Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить стягнути на її користь з відповідача недоплачену допомогу на оздоровлення в сумі 2690 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10703 грн. 36 коп., з утриманням з вказаної суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при виплаті вказаної суми, мотивуючи тим, що вона працювала у відповідача і при звільненні 31.08.2016 з нею не розрахувалися. Їй не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, хоча вона просила в своїй заяві від 03.06.2016 виплатити їй її до щорічної відпустки. Виплату не було проведено ні до відпустки, ні при звільненні. На її звернення до відповідача після звільнення щодо виплати матеріальної допомоги їй було відмовлено по причині не вистачання коштів на виплату заробітної плати. Однак, інші працівники відділу освіти отримали вказану допомогу. Тому вона має право і на стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок. В зв'язку з чим вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, пояснивши, що минулі роки допомогу на оздоровлення виплачували. Могли виплачувати і в кінці року. Тому вона сподівалася, що все таки її виплатять. Однак, в листопаді місяці на її письмову заяву їй повідомили, що допомогу виплачено не буде. Хоча вона вважає, що не виплатили тільки трьом працівникам, яких було звільнено при ліквідації методичного кабінету відділу освіти. Інші ж працівники залишилися працювати в новоствореному відділі і думає, що їм виплатять кошти. Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, в свою чергу пояснивши, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам райметодкабінету не проводилася і проводитися не буде, так як взагалі відсутні кошторисні призначення у відділі освіти по даному структурному підрозділу на вказані цілі на 2016 рік, що узгоджується з приписами Законів України «Про освіту» (преамбула аб.1), «Про Державний бюджет на 2016 рік» та Бюджетним кодексом України. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Позивач працювала у відповідача і була звільнена 31.08.2016 в зв'язку з ліквідацією районного методичного кабінету відділу освіти на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією наказу №189-к від 25.08.2016 (а.с.5). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В п.6 Постанови від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач в судовому засіданні пояснила, що в день звільнення вона працювала і в день звільнення з нею було проведено розрахунок, однак, не в повному обсязі. Матеріальну допомогу на оздоровлення виплачено не було. Лист відділу освіти Овруцької райдержадміністрації №Б/142 від 22.11.2016 та довідка №Б/148 від 24.11.2016 свідчать, що позивачеві було відмовлено у виплаті спірної допомоги по причині не планування її виплати методистам, так як не вистачає коштів на виплату заробітної плати, що є захищеною статтею видатків бюджету (а.с.8-9). Оцінюючи доводи відповідача щодо правомірності невиплати позивачеві допомоги на оздоровлення, суд звертає увагу на наступне. В ст. 57 Закону України «Про освіту» серед інших гарантій держави педагогічним, науково-педагогічним працівникам та іншим категоріям працівників навчальних закладів законодавець закріпив і виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Згідно п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» установлено, що норми і положення частини другої статті 35, частини п'ятої статті 41, статті 57, частини другої статті 61 Закону України "Про освіту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України. Кабінетом Міністрів України не приймалися будь-які постанови в 2016 році, які б визначали порядок виплати та розміри вказаної допомоги на оздоровлення. Водночас, представниками відповідача зроблено посилання на постанови Кабінету Міністрів України, що регулюють спірне питання, і які ними використовуються в їх діяльності. Зокрема, №78 від 31.01.2001 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 закону України «Про освіту», частини першої статті 25 закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 закону України «Про позашкільну освіту»»; №1298 від 30.08.2002 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери»; №710 від 11.10.2016 «Про ефективне використання державних коштів», а також наказ Міністерства освіти та науки України №557 від 26.09.2005 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ»; лист Міністерства соціальної політики України №351/13/84-16 від 31.03.2016 «Щодо виплати допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам». Однак, жоден з зазначених правових актів не забороняє відповідачу проводити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Так, ч.1 постанови Кабінету Міністрів України №78 від 31.01.2001 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 закону України «Про освіту», частини першої статті 25 закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 закону України «Про позашкільну освіту»» визначено запровадити, починаючи з 01.01.2001 передбачену абзацами восьмим і десятим частини першої статті 57 закону України «Про освіту» виплату педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти надбавок за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки. Відповідно до п.п.4,5 постанови Кабінету Міністрів України №1298 від 30.08.2002 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України № 1970 від 25.12.2002, № 566 від 05.08.2015, надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, серед інших: б) надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Преміювання керівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці. Умови оплати праці, посадові оклади (ставки заробітної плати) та ставки погодинної оплати праці, визначені цією постановою, поширюються на відповідні категорії працівників (невійськовослужбовців і тих, що не мають звань рядового і начальницького складу) всіх бюджетних установ, закладів та організацій незалежно від відомчого підпорядкування. Аналогічне право керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ: в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання; затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці, надано наказом Міністерства освіти та науки України №557 від 26.09.2005 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ». Визначено також, що преміювання керівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ, установлення їм надбавок і доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюються за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці. Постановою Кабінету Міністрів України №710 від 11.10.2016 «Про ефективне використання державних коштів» затверджено заходи щодо ефективного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету, згідно з додатком, в тому числі і установлення та здійснення нарахування підвищень до посадових окладів (ставок), надбавок, доплат, допомог, винагород, премій, інших заохочувальних виплат працівникам виключно в межах фонду оплати праці, затвердженого в загальному та спеціальному фондах бюджету, або власних доходів, отриманих від провадження господарської діяльності. Тобто, виходячи з вказаних норм права, слід зауважити, що відповідачеві надано право надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Відповідні роз'яснення надані і в листі Міністерства соціальної політики України №351/13/84-16 від 31.03.2016 «Щодо виплати допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам». Причому, в абзацах 4 та 8 якого зазначено, що ця матеріальна допомога є обов'язковою, і кошти на її виплату мають бути затверджені кошторисом. Право на виплату матеріальної допомоги, передбаченої наказом №557, мають усі працівники навчального закладу, установи освіти. Пунктом 10 Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам рай- методкабінету відділу освіти, педагогічним та іншим працівникам (технічному та обслуговуючому персоналу), а також щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам і методистам рай- методкабінету відділу освіти, затвердженого наказом по відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації №407 від 11.09.2006, передбачено, що виплата працівникам допомоги на оздоровлення в розмірі до одного місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) здійснюється при наданні щорічної основної відпустки за наказом начальника відділу освіти, для технічного і обслуговуючого персоналу - за наказом керівника навчального закладу і за погодженням начальника відділу освіти - в межах коштів на оплату праці. Забезпечення в повному обсязі виплати педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту» закріплено і в колективному договорі, який затверджено загальними зборами трудового колективу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу працівникам іншого структурного підрозділу відділу освіти підтверджується копіями наказів по відділу освіти (а.с.19-23) та не заперечується представником, який зауважив, що не було заплановано та затверджено обсяг видатків на вказані цілі саме на методкабінет. При цьому, визнав, що будь-яке письмове рішення з відповідними обґрунтуваннями щодо позбавлення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення лише працівників методкабінету керівництвом відділу освіти не приймалося та з трудовим колективом не погоджувалося. За таких обставин, суд не може покласти в основу рішення по справі посилання представника відповідача на бюджетні призначення на 2016 рік, що затверджені рішенням 4 сесії 7 скликання Овруцької районної ради №50 від 27.01.2016 «Про районний бюджет на 2016 рік» (додаток №2 до рішення), і відповідно до яких не заплановано кошти на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам райметодкабінету відділу освіти та на те, що допомога не може бути меншою посадового окладу. Адже, відповідно до вищезазначених норм права саме керівництву відповідача надано право надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Тобто, для дотримання видатків в межах фонду заробітної плати, слід корегувати саме розмір матеріальної допомоги. При вирішенні даної справи суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду Україним від 13 жовтня 2015 року по справі № 524/3517/14-а, згідно якої матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, яка надається державним службовцям при надання щорічної основної оплачуваної відпустки відповідно до Закону України «Про державну службу», є частиною заробітної плати. Так, Верховний Суд України виходив з наступного. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно п.2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 N 5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять в тому числі: 2.3. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати Інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать: 2.3.3. Матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31 (матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання). З викладеного слідує, що допомога на оздоровлення, яка визначена ст. 57 Закону України «Про освіту», як одна з гарантій держави, та виплачується педагогічним та науково-педагогічним працівникам у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки кожного року має систематичний характер. Віднесення даної матеріальної допомоги до систематичних виплат здійснено і зазначеною вище Інструкцією із заробітної плати. Тому, відповідно матеріальна допомога на оздоровлення є складовою заробітної плати, потребу в коштах на оплату якої відповідач також мав забезпечити в першочерговому порядку відповідно до п.9 рішення 4 сесії 7 скликання Овруцької районної ради №50 від 27.01.2016 «Про районний бюджет на 2016 рік». Представником відповідача не доведено, що позивачеві не виплачено належну від установи суму не з їх вини. Не виплачуючи заборговану позивачеві суму, відповідач порушив її право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання її власності для задоволення життєвих потреб - грошових коштів протягом 64 робочих днів ( з 31.08.2016 по 30.11.2016). В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а саме: ( з 31.08.2016 по 30.11.2016). Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Частиною 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачен і за середнімзаробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Оскільки, відповідачем надано довідку №804 від 29.11.2016, в якій визначено розмір заробітної плати позивача за червень, липень та серпень 2016 року, то суд при розрахунку виходить з вказаних сум. Позивач в день звільнення працювала, а тому 31.08.2016 з нею мав бути проведений розрахунок. Відповідно з відповідача слід стягнути компенсацію за несвоєчасний розрахунок в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по 30.11.2016 (оскільки позивач позовні вимоги не уточнювала), яка складає: (3331 грн.02 коп. +3497 грн.)- зарплата за червень та липень 2016 року, тобто за два місяці, що передували звільненню: 41 робочий день за два місяці=166 грн. 54 коп. середньоденний заробіток х 64 робочі дні (з 31.08.2016 по 30.11.2016 - період затримки) = 10658 грн. 56 коп.(середній заробіток за весь час затримки). Сума невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення згідно довідки відповідача №798 від 25.11.2016 становить 2690 грн.(а.с.7). Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.в доход держави. Тому, з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір на її користь в розмірі 548 грн.44 коп. (пропорційно розміру задоволених вимог) = 551 грн. 20 коп. Х99,5 (% задоволених вимог):100%..

Outcome: partial