Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач звернувся 12.05.2016 року до суду з зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 533/15-Т/Х/01 у розмірі 2 419 200 (два мільйони чотириста девятданцять тисяч двісті) гривень 00 коп., а також інфляційні втрати: 3% річних, пеню, неустойку за прострочення страхового відшкодування з 03.03.2016 року по час ухвалення рішення, та моральну шкоду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 коп., обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем був укладений вказаний договір добровільного страхування, 27.12.2015 року застрахований транспортний засоб було викрадено, однак листом від 07.04.2016 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з тієї підстави, що позивачем було замовлено додатковий ключ до транспортного засобу, що відповідачем було оцінено як порушенням умов договору та відмовив у виплаті, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, передбаченого нормами ЦК України та Закону України Про захист прав споживачів. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, з приводу чого просить стягнути зазначену суму страхового відшкодування зі страхової компанії. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, при цьому заперечував проти перенесення розгляду справи через неявку представника відповідача. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та з ним узгоджувалась дата розгляду справи у попередньому засіданні, що відбулося 15.06.2016 року, до суду звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи з тієї підстави, що наданих чотирьох робочих днів виявилось недостатньо для письмової перевірки наданих позивачем документів та як наслідок підготовки до судового засідання, повідомивши також, що ними направлено відповідний запит до концерну BMW з метою встановлення дати останнього запуску двигуна автомобіля, відповідь на який ще не отримано. Матеріали справи містять заперечення відповідача, у відповідності до яких вимоги за позовом вони вважають необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з тих підстав, що позивач в порушення умов договору отримав додатковий ключ до застрахованого автомобіля, який зберігав у бардачку автомобіля, а подальше ненадання всіх комплектів ключів стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також відповідач не погодився з нарахованими сумами інфляції, відсотків, пені, та моральної шкоди, оскільки такі вимоги суперечать нормам матеріального права та умов договору страхування. Враховуючи, що з представником відповідача дата судового засідання узгоджувалась, а клопотання не стосується поважності причини неявки і вказує виключно на намір представника вирішити питання щодо долучення чи спростування тих чи інших доказів, що має вирішуватись у судовому засіданні за явки представника та за його клопотанням, зважаючи також на те, що встановлення дати останнього запуску двигуна автомобіля жодного відношення до предмету спору не має та згідно ст.58 ЦПК України не є належним доказом у даній справі, та до клопотання не надано жодного підтверджуючого доказу як направлення будь-яких запитів, так і поважності причини неявки, причину неявки представника відповідача судом визнано неповажною. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України щодо строку розгляду справи та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Вислухавши представника позивача адвоката [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 26.11.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №533/15-Т/Х/01, за яким було застраховано майнові інтереси страхувальника автомобіля «BMW», модель «Х5», 2012 року випуску, р/н [NUMBER], ліміт відповідальності становить 2 544 000 (два мільйони п'ятсот сорок чотири тисячі) гривень 00 коп. Відповідно до п.12.1 Договору розмір фрашизи за ризиком «викрадення» складає 124 800 гривень, що складає 5% від страхової суми. Отже, сума страхового відкодування за ризиком «викрадення» складає: 2544000 - 124800 = 2 419 200 (два мільйони чотириста девятданцять тисяч двісті) гривень 00 коп. 28.12.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про настання події за ризиком «викрадення» та повідомив, що 26.12.2015 року приблизно в 21:05 год. припаркував свій автомобіль біля бару, а вийшовши об 01:10 год., 27.12.2016 року виявив його зникнення. Листом від 07.04.2016 року, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відповідь офіційного дилера «BMW» в Україні, про отримання позивачем додаткового ключа до застрахованого автомобіля «BMW», модель «Х5», 2012 року випуску, р/н [NUMBER], мотивуючи, що внаслідок цього у автомобіля стало три ключі (до двох основних було додано додатковий), один із яких (пошкоджений) зберігався в автомобілі, що відповідач вважає порушеннями умов договору. На спростування вищезазначеного, позивачем було надано лист офіційного дилера BMW ДП ТОВ «ЕМЕРАЛЬД», Фірми «ЕМЕРАЛЬД МОТОРС» від 10.06.2016 року, з якого вбачається, що при придбанні додаткового ключа до автомобіля BMW усі попередні ключі були заблоковані, тобто активними ключами, за допомогою яких можливо було завести автомобіль залишились лише новий ключ та ключ пред'явлений при зверненні на сервіс. Блокування ключів виконано 16.12.2015 року, що підтверджується актом виконаних робіт №248971 від 16.12.2015 року. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що зберігання пошкодженого пульту керування у застрахованому транспортному засобі є порушенням п.24.2.4 Договору, який забороняє зберігати в атомобілі основний та додатковий ключі, оскільки пошкоджений та заблокований пульт керування не може вважатися ані основним, ані додатковим ключом, оскільки він був заблокований і користування ним за своїм призначенням неможливе. Згідно із положеннями ст.ст.979, 980 ЦК України, ст.ст.1, 4 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Таким чином, вимога щодо стягнення з відповідача страхової виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту №533/15-Т/Х/01 в розмірі 2 419 200 (два мільйони чотириста девятданцять тисяч двісті) гривень 00 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивачем також заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені у розмірі 0,01% та подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, неустойки згідно з ч.5 ст.10 закону «Про захист прав споживачів» із розрахунку з 03.03.2016 року до моменту ухвалення рішення. Зважаючи на те, що порушення прав позивача мало місце з моменту відомови у здійсненні страхового відшкодування, вказані вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені у розмірі 0,01% та подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення з моменту відмови у виплаті - 07.04.2016 року до дати ухвалення рішення, тобто по 22.06.2016 року включно, виходячи із наступного. Зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, а отже таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобовязання. За повідомленнями Державної служби статистики України, опублікованими в газеті "Урядовий кур'єр", індекс споживчих цін (індекс інфляції) у квітні 2016 року становив 103,5%, у травні 2016 року 100,1%. Таким чином середній індекс інфляції складає 103,5%*100,1%*100=103,6035%. Отже, сума страхової виплати за період з 07.04.2016 року по 22.06.2016 року зазнала інфляційних втрат у розмірі 2419200 грн. * 0,036035 = 87175 (вісімдесят сім тисяч сто сімдесят п'ять) гривень 87 коп., які підлягають стягненню із відповідача. При стягненні 3% річних від 2 419 200 (двух мільйонів чотирьохсот дев'ятнадцяти тисяч двухсот) гривень за період 07.04.2016 року по 23.06.2016 року суд виходить із розрахунку: 2419200,00 * 3%/366 * 78 = 15 467 (п'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 02 коп. Задовольняючи вимоги про стягнення пені у розмірі 0,01% за кожен день прострочення, суд виходить із того, що вказана санкція передбачена п.30.1 Договору, а отже підлягає стягненню із розрахунку: 2419200,00 * 0.01% * 78 = 18 869 (вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять) гривень 76 коп. Крім того, відповідно до ст.36.5 Закону №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Заперечень щодо необґрунтованості нарахування пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від відповідача не надходило, при цьому суд вважає вказані вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню із розрахунку: 2419200,00 * (22,00 * 2)%/366 * 78 = 226 849 (двісті двадцять шість тисяч вісімсот сорок дев'ять) гривень 58 коп. Суд відмовляє у стягненні неустойки згідно з ч.5 ст.10 закону «Про захист прав споживачів», оскільки між сторонами укладено договір майнового страхування, за умовами якого передбачена відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування, а тому вказаний закон в частині стягнення неустойки не поширюється на спірні правовідносини. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно статті 22 Закону України Про захист прав споживачів, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, у відповідності до ст.711 ЦК України, шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недолік, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Згідно ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК України (глава 82) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ([PERSON] змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року N 5), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суду не надано жодного доказу завдання позивачеві моральної шкоди в результаті винних дій відповідача, тому таке ствердження позивача носить характер припущення, на якому не може ґрунтуватися рішення суду. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Також суд звертає увагу, що між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом №85/96-ВР та ЦК України, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди, при цьому в укладеному договорі можливість відшкодування моральної шкоди не передбачається. За таких обставин вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 890 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривень 00 копійок, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial