Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь суму не донарахованої стипендії, компенсації за харчування та одноразову допомогу у розмірі трьох академічних стипендій. В обґрунтовування позовних вимог зазначив, що в 2016 році він закінчив бакалаврі ат Донецького державного університету управління в місті Маріуполі, та продовжив навчання там же для здобуття ступеню магістра з щомісячним державним утриманням до закінчення навчання та отримання диплома магістра. 10.06.2016 року [PERSON] звернувся до відповідача з приводу отримання інформації внаслідок яких обставин не була виплачена заборгованість по стипендії, проте 17.06.2016 року він отримав відмову у задоволенні його вимог. У зв'язку з вищевикладеним вимушений звернутися до суду, просив стягнути з відповідача на його користь суму не донарахованої стипендії за 2014 рік у розмірі 8586,50 грн., компенсацію за харчування та інші витрати у розмірі 8518,80 грн., зобов'язати відповідача забезпечити виплату стипендію до закінчення ним навчання та стягнути одноразову допомогу у розмірі трьох академічних стипендії. У ході судового розгляду представник позивача надала уточнену позовну заяву, в якій просила сягнути з Донецького державного університету управління на користь позивача не донараховану стипендію за 2014 рік у розмірі 10560,00 грн. та 7007,40 грн., а інші позовні вимоги залишити без змін. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій просять суд розглянути справу за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. В матеріалах справи містяться заперечення, в яких представником позивача вказано, що ДонДУУ не має даних про виплату або невиплату [PERSON] заборгованості по стипендії за липень-грудень 2014 року, компенсації за харчування за серпень-грудень 2014 року, у зв'язку з тим, що з липня 2014 року по 18 листопада 2014 року ДонДУУ знаходився на тимчасово непідконтрольній території України - в місті Донецьк. Представник третьої особи - Головного управління державної казначейської служби України в Донецькій області у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ч. 3 ст.36 ЦПК України суд повідомляє третю особу про справу, направляє їй копію заяви про залучення третьої особи і роз'яснює її право заявити про свою участь у справі. Копія заяви надсилається особам, які беруть участь у справі. Якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення Амвросіївського районного суду Донецької області від 20.07.1995 року та відповідно до рішення Харцизького міського суду Донецької області від 17.06.2000 року батьки позивача були позбавленні батьківських прав (а.с.5-6). Згідно із інформацією щодо навчання в Донецькому державному університеті встановлено, що [PERSON] у 2012 році поступив на навчання бакалавра в ДонДУУ, а закінчив навчання бакалавра 30.06.2016 року, відповідно до наказу №286. Відповідно до наказу № 463 від 21.10.2015 року [PERSON] призначено соціальну стипендію 1989,00 грн. з 01.09.2015 р. до 13.01.2016 р., а наказом № 30 від 03.07.2015 року академічна стипендія 730,00 грн., соціальна стипендія 1030,00 грн. з 01.07.2015 року до 31.01.2016 рік. Наказом № 269 від 24.05.2017 року [PERSON] відраховано 23.05.2017 року з Донецького державного університету управління 23.05.2017 року за невиконання вимог навчального плану (академічна неуспішність). 10.06.2016 року позивач звернувся до Донецького державного університету управління з приводу отримання інформації внаслідок яких обставин не була виплачена заборгованість по стипендії, проте 17.06.2016 року ним було отримано відмову у задоволенні його вимог, що підтверджується копією листа № 06-01/371 (а.с.7-8). З липня 2014 року по 18 листопада 2014 року ДонДУУ знаходився на тимчасово непідконтрольній Україні території - в м. Донецьку. відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України від 18.11.2014 року № 1348 «Про організацію освітнього процесу у Донецькому державному університеті управління», враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на Сході України та продовження збройного конфлікту та території м.Донецьк, до завершення збройного конфлікту на території м.Донецьк ДонДДУ розміщується та проводить діяльність у м.Маріуполі Донецької області. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про вищу освіту» формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечуються шляхом: надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Відповідно з ч.2, 5 ст. 62 цього Закону особи, які навчаються у вищому навчальному закладі за денною формою навчання, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. 5. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 2 п. 1 Порядку призначення та виплати стипендій, затвердженого постановою КМУ № 882 від 12.07.2004 року дія цього Порядку поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах та наукових установах за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, у навчальних закладах, що перебувають у власності Автономної Республіки Крим, та комунальних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних бюджетів: студентів денної форми навчання вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації, крім осіб, які навчаються за освітньо-професійними програмами підготовки магістрів державного управління. Відповідно до п.п. 1 п. 6 Порядку соціальні стипендії призначаються: студентам і курсантам вищого навчального закладу з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також студентам і курсантам вищого навчального закладу, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Особам із числа дітей-сиріт та дітей,позбавлених батьківського піклування, які навчаються, крім повного державного забезпечення виплачується стипендія в розмірі, який на 50 відсотків перевищує розмір стипендії у відповідному навчальному закладі, а також виплачується 100 відсотків заробітної плати, яка нарахована в період виробничого навчання та виробничої практики. Особам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які навчаються, до завершення навчання виплачується щорічна допомога для придбання навчальної літератури в розмірі трьох місячних стипендій. Виплата зазначеної допомоги здійснюється протягом 30 днів після початку навчального року за рахунок коштів, що передбачаються для навчальних закладів у відповідних бюджетах. Відповідно до довідки №11-70 від 22.02.2017 року виданою Донецьким державним університетом управління про заборгованість по стипендії та компенсації за харчування [PERSON] за 2014 року вбачається, що за 2014 рік мається заборгованість у період з липня 2014 року по грудень 2014 року за харчування у розмірі 7007,40 грн. та стипендію в розмірі 10560,00 грн. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, на те, що по теперішній момент ані Міністерство освіти і науки України, ані Кабінет Міністрів України, ані Верховна Рада України не затвердили порядок виплати бюджетними організаціями боргів по виплатам стипендій, заробітних плат, інших виплат за минулий час, бо це є порушенням прав позивача. Крім того, відсутність спеціального підзаконного акту або бюджетного фінансування, на яке посилається відповідач як на підставу невиплати стипендії, не може бути законною причиною невиконання покладених на відповідача зобов'язань, з огляду на наступне положення та практику Європейського суду з прав людини. Так згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права. При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини дійшов до висновків, що в межах свободи дій держави визначати, які виплати здійснювати з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних соціальних виплат і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими. Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії"). Тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача на отримання грошового забезпечення не залежить від наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Крім того, суд керується принципом верховенства права та враховує судову практику Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, в даному випадку це нарахування та виплата заробітної плати, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону. З урахуванням викладених норм національного законодавства та висновків Європейського суду з прав людини, які застосовуються, як джерело права, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно не проводить виплату стипендії та компенсації за харчування позивачу в заявленому розмірі. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача варто стягнути на користь позивача невиплачену стипендію, компенсаційні виплати на харчування за період з липня по грудень 2014 року в сумі 17567,40 грн. У решті позовних вимог відмовити, у зв»язку з тим, що вони не знайшли свого підтвердження у суді. Крім того, згідно з ч. 3ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial