Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] посилається на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2002 року. Мають дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 20 листопада 2006 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини. 9 лютого 2012 року Центрально-Міським районним судом м. Горлівки між її представником та відповідачем була затверджена мирова угода, згідно якої відповідач зобов'язався щомісяця не пізніше 15-го числа кожного місяця сплачувати на її користь аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, згідно діючого на момент оплати законодавства України. Відповідач ухиляється від виконання умов мирової угоди. За період з 9 лютого 2012 року по 15 серпня 2013 року заборгованість по сплаті аліментів складає 6796 грн. За цих підстав просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 25% від заробітної плати, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь заборгованість, що склалася станом на 15 серпня 2013 року в розмірі 6796 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову суду не надав, тому суд розглядає справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів (постановляє заочне рішення). Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] року народження, батьками якої записані у свідоцтві про народження /а.с. 5/. Після розірвання шлюбу між сторонами у 2006 році, дитина знаходиться на утриманні матері. В 2011 році позивач звернулася до Центрально-Міського районного суду міста Горлівки з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] року народження. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 9 лютого 2012 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини було закрито та затверджено між сторонами мирову угоду, відповідно до якої відповідач зобов'язався сплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] року народження, в розмірі 556 грн. щомісячно і в подальшому суму в розмірі не меншому 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років згідно діючого на момент оплати законодавства України, починаючи з 01.11.2011 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час позивач у своєму позові вказує, що відповідач не виконує умови мирової угоди, аліменти на утримання дочки не сплачує, внаслідок чого заборгованість по аліментам складає з дня затвердження судом мирової угоди по 15 серпня 2013 року 6796 грн. Відповідач у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів, що він виконує умови мирової угоди та сплачу аліменти на утримання дочки, як і не надав суду докази, які б спростовували розмір заборгованості по аліментам, вказаний позивачем. Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що мирова угода за своєю правовою природою відповідно до норм Цивільного кодексу України є правочином, що згідно зі ст. 629 цього Кодексу підлягає обов'язковому виконанню. Заінтересована сторона (стягувач) не позбавлений права звернутися до суду з позовною заявою про спонукання виконання мирової угоди, оскільки в силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України одним з способів захисту цивільних прав та інтересів сторони є примусове виконання обов'язку в натурі. Суд вважає, що з огляду на зміст ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" мирова угода від 9 лютого 2012 року не є виконавчим документом для її виконання державною виконавчою службою, а тому правомірним є позов про виконання зазначеної мирової угоди відповідачем по сплаті суми заборгованості по аліментам. Мировою угодою між сторонами визначений розмір аліментів у розмірі не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, встановленого законодавством України на момент оплати. Тому суд вважає, що розмір аліментів, які мають стягуватися з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] має бути визначений у твердій грошовій сумі, що відповідає 50-ти відсоткам встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, а не у частці від заробітку (доходу), як просить позивач. Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 р. № 5515-VІ встановлений такий розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2013 року - 1210 грн., а з 1 грудня 2013 року - 1286 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. № 719-VII розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2014 року - 1286 грн., а з 1 липня 2014 року - 1320 грн. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягувати на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] року народження, починаючи з дня звернення до суду - 14 серпня 2013 року, в твердій грошовій сумі в розмірі 605 грн. щомісячно, а з 1 грудня 2013 року - в розмірі 643 грн. щомісячно з послідуючою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6796 грн. у рахунок сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] за період з 9 лютого 2012 року по 14 серпня 2013 року. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ч. 3 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial