Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 18 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, 12 жовтня 2017 року шлюб було розірвано. Відповідач [PERSON], не допомагає утримувати доньку, на даний час дитина перебуває на повному утриманні позивача, відповідач відмовляється її утримувати у добровільному порядку. Позивач [PERSON], в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON], не заперечував щодо обставини про те, що донька мешкає з позивачем, проте заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки має труднощі щодо матеріального забезпечення, надавши суду заперечення на позовну заяву, згоден платити 900 гривень на утримання доньки. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 18 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 24. В шлюбі 07 лютого 2013 року народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-КИ № 424397. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини що мають істотне значення. Нормою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. В силу ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Тому, обговорюючи питання про розмір аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача необхідно стягувати аліменти в розмірі 1500,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: partial