Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 16 квітня 2013 року його було звільнено за ч.3 ст.38 КЗпП України з посади командира ПС «Боїнг - 767» Департаменту експлуатації ПС «Боїнг 767» Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт». Розрахунок на день звільнення з позивачем відповідач не виконав. З огляду на вказане, з урахуванням уточнень позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, за період з грудня 2012 року по квітень 2013 року, в сумі 482 660 грн. 33 коп., компенсацію витрат на відрядження у вигляді добових, з жовтня 2012 року по січень 2013 року, в сумі 5 914 грн. 82 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2013 р. по день прийняття судом рішення. Також просить стягнути і моральну шкоду в сумі 50 000 грн., оскільки у зв'язку з порушенням його прав на отримання заробітної плати він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач в судове засідання не з'явився про розгляд справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Представник позивача в судовому засіданні 17 січня 2014 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснення надала аналогічні до тексту уточненої позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вислухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працював в ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» на посаді командира ПС «Боїнг - 767» Департаменту експлуатації ПС «Боїнг 767» та згідно наказу № 1320-ОС від 12 квітня 2013 року був звільнений з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України ( за власним бажанням). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В частині 1 ст.116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що повний розрахунок з позивачем ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» в день звільнення не провело. Позивачу не було виплачено заробітну плату за період з грудня 2012 року по квітень 2013 року, у сумі 482 660 грн. 33 коп., згідно довідки від 04 листопада 2013 року №7319, а також компенсацію витрат на відрядження у вигляді добових за період з жовтня 2012 року по січень 2013 року, в сумі 5 914 грн. 82 коп., згідно довідки № 791 від 04 листопада 2013 року, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом достовірно встановлено, що повний розрахунок з позивачем на день розгляду справи не здійснено, що підтверджується матеріалами справи. Отже, суд доходить до висновку, що невиплата належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України відбулася з вини власника, тобто відповідача. Судом також встановлено, що спору з приводу розміру належних звільненому працівникові сум між сторонами не існує, тому вимога позивача стосовно виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню. Як вбачається з довідки про середню заробітну плату від 17 квітня 2013 року № 1337 наданої відповідачем (а.с.30), середньомісячна заробітна плата [PERSON] за період звільнення - 43 823 грн. 71 коп. Повний розмір суми середньомісячного заробітку за період затримки розрахунку при звільненні становить 525 884 грн. 52 коп. (43 823 грн. 71 коп. х 12) Стосовно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн., суд приходить до висновку про часткове її задоволення з наступних підстав. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Внаслідок невиплати заробітної плати порушені конституційні та трудові права позивача. Позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих зв'язків, а саме позивач був позбавлений доходу, що негативно відобразилося на його сім'ї та змусило прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип розумності, достатності та справедливості суд вважає необхідним стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору на користь держави має сплатити відповідач.

Outcome: partial