Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за мировою угодою, в якій посилається на те, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.06.2011 року в порядку ст.175 ЦПК України було затверджено мирову угоду, укладену між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], [PERSON]. Відповідачі не виконали умови мирової угоди, тому Банк звернувся до ВДВС Коломийського МРУЮ із заявою про примусове виконання вищевказаної ухвали на підставі виконавчого листа виданого 03.11.2011 р. Коломийським міськрайонний судом. Однак отримали відмову, оскільки виконавчий документ не містить заходів примусового виконання. Так, ухвала Коломийського міськрайонного суду від 15.06.2011 року по справі не містить усіх даних, зазначених у Законі України «Про виконавче провадження», тому така ухвала суду не має статусу виконавчого документа, а тому позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за мировою угодою. Загальний розмір заборгованості за мировою угодою в гривневому еквіваленті становить 236 678 (двісті тридцять шість тисяч шістсот сімдесят вісім) грн.. 60 коп. Відповідно просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінінси та кредит» заборгованість за мировою угодою , затвердженою 15.06.2011 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду,що становить у розмірі в гривневому еквіваленті 236 678 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав,що визнає,що між сторонами була підписана мирова угода, у відповідності до якої визначена певна заборгованість між сторонами, однак заперечує суму заборгованості, оскільки за вищевказаний час, поданий позивачем графік не відображає хід коштів. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву по справі, до якої долучив квитанцію від 30 травня 2011 року про сплату в рахунок погашення кредитного договору 13022 дол.США,що в еквіваленті становить 103 862,17 грн. Вважає,що дана сума повинна бути врахована при виконанні підписаної мирової угоди,а він відповідно заборгованості перед банком немає. Третя особа,що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явилась без поважної причини, про дату час і місце слухання справи була належним чином повідомлена шляхом публікації оголошення в газеті «Галичина». Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, розглянувши письмову заяву відповідача [PERSON], суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.06.2011 року в порядку ст.175 ЦПК України було затверджено мирову угоду, укладену між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами [PERSON], [PERSON]. Згідно умов мирової угоди Сторони підтверджують, що станом на -1.06.2011 р. загальна заборгованість Відповідачів перед Позивачем по сплаті кредитних коштів («тіла» кредиту) за кредитним договором № 1636 pv3-07 від 27 вересня 2007 року складає : кредит - 11 290,65 Доларів США, по сплаті комісії - 3 866,99 грн., пеня - 21 602,27 грн. Відповідачі зобов'язувались погасити заборгованість по сплаті кредитних коштів, процентів та пені відповідно до графіку, який викладений в мировій угоді від 14.06.2011 року, підписаної сторонами по справі. Укладаючи вказану мирову угоду, сторони розуміли, що вона є досягненою в ході судового розгляду і під контролем суду, заснована на взаємних поступках цивільно-правовою угодою, яка визначає їх права та обов'язки, є двостороннім волевиявленням сторін і спрямована на реальне настання правових наслідків обумовлених угодою. Враховуючи вказані обставини, можна прийти до висновку, що мирова угода вважається зобов'язанням у цивільно-правовому розумінні та на неї поширюються вимоги ст.ст. 610-612 та 625 ЦК України. Мирова угода за своєю правовою природою у відповідності з нормами Цивільного кодексу України є правочином, що згідно ст.629 ЦК України підлягає обов'язковому виконанню. Так відповідно до п.1 укладеної між сторонами мирової угоди, сторонами підтверджено (визнано) загальну заборгованість відповідачів перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № 1636 pv-07 від 27.09.2007 р., яка на момент укладення даної угоди складала 11 290,65 дол. США за основною сумою (тілом) кредиту, 3 8666, 99 грн. по сплаті щомісячної комісії та 21 602,27 грн. пені. Окрім того п.2 Мирової угоди, затвердженої судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язувались погашати вказану прострочену заборгованість по сплаті основного боргу, нарахованих строкових відсотків, простроченої та строкової щомісячної комісії в порядку та строки передбачені графіком. В свою чергу п. 5 Мирової угоди встановлено, що відповідачі зобов'язуються до 10.09.2014 року повністю повернути позивачу кредитні ресурси за кредитним договором № 1636 pv-07 від 27.09.2007 року, сплатити проценти та щомісячну комісію за користування кредитними коштами. Оскільки відповідачі не виконали умови мирової угоди, позивач звернувся до ВДВС Коломийського МРУЮ із заявою про примусове виконання вищевказаної ухвали на підставі виконавчого листа виданого 03.11.2011 р. Коломийським міськрайонний судом. Постановою ВДВС від 29.03.2012 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ не містить заходів примусового виконання. Так, дійсно ухвала Коломийського міськрайонного суду від 15.06.2011 року по справі не містить усіх даних, зазначених у Законі України «Про виконавче провадження», тому така ухвала суду не має статусу виконавчого документа і позивач має право звернутися з позовом про стягнення заборгованості за мировою угодою. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмов від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов"язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматись від певної дії,а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, також з дій осіб, що за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках встановленими актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. В нашому випадку таким рішенням є ухвала з затвердженням мирової угоди між сторонами. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 175, 205 ЦПК України у разі визнання мирової угоди суд ухвалою закриває провадження у справі і тотожні вимоги не підлягають новому судовому розгляду, у зв'язку із чим справа з такими вимогами не підлягає розгляду. Однак, мирова угода є своєрідною згодою сторін на зміну договору (ст. 651 ЦК України) у частині його виконання зобов'язань і способу захисту цивільних прав та інтересів у них. Аналізом Верховного Суду України про застосування судами ст.16 ЦК України зазначено, що мирова угода є своєрідною згодою сторін на зміну договору (ст. 651 ЦК) у частині його виконання зобов'язань і способу захисту цивільних прав та інтересів у них. Відповідно такі справи повинні слухатись в загальному порядку, оскільки це є один з способів захисту права, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК. На даний час, не зважаючи на досягненні домовленості, відповідачами порушені зобов'язання по сплаті заборгованості та не повернуто кредитні кошти в порядку та строки передбачені даною мировою угодою, а тому на час пред'явлення позову за [PERSON] та [PERSON] рахується непогашена заборгованість, що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 11 290,65 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.01.2014 року із розрахунку 1 USD = 15,77 UAН, становить 178 053,55 грн.; заборгованість за відсотками - 2 102,46 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.01.2014 року із розрахунку 1 USD = 15,77 UAН, становить 33 155,79 грн., заборгованість по щомісячній комісії - 3 866,99 та пеня в розмыры 21 602,27 грн. Пунктом 6 Мирової угоди передбачено обов'язок АТ «Банк «Фінанси та кредит» тільки після повного виконання відповідачами умов мирової угоди та сплати заборгованості розглянути можливість списання 80% пені. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Загальний розмір заборгованості за мировою угодою укладеною між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], [PERSON] та затвердженою ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.06.2011 р. в гривневому еквіваленті становить 236 678 (двісті тридцять шість тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 60 коп.,з яких -заборгованість по тілу кредиту 11290,65 дол.США,що становить за офіційним курсом станом на 6.01.2014 року - 178 053,55 грн., -заборгованість по відсоткам становить 2 102,46 дол.США,що становить за офіційним курсом НБУ на 6.01.2014 року 33 155,79 грн., -заборгованість по щомісячній комісії - 3 866,99 грн. -пеня у відповідності до ст.611 ЦК України в розмірі 21 602,27 грн. Щодо письмової заяви відповідача [PERSON] про погашення заборгованості за мировою угодою, то суд зазначає наступне. Як вбачається з представленої відповідачем [PERSON] квитанції, грошові кошти в сумі 13 022 дол.США, що становить еквівалент в сумі 103 862,17 грн., були ним внесені до відділення №3 в м.Коломия 30 травня 2011 року. Мирова угода між сторонами згідно матеріалів справи була підписана сторонами 14 червня 2011 року (а.с.103 долученої до матеріалів справи №2-26/11), затверджена Коломийським міськрайонним судом 15 червня 2011 року і в ній чітко визначена заборгованість, яка була між сторонами, а саме 11290.65 дол.США, сплата комісії 3866,99 грн., пеня 21602,27 грн. Так, згідно представлених банком розрахунку загальної суми заборгованості після оплати відповідачем [PERSON] частини боргу 30 травня 2011 року, розподіл коштів пройшов наступним чином - 7879,75 дол.США - на погашення основного тіла кредиту (а.с.110), 3971,47 дол.США та 1170,78 дол.США - на погашення відсотків (а.с.111,112) і 1420 дол.США - на погашення комісії (а.с.109). Тобто внесена відповідачем [PERSON] сума вже була врахована при підготовці та підписанні самого тексту мирової угоди 14 червня 2011 року, яка в подальшому була затверджена судом 15 червня 2011 року. Крім цього, суд зазначає, що цивільний позов по справі №2-26/11 був заявлений ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 23 липня 2009 року на суму 176 294,59 грн. ,що курсу НБУ станом на 16.07.2009 року становило 1 долар- 7.6311грн., або 23102,49 дол.США. Щодо твердження відповідача [PERSON] про погашення ним інших сум заборгованості по укладеній мировій угоді, то таких доказів відповідач [PERSON] суду не надав. Більше того, з поданим розрахунком банку за спірний період відповідач [PERSON] погодився, підписавши власноручно мирову угоду з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Заперечення третьої особи,що не заявляє самостійних вимог в її письмовій заяві про залучення в якості третьої особи, про те,що оскільки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є майнові права та обов`язки,а відповідно договір укладений одним з подружжя в разі його укладення в інтересах сім`ї, створює обов`язки для іншого подружжя, спростовується наступним. Так, Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 28.01.2015 року до матеріалів даної справи було долучено матеріали цивільної справи №2-26/11 (а.с.58) - за позовом Банку «Фінанси та кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. В матеріалах даної долученої справи є ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.02.2011 року (а.с.87 долученої справи) , в якій зазначено що застосування ст.65 СК України до правовідносин у підписанні кредитної угоди, поруки, тощо не може застосовуватись, оскільки згоди подружжя на укладення такого виду угод не потрібно. Від представника відповідача [PERSON] було подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій він посилається на правові позиції у справі Верховного Суду України №6-116 цс 13, а також посилається на ст.261 ЦК України, з вказанням на те, що перебіг строків, в які сторона має право на звернення до суду та графік погашення заборгованості повинні бути узгоджені в цілому з ст.ст.261,256,267 ЦК України. Відповідно вважає, що оскільки відповідачем не вносились жодні кошти в рахунок погашення заборгованості, то відповідно не може бути врахована заборгованість встановлена сторонами за період з 1 липня 2011 року по 1 січня 2012 року по тілу кредиту, по відсотках та по комісії. Суд вважає, що така заява є частково підставна. Так згідно ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується вимог про стягнення пені, штрафу неустойки. Відповідно за таких обставин в частині стягнення пені у розмірі 21 602,27 грн., суд має право відмовити, оскільки нарахування даної пені перевищує 1 рік. Стосовно інших вимог щодо застосування строків позовної давності по розрахунку тіла кредиту та інших платежів, то суд зазначає наступне. Кредитний договір №1636pv3-07 від 27 вересня 2007 року укладався сторонами з кінцевим строком погашення кредиту 10 вересня 2014 року (п.3.3. укладеного кредитного договору в матеріалах долученої цивільної справи №2-26/11). В межах строків позовної давності, позивач звернувся з позовом до відповідачів до суду 23 липня 2009 року з вимогою про стягнення заборгованості по кредиту, скориставшись своїм правом на дострокове повернення позики , яка підлягає сплаті (правові позиції ВСУ у справі №6-116 цс 13). Однак внаслідок перемовин, між сторонами було укладено мирову угоду, яку вони добровільно підписали, а суд ухвалою від 15 червня 2011 року затвердив. Відповідно всі ці дії проводились в межах строків позовної давності, таким чином прохання відповідача в частині зменшення тіла кредиту та сум відсотків, є безпідставними, а сама процедура проведення розрахунків не може бути проведена по аналогії з справою №6-116 цс 13, оскільки правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з виконанням затвердженої ухвалою суду мирової угоди,тобто між сторонами виникло нове зобов`язання. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідачами та третьою особою не наведено суду доказів того, що вони сумлінно виконували свої обов`язки згідно підписаної мирової угоди, не надано доказів того, що вони протягом всього строку після підписання мирової угоди, погашали свою заборгованість перед позивачем. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.11,16,261,256,267,526,527,530,629,631,651,1054 ЦК України, та

Outcome: partial