Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року. Позовна заява надійшла до Комунарського районного суду м. Запоріжжя 21.11.2018 року з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2016 року провадження по справі відкрито. На підставі розпорядження голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Скользнєвої Н.Г. № 1 від 16.11.2018 року матеріали цивільної справи передано на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2018 року цивільну справу прийнято до розгляду, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позов обґрунтований таким. 17.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ZPE0AE00000380, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 27 456, 73 доларів США, строком до 16.05.2012 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 24.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна №б/н, згідно якого в заставу надано автомобіль: AUDI, модель: A8, рік випуску 2000, тип ТЗ: Легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить їй на праві власності. У зв`язку із тим, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, то станом на 17.08.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 107711,88 доларів США, яка включає: заборгованість за кредитом - 19 660,56 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 21701,01 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 265,08 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість у розмірі 19660,56 доларів США, що за курсом 25,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2016 року складає 492497,03 грн. за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року та понесені судові витрати. 21.02.2019 року за клопотанням [PERSON] провадження у справі було зупинено до прийняття Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду рішення по цивільній справі № 202/32802/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про визнання недійсними кредитного договору і договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди. 05.08.2020 року провадження у справі відновлено. На запит суду Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська 30.09.2020 року направив копію постанови Верховного Суду від 28.10.2019 року; копію судово-економічної експертизи (висновок № 64е/15), копію додаткової судово-економічної експертизи (висновок № 02/03/2016). Відзив на позов не надходив. У судовому засіданні представник позивача Качан О.С. позов підтримувала, просила задовольнити. Додатково суду зазначила, що між банком та [PERSON] 17.08.2016 року було укладено кредитний договір № ZPE0AE00000380 на суму 27 456,73 доларів США. Позичальник допустила порушення умов договору, станом на 17.08.2016 року має заборгованість в розмірі 107711,88 доларів США. На розсуд банку було подано позов, в якому просять стягнути з [PERSON] лише заборгованість за кредитом в розмірі 19 660,56 доларів США. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором, 24.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна №б/н, згідно якого в заставу надано автомобіль: AUDI, модель: A8, рік випуску 2000, тип ТЗ: Легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить їй на праві власності. У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровськазнаходилась на розгляді цивільна справа Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення та за зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням суду від 09.11.2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] залишені без задоволення. Провадження по справі в частині позовних вимог до ПАТ «А-Банк» закрито. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було скасовано. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №zpe0ae00000380 від 17.05.2007 року станом на 21.01.2013 року в розмірі 13.507 доларів США 92 центи, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Audi, модель: A8, рік випуску 2000, тип ТЗ: Легковий сєдан, №кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 28.10.2019 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2017 року було залишено без змін. Тобто, на даний час у межах даного кредитного договору було звернуто стягнення на предмет застави, проте до теперішнього часу рішення суду не виконано. В межах розгляду зазначеної справи було проведено судово-економічні експертизи, на висновки, яких і посилались суди усіх трьох інстанцій. Основними питаннями під час проведення експертиз були: документально підтверджена заборгованість за розрахунками банку; факт отримання коштів [PERSON] ; документальне підтвердження і таке, що відповідає умовам договору сума тіла кредиту на момент підписання договору. За висновками експертиз підтверджено факт укладання договору, перерахування банком і отримання коштів [PERSON] , користування зазначеними коштами і внесення платежів в рахунок погашення, проте заборгованість станом на 21.01.2013 року складає 13 507,92 доларів США, з яких заборгованість по простроченому кредиту - 9761,47 доларів США. Враховуючи зазначені обставини, вважає за можливе позов задовольнити та стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 19660,56 доларів США. Відповідач у суді проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. Зазначила, що дійсно між нею та банком 17.05.2007 року було укладено кредитний договір № ZPE0AE00000380, заставою у даному договорі виступив її автомобіль - Audi, модель: A8, рік випуску 2000, тип ТЗ: Легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Нею вносилися платежі в рахунок погашення боргу, про що свідчать виписки по рахунку. У 2013 році Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення, яким звернуто стягнення на предмет застави. Ухвалою суду від 19.09.2013 року заочне рішення про звернення стягнення було скасовано. Нею було в межах даної справи подано зустрічний позов до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Під час розгляду даної справи за її клопотанням було призначено судово-економічні експертизи та у подальшому і додаткову судово-економічну експертизу. За висновками експертиз встановлено ряд порушень з боку банку під час оформлення кредиту, перерахування суми кредиту, нарахування процентів, розрахунку боргу, в тому числі і заборгованості за кредитом. За висновком № 02/03/2016 додаткової судово-економічної експертизи заборгованість по тілу кредиту складає 9 761,47 доларів США, а не 19660,56 доларів США, як зазначено у позові. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2016 року в задоволенні вимог банку про звернення стягнення та у задоволенні зустрічного позову було відмовлено. Проте, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було скасовано. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Audi, модель: A8, рік випуску 2000, тип ТЗ: Легковий сєдан, №кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить їй на праві власності. Постановою Верховного Суду від 28.10.2019 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2017 року було залишено без змін. Отже, на даний час в рахунок погашення боргу за кредитним договором було звернуто стягнення на автомобіль, який був предметом застави, тому вважає, що стягнення суми боргу за цим же кредитним договором не можливе, так як це буде подвійне стягнення. Вказаним автомобілем вона продовжує користуватися, тобто фактично рішення суду щодо стягнення на предмет застави, не виконано. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.05.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір № ZPE0AE00000380, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 27 456, 73 доларів США, строком до 16.05.2012 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати (Т. 1, а.с. 8-10). Відповідно до п. 7.1 вказаного вище кредитного договору, кредитні кошти надаються на наступні цілі: 20000,00 дол. США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34,00 грн. для сплати реєстрації предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 7250,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченому п.2.13, 2.2.7 даного Договору, Також, у пункті 7.1 кредитного договору № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року погоджено плату за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 200,00 дол. США у момент надання кредиту та 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Згідно п. 7.3 вказаного вище кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає автомобіль Audi, модель A8, рік випуску 2000, тип ТЗ Легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 7.4 кредитного договору № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений у письмовій нотаріальній формі договір застави рухомого майна №б/н від 24.05.2007 року, за умовами якого в заставу надано автомобіль AUDI, модель A8, рік випуску 2000, тип ТЗ Легковий сєдан, № кузова/шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] . У межах розгляду цивільної справи № 202/32802/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення та за зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди було призначено судово-економічні експертизи. На запит Комунарського районного суду м. Запоріжжя 30.09.2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська надав копії висновку судово-економічної експертизи №64е\\15 від 17.11.2015 року, виконаної судовим експертом Дондик Н.Я., документально підтверджуються у «Розрахунку заборгованості за договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, станом на 21.01.2013 року» викривлення при визначенні щомісячного платежу, що привели до завищення погашення суми відсотків і заниження погашення суми кредиту; зарахування коштів та зменшення заборгованості відображені не по фактичній даті сплати грошових коштів. У банківській виписці з лютого 2009 року, коли був відкритий [PERSON] поточний рахунок, немає можливості визначити розподілення зарахованих грошових коштів на погашення заборгованості по кредитному договору у розрізі платежів: по сумі кредиту; по сумі відсотків; по сумі пені, у зв`язку з чим експерт не має можливості надати висновок щодо документального підтвердження суми заборгованості за позовом станом на 21.01.2013 року, що за наданими розрахунками банку складає 46827,65 дол. США (т. 2, а.с. 80-107). Згідно висновку №02/03/2016 додаткової судово-економічної експертизи від 28.07.2016 року, виконаної судовим експертом Малиночкою С.О., в результаті проведеного дослідження не є можливим документально підтвердити суму заборгованості за позовом станом на 21.01.2013 року, що за наданими розрахунками складає 46827,65 дол. США, з причин детально викладених в дослідницькій частині висновку. За даними наданих на дослідження документів з обліку заборгованості позичальника - [PERSON] за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, заборгованість позичальника станом на 21.01.2013 року складає 13507,92 доларів США, в гривневому еквіваленті 78968,80 грн., з них: заборгованість по простроченому кредиту - 9761,47 доларів США, в гривневому еквіваленті 78023,43 грн.; заборгованість по прострочених відсотках - 3746,45 доларів США, в гривневому еквіваленті 29945,37 грн. (т. 2, а.с. 108-157). При цьому, заборгованість по простроченому кредиту за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року складає 9761,47 доларів США (висновок № 02/03/2016 від 28.07.2016 року) (т. 2, а.с. 108-157). Згідно ст. 114 ЦПК України висновок експерта не може містити оцінки доказів, суджень про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи. Висновок не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має дійти самостійних висновків щодо відповідних питань. Судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилась на розгляді цивільна справа № 202/32802/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ПАТ «Акцент-Банк», про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2016 року, з урахування ухвали цього ж суду про виправлення описки від 18.11.2016 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито. В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1653,60 грн. (т. 1, а.с. 63-67). 29.05.2017 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] скасовано, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року станом на 21.01.2013 року в загальному розмірі 13507 доларів США 92 центи, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9761 долар США 47 центів, що еквівалентно 78 023 грн. 43 коп., заборгованості по відсоткам у розмірі 3746 доларів США 45 центів, що еквівалентно 29945 грн. 37 коп., - звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Audi, модель A8, рік випуску 2000, тип ТЗ легковий седан, № кузова/шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реєстрації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 7673,40 грн. (т. 1.а.с. 59-62). Постановою Верховного суду від 28.10.2019 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2017 року в частині визначення розміру кредитної заборгованості, в рахунок якої звернено стягнення на заставлене майно, залишити без змін (т. 2, а.с. 76-79). Згідно ст. 82 ЦПК України звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Тобто, апеляційний суд Дніпропетровської області суд взяв до уваги висновок додаткової судово-економічної експертизи №02/03/2016 від 28.07.2016 року, виконаної судовим експертом Малиночкою С. О. на підставі ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22.02.2016 року про призначення повторної судово-економічної експертизи за клопотанням представника ПАТ КБ «ПриватБанк». Висновком вказаної експертизи підтверджено наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 17.05.2007 року станом на 21.01.2013 року в загальному розмірі 13 507,92 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 761,47 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 3 746,45 доларів США. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Предметом доказування у цьому спорі є сума заборгованості за спірним кредитним договором. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», користуючись своїм правом, просив суд стягнути заборгованість, наяву у [PERSON] станом на 17.08.2016 року в розмірі 19 660,56 доларів США, тобто лише суму заборгованості за кредитом (тілом кредиту). Так як, суму заборгованості за тілом кредиту № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року за висновком судово-економічної експертизи №64е\\15 від 17.11.2015 року встановлено 9761,47 доларів США, то відповідно дана сума і підлягає стягненню з [PERSON] . Розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9761,47 доларів США встановлено і рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, залишеного без змін Верховним Судом. Посилання відповідача, що стягнення з неї заборгованості за вказаним кредитом буде подвійним стягненням, суд не приймає до уваги, так як на цей час рішення суду про звернення стягнення на автомобіль [PERSON] не виконано, автомобіль знаходиться у розпорядженні відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконання зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі і саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не безумовно в національній валюті, відступивши від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 308/3824/16-ц, про неможливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті. Наведене дає підстави для висновку, що у разі укладення сторонами кредитного договору, предметом якого є іноземна валюта, суд має ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Визначення у рішенні еквівалента суми боргу за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами в національній валюті не відповідає вимогам законодавства, є зайвим і неправильним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18)). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що предметом кредитного договору № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, укладеного між [PERSON] і ЗАТ КБ «Приватбанк», є грошові кошти у сумі 27 456, 73 доларів США, тобто іноземна валюта. За умовами кредитного договору відповідач повинна була сплачувати щомісячно платежі також в іноземній валюті, а отже є усі підстави для стягнення суми боргу за кредитом саме в іноземній валюті. Матеріалами справи підтверджено і не спростовано представником відповідачем факт укладення кредитного договору, отримання коштів відповідачем та придбання автомобіля. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, яке набуло законної сили, встановлено суму заборгованості тіла кредиту, а також встановлено, що на цей час вказане рішення щодо звернення на предмет застави не виконано, тому заборгованість за тілом кредиту є безспірною і такою, що підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 7387,46 грн. Оскільки позов задоволено частково, а саме - на 49,65 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно в сумі 1170,17 грн. (7387,46Х49,65/100).

Outcome: partial