Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У березні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів позивача до досягнення дитиною трьох років, в які просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше законодавчо встановленого розміру аліментів на дитину відповідного віку та стягнути з [PERSON] кошти на утримання [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] включно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.10.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Шевченківським районним у м. Києві відділом актів цивільного станку головного територіального управління у м. Києві від 06.10.2018 року, актовий запис №1991, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] . Разом з тим, позивач вказує, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалось, зникли спільні інтереси, взаєморозуміння, подальше спільне проживання під одним дахом стало неможливим. З вересня 2019 року позивач та відповідач разом однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть, неповнолітній син проживає разом із нею. При цьому, позивач вказує, що отримує соціальні виплати лише у розмірі 860 грн. по догляду за дитиною, що є недостатньо для повноцінного харчування, лікування, утримання дитини. Водночас, відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, інших дітей на отриманні не має. У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2021 позовні вимоги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, роз`єднано в окремі самостійні провадження. В межах справи №761/11217/21 залишено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою від 02.04.2021 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. При цьому, пояснила, що її та дитину утримує інший чоловік з яким вона наразі проживає, проте це не звільняє відповідача утримувати сина та позивача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, в частині стягнення з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше законодавчо встановленого розміру аліментів на дитину відповідного віку. При цьому пояснив, що не маж змоги утримувати позивача до досягнення сином 3-х років, оскільки його дохід становить 6000,00 грн. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.03.2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2018 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, хоча вказаний обов`язок відповідача, як батька, передбачений ст. 180 СК України. Водночас, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини, так і те, що він є непрацездатною особою, останнім до суду не надано. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано. При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Згідно ст.. 7 Закону України « Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно із з положеннями ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (стаття 12 Закону). Згідно із ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, зокрема положення ст. 182 Сімейного кодексу України, згоду відповідача на сплату аліментів, що підтверджена його письмовою заявою, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову - 21.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] кошти на утримання [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] включно, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу . Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, як 2000,00 грн., так як відповідач зазначив що його дохід близько 6000,00 грн., доказів протилежному позивачем надано не було, тому у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, тому така вимога задоволенню не підлягає з врахуванням вимог ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України. Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини, а також визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів на у розмірі ј часини від всіх видів заробітку (доходів) на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 840, 80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial