Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25.07.2017 року. Від подружнього життя у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. [PERSON] зазначила, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, і він має таку можливість, оскільки відповідач працездатний, стан його здоров'я задовільний, фізичних вад немає. В зв'язку з чим позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 12.09.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустити негайне виконання рішення щодо стягнення сум в межах платежу за один місяць. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Відповідач надав заяву в якій виклав заперечення проти позову оскільки вважає, що він не є батьком дитини, повідомив про неможливість прибуття в засідання через погрози відповідача. Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.3 ст.211, ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Комиш-Зорянської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області (актовий запис № 10), який було розірвано рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25.07.2017 року (а.с.4, 6). У сторін 01.12.2014 року народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 257074 від 04.12.2014 року (а.с.5). Згідно довідки № 1431 від 31.10.2017 року, виданої виконавчим комітетом Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області донька [PERSON] проживає разом з матірю (а.с.7). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ст. 191 СК України зазначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст.ст.122, 133, 136 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на наведене, враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не є батьком дитини та не має можливості сплачувати аліменти у відповідному розмірі, зокрема через стан здоров'я і матеріальне становище або наявність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, суд з врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для забезпечення належного рівня життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дітей. Суд відхиляє вимоги позивача про стягнення аліментів з 12.09.2017 року, оскільки ним не надано доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий час, а останній ухилявся від їх сплати. Суд відхиляє доводи відповідача, що він не є батьком [PERSON], оскільки на підтвердження вказаних обставин він мав би звернутися до суду з позовом про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини та надати відповідне рішення суду, що набрало законної сили. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 СК України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial