Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та третьої особи без самостійних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори 23 лютого 2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він успадкував майно [PERSON] який помер 08 жовтня 2015 року, а саме право на земельну частку (пай) у розмірі 1,82 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колгоспі «Тарасівці», що знаходиться в с. Тарасівці Новоселицького району, яке належало матері спадкодавця померлої 23 липня 2003 року [PERSON], на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 944333, виданого [PERSON] райдержадміністрацією 15 лютого 2017 року. При зверненні до реєстраційної служби з питанням реєстрації права за вказаним свідоцтвом, було зясовано, що відповідно до повторно виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року, відповідач незаконно оформив за собою право на вказану земельну частку (пай) та в послідуючому отримав свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Просив визнати недійсним повторно видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року за реєстраційним номером № 456 по спадковій справі № 144/2008, визнати недійсним підпункт 2.10 пункту 2 розпорядження № 188-р від 23 липня 2013 року [PERSON] районної державної адміністрації Чернівецької області, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САМ № 000038 від 23 травня 2014 року на земельну ділянку площею 0,8684 га, кадастровий номер 7323088300:02:001:0098, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САМ 000039 від 23 травня 2014 року на земельну ділянку площею 0,2248 га, кадастровий номер 7323088300:02:003:0078, визнати недійсним свідоцтво право власності на нерухоме майно серії САМ 000037 від 23 травня 2014 року на земельну ділянку площею 0,0264 га, кадастровий номер 7323088300:02:005:0529. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що його мати [PERSON] померла 14 жовтня 1997 року, після смерті якої йому були видані два сертифікати на право на земельну частку (пай) в колгоспі «Тарасівці» під різними номерами, однак на імя однієї особи [PERSON]. Він подумав, що один з них переоформлений на імя матері після смерті його батька, який також відпрацював при житті в колгоспі. 05 лютого 2008 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельний сертифікат серії ЧВ № 0131136, виданий 12 червня 1997 року на імя [PERSON], за яким в подальшому отримав державні акти на земельні ділянки. В послідуючому він звернувся до державного нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про спадщину за іншим земельним сертифікатом, виданого на імя [PERSON]. Нотаріус видав повторне виправлене свідоцтво про спадщину за законом після смерті його матері, в якому виправив номер сертифіката з № 0131136 на № 0130667. на підставі даного свідоцтва, було видано розпорядження № 188-р від 23 липня 2013 року [PERSON] районної державної адміністрації про виділення йому земельної частки (паю) в натурі згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0130667 та оформлено свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Таким чином, він оформив за собою обидва земельні сертифікати, видані на імя [PERSON]. Оскільки, усвідомлює, що один з даних сертифікатів не належав його матері, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Чернівецької області позов визнав, однак пояснив, що винесення помилкового розпорядження про виділення в натурі землі [PERSON] мало місце не з вини адміністрації, а нотаріуса, який помилково видав йому повторне свідоцтво про право на спадщину. Представники [PERSON] державної нотаріальної контори Чернівецької області та третьої особи без самостійних вимог управління економіки та розвитку інфраструктури [PERSON] районної державної адміністрації Чернівецької області, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 лютого 2017 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач [PERSON] успадкував майно [PERSON] який помер 08 жовтня 2015 року, а саме право на земельну частку (пай) у розмірі 1,82 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колгоспі «Тарасівці», що знаходиться в с. Тарасівці Новоселицького району, яке належало матері спадкодавця померлої 23 липня 2003 року [PERSON], на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 944333, виданого [PERSON] райдержадміністрацією 15 лютого 2017 року. Однак, при оформленні технічної документації та реєстрації права власності на вказану земельну ділянку було зясовано, що право власності на неї вже зареєстровано за відповідачем [PERSON] Так, з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (запис під № 666), що видаються [PERSON] РДА колгоспу «Тарасівці» слідує, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 944333 був виданий замість втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0130667, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 12 червня 1997 року. 05 лютого 2008 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори на імя відповідача [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстраційним номером № 456, відповідно до якого він успадкував право на земельну частку (пай), яке належало його матері [PERSON], яка померла 14 жовтня 2007 року, підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0131136. З довідки відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі за № 0-24-0.230-531/108-17 від 21 серпня 2017 року вбачається, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0131136, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 12 червня 1997 року на імя [PERSON], та переоформленого на імя [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року за реєстраційним номером № 456, було виготовлено технічну документацію на замовлення [PERSON] щодо встановлення в натурі меж земельних ділянок за кадастровими номерами 7323088300:02:001:0219, 7323088300:02:003:0169, 7323088300:02:005:0620. В той же час, у видане 05 лютого 2008 року свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстраційним номером № 456, державним нотаріусом були внесені зміни, відповідно до яких відповідач [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай), яке належало його матері [PERSON], яка померла 14 жовтня 1997 року, підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0130667. Слід зазначити, що виправлене свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року за реєстраційним номером № 456 (або повторне видане) в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла 14 жовтня 1997 року, відсутнє. Підпунктом 2.10 пункту 2 розпорядження № 188-р від 23 липня 2013 року [PERSON] районної державної адміністрації Чернівецької області [PERSON] виділено земельної частку (пай) в натурі (на місцевості) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0130667, на підставі повторно виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року за реєстраційним номером № 456. З довідки відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі за № 0-24-0.230-171/168-17 від 16 травня 2017 року вбачається, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0130667, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 12 червня 1997 року на імя [PERSON], та переоформленого на імя [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року за реєстраційним номером № 456, було виготовлено технічну документацію на замовлення [PERSON] щодо встановлення в натурі меж земельних ділянок за кадастровими номерами 7323088300:02:001:0098, 7323088300:02:003:0078, 7323088300:02:005:0529 та проведено реєстрацію їх права власності. В послідуючому, відповідач [PERSON] отримав свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки, право на яких зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме свідоцтво серії САМ № 000038 від 23 травня 2014 року на земельну ділянку площею 0,8684 га, кадастровий номер 7323088300:02:001:0098, витяг з реєстру № 22055560; свідоцтво серії САМ 000039 від 23 травня 2014 року на земельну ділянку площею 0,2248 га, кадастровий номер 7323088300:02:003:0078, витяг з реєстру № 22056076; свідоцтво серії САМ 000037 від 23 травня 2014 року на земельну ділянку площею 0,0264 га, кадастровий номер 7323088300:02:005:0529, витяг з реєстру № 22054828. Таким чином, відповідач [PERSON] зареєстрував за собою права власності на земельні ділянки по двом сертифікатам на право на земельну частку (пай), видані на імя [PERSON], а саме серії ЧВ № 0131136, який належав його матері [PERSON], яка померла 14 жовтня 1997 року, та серії ЧВ № 0130667, який належав її однофамільці [PERSON], яка померла 23 липня 2003 року, на підставі якого позивачу [PERSON] був виданий дублікат серії РН № 944333). Вказана обставина стало можливим внаслідок того, що у списку громадян членів колгоспу «Тарасівці», які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), є декілька осіб під прізвищем [PERSON], з яких мати відповідача зареєстрована під № 666, а бабуся позивача [PERSON] зареєстрована під № 1136. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом ст. 1300 ЦК України нотаріус може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. В цьому випадку, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину . Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З розяснень,\~викладених у\~п.\~27\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" слідує, що відповідно до\~ст.1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, підставою для оспорювання свідоцтва про право на спадщину є порушення прав інших осіб у зв'язку з видачею такого свідоцтва. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не мав право на спадкування після смерті [PERSON], яка померла 23 липня 2003 року, то повторне видане йому свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року за реєстраційним номером № 456 по спадковій справі № 144/2008, із зміною номера земельного сертифікату на серію ЧВ № 0130667, слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до положень\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а згідно ч. 1\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зважаючи, що підпункт 2.10 пункту 2 розпорядження № 188-р від 23 липня 2013 року про виділення [PERSON] в натурі землі згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0130667, був прийнятий [PERSON] районною державною адміністрацією Чернівецької області на підставі недійсного повторно виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 лютого 2008 року за реєстраційним номером № 456, то розпорядження в даній частині порушує законні права та інтереси позивача, а тому слід визнати недійсним, що повністю співпадає з положеннями ст.ст. 21, 393 ЦК України, відповідного до якої суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З вказаних підстав недійсними слід також визнати отримані відповідачем свідоцтва право власності на вказані земельні ділянки від 23 травня 2014 року серії САМ № 000038, серії САМ 000039 та серії САМ 000037. За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права у обраний ним спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вирішуючи предявлені позовні вимоги до [PERSON] державної нотаріальної контори суд виходить з того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Порядок вчинення нотаріальних дій регламентується вказаним законом та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно з пунктом 26 постано\-ви Пленуму Верховного суду Украї\-ни від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійс\-ними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину не\-дійсним, є насамперед сторони пра\-вочину. Нотаріуси, що посвідчува\-ли правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявля\-ють самостійних вимог щодо предме\-та спору. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спад\-кування» передбачено, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що якщо у конкретній справі виникає спір між спадкоємцями щодо певного спадко\-вого майна, тощо, сторонами у справі є не спадкоємець і но\-таріус, а спадкоємці між собою, оскільки нотаріус не заявляє майнові права щодо спадщини, а лише вчиняє процесуальні нотаріальні дії щодо такого майна. Якщо особа вважає, що внас\-лідок укладення правочину було по\-рушено її права та охоронювані зако\-ном інтереси, вона повинна зверну\-тися з відповідним позовом до іншої сторони, яка є учасником цього пра\-вочину, а не до нотаріуса, що посвід\-чував цей документ. Матеріалами справи встановлено, що спірне повторне видане свідоцтво про спадщину було видано на підставі заяви відповідача, який не повідомив нотаріусу про те, що фактично земельний сертифікат серії ЧВ № 0130667 не належить його померлій матері [PERSON]. Зважаючи на те, що нотаріус при видачі свідоцтва про спадщину не могла знати про порушення прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку, що нотаріальна контора є неналежним відповідачем у даній справі, а тому предявлений до неї позов є безпідставним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. Сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду підлягає пропорційному стягненню на його користь з відповідачів [PERSON] районної державної адміністрації та [PERSON]. При цьому, зважаючи на те, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2 групи, розмір судового збору, який підлягає стягненню з нього слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України На підставі ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 21, 203, 215, 216, 236, 321, 393, 1216-1218, 1225, 1296, 1300, 1301 ЦК України, суд

Outcome: partial