зобов'язаний виходити із суті порушення, майнової і моральної шкоди, завданої особі, яка має авторське право. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як передбачено п.40 постанови Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року за №5, згідно з п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України (435-15), п. «в» ч.1 ст.52 Закону №3792-ХІІ (3792-12) суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть звернутись до суду з вимогою про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення цих прав. Моральна шкода полягає, зокрема: в приниженні гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, а її відшкодування здійснюється грішми, іншим майном або в інший спосіб (стаття 23 ЦК України) (435-15). При розгляді відповідних заяв судам необхідно враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». При цьому, у відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті порушення авторських прав позивача, останньому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, пов'язаних із необхідністю поновлювати свою ділову репутацію та необхідністю налагоджувати професійні стосунки з оточуючими. Між тим, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, вимоги закону, а також те, що посилання позивача на порушення відповідачем його авторських прав знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, що, в свою чергу, само по собі становить достатню та справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди, якої зазнав позивач, суд находить суму моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. 00 коп. занадто завищеною, та такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. 00 коп. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені останнім по сплаті судового збору, у розмірі 543 грн. 60 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 67 543 грн. 60 коп., з яких: 64 000 грн. 00 коп. - компенсація за порушення виключних авторських прав, 3 000 грн. 00 коп. - відшкодування моральної шкоди, 543 грн. 60 коп. - судові витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 23, 426, 433, 437 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 1, 8, 11, 15, 32, 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»,

Outcome: partial