Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.05.2019 року в м. Українка по вулиці Соснова 4, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Mersedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , який належить йому на праві власності.Внаслідок ДТП автомобіль марки Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження та для відновлення можливості його використання позивач за власні кошти оплатив рахунок замовлення ФОП [PERSON] на загальну суму 79 7525,00 грн., в якому відображено роботу/заміну деталей пошкодженого автомобіля. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 10.06.2019 року відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП, а його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ Акціонерна страхова компанія «Омега», яка виплатила позивачу 36 616,55 грн. страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля. Проте оскільки згідно з актом виконаних робіт позивач сплатив на користь ФОП [PERSON] фактичну вартість робіт/заміни пошкоджених деталей по ремонту автомобіля в сумі 79 7525,00 грн., з яких ПрАТ Акціонерна страхова компанія «Омега» виплатила позивачу 36 616,55 грн., а відповідач 1885,00 грн. в якості франшизи, то вважає що відповідач має сплатити на його користь 41 223,45 грн. для повного відшкодування збитків, які в добровільному порядку [PERSON] не має наміру погасити. Окрім того, позивач зазначає, що за наслідками ДТП по вині відповідача зазнав моральних страждань, оскільки тривалий час не міг використовувати свій транспортний засіб за призначенням , був змушений іздити по страхових компаніях, витрачати час на ремонт пошкодженого автомобіля, вимушений був просити відповідача компенсувати збитки, що в цілому вплинуло на сталий звичай його життя та оцінює завдані моральні страждання в розмірі 3 500,00 грн., які просить також стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Ухвалою судді від 29.01.2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 25.02.2020 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в письмовому відзиві на позов та в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовити. Пояснив, що вважає відшкодування матеріальної шкоди в межах страхового відшкодування і моральної шкоди слід покласти на страхувальника та вказав на неправомірно завищений розмір матеріальної шкоди. Просив також стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Представник співвідповідача ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, подав письмовий відзив, в якому просив про розгляд справи у його відсутність, а також просив відмовити в задоволенні позовних вимог до страхової компанії, посилаючись на їх незаконність, оскільки ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» в повному обсязі та належним чином виконала перед позивачем зобов`язання з виплати страхового відшкодування у відповідності до вимог закоу «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору страхування. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 28.05.2019 року [PERSON] в місті Українка Обухівського району Київської області по вулиці Соснова , 4 керуючи автомобілем марки Mersedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , якому зазначений транспортний засіб належить на праві власності. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, які підлягали заміні/ремонту для можливості використання транспортного засобу. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 10.06.2019 року у справі №372/2072/19 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за результатом вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Для відновлення можливості використання транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди позивач сплатив ФОП [PERSON] за виконані ремонтні роботи та заміну деталей належного йому пошкодженого автомобіля марки Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] , кошти в загальній сумі 79 725,00 грн. згідно рахунку-замовлення НГК0006298 та акту виконаних робіт, що підтверджується копіями квитанцій від 03.07.2019 року та товарного чеку № НГК0006298 від 01.10.2019 року. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] , водія автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1065504 від 09.05.2019 року. Відповідно до Звіту № 08/06/19 від 04.06.2019 року, виконаного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Subaru, реєстраційний номер [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу складає 44 543, 67 грн з урахуванням ПДВ, а без врахування ПДВ 38 616, 55 грн. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до вимог ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У відповідності до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. 14.06.2019 року [PERSON] подав до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» заяву про виплату страхового відшкодування, в якій зазначив, що згоден з сумою страхового відшкодування у розмірі 38 616, 55 грн. та йому відомо про розмір франшизи в сумі 2000,00 грн. 23.10.2019 року ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» здійснило [PERSON] виплату страхового відшкодування в сумі 36 616,55 грн. шляхом безготівкового перерахування на його банківську картку згідно страхового акту № 71214050 від 14.06.2019 року. Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] сплатив йому в якості франшизи 1885, 00 грн. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. В силу ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Крім цього аналогічне трактування закону зазначене у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини та проаналізувавши наведені норми права, суд приходить до висновку, що ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» свої зобов`язання з виплати страхового відшкодування позивачу вират, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуваннія зносу, розрахованого у порядку встановленого законодавством та договором страхування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу виконав в повному обсязі та належним чином. Зазначена позиція відображена в Постанові Верховного суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року, в якій підтримано правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній виуватець. З огляду на викладене суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] , який є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні та сплаченою сумою франшизи, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, а тому посилання представника відповідача [PERSON] на те, що оскільки збитки завдані в результаті пошкодження автомобіля позивача є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати), то повинні бути відшкодовані страховиком в даному випадку є безпідставними. Також суд вважає недоведеними та необгрунтованими посилання представника [PERSON] щодо непропорційного завищення позивачем калькуляції вартості проведених ремонтних робіт в порівнянні з реальними пошкодженнями автомобіля позивача, оскільки належних та допустимих доказів щодо таких тверджень ним суду не надано, а це лише його суб`єктивне припущення. З цього приводу, суд звертається до правової позиції КГС у складі Верховного суду від 06.07.2018 року у справі № 924/675/17, відповідно до якої у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Оскільки за фактичне виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля позивач відповідно до акту виконаних робіт НГК0006298 від 01.10.2019 року сплатив на користь ФОП [PERSON] вартість ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) в розмірі 79 725,00 грн., з яких ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» виплатила позивачу 36 616, 55 грн., а відповідач - 1885,00 грн. в якості франшизи, тобто для повного відшкодування [PERSON] збитків [PERSON] має сплатити кошти в сумі 41 223,45 грн., які в добровільному порядку ним не відшкодовані. Оскільки вимоги в цій частині позову до страховика ПрАТ«Акціонерна страхова компанія «Омега» є безпідставними, тому різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, тобто матеріальну шкоду слід стягнути з особи, яка її завдала, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Вказана сума в розмірі 79 725,00 грн. - документально підтверджена (платіжні доручення а. с. 12, 14 ), здійснена за фактичний ремонт автомобіля без ПДВ (рахунок-заказ та акт виконаних робіт а. с. 11, 13). Представником відповідача вказані факти не спростовані належними та допустимими доказами. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд керується статтями 23, 1167 ЦК України. Згідно з цими статтями особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Оцінюючи завдану позивачу моральну шкоду, суд також враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і бере до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат та враховує інші обставини. Зокрема, тривалість строку, протягом якого позивач вимушений був здійснювати захист своїх прав. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивача, що призвело до суттєвих моральних страждань, оскільки він не міг використовувати тривалий час свій транспортний засіб за призначенням, буз змушений їздити до страхової компанії, витрачати час на ремонт пошкодженого автомобіля, сильного нервування, тривог та пов`язаним із цим стресом, наявний причинний зв`язок між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача [PERSON] та виною відповідача в її заподіянні. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за можливе стягнути суму 3 500,00 грн., а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, оскільки підлягає стягненню з саме відповідача [PERSON] на користь позивача, так як полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не перебачено відшкодування страховою організацією моральної шкоди, яка завдана внаслідок пошкодження майна. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн. сплаченого судового збору, а витрати відповідача [PERSON] на правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн. відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial