Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому\~просить змінити\~розмір аліментів,\~стягуваних з\~відповідача на\~її користь\~за рішенням\~Апеляційного суду\~Одеської області\~від 26.02.2014\~р.,\~визначивши їх\~у твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~по \~ \~ \~1\~500,00\~грн.,щомісячно, на кожну дитину, з наступною індексацією відповідно до закону, з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. При цьому позивач посилається на те, що за вказаним рішенням суду аліменти стягуються з відповідача в розмірі по 300,00 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.\~Звідповідачем\~по справі\~шлюб розірвано,\~від якого\~вони мають\~спільних дітей,\~доньку [PERSON]\~(29.11.2003\~р. н.), та сина [PERSON] (27.12.2006 р. н.), які постійно\~проживають разом\~з позивачем\~та знаходиться\~на її\~утриманні. На думку позивача, відповідач в наявний час, працює не офіційно та має заробіток, у звязку з чим має можливість сплачувати аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі по 1 500,00 грн., щомісячно,на кожну дитину, з наступною індексацією відповідно до закону, з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що в наявний час її матеріальне становище погіршилося, їй важко утримувати дітей, тому вона просить збільшити розмір стягуваних аліментів і вимушена звернутися до суду. Крім того,\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~пеню за\~прострочення сплати\~аліментів на\~утримання доньки\~[PERSON] (29.11.2003\~р. н.), у розмірі 19\~672,45 грн. та сина [PERSON] (27.12.2006 р. н.), у розмірі 19\~672,45 грн., посилаючись на те, що у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів, у звязку з зазначеним та у відповідності до ст. 196 СК України позивач звернувся з зазначеною вимогою. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, але представник позивача надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Крім того, просив суд розглядати справу в його відсутність та позивач, у разі неприбуття в судове засідання відповідача, згоден на прийняття заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалив, на підставі ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) прийняти рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, зі свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 299929 від 10.03.2001 р. вбачається, що 10.03.2001 р. Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис № 02 (а. с. 8). З копії рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2012 р., шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а. с. 7). Як вбачається\~з копії\~свідоцтв про\~народження [PERSON]\~(29.11.2003\~р. н.), [PERSON] (27.12.2006 р. н.), їх батьком записаний [PERSON] відповідач по справі (а. с. 5, 6). Зі свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 192617 від 03.09.2013 р. вбачається, що після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «Карачебан» на «Мітєва» (а. с. 9). Довідкою виданою виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області № 2955 від 08.09.2017 р. підтверджено той факт, що діти проживають разом з матірю та знаходяться на її утриманні (а. с. 27). Відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2012 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання\~дітей:\~[PERSON] (29.11.2003\~р. н.),\~[PERSON] (27.12.2006\~р.\~н.) в твердій грошовій сумі в розмірі по 580,0 грн., на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно (а. с. 10). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.02.2014 р., рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2012 р. змінено в частині визначення розміру аліментів з 580,00 грн. на 300,00 грн. на кожну дитину (а. с. 11). Статтею 51 Конституції України, статями 150, 180 СК України передбачено, що батьки виховують та утримують своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо зміни розміру аліментів на утримання дітей, то суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково. При цьому суд враховує положення\~ст. 141 СК України, згідно яких мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Позивач не надав суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі 1 500,00 грн., на кожну дитину, щомісяця, чим не виконала вимоги статей 12, 81 ЦПК України. Судом,\~при визначенні\~розміру аліментів,\~також враховується,\~що Законом\~України «Про\~державний бюджет\~на 2018\~рік» прожитковий\~мінімум для\~дитини у\~віці від\~6\~до 18\~років (в\~якому перебувають\~діти сторін),\~встановлений з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, то суму стягуваних аліментів належить визначити у твердій грошовій сумі. Із урахуванням фактичних обставин справи, вимог норм матеріального законодавства, приймаючи до уваги стан здоровя і матеріальне становище дітей, обовязок батька дитини утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, стан здоровя і матеріальне становище відповідача, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який має забезпечуватись насамперед батьками, рівного обовязку батька та матері по утриманню дітей, враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму в сторону збільшення, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення аліментів з батька неповнолітніх [PERSON], [PERSON] на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1 000,00 грн., на кожну дитину, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, з дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, судом встановлено, відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2012 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання\~дітей:\~[PERSON] (29.11.2003\~р. н.),\~[PERSON] (27.12.2006\~р.\~н.) в твердій грошовій сумі в розмірі по 580,0 грн., на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно (а. с. 10). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.02.2014 р., рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2012 р. змінено в частині визначення розміру аліментів з 580,00 грн. на 300,00 грн. на кожну дитину (а. с. 11). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам ДВС Ізмаїльського управління юстиції, заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] станом на 01.11.2017 р., складає - 19\~672,45 грн. (а. с. 14-15). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам ДВС Ізмаїльського управління юстиції, заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] станом на 28.11.2017 р., складає - 19\~672,45 грн. (а. с. 14-15). Позивачем надано\~розрахунки за\~несвоєчасне виконання\~грошового зобовязання,\~аліментів на\~утримання [PERSON]\~(29.11.2003\~р.\~н.), [PERSON]\~(27.12.2006\~р.\~н.),розрахунок\~проводився за\~формулою,\~сума боргу\~за місяць\~помножена на\~1%\~поділена на\~100% та помножена на кількість днів за весь період прострочення зобовязання та складає для кожного зобовязання у розмірі по 160\~683,91 грн. (а. с. 18-20, 21-23). Відповідно до вимог\~статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України"Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року\~встановлено, що передбачена\~ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України\~неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та відповідно до правового висновку судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-300цс16, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За правилами ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених Законом. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до Глави 6 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України\~зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-79 ЦПК України. Згідно ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до\~ст.\~417\~ЦПК України вказівки,\~що містяться\~в постанові\~суду касаційної\~інстанції,\~є обовязковими\~для суду\~першої та\~апеляційної інстанцій\~під час\~нового розгляду\~справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. У справі\~№ 6-300цс16\~Верховний суд\~України у\~постанові від\~16\~березня 2016\~р.\~висловив наступну\~правову позицію:\~«Виходячи\~з того,\~що аліменти\~призначаються та\~виплачуються (стягуються)\~щомісячно,\~то за\~змістом статті\~196\~СК України\~пеня нараховується\~на всю\~суму заборгованості,\~а її\~нарахування обмежується\~лише сумою\~несплачених аліментів\~за той\~місяць,\~в якому\~не проводилось\~стягнення аліментів. При цьому\~сума заборгованості\~за аліментами\~за попередні\~місяці не\~додається до\~заборгованості за\~наступні місяці,\~а кількість\~днів прострочення\~обчислюється виходячи\~з того\~місяця,\~в якому\~аліменти не\~сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)». Так як стороною Позивача надано розрахунки суми пені, розраховані у\~невідповідності з\~чинним законодавством, суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок. При визначенні розміру пені суд керується постановою Верховного Суду України у справі № 6-300цс16 від 16.03.2016 року. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що сума пені за несвоєчасне виконання зобовязань по сплаті аліментів за кожен день прострочення становить\~12182,14 грн. на двох дітей, а саме: на [PERSON], [INFO] у розмірі 6091,07 грн., яка складається із заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобовязань по сплаті аліментів за: -вересень 2012 року у сумі 60,97 грн.; жовтень 2012 року у сумі 93 грн.; листопад 2012 року у сумі 90 грн.; грудень 2012 року у сумі 93 грн.; -січень 2013 року у сумі 93 грн.; лютий 2013 року у сумі 84 грн.; березень 2013 року у сумі 93 грн.; квітень 2013 року у сумі 15 грн.; травень 2013 року у сумі 46,50 грн.; червень 2013 року у сумі 90 грн.; липень 2013 року у сумі 15,50 грн.; серпень 2013 року у сумі 15,50 грн.; вересень 2013 року у сумі 15 грн.; жовтень 2013 року у сумі 93 грн.; листопад 2013 року у сумі 15 грн.; грудень 2013 року у сумі 15,50 грн.; -січень 2014 року у сумі 93 грн.; лютий 2014 року у сумі 84 грн.; березень 2014 року у сумі 93 грн.; квітень 2014 року у сумі 90 грн.; травень 2014 року у сумі 96,19 грн.; червень 2014 року у сумі 6,16 грн.; липень 2014 року у сумі 104,17 грн.; серпень 2014 року у сумі 10,14 грн.; жовтень 2014 року у сумі 105,42 грн.; листопад 2014 року у сумі 104,98 грн.; грудень 2014 року у сумі 18,08 грн.; -січень 2015 року у сумі 113,19 грн.; лютий 2015 року у сумі 21,31 грн.; березень 2015 року у сумі 27,20 грн.; квітень 2015 року у сумі 32,49 грн.; травень 2015 року у сумі 47,24 грн.; червень 2015 року у сумі 154,72 грн.; липень 2015 року у сумі 70,39 грн.; серпень 2015 року у сумі 164,05 грн.; вересень 2015 року у сумі 157,17 грн.; жовтень 2015 року у сумі 68,11 грн.; листопад 2015 року у сумі 159,50 грн.; грудень 2015 року у сумі 69,67 грн.; -січень 2016 року у сумі 165,92 грн.; лютий 2016 року у сумі 69,30 грн.; березень 2016 року у сумі 168,59 грн.; квітень 2016 року у сумі 162,50 грн.; липень 2016 року у сумі 175,71 грн.; серпень 2016 року у сумі 175,35 грн.; жовтень 2016 року у сумі 81,65 грн.; листопад 2016 року у сумі 172,06 грн.; грудень 2016 року у сумі 89,77 грн.; -січень 2017 року у сумі 93,07 грн.; лютий 2017 року у сумі 169,57 грн.; березень 2017 року у сумі 189,80 грн.; квітень 2017 року у сумі 185,52 грн.; травень 2017 року у сумі 195,15 грн.; червень 2017 року у сумі 190,56 грн.; липень 2017 року у сумі 199,47 грн.; серпень 2017 року у сумі 202,66 грн.; вересень 2017 року у сумі 196,52 грн.; жовтень 2017 року у сумі 202,86 грн.; листопад 2017 року у сумі 186,89 грн.; та на [PERSON], [INFO] у розмірі 6091,07 грн., яка складається із заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобовязань по сплаті аліментів за: -вересень 2012 року у сумі 60,97 грн.; жовтень 2012 року у сумі 93 грн.; листопад 2012 року у сумі 90 грн.; грудень 2012 року у сумі 93 грн.; -січень 2013 року у сумі 93 грн.; лютий 2013 року у сумі 84 грн.; березень 2013 року у сумі 93 грн.; квітень 2013 року у сумі 15 грн.; травень 2013 року у сумі 46,50 грн.; червень 2013 року у сумі 90 грн.; липень 2013 року у сумі 15,50 грн.; серпень 2013 року у сумі 15,50 грн.; вересень 2013 року у сумі 15 грн.; жовтень 2013 року у сумі 93 грн.; листопад 2013 року у сумі 15 грн.; грудень 2013 року у сумі 15,50 грн.; -січень 2014 року у сумі 93 грн.; лютий 2014 року у сумі 84 грн.; березень 2014 року у сумі 93 грн.; квітень 2014 року у сумі 90 грн.; травень 2014 року у сумі 96,19 грн.; червень 2014 року у сумі 6,16 грн.; липень 2014 року у сумі 104,17 грн.; серпень 2014 року у сумі 10,14 грн.; жовтень 2014 року у сумі 105,42 грн.; листопад 2014 року у сумі 104,98 грн.; грудень 2014 року у сумі 18,08 грн.; -січень 2015 року у сумі 113,19 грн.; лютий 2015 року у сумі 21,31 грн.; березень 2015 року у сумі 27,20 грн.; квітень 2015 року у сумі 32,49 грн.; травень 2015 року у сумі 47,24 грн.; червень 2015 року у сумі 154,72 грн.; липень 2015 року у сумі 70,39 грн.; серпень 2015 року у сумі 164,05 грн.; вересень 2015 року у сумі 157,17 грн.; жовтень 2015 року у сумі 68,11 грн.; листопад 2015 року у сумі 159,50 грн.; грудень 2015 року у сумі 69,67 грн.; -січень 2016 року у сумі 165,92 грн.; лютий 2016 року у сумі 69,30 грн.; березень 2016 року у сумі 168,59 грн.; квітень 2016 року у сумі 162,50 грн.; липень 2016 року у сумі 175,71 грн.; серпень 2016 року у сумі 175,35 грн.; жовтень 2016 року у сумі 81,65 грн.; листопад 2016 року у сумі 172,06 грн.; грудень 2016 року у сумі 89,77 грн.; -січень 2017 року у сумі 93,07 грн.; лютий 2017 року у сумі 169,57 грн.; березень 2017 року у сумі 189,80 грн.; квітень 2017 року у сумі 185,52 грн.; травень 2017 року у сумі 195,15 грн.; червень 2017 року у сумі 190,56 грн.; липень 2017 року у сумі 199,47 грн.; серпень 2017 року у сумі 202,66 грн.; вересень 2017 року у сумі 196,52 грн.; жовтень 2017 року у сумі 202,86 грн.; листопад 2017 року у сумі 186,89 грн.; Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial