Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 17 471,13 грн. за кредитним договором №б/н від 05.06.2008 р. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем по справі - [PERSON], 05.06.2008 року був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав останньому кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору у зв'язку із чим станом на 31.01.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 17 471,13 грн., яка складається з: 7 797,16 грн. - заборгованість за кредитом; 8 603,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; та штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - фіксована частина, 820,05 грн. - процентна складова. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути у відсутність представника позивача та у випадку неявки відповідача постановити заочне рішення. Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не надав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 05.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-8). Згідно умов укладеного договору він складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифів, з якими позичальник ознайомлений при укладенні договору, що підтверджується його підписом з проставленням дати. Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 9-14). Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с. 9-14). Згідно наданого позивачем розрахунку , перевіреного судом та не оспорюваного відповідачем станом на 31.01.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 17 471,13 грн., яка складається з: 7 797,16 грн. - заборгованість за кредитом; 8 603,92 грн. - заборгованість за процентами та штрафів в сумі 1 070,05 грн., яка як убачається з позовної заяви складається з 250 грн. - фіксована частина та 820,05 - процентна складова (а.с. 4-6) Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов'язковості виконання договору. В ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 820,05 грн. не підлягають задоволенню, оскільки банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 16 651,08 грн., з яких: 7 797,16 грн. - заборгованість за кредитом; 8 603,92 грн. - заборгованість за процентами та штраф 250 грн. - фіксована частина. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial