Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки, [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач - здоровий та працездатний, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка повністю знаходиться на її утриманні. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що він може сплачувати аліменти в розмірі 300 грн., оскільки на даний час тимчасово не працює, та має проблеми зі здоров`ям. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої, [PERSON], [INFO] /а.с. 4/, яка знаходиться на утриманні позивачки. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справщодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доводи позивача в частині того, що відповідач має заробіток в сумі 3000 грн., безпідставні, оскільки нею не надано жодних об'єктивних доказів на обґрунтування вказаних обставин. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування, суду надано не було. Відповідачем в судовому засіданні не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивача надають їй можливість забезпечити десятирічній дівчинці належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 300 грн. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатною особою молодого віку 38 років, постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває, інших утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний частково сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Суд вважає позовні вимоги дещо безпідставно завищеними і, враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, задовольняє їх частково - стягує аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати свою доньку, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial