Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

ПАТ Акціонерний Банк «Південний» звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором IS KP №1701031 В1 від 29.07.2020 року у сумі 6062,57 грн., стверджуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором і не сплатила відсотки за користування кредитом. В позові банк виклав вимогу про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України справу розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою суду від 12.11.2021 року позов прийнято до провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в позові виклав вимогу про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] позов не визнала і надала до суду виписку про рух грошових коштів з її рахунку у ПАТ АБ «Південний», яка свідчить, що 28.11.2021 року вона погасила заборгованість за кредитом у повному обсязі. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: 29.07.2020 року ПАТ АК «Південний» і [PERSON] уклали кредитний договір IS KP №1701031 В1 про відкриття ліміту кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 9300 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше 28.07.2021 року та сплатити проценти за його використання. Банк доводить, що зобов`язання за договором виконав і відкрив відповідачу кредитну лінію за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів з лімітом в 9300 грн, а Позичальник свої зобов`язання за договором не виконала у повному обсязі і станом на 28.07.2021 року не повернула кредитні кошти в сумі 5025,57 грн. За період з 29.07.2021 року по 03.11.2021 року Банк нарахував позичальнику відсотки за користування кредитом в сумі 1037 грн і звернувся до суду з вимогами стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, що загалом складає 6062,57 грн. Дослідивши надані до позову докази суд дійшов висновку, що провадження по даній справі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором належить закрити з наступних підстав: Надані до суду письмові докази свідчать, що після звернення Банку до суду за захистом порушеного права і до початку судового розгляду справи позичальник у повному обсязі погасила заборгованість і на момент вирішення спору - предмет спору є відсутнім. Пункт 2 частини 1 ст.255 ЦПК визначає, що суд закриває своєю ухвалою провадження по справі у справі, якщо відсутній предмет спору. Згідно з положеннями ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження по справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. При подачі даного позову позивачем за меморіальним ордером №6052 від 08.11.2021 року було сплачено 2270 грн судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила у разі закриття провадження у справі. Сторона позивача заяву про повернення судового збору не надала. Але суд вважає, що сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України. Стаття 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст.58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У даному випадку сторона позивача надала договір про надання правничої допомоги від 18.06.2018 року з додатками, протокол засідання ради адвокатського об`єднання «Юрпрайм» від 18.12.2018 року «про затвердження мінімальної адвокатського для АО «Юрпрайм», акт прийому-передачі виконаних робіт від 05.11.2021 року, меморіальний ордер №6016 від 05.11.2021 року про перерахування 1000 грн на рахунок АО. Відповідач в судовому засіданні стверджувала, що такі витрати на правничу допомогу не є спів мірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання цих послуг і робіт та ціною позову. Окрім того, відповідач посилалась на тяжке матеріальне становище: вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, чоловік за станом здоров`я також тимчасово не працює. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн.

Outcome: partial