Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся позивач [PERSON] із позовом до Насірі Залмая про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зазначаючи, що 12 лютого 2014 року близько 14 години 50 хвилин, на 6-му км Овідіопольської дороги в м. Одеса сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota FJ Cruizer» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням Насірі Залмая, що є відповідачем по справі. В результаті ДТП, транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Посилаюсь на провину відповідача, яка встановлена судовим рішенням, на калькуляцію збитків про визначення розміру матеріальної шкоди, складеного ТОВ «Віді Пальміра» позивач просить стягнути матеріальну шкоду у сумі 232064 грн. Також позивач вказує, що йому була завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні звичного графіку життя та незручностях. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути компенсацію за спричинення моральної шкоди у розмірі 10000 грн.. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 9744 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2420,66 грн. Сторона позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково. Просив задовольнити суму матеріальної шкоди у розмірі, яка відповідаю експертному висновку, наданого після проведення експертизи Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз.. У наданих запереченнях проти задоволення суми відшкодування моральної шкоди заперечував. У частині задоволення витрат на правову допомогу позов визнав частково. Також, відповідач зазначав,що в якості позасудового врегулювання спору він в квітні 2014 року направив письмове звернення на адресу позивача, в якому викладена готовність до оплати вартості ремонту пошкодженого автомобіля за рахунок відповідача. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В ході судового розгляду встановлено, що 12 лютого 2014 року близько 14 години 50 хвилин, на 6-му км Овідіопольської дороги в м. Одеса сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota FJ Cruizer» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням Насірі Залмая. В результаті ДТП, транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Насірі Залмай порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2014 року Насірі Залмай був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки постанова Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2014 року містить відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода з вини Насірі Залмая, суд вважає обставину винності Насірі Залмая встановленою, преюдиціальною та такою, що не підлягає доведенню. На виконання ухвали суду Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведена судова автотоварознавча експертиза. Досліджуючи питання щодо розміру завданих збитків, судом встановлено, що відповідно до Висновку експерта № 2850 судової авто товарознавчої експертизи по визначенню суми матеріальної шкоди, сума матеріального збитку становить 111,377 грн. Так, в судовому засіданні відповідач не заперечував проти відшкодування зазначеної суми. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 1192 ЦК, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Надану позивачем калькуляцію збитків про визначення розміру матеріальної шкоди, складеного ТОВ «Віді Пальміра» суд не бере до уваги, адже даний документ не є експертним висновком, ані будь-яким іншим документом, який може нести достовірність понесених стороною реальних збитків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується зокрема грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем зазначено, що він зазнав душевних страждань, викликаних позбавленням його автомобілю, порушенням звичного графіку життя, не можливістю реалізувати особисті та ділові плани на протязі значного проміжку часу. Суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимог у частині стягнення моральної шкоди. Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача витрати щодо надання правової допомоги та сплачений судовий збір. Так, відповідно до п. 2 . 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. В межах ст. 79, 88 ЦПК України вказані судові витрати підлягають частковому стягненню з відповідача. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, даючи оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, тому що доведені в судовому засіданні.

Outcome: partial