Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до ФОП [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свій позов обгрунтовує тим, що 18.09.2019 року близько 08.50 хв., в с. Боголюби Луцького району Волинської області, вона, рухаючись на велосипеді по вул. Лісовій у напрямку м. Луцька по краю проїзної частини відчула наїзд маршрутного автобуса марки «БАЗ А079.14», д.н.з. [NUMBER] , який належить ФОП [PERSON] , що здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Боголюбська лікарня - с. Тарасове - м. Луцьк» №31 під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №700 від 07.10.2019 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За фактом ДТП, 23.09.2019 року відомості внесено до ЄРДР за №12019030130001080, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за результатами якого 17.12.2019 року слідчим СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, яка мала місце 18.09.2019 року, за наслідками якої вона отримала тілесні ушкодження. Дана постанова набрала законної сили. Таким чином, неправомірними діями [PERSON] , який на час вчинення ДТП виконував покладені на нього трудові обов`язки ФОП [PERSON] , завдано їй матеріальних та значних моральних збитків, які підлягають стягненню із роботодавця ФОП [PERSON] . Вказує, що пережиті нею події нагадують про себе постійно. Фізичні страждання, як наслідок отриманих у ДТП 18.09.2019 року травми вона переживає і досі. ЇЇ вік і комплекс супутніх захворювань затягнули в часі процес видужання та загоєння отриманих травм, вона погано спить, постійно болить голова та досі має проблему з лівим колінним суглобом. Вона стала схвильованою, нервовою. Усе це супроводжується зривами, змінами в повсякденному житті, постійними напруженнями та стресом, позначилося на її роботі, близьких та рідних. Постійні переживання впливають на її настрій, їй важко спілкуватися із сім`єю та приділяти їм належну увагу та любов, болісно реагує на погіршення погодних умов та часто звертається до лікарів. Моральну шкоду, заподіяну їй, оцінює в сумі 40 000 грн. Покликаючись на викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали із викладених у позовній заяві підстав. Просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково. Не заперечують проти стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн. Третя особа підтримав пояснення надані відповідачем та його представником. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 18 вересня 2019 року о 08 год. 50 хв., в с. Боголюби Луцького району Волинської області, [PERSON] , керуючи маршрутним автобусом марки «БАЗ А078.14», [NUMBER] та рухаючись по вулиці Лісовій у напрямку м. Луцька за маршрутом №31 сполученням «Боголюбська лікарня - с. Тарасове - Луцьк», під час здійснення повороту ліворуч проявив безпечність та неуважність, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на велосипедистку [PERSON] , яка керуючи велосипедом рухалася у зустрічному напряму по краю проїзної частини. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді забою лівого передпліччя, лівого колінного суглобу, садна цих ділянок, синців на зовнішній поверхні лівого плеча, на передній поверхні лівого колінного суглобу, лівої гомілки в нижній третині та лівого гомілково-ступневого суглобу, які згідно висновку експерта за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За фактом ДТП, 23.09.2019 року відомості внесено до ЄРДР за №12019030130001080, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за результатами якого 17.12.2019 року слідчим СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 16). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Дана постанова набрала законної сили (а.с. 17-18). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень внаслідок неправомірних дій [PERSON] є встановленим та доказуванню не потребує. На день вчинення ДТП, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , а тому відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, коли шкоду завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладається на роботодавця. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.09.2016 року у справі №6-933цс16. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На особу, яка перебуває в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно. Згідно інформації наданої Управлінням транспорту та зв`язку Луцької міської ради від 10.03.2020 року, автобус марки «БАЗ А079,14», д.н.з. [NUMBER] зареєстрований на ФОП [PERSON] (а.с. 13). Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 05.12.2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18). Таким чином, неправомірними діями [PERSON] , який на час вчинення ДТП виконував покладенні на нього ФОП [PERSON] трудові обов`язки, завдано [PERSON] моральну шкоду, яка підлягає стягненню з ФОП [PERSON] . Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1162 - [PERSON] , внаслідок отриманих травм у ДТП, встановлено заключний діагноз: «Забій м`яких тканин лівого передпліччя та лівої гомілки. Забій грудної клітки зліва. Забій шийного відділу хребта. Вертеброгенна цервікобрахіалгія» (а.с. 19). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. На переконання суду, своїми діями, які виразилися у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за результатом якого було завдано шкоди здоров`ю позивачу, відповідачем завдано моральну шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях через необхідність лікування, а також перенесений фізичний біль під час ДТП. Визначаючи розмір належної до компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь душевних страждань та пережитого фізичного болю у зв`язку із ДТП, суд доходить до висновку, що на користь позивача слід присудити 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Заявлена до відшкодування сума у 40 000,00 грн. є явно завищено, оскільки не враховує, що отримані позивачем травми відносилися за ступенем тяжкості до легких тілесних, про що зазначено у наданій позивачем виписці із медичної картки (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ФОП [PERSON] в дохід держави слід стягнути 840,80 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263- 265, 280-282 ЦПК України,суд,-

Outcome: partial