Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. в якому вказав, що 14.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON]. було укладено кредитний договір №700003210, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 17741,77 доларів США. Відповідно до умов договору, позичальник зобовязаний в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 17741,77 доларів США. У забезпечення виконання зобовязань між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №70003210 від 14.02.2008 року. У порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 15.06.2015 р. має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 162184,99 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 146111,84 грн., за відсотками 10046,11 грн., по пені 6027,04 грн.. Просить суд стягнути з відповідачів солідно як з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором №700003210 від 14.02.2008 року, у звязку із неналежним виконанням взятих на себе обовязків по виконанню умов договору, в розмірі 162184,99 грн. та судовий збір. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON]. та представник [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідачів та представника [PERSON] [PERSON], вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов′язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов′язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] 14.02.2008 року укладено кредитний договір №700003210, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на суму 17741,77 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Даним договором, з урахуванням внесених змін від 04.08.2009 року, встановлено дату остаточного повернення - 15.02.2018 року, початкова номінальна процентна ставка становить 14,5%, також оговорено зміну процентної ставки у період з 01.09.2008 року по 15.02.2018 року, яка складає 16,5%. Відповідач в свою чергу зобовязався в порядку та на умовах, що визначені Договором повернути кредит, виплатити банку проценті за користування кредитом, сплатити комісію, сплатити неустойку та інші передбачені договором платежі. Відповідач-1 порушив зобовязання за кредитним договором і станом на 15.06.2015 року має заборгованість 162184,99 грн., яка складається з: 6938,27 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 146111,84 грн. тіло кредиту, 477,05 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 10046,11 грн. відсотки, 286,20 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 6027,04 грн. пеня, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. На підставі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості по тілу кредиту, відсотках, та пені за користування кредитом, що утворилася у відповідача. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Разом з тим, суд враховує ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем на виконання ухвали суду від 14.02.2017 року надано розрахунок заборгованості станом на 15.02.2017 року із застосуванням курсу НБУ станом на 15.02.2017 року, суд з урахуванням того, що позивачем заяв про уточнення позовних вимог не надходило, бере до уваги розрахунок заборгованості станом на 15.06.2015 року. При вирішенні позовних вимог про стягнення пені. суд враховує положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., якою введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Згідно вказаної статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у смт. Камишівка, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до позовної заяви вбачається, що банком була нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 286,20 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 6027,04 грн. за період з 15.02.2015 року по 15.06.2015 року. При вирішенні питання щодо позовних вимог про стягнення пені, суд враховує положення ст. 2 Закону України ««Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., тому суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 286,20 доларів США задоволенню не підлягають. Таким чином, судом встановлено та доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] порушив умови договору у звязку із чим, у нього станом на 15.06.2015 року виникла заборгованість за тілом кредиту, відсотках у розмірі 6938,27 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 146111,84 грн., та 477,05 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 10046,11 грн., разом 156157,95 грн., яка на час розгляду справи не погашена, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. В частині вимог солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON], суд вважає що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що у забезпечення виконання зобовязань з [PERSON] був укладений Договір поруки №70003210-П від 14.02.2008 року, відповідно до п. 3.1 якого поручитель та боржник відповідають перед кредитором (позивачем) як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Договором №1 від 04.08.2009 року внесено зміни до договору поруки №70003210-П від 14.02.2008 року, а саме до п.п. а) п. 2.1, згідно якого визначено, що обовязок повернути банку кредит в порядку та у термін, визначений основним договором та додатком №1 до основного договору, також внесено зміни до 5.4, згідно якого вбачається, зокрема, що змінено обсяг відповідальності поручителя та визначено, що встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановлено до п. 5.3 цього договору. Суд звертає увагу, що п. 5 договору поруки передбачає тільки п.5.1, та не вбачається ні п. 5.4, а ні 5.3 до яких внесено зміни. Разом з тим, п. 6.3 договору поруки передбачає, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання, та діє до повного виконання зобовязань боржником основним договором. Даний договір поруки посвідчено підписами сторін. Частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~передбачено умови припинення порука. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Згідно чинного законодавства такі строки не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, це передбачено ст.ст. 251, 252 ЦК України. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.\~Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14. Як установлено судом, відповідач [PERSON] первинно взяв на себе зобов'язання повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені кредитним договором. Повернення суми кредиту згідно п. 2.8 кредитного договору здійснюється щомісячно до 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 337 доларів США, у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредито до 14 числа кожного місяця, розрахованій у порядку та на умовах, визначених договором., та починаючи з серпня 2009 року, коли було внесено зміни до кредитного договору, повернення суми кредиту здійснюється в порядку та на умовах, що визначені у цьому договору та додатку №1, тобто до 15 числа кожного місяця. У п. 2.3 кредитного договору, з урахуванням змін внесених 04.08.2009 року дата остаточного повернення зазначено 15.02.2018 року. Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобовязань. Таким чином строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з\~\~ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання\~ цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Як вбачається з умов кредитного договору та додатку №1, починаючи з 15 лютого 2008 року чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15 числа поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом\~шести місяців\~від дня настання строку виконання основного зобовязання,якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя\~(друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги),\~якщо кредитор не предявить позову до поручителя\~(третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. \~Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений,\~припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14. Так, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №700003210 від 14.02.2008 року 18.07.2015 року шляхом направлення через засоби поштового звязку, термін виконання кредитного договору відповідно до п. 10 встановлено до остаточного виконання позичальником зобовязань, відповідну умову містить і договір поруки, умови виконання зобовязання визначені графіком погашення кредиту та сторонами узгоджено порядок та умови банку направлення вимоги поручителю щодо виконання зобовязань. Суд не бере до уваги вимогу про дострокове повернення кредиту направлену через засоби поштового звязку, рекомендованим листом, на адресу [PERSON] та [PERSON], оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] її отримала. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №№700003210 від 14.02.2008 року проведеним у період з 15.02.2008 року по 15.06.2015 року відповідачем [PERSON] у період з лютого 2008 року по січень 2015 року здійснювалось погашення кредиту. Згідно додатку №1 до договору відповідач до 15.12.2014 року повинен сплатити 300,00 доларів США. Разом з тим, відповідач здійснює платіж по тілу кредиту 15 січня 2015 року у розмірі 13,19 доларів США та по відсотках у розмірі 174,34 доларів США. Наступний платіж у розмірі 300,00 США відповідач повинен сплатити до 15.01.2015 року. Таким чином. у порушення умов кредитного договору та графіку погашення кредиту, відповідач [PERSON] починаючи з січня 2015 року припинив виконання зобовязань за кредитним договором. Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість по кредитному договору №700003210 від 14.02.2008 року за період з 15.02.2008 року по 15.05.2015 року кредитом у розмірі 6938,27 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 146111,84 грн., та по відсотках у розмірі 477,05 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 10046,11 грн., в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 15.02.2008 року по 15.01.2015 року з [PERSON] слід відмовити у звязку із припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя згідно договору поруки №70003210-П від 14.02.2008року. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] за період з 15.01.2015 року по 15.06.2015 року задоволенню не підлягають, оскільки наданий позивачем розрахунок, а саме графи 8,11,17 не містить інформації щодо чергового платежу та залишку заборгованості за відповідний період. На підставі\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1621 грн. 85 коп. покласти на відповідача [PERSON]

Outcome: partial