Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач 22.12.2020 звернувся до суду з вищеназваним позовом, у якому просив суд стягнути з Державного підприємства "Первомайськвугілля" на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 18 210,01 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 13 серпня 2020 року по 23 жовтня 2020 року він знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством «Первомайськвугілля». Під час його знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 28096,74 грн. без урахування утримань. Сума яка належить йому до сплати складає 18210,01 грн. 23 жовтня 2020 року він припинив трудові відносини з відповідачем - був звільнений за угодою сторін у відповідності до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП, згідно наказу № 255-к від 23.10.2020 року. Вказаним наказом, була також передбачена виплата, відповідно до ст.116 КЗпП України, компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 7 календарних днів у розмірі 2396,31 грн. Остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача 23.10.2020 р., відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Згідно довідки відповідача №18 від 16.12.2020р. вих. № 8/4-25-161 від 16.12.2020р. у зв`язку із його звільненням було нараховано до виплати: - 3815,70 грн. - заробітну плата за серпень 2020 р.; 9677,35 грн. - заробітну плату за вересень 2020 р.; 4716,96 грн. - заробітну плату за жовтень 2020 р (у тому числі компенсація за 7 днів невикористаної відпустки 2396,31 грн.) За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню у судовому порядку 18210,01грн. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. І 17 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. При розрахунку середньоденного заробітку зазначив: 12270,0 грн. (заробітна плата за 22 робочі дні у вересні) + 11086,74 грн. (заробітна плата нарахована за 16 робочих днів у жовтні, у тому числі 2396,31грн. компенсація при звільненні за 7 днів невикористаної відпустки), таким чином середньоденна заробітна плата у відповідному періоді складає (12270,0 грн. + 11086,74грн.) : 38 (робочі дні за останні два місяці) = 614,65 грн. За таких обставин, його середньоденна заробітна плата складає 614,65 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при його звільненні та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 40 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 24586,0 грн. (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят тисяч грн). (614,65грн. х 40 днів) = 24586,0 грн. Ухвалою судді від 24.12.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем у встановлений судом недоліки, визначені судом, усунуто. 12.02.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, розгляд справи починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі - 12.03.2021; відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав та зазначив, що згідно зі ст.116 КЗпП України звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. [PERSON] було звільнено відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з посади головного гірника з обліку і аналізу травматизму з охорони праці ДП «Первомйськвугілля» 23 жовтня 2020 року згідно наказу №255-к від 23.10.2020р. Позивач жодного разу не звертався до підприємства ні в усній формі, ні в письмовій з вимогами про остаточний розрахунок. В зв`язку з тяжким та скрутним фінансовим становищем на підприємстві з позивачем був проведений остаточний розрахунок 22 грудня 2020 року, а саме: 18.12.2020р. за жовтень у сумі 4716, 96грн., 22.12.2020р. за вересень у сумі 9677,35грн., 22.12.2020р. за серпень у сумі 3815,70грн. Також, 18.12.2020 позивачу була виплачена грошова компенсація за 7 днів невикористаної відпустки в сумі 2396,31грн. Отже , виплачена загальна сума в розмірі 18210грн. та станом на 23.02.2021р. перед позивачем у ДП «Первомйськвугілля» заборгованості немає. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу України про працю в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньомісячний заробіток позивача складає: 10270,00 грн., середньоденний (середній) заробіток складає 466,82 грн. Період затримки розрахунку з моменту звільнення по день остаточного розрахунку позивачем становить 42робочі дня, а саме: Жовтень - 5роб./дн. Листопад -21роб/дн. Грудень -16 роб./дн. 42дні х 466,82 грн. =19606,44 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Відповідачем була виплачена позивачу компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 217 грн. Позивач, мав можливість одразу після звільнення звернутися до підприємства чи до суду за стягненням заборгованості з виплати заробітної плати, але навпаки відтягував час для стягнення середнього заробітку в водночас знаючи, що на момент звернення до суду йому вже було частково виплачено заборгованість. Відтак працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. За таких обставин, вважають, що позивач не має права на стягнення середнього заробітку, оскільки з позивачем були поведені всі виплати та виплачена в добровільному порядку з боку відповідача компенсація. Але, якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення позовних вимог, вважають за необхідне застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019р. у цивільній справі №761/9584/15-ц. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. 16.03.2021 позивачем було надано відповідь на відзив відповідача, у якій просив відмовити ДП «Первомйськвугілля» у задоволенні вимог відзиву та стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. У відповіді на відзив зазначив, що увідзиві не в повному обсязі викладено зміст ст.116 КЗпП, в якому відповідач акцентує увагу на першому реченні статті 166 КЗпП - про обов`язок роботодавця виплати сум грошових коштів, не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, проте відповідач не враховує друге речення ст.116, в якому йдеться про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В даному випадку, позивача не було сповіщено письмово про суми грошових коштів, що належать до сплати працівникові, у терміни передбачені цією статтею. У відзиві відповідач посилається на відсутність усних або письмових звернень про остаточний розрахунок, при цьому не надає жодних доказів (копій «Журналу звернення громадян, працівників підприємства, або інших осіб» або «Журналу реєстрації вхідної кореспонденції»), щодо відсутності факту звернення позивача з даною вимого. Таким чином дане пояснення є сумнівним та не є доказом у справі, що унеможливлює його долучення до уваги суду.

Outcome: partial