Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 04.03.2013 позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 1). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, проте останній не бере участі у вихованні та утриманні їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Їй самій важко його утримувати, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Процесуальні дії вчинені судом. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2013 позов [PERSON] задоволено. Постановлено стягувати з [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 04 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 19). 27.09.2019 представник відповідача - адвокат Сисин С.В. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи (том 1 а.с. 24). 03.10.2019 представник відповідача - адвокат Сисин С.В. подав заяву про перегляд заочного рішення від 08.04.2013 року (том 1 а.с. 39-47). Ухвалою від 04.10.2019 заяву представника відповідача - адвоката Сисина С.В. прийнято до розгляду (том 1 а.с. 92). 04.11.2019 представник відповідача - адвокат Сисин С.В. подав клопотання про доручення доказів (том 1 а.с. 101). 05.11.2019 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 08 квітня 2013 року скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19.11.2019 (том 1 а.с. 119). Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів присвоєно №442/1648/13-ц; провадження №2/442/1963/2019 (том 1 а.с. 120). 18.11.2019 представником відповідача - адвокатом Сисин С.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи (том 1 а.с. 124-125). 19.11.2019 розгляд справи відкладено на 20.12.2019 у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області (том 1 а.с. 128). 20.11.2019 представником позивача - адвокатом Сисин С.В. подано клопотання про призначення розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження, заяву про виклик свідків та клопотання про витребування доказів (том 1 а.с. 137-145). 20.11.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачу (том 1 а.с. 146-172). 19.12.2019 представником позивача - адвокатом Сисин С.В. подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (том 1 а.с. 174-185). 20.12.2019 від позивачки надійшла відповідь на відзив та докази направлення такої відповідачу (том 1 а.с. 186-206). 20.12.2019 розгляд справи відкладено на 06.02.2020 у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області (том 1 а.с. 207). 04.02.2020 представником відповідача - адвокатом Сисин С.В. подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (том 1 а.с. 209-212). 05.02.2020 представником відповідача - адвокатом Сисин С.В. подано клопотання про призначення судової компютерно - технічної експертизи(том 1 а.с. 215-217). 06.02.2020 справа слухалась, в судовому засіданні здійснено допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та оголошено перерву до 05.03.2020 (том 1 а.с. 221-226). Крім того, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Сисин С.В. про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження (том 1 а.с. 227-228). Також, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2020 клопотання представника відповідача - адвоката Сисин С.В. про витребування доказів залишено без задоволення (том 1 а.с. 229-230). 12.02.2020 представником відповідача - адвоката Сисин С.В. подано клопотання про долучення доказів (том 1 а.с. 232-235). 05.03.2020 розгляд справи відкладено на 02.04.2020 у зв`язку з відсутністю можливості забезпечити судове засідання звукозаписувальним пристроєм «Камертон» (том 1 а.с. 237). 01.04.2020 представником відповідача - адвоката Сисин С.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину (том 1 а.с. 247). 02.04.2020 розгляд справи відкладено за поданим клопотанням на 07.05.2020 (том 1 а.с. 248-249). 04.05.2020 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням в Республіці Чехія та відсутністю можливості прибути в Україну через введення карантину (том 2 а.с. 9-12). Крім того, 07.05.2020 від представника відповідача - адвоката Сисин С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням амбулаторному лікуванні (том 2 а.с. 13-14). 07.05.2020 в судовому засіданні продовжено перерву до 27.05.2020 у зв`язку з перебуванням головуючої по справі у відпустці (том 2 а.с. 15). 08.05.2020 представником відповідача - адвоката Сисин С.В. подано клопотання про долучення доказів (том 2 а.с. 14-54). 26.05.2020 представником відповідача - адвокатом Сисин С.В. подано клопотання про долучення доказів та клопотання про витребування доказів (том 2 а.с. 62-74). Крім того, 26.05.2020 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його бажанням особисто бути присутнім в судовому засіданні та дати пояснення по суті справи (том 2 а.с. 75-111), в задоволенні якого відмовлено через тривалість розгляду зазначеної справи, неодноразові відкладення саме за клопотанням відповідача, можливість відповідача взяти участь в розгляді справи в режимі відео конференції та присутність представника відповідача в судовому засіданні. Доводи учасників справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити. Додатково зазначила, що з 2004 року по 2014 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] . В 2008 році відповідач виїхав на роботу в Республіку Чехія, і з того часу коштів на утримання їхнього сина не надавав. Звертає увагу суду на те, що жодної домовленості з відповідачем з приводу утримання їхнього сина не було, оскільки на час його виїзду за кордон вони ще перебували у зареєстрованому шлюбі. Оскільки їй самій було важко утримувати сина, а відповідач участі у матеріальному забезпеченні сина не приймав, звернулась у березні 2013 року до суду з позовом про стягнення аліментів, який було задоволено, у справі ухвалено заочне рішення. Зверталась в листопаді 2014 року в Головне управління юстиції у Львівській області з клопотанням про направлення рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 08.04.2013 в Республіку Чехія для виконання, однак таке їй було повернено для доопрацювання. В зв`язку з відсутністю грошових коштів, необхідних для здійснення належного перекладу та вчинення інших дій, пов`язаних з доопрацюванням поверненого їй клопотання, повторно звернулась в Головне управління юстиції лише в 2019 році. Крім того, звернула увагу суду на тому, що весь тягар по утриманню сина лежав повністю на ній, оскільки відповідач жодних коштів на утримання сина їй особисто чи через своїх родичів не надавав. Іноді передавав сину продукти, деякий одяг, планшет, проте не гроші. Не заперечила того факту, що вона спілкувались з відповідачем, їздила до нього з сином в Чехію та давала дозвіл на виїзд сина за кордон без її супроводу, оскільки жодним чином не чинила та не чинить перешкод у спілкуванні сина з батьком. Не заперечила факту, що отримувала кошти від відповідача в касі Ощадбанку, де працює, через міжнародну систему «Вестерн Юніон», проте ці кошти стосувались повернення позики, отриманої відповідачем у її матері з метою виготовлення документів для його виїзду за кордон. Ці кошти нею отримувались ще в 2015 - 2016 роках. Щодо доводів відповідача про те, що кошти ним передавались через водіїв автобусів, які прямували з Чехії в Україну заперечила, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. Не заперечила, що лише одного разу отримала 200 доларів США від їхнього спільного знайомого - [PERSON] , який є її сусідом і ці кошти відповідач передавав для сина, оскільки той перебував на лікуванні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засідання пояснив суду, що у 2008 році він виїхав на роботу в Чехію . В червні 2012 року вони з позивачкою розійшлись і між нимибуло досягнуто згоди з приводу утримання їхнього сина, а саме, що він буде пересилати їй по 100 доларів США аліментів кожного місяця. Вказує, що домовленість ним виконувалась в повному обсязі і кошти на утримання сина він пересилав добровільно. Про існування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2013 нічого не знав, хоча між ними були нормальні відносини. Позивачка неодноразово приїжджала до нього в Чехію та давала згоду на виїзд їхнього сина за кордон без її супроводу. В 2013 році оплатив медичну страхівку і позивачку було прооперовано в Республіці Чехія. Доводи позивача про наявність позики у матері позивачки заперечив повністю. Крім того, зазначає, що позивач нікуди не зверталась, щоб кошти на утримання сина сплачувались офіційно, що підтверджує його доводи про існування домовленості з приводу утримання сина. Відзначив, що ніколи не відмовлявся утримувати свого сина, щомісячно пересилав кошти позивачці (100 доларів США), а тому погоджується сплачувати аліменти за рішенням суду у визначеному позивачкою розмірі, проте не з часу звернення позивачки до суду (2013 рік), а з 01.07.2019, тобто з того часу, коли він дізнався про заочне рішення суду і перестав надавати утримання синові добровільно. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві не визнав. Дав пояснення, які по суті та змісту відповідають поясненням відповідача та доводам, зазначеним у відзиві на позовну заяву. Позиція суду. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про достатність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2004 по 2014 рік, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] (том 1 а.с. 2, 3, 50). Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912)та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала на відсутність матеріальної допомоги для утримання сина з боку відповідача. Відповідач, частково заперечуючи проти позову, вказує про існування усної домовленості між ними щодо його участі в утриманні сина шляхом передання позивачці грошових коштів в твердій грошовій сумі в розмірі по 100 доларів США щомісячно в період з 01.01.2013 по 01.07.2019 (час, коли він дізнався про заочне рішення суду, будучи викликаним до суду в Республіці Чехія). При цьому, відповідач не заперечує проти позову в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 зі всіх видів його доходів, але з 01.07.2019, тобто з часу коли він припинив надавати позивачці домовлене утримання для сина. Позивач, вказує на відсутність будь якої домовленості з відповідачем з приводу сплати аліментів на сина [PERSON] , в той же час не заперечує факт отримання нею коштів від відповідача, вказуючи при цьому, що ці кошти надсилались відповідачем з метою повернення позики, отриманої останнім у її матері для оплати проїзду за кордон. Однак, жодних доказів на підтвердження даних фактів суду не надала, що свідчить про їх безпідставність та надуманість. Крім цього, суд вважає такі доводи позивача підлягають спростованню, зокрема у зв`язку з наявною випискою з квитанції від 17.03.2015 міжнародної системи «Вестерн Юніон», а.с. 234-235 з якої вбачається, що в призначенні коштів, переданих відповідачем на імя позивача, зазначено - «аліменти». Також, суд вважає необгрунтованими твердження позивачки про те, що весь тягар по утриманню сина [PERSON] , 2008 року народження, ліг на її плечі з огляду на наступне. Так, позивач, як на час звернення до суду з даним позовом 2013 рік, так і під час дачі пояснень в судовому засіданні 27.05.2020 вказувала на відсутність будь якої допомоги для сина зі сторони відповідача. Однак, з часу ухвалення рішення Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області (08.04.2013), з метою захисту інтересів дитини, забезпечення йому належного матеріального утримання, позивач не пред`явила дане рішення до примусового виконання, що, на думку суду, свідчить про існування між нею та відповідачем усної домовленості щодо утримання останнім сина. Доводи позивача та її представника про те, що вона зверталась у відповідні органи з метою примусового виконання рішення суду є голослівними, оскільки таке звернення мало місце в листопаді 2014 року, тобто через півтора року після ухвалення судового рішення і набранням ним законної сили. Крім того, таке клопотання було повернено позивачці Головним управлінням юстиції у Львівській області на доопрацювання. В той же час, протягом тривалого періоду (з 2014 по 2019 роки) позивач не вчинила жодних дій для примусового виконання рішення на території України органами ДВС, про що свідчить довідка Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, (том а.с. 37). На думку суду, отримавши 24.03.2013 виконавчий лист з виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2013, позивач могла пред`явити його до виконання органами ДВС та офіційно отримувати визначений рішенням суду розмір аліментів з 2013 року, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Доводи позивача про відсутність коштів для оплати послуг, необхідних для підготовки документів для примусового виконання рішення суду компетентними органами Республіки Чехія, не підтверджені, як і не підтверджена оплатність таких послуг, їх розмір. Натомість, лише в березні 2019 року позивач повторно звертається до компетентних органів в Республіці Чехія для виконання на їхній території рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2013, обґрунтовуючи тривалою відсутністю грошових коштів необхідних для здійснення належного перекладу та вчинення інших дій пов`язаних з оформленням клопотання про виконання рішення суду в Республіці Чехія, що є незрозумілим та нелогічним зі сторони матері, яка потребує коштів для належного утримання дитини, (том 1 а.с. 29-36). При цьому, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості направити рішення суду на виконання через скрутне матеріальне становище суду не надала, хоча в судовому засіданні ствердила, що співпрацювала з адвокатом з м. Львів та була офіційно працевлаштована. Поряд з цим, не погоджуючись із позовними вимогами, як на підставу своїх заперечень відповідач вказує на існування усної домовленості з позивачем з приводу його участі в утриманні їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме шляхом щомісячного надсилання позивачці коштів на дитину в розмірі 100 доларів США. Про дані обставини також вказали допитані в судовому засіданні свідки. Так, свідок [PERSON]. пояснила суду, що є рідною сестрою відповідача. Син позивачки та відповідача - [PERSON] до третього класу приходив до них додому після уроків. Її мама ( [PERSON] ) - бабуся періодично забирала [PERSON] з школи, робила з ним уроки, годувала, доглядала. Відносини з позивачем були дуже добрі. Вони часто спілкувались, відвідували одна одну, товаришували. У 2013 році позивачка навіть стала хресною мамою її дитини. Їй відомо про наявність домовленості між позивачем та відповідачем з приводу утримання останнім їхнього сина [PERSON] . Так як відповідач перебуває на роботі в Чехії, а тому кошти він передавав у посилці або переказом. Відповідач ніколи не намагався відмовитись від сплати коштів на утримання сина, навпаки періодично пересилав і ліки, і одяг, і продукти, і взагалі все що було необхідне для сина. У тих випадках, коли гроші в розмірі по 100 доларів США відповідач передавав у посилці, вона особисто передавала їх у руки позивачці. А тому була дуже неприємно здивована, коли відповідач розповів їй наявність судового рішення, яке було направлено для виконання в Республіку Чехія і про те, що його розшукує поліція. З того часу, спілкування між нею і позивачкою припинено. Свідок [PERSON] (мама відповідача) суду пояснила, що у 2012 році її син з позивачкою розійшлись. В 2014 році її онук, син відповідача - [PERSON] пішов у школу, а тому вона інколи забирала його зі школи, робила з ним уроки, тощо. Відносини з позивачкою у них були нормальні, проте зіпсувались після смерті її чоловіка. Ствердно вказала, що відповідач постійно пересилав по 100 доларів США для сина, і вона особисто такі кошти давала позивачці. На її прохання розписуватись за отримання таких, позивачка категорично відмовлялась. З огляду на викладене, суд, проаналізувавши пояснення учасників справи та оцінивши їх в сукупності з іншими доказами, надає віри доводам відповідача [PERSON] в частині існування між ним та позивачкою усної домовленості щодо утримання сина шляхом пересилання ним грошових коштів у розмірі по 100 доларів США. Такі доводи не спростовано позивачкою, підтверджені банківськими квитанціями, долученими до справи, та виписками про переказ коштів за допомогою міжнародної системи «Вестерн Юніон», долученими згідно клопотання від 26.05.2020, з яких вбачається систематичність надіслання таких саме позивачці, том 1 а.с. 59-68, 234, том 2 а.с. 49). Крім того, позивач в судовому засіданні неодноразово вказувала, що дійсно отримувала дані кошти від відповідача через систему Вестерн Юніон в касі Ощадбанку в м. Дрогобичі Львівської області, оскільки там працевлаштована, проте, саме для погашення позики, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Вимогами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування. Так, відповідач вказує на те, що про існування домовленості з позивачкою з приводу утримання їхнього сина [PERSON] підтверджується його перепискою з позивачем у мережі « Вайбер », про що долучає відповідні уривки переписки, які було озвучено головуючою при огляді письмових матеріалів справи в судовому засіданні за згодою позивачки, яка не заперечила існування та здійснення нею такої в мережі «Вайбер» з відповідачем, пояснивши, що зміст переписки співпадає з повідомленнями, які велись нею з відповідачем. Більше того, вказала, що саме вона зображена на фотографії даної переписки. Крім того, знайшли своє підтвердження і доводи відповідача про передавання коштів позивачці для сина через водії рейсових автобусів, оскільки свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що одного разу на прохання відповідача передав позивачці грошові кошти в розмірі 200 доларів США. Дана обставина також була визнана позивачкою в судовому засіданні під час дачі пояснень. Вказаний свідок [PERSON] також пояснив суду, що є близьким знайомим сторін по справі, сусідом позивачки і ніколи не чув ніяких претензій зі сторони позивачки з приводу неутримання відповідачем свого сина [PERSON] . Позивач в судовому засіданні також підтвердила існування приязних відносин з [PERSON] , наявність дружніх відносин між їхніми дітьми. Поряд з цим, доводи відповідача про те, що він неодноразово спілкувався, відпочивав, проводив спільно час з сином в Республіці Чехія, вказують лише на виконання ним як батьком свого обов`язку щодо належної участі у спілкуванні та вихованні сина. Факти спільного проживання в Чехії, надання дозволу на виїзд сина [PERSON] за кордон без супроводу матері та спілкування на території України відповідача з сином також визнані позивачем, а тому не підлягають доказуванню. Крім того, дана обставина також не підлягає доведенню шляхом наявності добрих відносин між позивачкою та матір`ю відповідача, яка інколи забирала сина [PERSON] зі школи, робила з ним уроки, тощо, оскільки дані не стосуються предмету спору в даній справі, а випливають із відносин спілкування бабусі з онуком. Незважаючи на заперечення позивача з приводу належного утримання відповідачем свого неповнолітнього сина [PERSON] , суд доходить до переконання, що з часу звернення позивачки 04.03.2013 до суду з позовом про стягнення аліментів, останньою не надано належних та допустимих доказів відмови відповідача брати участь в утриманні дитини. Поряд з цим, суд вважає, що після ухвалення судового рішення, між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості щодо утримання сина шляхом надання відповідачем коштів у твердій грошовій сумі в розмірі по 100 доларів США щомісячно. Це переконання суду зумовлене діями позивачки, яка, перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, знаючи про офіційне працевлаштування відповідача за кордоном, його заробіток, не звернулась до компетентних органів з проханням про виконання на території Республіки Чехія рішення суду про стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу. І лише після розірвання їхнього шлюбу, зверталась з таким клопотанням, яке, через неналежне оформлення, було їй повернуто. Проте, починаючи з кінця 2014 року і до початку 2019 року, позивач знову не пред`являє рішення суду до виконання, отримує від відповідача грошові перекази, які, за переконанням суду, здійснювались ним добровільно виключно для утримання дитини і такі кошти позивачем отримувались до кінця 2018 року, що також підтверджено доказами долученими згідно клопотання від 26.05.2020 (том 2 а.с. 66-74) і такі позивачем не спростовано. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем на час звернення позивачки до суду в 2013 році існувала усна домовленість щодо утримання сина відповідачем шляхом надання позивачу грошових коштів по 100 доларів щомісячно яку відповідач дотримував до 01.01.2019. Саме на початку 2019 року, як стверджується перепискою позивача і відповідача в мережі " Вайбер " і відсутністю доказів щодо перерахування відповідачем грошових коштів позивачу в 2019 році (том 1 а.с. 90, том 2 а.с. 69), зверненням позивачки в березні 2019 року до компетентних органів з приводу виконання рішення (заочного) суду про стягнення з відповідача аліментів, між сторонами виник спір щодо утримання дитини. Отже, судом встановлено, що свій обов`язок по утриманні дитини відповідач перестав виконувати саме з 01.01.2019 і саме з цього часу у позивачки виникло право на судовий захист, а не з 01.07.2019 , як про це вказував відповідач. Суд переконаний, що позивач, з 01.01.2019 потребує допомоги на утримання дитини, а відповідач погоджується їй таку допомогу надавати у визначеному позивачкою розмірі, а відтак, розмір аліментів, який підлягає стягнення з відповідача відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. З огляду на викладене, беручи до уваги той факт, що сплата коштів на утримання сина здійснювалась відповідачем до кінця 2018 року, а тому суд,

Outcome: partial