Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за централізоване водопостачання і водовідведення, вказавши в заяві, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП "Водоканал", але оплату за централізоване водопостачання і водовідведення у повному обсязі, не здійснюють, у зв`язку з чим, за період з 01.09.2012 року по 30.11.2019 року утворилась заборгованість у сумі 13828,84 грн. При цьому, відповідач повинна своєчасно робити оплату за надані послуги по водопостачанню і водовідведенню по затверджених тарифах та кількості прописаних членів родини, відповідно до розрахунку. Відповідачі і дотепер не погасили заборгованість, яка числиться за ними, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за примусовим стягненням. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з водопостачання і водовідведення за період з 01.09.2012 року по 30.11.2019 року в сумі 13828,84 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви в яких, просять суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримує, відповідачі позов не визнали, надали відзив на позовну заяву, просили застосувати строки позовної давності, у задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. У відповідності зі ст.ст. 66-68 ЖК України, наймач зобов`язаний робити оплату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення, у встановленому розмірі і вчасно. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватись належним чином згідно умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення», збір абонентної плати з населення за вказані послуги проводиться окремо від інших комунальних послуг. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] та користуються послугами КП «Водоканал», однак не вносять вчасно оплату за надані послуги в зв`язку з чим за період з 01.09.2012 року по 30.11.2019 року за ними утворилась заборгованість в сумі 13828,84 грн., що підтверджується відповідним розрахунком та довідкою про заборгованість. З позовною заявою про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 20.12.2019 року. При цьому, 03 жовтня 2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу за заявою КП «Водоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01.10.2014 року по 31.10.2015 року у розмірі 8639,57 грн. Таким чином, відповідно до ст. 264 ЦК України, оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення, діями позивача перебіг позовної давності було перервано. Втім, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 20.12.2019 року, тобто через 3 роки 2 місяці 17 днів. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймач квартири зобов`язаний своєчасно, не пізніше 10 числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, в число яких входять послуги по водопостачанню та каналізації. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. Відповідно до ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що за період з 01.09.2012 року відповідачем сплачувались періодичні платежі у меншому розмірі або у розмірі нарахувань, тому така сплата не свідчить про визнання ними боргу та не є підставою для переривання позовної давності за вимоги за період з вересня 2012 року по листопад 2016 року. Позивачем не надано суду докази, які б дозволили встановити наявність підстав для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) періодичних платежів, тому доводи представника позивача щодо переривання позовної давності суд до уваги не приймає. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами було заявлено про застосування строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до вимог позивача щодо стягнення з відповідача боргу поза межами загального трьох річного строку позовної давності, тобто нарахованої заборгованості з вересня 2012 року по листопад 2016 року, слід застосувати наслідки спливу позовної давності. Судом встановлено, що в період з грудня 2016 року по листопад 2019 року нараховано за надані позивачем послуги в розмірі 9443,94 грн., відповідачами сплачено - 4326,17 грн., з яких зараховано: в погашення поточного періоду - 2530,44 грн., в погашення минулого періоду - 1795,73 грн., що відображено у розрахунку позивача. Доводи позивача про те, що суми платежів, які відповідачами вносилися по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у цей період, були зараховані на погашення заборгованості, встановленої раніше, суд вважає необґрунтованими. З огляду на вищевикладене, враховуючи дату звернення КП «Водоканал» до суду 20.12.2019 року, обов`язок сплати за спожиту воду і послуги водовідведення наступного місяця, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за період з грудня 2016 року по листопад 2019 року на суму 5117,77 грн. (9443,94 - 2530,44 грн. - 1795,73 грн.), тобто в межах строку позовної давності. За встановлених в справі обставин суд вважає, що відповідачем безпідставно не оплачувалися отримані ним послуги за спожиту воду і послуги водовідведення, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за період з грудня 2016 року по листопад 2019 року є законними та обґрунтованими. При цьому, суд виходить з того, що послуги у зазначений період відповідачу надавалися та споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не звертався, факт отримання вказаних послуг ним не оспорений, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідач здійснював оплату нерегулярно та не в повному обсязі. Приймаючи до уваги, що відповідачем не було жодним чином доведено, що він борг погасив, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачем також не спростовано, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати послуг за централізоване водопостачання та водовідведення є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 710,92 грн., відповідно до задоволеної частини позовних вимог. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial