Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

До суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача ТОВ «ЛКМЗ» на його користь заборгованість у виплаті заробітної плати за період січня - червня 2020 року, вихідну допомогу та компенсації і доплати за час затримки у виплаті заробітної плати за невикористану (невикористані) відпустки, за характер роботи, у сумі 80270,13 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Зазначає, що він до 9.06.2020 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «ЛКМЗ». Через невиконання відповідачем умов Колективного договору на 2019 рік у частині оплати праці, визначених п.5.21, виплачувати заробітні плату щомісячно, 7 числа - кінцевий розрахунок за попередній місяць і 22 числа - аванс місяця, що триває, за власної ініціативи він розірвав безстроковий трудовий договір з власником, за ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України. Його представником, з метою витребування детальної інформації, необхідної для захисту його трудового права, 30.06.2020 року подано адвокатський запит, відповідь на який не надійшла. Щодо нього у ТОВ «ЛКМЗ» станом на 18.06.2020 року рахується заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 41807,37 грн. Середню заробітну плату він обрахував за чинним Порядком обчислення середньої заробітної палати, затвердженим Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, врахувавши кількість робочих днів в останні два місяці перед звільненням, в сумі 8361,47 грн. Таким чином, відповідач у період з 09.06.2020 року по цей час, за відпрацьовані січень-червень 2020 року, заборгував у виплаті заробітну плату в сумі 41807,37 грн., вихідну допомогу в сумі 25084,41 грн. (8361,47х 3 =25084,41) та компенсацію, пов`язану з затримкою її виплати в сумі 13378,35 грн. (8361,47:20 х 32 =13378,35), а всього 80270,13 грн. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначив, що з вини відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки через протиправну поведінку щодо нього та членів його сім`ї він переніс та переносить сильні душевні страждання, залишаючись без засобів існування. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав телефонограму про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував. Також надав відзиви на позовну заяву, в яких зазначив, що позивачем порушено вимоги ч. 3,5 ст. 49, ч. 4 ст. 175, ст. 177, п. 3 ч.1 ст. 183 ЦПК України. Пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача доплати невикористаної відпустки, характер роботи - не виклав у позові їх підстави та обґрунтування; не обґрунтував розрахунок суми, що пред`являється до стягнення, а саме: вихідної допомоги, компенсації за час затримки у виплаті, доплати, невикористаної відпустки, характер роботи, а де доплата. Відповідно до довідки ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» від 13.08.2020р. № 119 [PERSON] звільнений 09.06.2020р. Станом на 28.07.2020р. заборгованість по заробітній платі склала 39333,04 грн., у т.ч. нарахована компенсація за не використану відпустку - 5951,27 грн., вихідна допомога до виплати становить - 27738,06 грн. Відповідно до довідки ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» від 13.08.2020р. № 120 [PERSON] звільнений 09.06.2020р. Станом на 10.08.2020р. заборгованість по заробітній платі склала - 36121,61 грн., у т.ч. нарахована компенсація за не використану відпустку - 5951,27 грн., вихідна допомога до виплати становить 27738,06 грн. Середньомісячна заробітна плата згідно з графіком роботи підприємства склала 11485,74 грн. Середньоденна заробітна плата склала 436,98 грн. Питання обчислення середньої заробітної плати (у тому числі при нарахуванні та виплаті вихідної допомоги) врегульовано "Порядком обчислення середньої заробітної плати", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: є) виплати вихідної допомоги; л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначає, що позивачем не надано належних обґрунтувань, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що не оспорювалося сторонами та підтверджено копією трудової книжки позивача. 09.06.2020 року позивача, який перебував на посаді токаря 4 розряду, звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням адміністрацією ТОВ «ЛКМЗ» умов колективного трудового договору Згідно довідки ТОВ «ЛКМЗ» за вих. № 120 від 13.08.2020р. станом на 10.08.2020р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 36121,61 грн. (у тому числі нарахована компенсація за невикористану відпустку - 5951,27 грн.), вихідна допомога - 27738,06 грн., середньомісячна заробітна плата згідно графіку роботи підприємства складає 11485,74 грн., середньоденна заробітна плата складає 436,98 грн. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідачем в порушення ст. 116 КЗпП України при звільненні позивачу не було здійснено відповідні розрахунки по заробітній платі. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №910/4518/16 зазначено, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ними остаточний розрахунок по заробітній платі, доказів відсутності вини відповідача в невиплаті даної заборгованості не надано, суд приходить до висновку що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 10.06.2020 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 30.09.2020 року, тобто по день прийняття рішення судом. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. З урахуванням зазначеного, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на число робочих днів в період затримки. За період з 10.06.2020 року по 30.09.2020 року кількість робочих днів складає: червень - 15, липень - 23, серпень - 21, вересень - 22, всього 81 робочий день. Таким чином, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні складає 436,98х81=35395,38 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1,3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, тривалість судових процесів, спрямованих на відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, засади розумності, співмірності, справедливості та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №910/4518/16). Судом встановлено, що позивач був звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням адміністрацією підприємства умов колективного договору щодо своєчасної виплати заробітної плати та з пояснень позивача вбачається, що він має сім`ю та на даний час не працевлаштований. З урахуванням також і вказаних обставин, суд вважає, що несплата судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки, вихідної допомоги та моральної шкоди не є підставою для відмови в задоволенні цих позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави.

Outcome: partial