Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що між ним та відповідачем був укладений договір на доставку будматеріалів та виконання робіт від 07.04.2019 року на суму 16100 гривень, про що відповідачем [PERSON] було написано відповідну розписку про отримання коштів та зобов`язання виконати роботи по встановленню системи відводу дощових вод. 29.10.2019\~року позивач\~направив відповідачу\~заяву про\~досудове врегулювання\~спору з\~вимогою добровільно\~виконати умови\~договору від\~07.04.2019\~року,\~а саме\~доставити будматеріали\~на суму\~16100\~грн.\~та виконати\~роботи по\~встановленню системи\~відводу дощових\~вод протягом\~14\~днів з\~дати отримання\~даної заяви.Однак,\~свої зобов`язання\~останній не\~виконав,\~не доставив\~матеріали та\~не здійснив\~роботи. Також позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 500 дол. США з кінцевою датою повернення боргу 01.09.2019 року та у випадку прострочення повернення позики відповідач зобов`язався сплатити 1% в місяць від загальної суми отриманих коштів. Зазначені обставини підтверджуються доданою до заяви, складеною [PERSON] власноруч розпискою від 26.07.2019 року, однак, свої зобов`язання останній не виконав, тому позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду та просить, стягнути з відповідача не повернуту позику у розмірі 500 дол. США з урахуванням процентів за користування грошовими коштами в розмірі 15 дол. США, а також 3% річних від простроченої суми, суму боргу 16100,00 грн. згідно розписки від 07.04.2019 року, судові витрати, які складаються з і сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новоукраїнського районного суду від 20.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 20.01.2020 року (а.с. 29-30). Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою місця реєстрації, що зареєстроване у встановленому законом порядку, згідно з\~інформацією відділу\~з питань державної реєстрації виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради\~в Кіровоградській\~області (а.с. 28), які відповідач не отримав, відзив не подав та до суду не з`явився. Про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення 06.02.2020 року про його виклик до суду на офіційному веб-сайті "Судова влада". 09.01.2020 року надійшло клопотання від представника позивача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку. 11.01.2020 року від позивача до суду надійшли оригінали документів у справі. Ухвалою суду від 20.01.2020 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, та подальші судові засідання проводити в режимі відеоконференцзв`язку. 21.01.2020 року надійшла заява про уточнення розміру судових витрат. \~ \~ \~ \~05.02.2020 року представник позивача, шляхом телефонограми, повідомила суд про розгляд справи без участі позивача та представника. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Надіславши на адресу суду письмову заяву. Розгляд справи було відкладено через наявність в заяві відмітки про перебування представника в суді на 20.02.2020 року. \~ \~ \~ \~ Представник позивача 18.02.2020 року надіслала до суду заяву про розгялд справи в режимі віжеоконференцзв`язку з Подільським районним судом, однак в призначений час суд на дзвінки суду та проведення справи в режимі ВКЗ не відповідав, як і сама представник позивача, що свідчить про неявку представника у призначений час до суду. \~ \~ \~ \~Враховуючи процесуальні строки розгляду справ, та те, що попередньо 05.02.2020 року представник позивача, повідомила проможливий розгляд справи без участі позивача та представника. В заяві не заперечила проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Надіславши на адресу суду відповідну письмову заяву. Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність представника позивача, який зловживає процесуальними правами, подаючи заяви про розгляд справи в режимі ВКЗ але у призначений час до суду не з`являється. Станом на 20.02.2020 року відповідач до суду не з`явився, не скористався своїм правом та відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали\~справи суд\~встановив наступні\~обставини справи\~та відповідні\~до нихправовідносини. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей\~11,\~509 Цивільного кодексу України\~договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України). Як зазначив представник позивача в позові, між позивачем [PERSON] та [PERSON] 07 квітня 2019 року був укладений\~договір поставки\~на доставку\~будматеріалів та\~виконання робіт\~на суму\~16100\~гривень,\~про що\~відповідачем [PERSON] \~було написано\~відповідну розписку\~про отримання\~коштів та\~зобов`язання виконати\~роботи по\~встановленню системи\~відводу дощових\~вод (\~а.с.10).\~Через невиконання\~умов договору\~ 29.10.2019\~року позивач\~направив відповідачу\~заяву про\~досудове врегулювання\~спору з\~вимогою добровільно\~виконати умови\~договору від\~07.04.2019\~року,\~а саме\~доставити будматеріали\~на суму\~16100\~грн.\~та виконати\~роботи по\~встановленню системи\~відводу дощових\~вод протягом\~14\~днів з\~дати отримання\~даної заяви(а.с.12). Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Виходячи із змісту правовідносин між позивачем та відповідачем, та беручи до уваги доводи позовної заяви, суд припускає, що фактично між позивачем та відповідачем виникли відносинами з поставки товару та договору підряду, відтак, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями\~глави 54 та 61 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 704 ЦК України, якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. Якщо договором не встановлений строк доставки товару для вручення його покупцеві, товар має бути доставлений у розумний строк після одержання вимоги покупця. Положеннями\~ст. 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2\~ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказану роботу. Строки виконання роботи або її окремих етапів, відповідно до ст. 846 ЦК України, встановлюється у договорі підряду. Істотними умовами договору є предмет, ціна і строк виконання роботи. Відповідно до частини першої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно із частиною першою статті 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст.ст. 525, 526, 527, 530, 624 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобовязаний виконати свій обовязок; якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. \~ \~ \~ \~Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки, такий висновок зробив ВСУ18.09.2013 р. у справі No 6-13цс13, від 11.11.2015 р. у справі No 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі No 6-487цс17, вказавши також, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~Як доказ невиконання договірних зобов`язань відповідачем, позивач надав розписку від 07.07.2019 року, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 16100 грн. на матеріали по лівнєвкі, на зворотньому боці розписки мається перелік матеріалів (а.с. 10, 10 зв.). Отже суд встановив, що умовами даної розписки не визначено істотних умов вказаних договорів. Зі змісту даної розписки взагалі не вбачається замовлення, або ж зобов`язання відповідача на виконання певних робіт, їх ціна та строк виконання. Дана розписка невідомого походження, призначення та незрозумілого змісту, без чітко визначеного предмету, строку, ціни та зобов`язання, тому суд не може прийняти дану розписку, як належний доказ в справі, а саме вважати її договором доставки, а тимпаче договором підряду. Також, суд встановив, що 26.07.2019 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг кошти у в сумі 500 дол. США, які зобов`язався повернути в строк до 01 вересня 2019 року, що підтверджується розпискою написаною відповідачем (а.с. 11). В тексті розписки на російській мові чітко зазначено, що « [PERSON] , [PERSON] от [PERSON] сумму в размере 500 (пятсот) долларов США», тобто факт передачі коштів відбувся, а отже і договір є укладеним. В розписці вказано термін повернення боргу «Обязуюсь вернуть долг в полном размере в срок до 01.09.2019 г». У відповідності до «Словаря руского языка» (Малый академический словарь, МАК) слово «вернуть долг» (в контексті розписки) необхідно тлумачити\~як\~«отдать обратно взятое; возвратить». За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. \~ \~ \~ \~Зідно з ч. 2\~ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 31 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18 (ЄДРСРУ № 77587120) досліджував питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, та дійшов висновку, що наявність оригіналу боргової розписки у кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Оцінюючи зміст розписки від 26.07.2019 року, суд приходить до висновку, що за формою та змістом вказана вище розписка, яка є предметом позову, містить всі необхідні умови передбачені договором позики, а саме містить посилання на отримання коштів,\~суму позики термін позики та термін її повернення, тому зазначена розписка являється - договором позики. Також, судом встановлено, що у зазначений в розписці (договір позики) термін, до 01.09.2019 року відповідач позичені кошти позивачу не повернув, про що відображено позивачем в позовній заяві. Отже, відповідач не виконав умов договору, оскільки не повернув позичені кошти. Крім того, позивач, також, просив суд стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами, в сумі 15 дол. США відповідно до\~ст.1048 ЦК України, умовами розписки передбачено, що в разі прострочки відповідач зобов`язався сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 1% в місяць від загальної суми отриманих коштів. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1\~ст.1048 ЦК України\~, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно правової позиції ВС/КЦС по справі №390/1875/16-ц від 03.10.2018 року, право нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інререси позивача зазначені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Даною розпискою визначено строк дії договору, тобто до 01.09.2019 року, отже відсотки 1% за користування коштами підлягають стягненню лише за 1 місяць серпень, що становить 5 доларів США, та в подальшому грошове зобов`язання забезпечується у відповідності ст. 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі,\~кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як слідує із змісту\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, станом на день розгляду справи, свої зобов`язання за договором позики, в обумовлений сторонами термін, не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг за розпискою. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У справі №373/2054/16-ц у постанові від 16.01.2019 р. Верховний суд зазначив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні\~стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Із тексту розписки вбачається, що сума позики надана у дол. США, відповідач зобов`язався повертати борг в дол. США, тому заборгованість, підлягає стягненню саме в іноземній валюті - долари США. У постанові по справі №373/2054/16-ц ід 16.01.2019 р. Велика Палата Верховного Суду відступила від попередніх висновків ВСУ (від 02.07.2014 р. в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 р. в справі № 308/3824/16-ц.), вказавши, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Також при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача суму основного боргу в розмірі 500 доларів США та відсотки за користування коштами, які позивач визначив в розмірі 1% від загальної суми отриманих коштів в місяць, тобто 5 доларів США. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних від суми боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України), тому суд приходить до висновку про стягнення 3% річних за період з 02.09.2019 року по 05.12.2019 року (як вказано в позові), що становить 95 днів, провівши перерахунок суми вказаної в позові з гривні по курсу НБУ на долари США, згідно вимог постанови ВПВС від 16.01.2019 року, 3%х500дол.СШАх95/365=3.9 долара США. Будь-яких заперечень щодо нарахованої суми боргу відповідач до суду не подав. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з вимогами ст.ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та враховуючи, що відповідач не подав суду відзив, тобто не заперечив, щодо суми боргу, суд приходить до висновку, що сума заборгованості, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, підлягає частковому задоволенню, зокрема за розпискою від 26.07.2019 року: 500 доларів США. - сума боргу, проценти 1% за користування позикою у розмірі - 5 дол. США та 3% річних в розмірі 3.9 долара США. В частині стягнення 16100,00 грн. за розпискою від 07.04.2019 року, яка не містить істотних умов будь-якого договору, та взагалі невідомого походження і змісту розписки суд не встановив обов`язкових умов договору позики, та стягнення 1% в місяць в розмірі 10 доларів США за розпискою від 26.07.2019 року - позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є необгрунтованими та безпідставними. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Вирішуючи питання по суті зави відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується наступним. Як передбачено у\~статті 15ЦПК України\~- учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частина третя\~стаття 133 ЦПК), та становлять одну із складових судових витрат (частина перша\~стаття 133 ЦПК). Відповідно до частини п`ятої\~статті 135ЦПК\~сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті\~137, частини сьомої статті\~139\~та частини третьої статті\~141\~цього\~Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно із частиною восьмою\~статті 141 ЦПК, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження\~обставин,\~викладених у\~заяві про\~стягнення витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~позивачем надано\~надано:\~ свідоцтво №4513/10, ордер КС №572797, договір про надання правової допомоги № 502/1 від 25.10.2019 року, додаток №1 до договору, акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 05.12.2019 року (а.с. 18-25), рахунок фактуру від 25.10.2019 року на суму 4400 грн та рахунок фактуру від 08.01.2020 року на суму 2600 грн та відповідні квитанції про сплату даних сум, а тому витрати на професійну правничу допомогу належним чином обгрунтовані та підлягають частковому задоволенню у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Для розрахунку пропорційності сплати судового збору, суд враховує курс НБУ долара США станом на 26.07.2019 року, що становить 25.487337, та проводить відповідний розрахунок: 508.9*25,487337=12970 грн. 51 коп. - сума яка підлягає до стягнення в еквіваленті до гривні, 7000 грн. судових витрат на правову допомогу, та маємо 19970.51/28522.10*7768.40=5439 грн. 25 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 5439.25 грн.

Outcome: partial