Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

В березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог Рокитнянської сільської ради Новоселицького району про визнання права власності на будівельні матеріали, використані у незавершеному будівництві та визнання співкористувачем земельної ділянки, посилаючись на те, що по 01 квітня 2011 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем. За період шлюбу ними спільно було збудовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А», гаражу літера «Б», сараю літера «В», вбиральні літера «Г», колодязю № 1, вигрібної ями № 2 та розташовано по [ADDRESS]. Домоволодіння було побудовано на земельній ділянці площею 0,21 га, яка була виділена відповідачу для будівництва та обслуговування житлового будинку рішенням VI сесії ХХІІІ скликання Рокитнянської сільської ради від 08 квітня 1999 року, тому за документами забудовником вказаного домоволодіння став відповідач. Оскільки, відповідач ухиляється від здачі житлового будинку в експлуатацію та державної реєстрації права власності на вказане домоволодіння, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, використаних у незавершеному будівництві вказаного домоволодіння та визнати її співкористувачем земельної ділянки по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що дійсно домоволодіння по [ADDRESS] було побудовано ним разом із позивачкою під час їх шлюбу на відведеній сільською радою йому земельній ділянці площею 0,21 га, тому не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, витрачених при будівництві вказаного домоволодіння. При вирішенні питання щодо вартості домоволодіння, погодився із інвентаризаційною оцінкою, визначеною у технічному паспорті домоволодіння в сумі 370132 гривні. Оскільки, земельні ділянки надаються у власність або користування органом місцевого самоврядування, заявлені до нього позовні вимоги про визнання співкористувачем земельної ділянки по [ADDRESS] не визнав та просив відмовити у задоволенні даних вимог за безпідставністю. Крім цього, просив не стягувати з нього на корись позивачки судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору, оскільки він не повинен оплачувати оформлення позивачкою своїх речових прав. Представник Рокитнянської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1997 року по 01 квітня 2011 року. В період шлюбу відповідно до рішення VI сесії XXIII скликання Рокитнянської сільської ради від 08 квітня 1999 року відповідачу [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,21 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі вказаного рішення 02 квітня 2002 року [PERSON] як забудовник отримав будівельний паспорт та дозвіл на виконання будівельних робіт № 4902 від 12 квітня 2002 року. З технічного паспорту домоволодіння по [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок літера «А» був побудований сторонами в період шлюбу в 2003 році, а допоміжні (господарські) споруди були побудовані з 2001 по 2007 роки. Загальна інвентаризаційна вартість домоволодіння становить 370132 гривень, що сторонами було визнано в судовому засіданні, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У силу статті 16 Закону України "Про власність" та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), які були чинними на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. Згідно положень ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи, що відповідачем житловий будинок з господарськими спорудами, які розташовані по [ADDRESS] побудовані спільно з позивачкою за час їх шлюбу, то вказане майно слід визначити їх спільною сумісною власністю, у зв'язку з чим, кожен має право на 1/2 частку будівельних матеріалів у вказаному майні, тому позов в даній частині підлягає задоволенню. У задоволенні позовних вимог про визнання позивачки співкористувачем земельної ділянки площею 0,21 га, розташованої по [ADDRESS], слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Зі змісту п. «а» ч.1 ст. 95 ЗК України вбачається, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, а відповідно до п. «а» ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням. Цивільний кодекс України передбачає такі види прав: право власності і речові права на чуже майно. Речовими правами на чуже майно є: право володіння, право обмеженого користування (сервітут); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). У відповідності до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Статтею 64 Конституції України передбачено право кожного на судовий захист. Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 15, 59, 60 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Зазначена норма не передбачає такого способу захисту права та інтересу як визнання співкористувачем земельної ділянки, за захистом якого звернулася позивачка. Крім того, враховуючи, що відповідач не набув право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], оскільки вона передана йому в користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, її власником залишається держава в особі органу місцевого самоврядування в межах його повноважень, до якого позивачкою позовні вимоги не заявлені. За наведених обставин, суд вважає, що позивачкою обраний неналежний спосіб захисту та позов пред'явлено до неналежного відповідача, у зв'язку із чим, у задоволенні позовних вимог в частині визнання позивачки співкористувачем земельної ділянки, слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За вказаних обставин, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подачу позову до суду в сумі 1850 гривень, а доводи відповідача про те, що він не повинен повертати судовий збір позивачці є безпідставними. На підставі ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про власність», ст.ст. 321, 331, 368, 370 ЦК України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70 СК України, ст.ст. 92, 95, 96, 116 ЗК України, суд

Outcome: partial