Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 7551 грн. 12 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1040 грн. 01 коп., інфляційні втрати (встановлений індекс інфляції) в розмірі 464 грн. 37 коп. (а.с. 2) Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що у січні 2013 року рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] Від вказаного шлюбу у них є син [PERSON] Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області визначено місце проживання дитини разом з батьком та стягнуто з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина до досягнення ним повноліття. Проте, відповідач рішення суду не виконує, кошти на утримання сина не сплачує. Тому відповідач вважає, що є підстави для стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а також 3% річних із простроченої суми за період із серпня 2014 року по липень 2017 року та інфляційні втрати за той же період. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з наведених в позові підстав. Відповідач на розгляд справи не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем її реєстрації, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином. Заперечень проти позову та заяв про розгляд справи без її участі відповідач не надала. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 29 липня 2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено рішення, яким стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів щомісячно до повноліття дитини, тобто до 14 травня 2025 року включно. (а.с. 6-7) Відповідач рішення суду не виконує, аліменти відповідно до рішення суду не сплачує. Загальна сума заборгованості по аліментах станом на 01 серпня 2017 року складає 24808 грн. 17 коп., що підтверджується розрахунком державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа № 401/2177/14-ц, виданого 11 серпня 2014 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] (а.с. 9) Ч. 1\~ст. 196 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Постановою Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-81 цс 13 визначено, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не спростований відповідачем, сума неустойки за несплату аліментів за період з серпня 2014 року по липень 2017 року становить 7551 грн. 12 коп. (а.с. 12) Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини у простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Доказів в спростування своєї вини відповідач суду не надав. З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення пені. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання, суд зауважує, що ч. 2 ст. 625 ЦК України застосується до договірних відносин і не може створювати додаткову відповідальність до боржника платника аліментів, так як спеціальною нормою, що передбачає відповідальність за несплату аліментів є ст. 196 СК України. Аліменти з відповідача стягуються не в твердій грошовій сумі, яка за законом підлягає індексації, а у частці від заробітку (доходу), який індексується роботодавцем та цей аспект враховується управлінням статистики, яким визначається показник середньої зарплати у місцевості у випадку відсутності заробітку у боржника. Відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за безпідставністю. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до правил ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial