Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення утриманих із заробітної плати сум, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки виплати, утриманої банком комісії та компенсації втрати частини грошового доходу. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що позивач працювала на посаді заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». 16 березня 2015 року позивача було звільнено з посади. 26 березня 2020 року відповідач за запит позивач надіслав розрахунковий лист про нараховані суми та з його ознайомлення позивач встановила, що з її заробітної плати незаконно було утримано кошти, а саме в березні 2015 року після звільнення з позивача було утримано кошти по окладу за 5 робочих днів січня у розмірі 3 442,11 грн та єдиноразову премію за лютий у розмірі 17 133,27 грн. Як зазначає позивач, їй не зрозуміло на підставі чого було здійснено відрахування із її заробітної плати оскільки жодного наказу власника не видавалось. Крім того, позивач також просить стягнути суму компенсації, яку відповідач має виплатити позивачу у зв`язку з порушенням строків виплати її заробітної плати та середній заробіток за час затримки виплати належних позивачу сум. Окрім того, позивач також просить стягнути з відповідача суму комісії у розмірі 2 250,00 гривень зазначаючи про те, що банком була списана дана сума у зв`язку із закінченням строку дії картки. Однак, відповідач не повідомив про перерахунок позивачу суми коштів чим позбавив можливості позивача ними скористатися та втратила 2 250,00 гривень як комісію за супроводження рахунку без діючої картки. 17 листопада 2020 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Позивач займала посаду заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи. З 26 січня 2015 року по 30 січня 2015 року позивач була відсутня на роботі в приміщення Міністерства інфраструктури України у зв`язку з чим було скореговано табель обліку робочого часу за замість робочого часу з 26 січня 2015 по 30 січня 2015 зазначено прогул та відраховано заробітну плату у розмірі 3 422,11 грн. Крім того, наказом від 25 лютого 2015 року позивач було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин та відповідно на підставі наказу позивач була позбавлена єдиноразової премії у розмірі 17 133,27 гривень. Щодо середнього заробітку в розмірі 1 158 016,05 гривень представник відповідача у своєму відзиві зазначила, що заявлена сума в 56 разів перевищує розмір ймовірно утриманої заробітної плати, що є неспівмірним. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що [PERSON] була звільнена 16 березня 2015 року, проте звернулась до суду з позовом через 5 років після звільнення. Така вимога є неспівмірною та необґрунтованою. Щодо відрахування банком комісії у розмірі 2 250 грн та компенсації втрати частини грошового доходу у розмірі 2 187,49 грн представник відповідача зазначив, що підприємством вже після звільнення позивача була виплачена допомога з тимчасової непрацездатності у розмірі 4 639,09 гривень. Таким чином, ДП «АМПУ» вчинено всі необхідні дії в межах законодавства для виплати допомоги з тимчасової непрацездатності позивачу. Разом з тим, підприємство не відповідає за діяльність банку та не зобов`язано відшкодовувати утриману банком комісію з позивача. Також, представник відповідача в своєму відзиві зазначив, що КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільнені працівника таким чином, посилання позивача на постанову КМУ є недоречним. 16 грудня 2020 року позивач подала відповідь на відзив в якому просила в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та просила їх задовольнити з огляду на наступне. Як зазначає позивач, вона не була ознайомлена із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та вважає такий наказ незаконним та відповідно не може розглядатися як правомірна підстава утримання відповідачем коштів з позивача. Щодо обставин викладених у відзиві та наданих документів, позивач зазначила, що вони свідчать про неправомірні дії відповідача та незаконне утримання коштів. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити з підстав викладених в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] працювала на посаді заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України» (далі за текстом ДП «АМПУ»). Наказом про припинення трудового договору № 79-к 3-5 від 11.03.2015 року [PERSON] звільнена з посади заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» з 16.03.2015 року за ст. 36 п. 6 КЗпП України, що підтверджується копією наказу (а.с.10). У зв`язку із звільненням позивач не отримала повного розрахунку при звільненні. Так, відповідно до розрахункового листка за січень 2015 року позивачу було виплачено 13448 грн. 31 коп. (а.с.22). З розрахункового листка за лютий 2015 року вбачається, що позивачу виплачено 21612 грн. 73 коп. (а.с.22). В подальшому, згідно розрахункового листка за березень 2015 року з позивача утримано 3442 грн. 11 коп., як частину заробітної плати за січень 2015 року, та 17133 грн. 27 коп. єдиноразової премії, яка виплачена позивачеві в лютому 2015 року. Що стосується утримання 3442 грн. 11 коп., як частини заробітної плати за січень 2015 року слід зазначити наступне. В судовому засіданні встановлено, що дана сума була утримана ДП «АМПУ» в зв`язку з корегуванням табелю обліку робочого часу. Рапортом в.о. начальника служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» від 16.03.2015 року повідомлено Голову ДП «АМПУ» про обробку інформації контрольно-пропускної системи адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України та необхідність від корегування табелю обліку робочого часу служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року (а.с.180). Службою управління персоналом ДП «АМПУ» листом № 02-03/2015 від 23.03.2015 року направлено Головному бухгалтеру ДП`АМПУ» скоригований табель обліку робочого часу служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АПМУ» за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року (а.с.178). Так, згідно скоригованого табелю робочого часу за період з 26.01.2015 року по 31.01.2015 року [PERSON] замість робочого часу зазначено прогул. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Отже, виходячи з норм ст. 127 КЗпП України, відрахування з заробітної плати [PERSON] повинно було здійснено виключно на підставі наказу керівника ДП «АМПУ». В засіданні встановлено, що окремого наказу керівника ДП «АМПУ» на відрахування з [PERSON] не існує, тобто відрахування здійснено неправомірно, а тому дана сума підлягає стягненню. Що стосується вимоги позивача про стягнення утриманої єдиноразової премії в сумі 17133 грн. 27 коп. Відповідно до наказу ДП «АМПУ» № 61-к від 25.02.2015 року заступнику начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26.01.2015 рок більше трьох годин без поважних причин. Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 142 КЗпП України, Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Пунктом 2.4.2 Розділу ІІ Колективного договору трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» визначено, що кожен працівник зобов`язується, серед іншого, дотримуватись Правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової дисципліни. Пунктом 3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату ДП «АМПУ», що є додатком до колективного договору, працівники підприємства зобов`язані, серед іншого, додержуватись режиму роботи, встановленого на підприємстві, знаходитись на робочому місці впродовж робочого часу. Пунктом 7.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено, що працівник несе відповідальність за порушення трудової дисципліни, в тому числі за прогул без поважних причин. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана , звільнення. Статтею 147-1 КЗпП України, визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Пунктом 7.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується Головою Підприємства безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно пункту 7.4. Правил внутрішнього трудового розпорядку, стягнення оголошується в наказі підприємства. Пунктом 7.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачено, що протягом дії дисциплінарного стягнення заохочення до працівника не застосовуються. Судом встановлено, даний наказ в частині [PERSON] є дійсним та ніким не скасований. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність утримання. Що стосується стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати слід зазначити наступне. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159). Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Згідно з ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Отже з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку щодо стягнення компенсації втрати частини доходу позивача у зв`язку з порушенням встановлених строків її виплати в сумі 2657 грн. 30 коп. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки в сумі 1 158 016 грн. 05 коп. слід зазначити наступне. Отже судом встановлено, що з відповідача незаконно утримано частину заробітної плати за січень 2015 року, що тягне за собою стягнення середнього заробітку за час затримки виплати. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за 761/9584/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, під час звільнення позивач не заявляв про неправильність здійсненого з нею розрахунку. Позивач звільнився з роботи 11.03.2015 року, але звернувся з позовом до суду лише у червні 2020 року, тобто більше ніж через 5 років, та просив суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.03.2015 року в сумі 1 158 016 грн. 05 коп. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 10 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Що стосується стягнення утриману банком комісію та компенсацію втрати частини грошового доходу слід зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним спадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у :в`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із листками тимчасової непрацездатності АГЧ 786608 та АГИ 765950 Позивач перебувала на лікарняному із 23.02.2015 по 06.03.2015 та з 10.03.2015 по 13.03.2015. 30.09.2015 проведено засідання комісії із загальнообов`язкового державного соціального страхування працівників апарату управління ДП АМПУ», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, мовленими похованням. Відповідно до протоколу засідання Комісії і від 30.09.2015 № 54 ДП «АМПУ» в вересні 2015 було проведено нарахування за наданими Позивачем містками тимчасової непрацездатності АГЧ 786608 та АГИ 765950. Виплату за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства здійснено 20.11.2015. Виплату допомоги з тимчасової непрацездатності (понад перших п`яти гнів) здійснено 03.12.2015 та 07.12.2015, після отримання відповідного фінансування від Фонду соціального страхування України. Порядком оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. № 440 не встановлено строки виплати тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Таким чином, у відповідності із положеннями законодавства, позивачу після звільнення виплачено допомогу з тимчасової непрацездатності у розмірі 4 636 грн. 09 коп. Отже, ДП «АМПУ» вчинено всі необхідні дії в межах законодавства для виплати допомоги з тимчасової непрацездатності, а тому підстав для стягнення компенсацій втрати частини грошового доходу не має. Також не підлягає стягненню утримана банком комісія, оскільки це не відноситься до діяльності ДП «АМПУ», відповідач не відповідає за діяльність банку та не зобов`язано відшкодовувати утриману банком комісію з позивача. Відповідно до частини третьої ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення утриманих із заробітної плати сум, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки виплати, утриманої банком комісії та компенсації втрати частини грошового доходу задовольнити частково. В порядку статті 141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 840 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial