Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Черкаська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, визнання правочину недійсним та витребування частини спадкового майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.05.2013 помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне майно: квартира [ADDRESS]; житловий будинок з надвірними спорудами № 15 по вул. Ковпака в с. Байбузи Черкаського району Черкаської області; земельна ділянка площею 0,63 га, кадастрові номери 7124980500:01:003:0207, 7124980500:01:003:0206, розташована по вул. Ковпака № 15 в с. Байбузи Черкаського району Черкаської області; частка в статутному фонді Приватної виробничо-комерційної фірми «Стара Січ», яка складає 21600,00 грн., що становить 20% статутного фонду ПВКФ «Стара Січ»; частка в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «НЛС Ко», яка складає 187690,00 грн., що становить 99,31% статутного фонду ТОВ «НЛС Ко». Заповіту батько не складав, отже після його смерті позивач, як спадкоємець першої черги за законом, в установлений законом строк - 09.08.2013 звернувся з заявою про прийняття спадщини до Черкаської районної державної нотаріальної контори, після чого із аналогічною заявою до нотаріуса звернувся відповідач [PERSON] Нотаріусом було заведено спадкову справу №440/2013. Зі спливом шести місяців з моменту відкриття спадщини, позивач звернувся до нотаріуса для оформлення свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно, однак оформити свідоцтва не зміг, так як довідався, що державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відповідачу [PERSON] 15.11.2013 видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: свідоцтво № 2-1536 на квартиру [ADDRESS], свідоцтво № 2-1539 на житловий будинок з надвірними спорудами № 15 по вул. Ковпака с. Байбузи Черкаського району Черкаської області; свідоцтво № 2-1542 на земельну ділянку площею 0,63га, кадастрові номери 7124980500:01:003:0207, 7124980500:01:003:0206, розташовану за по вул. Ковпака № 15 в с. Байбузи Черкаського району Черкаської області; 23.12.2013 - свідоцтво від № 2-1969 на частку в статутному фонді Приватної виробничо- комерційної фірми «Стара Січ», яка складає 21600,00 грн., що становить 20% статутного фонду ПВКФ «Стара Січ»; свідоцтво № 2-1968 про право на спадщину за законом на частку в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «НДС Ко», яка складає 187690,00 грн., що становить 99,31% статутного фонду ТОВ «НДС Ко». Зазначені свідоцтва про право на спадщину видані державним нотаріусом [PERSON] відповідачу [PERSON] на підставі поданої ним до нотаріальної контори заяви від імені позивача про відмову від спадщини на користь відповідача, яку він не підписував. Факт підробки даної заяви встановлено у судовому порядку. А тому, рішенням Соснівського районного суду від 29.05.2014 (справа № 712/2687/14-ц) та рішенням Черкаського районного суду від 10.06.2014 (справа № 707/517/14-ц), залишеними без змін ухвалами Апеляційного суду Черкаської області, вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом визнано недійсними. Але вказаними рішеннями не визнано право власності на спадкове майно за мною. На звернення до Черкаської районної державної нотаріальної контори щодо оформлення права власності на спадкове майно позивачеві було надано відмову 05.10.2016 яку мотивовано тим, що слідчими органами було вилучено матеріали спадкової справи і не повернуто до цього часу. Але і після повернення матеріалів спадкової справи мені було відмовлено у реєстрації права власності на спадкове майно. Тому позивач вимушний був звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Під час розгляду справ у судах ухвалою Соснівського районного суду від 11.03.2014 накладено арешт на квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON], та ухвалою Черкаського районного суду від 11.03.2014 накладено арешт на інше спадкове майно. Незважаючи на дану обставину, будучи достеменно обізнаним про наявність судової справи про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, відповідачем [PERSON] квартиру [ADDRESS] було незаконно подаровано відповідачу [PERSON], яка є його донькою. Вказаний договір дарування вчинено 13.03.2014, тобто, після винесення ухвали суду про накладення арешту на майно. Договір дарування № 2-424 від 13.03.2014 посвідчено нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] Цього ж дня відомості про вказаний правочин внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер запису про право власності 4960759). Відомості про квартиру наведено згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.06.2017 №90793477. А тому просить суд визнати вказаний правочин недійсним та витребувати майно з чужого незаконного володіння. Позивач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, пояснивши суду, що позивач, як спадкоємець першої черги має право на спадкове майно свого померлого батька, проте частина майна, яка входила до спадкової маси, вибула з його володіння поза його волею, а тому має бути витребуваною з власносіт [PERSON] Відповідач [PERSON], яка діє і в інтересах [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення, просили застосувати позовну давность стосовно вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири №161, що знаходиться по вул. Смілянській 2 в м. Черкаси, оскільки оскаржуваний договір був укладений 13.03.2014, а позов про визнання його недійсним поданий до суду 04.07.201, тобто він поданий більше ніж через три роки після укладення договору дарування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановленою, що 05.05.2013 помер батько позивача [PERSON], заповіту спадкодавець не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла трьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка належна спадкавцю на підставі свідоцтва про право власності органу приватизації від 04.01.1995р; житловий будинок з надвірними спорудами № 15 по вул. Ковпака с. Байбузи Черкаського району Черкаської області; земельні ділянки площею 0,63 га, кадастрові номери 7124980500:01:003:0207, 7124980500:01:003:0206, розташовані по вул. Ковпака, 15 в с. Байбузи Черкаського району Черкаської області; частку в статутному фонді Приватної виробничо-комерційної фірми «Стара Січ», яка складає 21600,00 грн., що становить 20% статутного фонду ПВКФ «Стара Січ»; частку в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «НЛС Ко», яка складає 187690,00 грн., що становить 99,31% статутного фонду ТОВ «НЛС Ко» З заявами про прийняття спадщини звернувся 09.08.2013 позивач [PERSON], також з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 05.08.2013 звернувся брат спадкодавця [PERSON], який відноситься до кола спадкоємців другої черги. Оскільки в матеріалах спадкової справи була наявна заява позивача [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь свого дядька - відповідача [PERSON], тому в подальшому 15.11.2013 державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] видане свідоцтво про право власності на вказану спадкову трьохкімнатну квартиру вартістю 357750 грн. та на решту спадкового майна відповідачу [PERSON]. [PERSON] подарував [PERSON] квартиру № 161, що знаходиться по вул. Смілянській 2 в м. Черкаси, що підтверджується договором дарування від 13.03.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2014 у цивільній справі № 712/2687/14-ц визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 листопада 2013 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на квартиру [ADDRESS], зареєстроване за № 2-1536. Даним рішенням суду встановлено, що з заявою про відмову від спадщини позивач [PERSON] до нотаріуса ні особисто, ні поштою не звертався, підпис на заяві про відмову від спадщині вчинений не ним, що підтверджується висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області № 1/200 від 03.03.2014 за постановою слідчого у кримінальному провадженні № 12014250270000080 за фактом підроблення, згідно з яким підпис від імені [PERSON] в заяві [PERSON] від 02.08.2013 про відмову від спадщини на користь [PERSON] на адресу Черкаської районної державної нотаріальної контори виконаний на [PERSON] Рішеням Черкаського районного суду Черкаської області від 10.06.2014 визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину, видані державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON], а саме: свідоцтво від 15.11.2013 № 2-1539 про право на спадщину на житловий будинок з надвірними спорудами № 15 по вул. Ковпака с. Байбузи Черкаського району Черкаської області; свідоцтво від 15.11.2013 № 2-1542 про право на спадщину на земельну ділянку площею 0, 63 га., кадастрові номери 7124980500:01:003:0207, 7124980500:01:003:0206, розташовану по по вул. Ковпака, 15 в с. Байбузи Черкаського району Черкаської області; свідоцтво від 23.12.2013 № 2-1969 про право на спадщину на частку в статутному фонді Приватної виробничо-комерційної фірми «Стара Січ», яка складає 21600, 00грн., що становить 20% статутного фонду ПВКФ «Стара Січ»; свідоцтво від 23.12.2013 № 2-1968 про право на спадщину на частку в статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «НЛС Ко», яка складає 187690, 00 грн., що становить 99,31 % статутного фонду ТОВ «НЛС Ко». Позивач [PERSON]звертався з заявою до Черкаської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва на спдщину, на яку отримав відповідповідь № 2917/0214 від 05.10.2016, що матеріали спадкової справи № 440/2013, яка заводилась після смерті [PERSON], були вилучені Черкаським РВ УМВС на виконання ухвали слідчого судді. Постановою Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області від 30.09.2014 кримінальне провадження, внесене 21.01.2014 до ЄРДР №12014250270000080 за фактом підроблення документ, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 358 КК України, відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], і [PERSON] закрито на підставі ч. 1 п. 2 ст 284 КПК України, за відсутності в їх діях складу кроимінального правопорушення. Позивач [PERSON] повторно звертався з заявою до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спдщину, на яку отримав відповідповідь № 2286/0214 від 19.10.2017, що хоч свідоцтва про право на спадщину видані від 15.11.2013 державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на спадкове майно, що залишилось після смері [PERSON] скасовано, проте не встановлено факт скасування державної реєстрації права власності. Також в матеріалах спадкової справи наявна заява про відмову [PERSON] від спадщини після смерті батька [PERSON] Тому вчинення нотаріальної дії зупинено до вирішення справи судом, тому у звязку з викладеним позивачеві [PERSON] відмовлено в отриманні свідоцтв про право на спадщину. Відповідно до ст. ст.319, 328 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.346 Цивільного кодексу Українип право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини. Відповідно до ст. 330, 387-388 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно з п.п.21, 22, 23, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. . Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р.. реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи наведені норми права та правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що позов підлягає до задоволенн частковоя, оскільки судом достеменно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги та має право на все спадкове майно померлого батька [PERSON], тому наявні підстави для визнання за позивачем права власності на вказане майно. Зокрема, договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON], за яким останній була подарована квартира [ADDRESS] 13.03.2014, посвідченим державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] , не може бути визнаний судом недійсним, так як позивач [PERSON] неє стороно вказаного договору і не може оскаржувати його в судовому порядку. Проте, суд вважає за необхідне визнати право власності за позивачем на вказану квартиру та витребувати вказану квартиру з чужого незаконного володіння [PERSON], оскільки вказана квартира вибула з володіння позивача поза волею титульного власника та в порядку ст. 388 ЦК України може бути витребувана у добросовісного набувача, а саме, [PERSON] Суд не погоджується з твердженням представника відповідповідача [PERSON], що сплинув строк позовної давності стосовно вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири, оскільки оскаржуваний договір був укладений 13.03.2014, а позов про визнання його недійсним поданий до суду 04.07.2017, тобто більше ніж через три роки після укладення договору дарування, так як на думку, строк позовної давності необхідно рахувати з моменту, коли набрало законної сили рішення суду про скасування свідоцта про право на спадщину, отримане відповідачем [PERSON] на спірну квартиру, що надало позивачу законне право на отримання спадщиги, а вказане рішення суду набрало законної сили 30.07.2014. Також суд не приймає до уваги, твердження представника відповідача [PERSON], що останній подарував спірну квартиру своїй дочці [PERSON], оскільки мав поганий стан здоров'я і хотів розпорядитися свої майном за життя, так як мотиви укладення договору дарування не є обставинами важливими для вирішення справи по суті спору. До стягнення з відповідачів в силу вимог ст.88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 8000 грн.

Outcome: partial