Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач 23.11.2020 р. звернулася до суду із даним позовом та заявленою в ньому вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі - 74 023, 52 грн. Позов обґрунтований тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2014 р. (№199/7659/14-ц) ухвалено стягувати щомісяця з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень на двох дітей, починаючи стягнення з 09.09.2014 р. Рішення набрало законної сили 04.02.2015 р. 23.02.2015 р. на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2014 р. був виданий виконавчий лист, на підставі якого у подальшому було відкрито виконавче провадження. Однак, [PERSON] не виконував належним чином рішення Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2014 р., станом на 01.12.2020 р. у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на дітей у розмірі 74 023, 52 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по сплаті аліментів. За підрахунком позивача розмір неустойки, порахований відповідно до ст. 196 СК України, дорівнює 1 128 405, 24, грн., втім, в силу приписів ч. 1 ст. 196 СК України, на переконання позивача, підлягає стягненню 74 023, 52 грн. У відзиві відповідач позов не визнав, наголошував на тому, що на час звернення позивача до суду із даним позовом розмір заборгованості по сплаті аліментів згідно довідки - розрахунку (станом на 01.12.2020 р.) складав 2 641 грн. 52 коп. 04.12.2020 р. борг в розмірі 2 641,52 грн. був сплачений, та з 04.12.2020 р. заборгованість за аліментами відсутня. З 27.09.2019 р. по даний час син [PERSON] постійно проживає разом із батьком, та позивач не виконує зобов`язання з утримання сина, який мешкає від неї окремо. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, відповідач є платником аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2014 р. (№199/7659/14-ц): судом ухвалено стягувати щомісяця з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень на двох дітей, починаючи стягнення з 09.09.2014 р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/41075933). Рішення набрало законної сили 04.02.2015 р. та було звернуто до виконання. Відповідач не виконував судове рішення, що призвело до утворення заборгованості, що підтверджується довідкою - розрахунком державного ви виконавця станом на 01.10.2019 р. (а.с. 30), згідно з якою розмір заборгованості складає 64 989,52 грн.; станом на 01.11.2020 р. (а.с. 31) відповідно до довідки - розрахунку державного виконавця розмір заборгованості по аліментам складає 74 023,52 грн. Як встановлено судом, 20.11.2020 р. відповідач сплатив 70 000,00 грн. (а.с. 33). Станом на 01.12.2020 р. розмір заборгованості складав 2 641,52 грн. Вказана сума була повністю сплачена відповідачем 04.12.2020 р. (а.с. 34). За підрахунком позивача розмір неустойки (пені) складає 1 128 405, 24 коп. (а.с. 4-7). Як встановлено судом, з 27.09.2019 р. син [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із батьком та перебуває на його утриманні. Дана обставина була визнана учасниками справи, у зв`язку з чим в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Донька [PERSON] мешкає разом із матір`ю (позивачем). Правовідносини між учасниками справи виникли з відповідальності особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, за прострочення сплати аліментів та регулюються ст. 196 СК України. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Здійснюючи розрахунок пені, суд виходить з наступного: розрахунок за формулою G=(D*E)* 1%, де: G - сума пені, D - кількість днів прострочення, розрахована за період прострочення (С), E - сума щомісячного платежу, грн., та погоджується із правильністю наведеного позивачем розрахунку. Відповідач не спростував розрахунок позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідач не скористався даним правом. Таким, чином вочевидь з огляду на вищенаведене порушення прав позивача з боку відповідача. Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 196 СК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суду відповідачем не було надано доказів на підтвердження зміни його майнового стану, у тому числі у зв`язку з проживанням з ним з 27.09.2019 р. сина [PERSON] : відповідач не надав доказів на підтвердження погіршення свого майнового стану (зменшення доходу, відчуження належного на праві власності майна та підстав такого відчуження, здійснення витрат, які впливають в бік зменшення, на розмір доходу тощо і т.ін.). Разом з тим, на переконання суду, наявні підстави для зменшення розміру неустойки (до 20 000,00 грн.), враховуючи сімейний стан платника аліментів, який пов`язаний із проживанням з ним з 27.09.2019 р. неповнолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з чим фактично сім`ю відповідача складає дитина не тільки в силу абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК, але й в силу абз. 1 ч. 2 ст. 3 СК (тобто в силу спільного проживання, спільного побуту тощо). Судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: partial