Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 22 лютого 2008 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області за актовим записом №08. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з жовтня 2016 року, з цього часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо.\~ Вважає, що подальше збереження їх родини недоцільне і тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1000 грн. щомісячно. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність. Позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 450 грн. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. У відповідності зі ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 22 лютого 2008 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області за актовим записом №08 (а.с.6-7). У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з жовтня 2016 року, з цього часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. Крім того, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №257744 (а.с.8). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи, що відповідач не працює, а також з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 20 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому суд вважає можливим допустити рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах платежу за один місяць, до негайного виконання. В резолютивній частині позовної заяви позивач просила залишити сина проживати з нею. При цьому зміст позовної заяви не містить будь-яких обгрунтування щодо наявності між сторонами спору з питання визначення місця проживання дитини. Окрім того вирішення спору про місце проживання малолітніх дітей має відбуватись з урахуванням положень ст.161 та ч.4 ст.19 Сімейного Кодексу України, тобто за обов"язкової згоди органу опіки та піклування та за наявності письмового висновку щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме - судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 111, 112, 114, 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial