Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем ВАТ Шахта "Красноармійська-Західна №1", яке у теперішній час перейменоване у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», він перебував у трудових відносинах з 1.10.2003 року по 27.10.2009 року, та з 2.11.2009 року по 17.04.2013 року. Прийнятий був на роботу гірничим робітником очисного забою 4 розряду Наказом №2921к від 13.10.2003 року. Переведений підземним гірничим робітником очисного забою 5 розряду підземним Наказом №1799к від 9.06.2004 року. Звільнений позивач був на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Під час виконання ним трудових обовязків 18.12.2012 року з ним стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом. 18.12.2012 року позивач працював у першу зміну. Отримав наряд на кріплення нижнього сполучення 7-ї південної лави блока 6, ремонт та обслуговування комплексу ДМ і лавного конвеєра SZK 190/800. О 9 годині з незакріпленого простору крівлі між консолями секцій №148-№149 випав кусок породи шириною 0,3 м і вдарив його по лівій кісті. Після травмування перебував на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні Димитровської центральної міської лікарні з 18.12.2012 року по 8.01.2013 року з діагнозом: багато численна травма. Неповний травматичний відрив 2 пальця лівої кісті на рівні проксимального м/фалангового суглобу. Відкриті переломи в/з-с/з 4,5 пястної кістки лівої кісті зі зміщенням. Відкритий косий перелом середньої фаланги 3 пальця лівої кісті без зміщенням з частковим пошкодженням сухожилля розгинача. Після виписки зі стаціонару позивача направили на амбулаторне лікування до лікаря травматолога за місцем проживання. Амбулаторно лікувався з 9.01.2013 року. 11.04.2013 року був вперше оглянутий на МСЕК за трудовим каліцтвом 18.12.2012 року. Позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності вперше по трудовому каліцтву 18.12.2012 року (всього 55% разом, 20% повторно по трудовому каліцтву 23.10.1998 року). Вперше встановлено третю групу інвалідності. Визначена потреба у додаткових видах допомоги: медикаментозне, оперативне лікування за наслідками труд каліцтва 18.12.2012 року. За висновками про умови та характер праці позивачу протипоказана важка фізична праця, праця з механізмами, що рухаються, та праця у підземних умовах. 7.04.2014 року позивач був повторно оглянутий на МСЕК, підтверджено третю групу інвалідності на строк до 7.04.2016 року, встановлено всього 55% втрати професійної працездатності 35% повторно за трудовим каліцтвом 18.12.2012 року. Перебуваючи у лікарні внаслідок трудового каліцтва, паралельно позивач лікувався і через професійні захворювання. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.06.2015 року, мені встановлене професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше М-54.1.7. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого другого ст.) Захворювання професійне, встановлено вперше J44.8. 1.07.2015 року позивач був оглянутий на МСЕК, вперше за професійним захворюванням, повторно за професійним захворюванням. Йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю з 24.06.2015 року до 1.08.2016 року, що підтверджується довідкою МСЕК. За висновком про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, робота у неблагоприємних метеоумовах. Рекомендовані медикаментозне лікування за професійними патологіями, наслідкам трудового каліцтва, санаторно-курортне лікування по хронічному радикулітом. Постановою ВВД ФССвНВнВтПЗ України в м. Красноармійську позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації втраченого заробітку. Вважає, що умовами виробництва внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. Більше 26 років позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів, і як наслідок - підірвано його здоров'я. Увесь цей час він перебував у трудових відносинах з відповідачем, постійно працював в підземних умовах. Згідно пункту 17 акту розслідування професійного захворювання, потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 115,5 Вт (ПДР 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 49,5 Вт (ПДР 45 Вт), запиленість повітря робочої зони сягала 53,6 мг/м3 при ГДК 10 мг/м3, виробничий шум сягав 88дБА при ГДР 80дБА. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань виявились дані клінічного обстеження, інформація про умови праці, згідно якої він тривалий час працював в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактора важкість праці. Хворіти почав у 2009 році, стали непокоїти болі у поперековій області хребта, кашель. Проте на захворювання легенів спочатку не звертав увагу, лікував поперекові болі. Неодноразово лікувався протягом 2009-2013 років. Погіршення стану здоровя легенів відбулось у липні 2010 року, неодноразово лікувався стаціонарно та амбулаторно, що підтверджується копіями епікризів та виписками з амбулаторної картки. Спочатку лікувався амбулаторно: з 15.05.2009 року по 25.05.2009 року гостра правостороння люмбалгія. З 30.10-9.11.2009 року загострення попереково-хрестцового радикуліта, з 10.11.-16.11.2009 року продовження лікування амбулаторно. З 2.03.-15.03.2010 року амбулаторно лікувався з діагнозом: хронічний вертеброгенний попереково-хрестцовий радикуліт з вираженим больовим правостороннім корешковим, мязово-тонічним синдромом в стадії загострення. З 3.01.-17.01.2011 року амбулаторно лікувався у звязку із загостренням обструктивного захворювання легенів. Далі лікувався: з 5.09.-14.09.2011 року з радикулітом, з 1.02.-10.02.2012 року захворювання легенів, 24.09-5.10.2012 року радикуліт, 18.12.-8.01.2013 року травма, 18.03-15.04.2013 року загострення радикуліту, 8.07-22.07.2013 року захворювання легенів, 15.11.-29.11.2013 року радикуліт, і так далі протягом 2014-2016 років. 30.06.2016 року повторно оглянутий на МСЕК повторно. Позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю (30% попереково-хрестцовий радикуліт, 15% хронічний бронхіт, 15% трудове каліцтво 18.12.2012 року, 5% трудове каліцтво 23.10.1998 року) з 30.06.2016 року безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК. Рекомендовано медикаментозне лікування за професійним захворюванням та трудовими каліцтвами, санаторно-курортне лікування за попереково-хрестцовии радикулітом. Нагляд у невролога, терапевта, травматолога. У результаті захворювання позивач став відчувати болі у поперековому відділі хребта, які віддають у праву ногу, і зявляються, коли починає рухатись, став обмеженим в рухах. Через хронічний бронхіт в нього часті напади кашлю, через що відчуває слабкість. Позивач постійно проходить курс лікування для того, щоб якимось чином підтримати свій стан здоровя. У цей час йому не під силу ніякі навантаження. Усе це викликає моральні страждання. У теперішній час він хвора людина, практично не може обходитися без ліків. Вимушений постійно звертатися за допомогою до лікарів, проходити лікування в умовах стаціонару, але його стан здоровя не поліпшується, про що свідчить встановлення 60% втрати професійної працездатності за висновком МСЕК (без врахування 5% втрати професійної працездатності за труд каліцтвом 1998 року) та перебування у лікарнях протягом 2009-2016 років. Позивач отримує пенсію, щомісячні платежі на відшкодування шкоди, проте значна частина його доходів спрямована на підтримання його стану здоровя. Вартість лікування під час стаціонарного лікування відшкодовується Фондом, проте йому потрібно приймати ліки і поза перебуванням у лікарні. Коли працював на підприємстві, його праця була важка, але він міг заробляти гроші, яких йому вистачало для життя та для забезпечення своєї родини на належному рівні. Після встановлення стійкої втрати працездатності, Фонд виплачує щомісячну допомогу, розмір якої значно менше того заробітку, який він отримував до хвороби. Але він хотів би сам заробляти гроші, а не отримувати відсоток від заробітної плати, яку виплачує у теперішній час Фонд. Часті недомагання вплинули на характер позивача, що, в свою чергу, впливає на відносини у родині. Постійна необхідність покращувати своє почуття ліками додає неприємних відчуттів. До того ж лікування забирає у нього час, який би він міг приділяти своїй родині. Через теперішнє своє становище порушені його нормальні життєві зв'язки, позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. До захворювання життя позивача уклалося певним чином, і в ньому йому не доводилось настільки щільно приділяти увагу своєму здоровю. Тепер же звичайний уклад життя примусово змінився, йому не під силу фізичні навантаження, багато часу він проводить у лікарнях. Позивач одружений зі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Дружина є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою МСЕК, вона як інвалід потребує уваги позивача та допомоги. Окрім того, він доглядає за престарілою матірю [PERSON], якій на сьогоднішній день виповнилось 76 років. Позивач не може в повній мірі забезпечити догляд за матірю, бо сам хворий, і часто погано себе відчуває, що додає йому моральних страждань. Моральну шкоду, яка була завдана позивачу профзахворюванням, внаслідок якого він втратив здоров'я, оцінює в 70 000 грн. При цьому виходить з наступного: зазнає моральні страждання, пов'язані із тривалою хворобою та трудовим каліцтвом; у результаті захворювання він зазнає біль, розпач і переживання через свій стан здоров'я; негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача в рахунок відшкодуваня моральної шкоди в сумі 70000,00 гривень. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи буз його участі. На позовних вимогах наполягає. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» надав заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Надав суду заперечення на позовні вимоги в яких зазначив, що відповідно ч.З ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На його думку іншими обставинами, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди, є те, що за час роботи позивача на ПАТ «ШУ Покровське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки гігієни праці з боку адміністрації підприємства, що могло б сприяти виникненню професійного захворювання. Цей факт підтверджується останнім абзацом акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 червня 2015 року. Акт з розслідування професійного захворювання з висновками про те, що воно отримано позивачем на ПАТ «ШУ Покровське», виданий позивачу лише тому, що законодавство не передбачає можливості видачі такого акта іншим підприємством, яке не було останнім місцем роботи працівника, який отримав захворювання. Як вбачається із документів, які позивач додає до позову, в умовах шкідливого впливу він працював тривалий час на інших підприємствах ( 16 років). Іншими словами, характер професійного захворювання позивача (якому на час встановлення проф. захворювання було 53 років) вказує на те, що причини зменшення його працездатності накопичувалися у нього на протязі усієї трудової діяльності, а не лише на їх підприємстві. Також в позові [PERSON] вказує що він морально страждає від того, що не може працювати на шахті та вести звичайний спосіб життя і що це призвело до втрати ним нормальних життєвих звязків. Такий аргумент позивача відповідач вважає надуманим, так як після отримання [PERSON] професійного захворювання він отримує значну суму страхових виплат від фонду соц. страхування, пенсію за віком та пенсію за інвалідністю. Ніяких доказів того, з ким саме, коли та чому [PERSON] втрачені нормальні життєві звязки, позивач суду не надав. Крім того свої страждання позивач пояснює тим, що більше не зможе працювати в повну силу та буде хворіти усе життя, хоча втрата працездатності встановлена на строк до 01.08.16р. Представник відповідача вважає, що фактично позивач більш задоволений від свого життя після оформлення професійного захворювання ніж до цього. Із змісту позовної заяви та доданих до неї копії медичних документів витікає, що відповідач під час роботи вже мав такі захворювання, які перешкоджають продовженню роботи в умовах, які сприяють розвитку професійного захворювання, а саме - у позовній заяві [PERSON] вказує, що почав хворіти у 2009 році. Законодавством, зокрема ст. 169, 170 КЗпП України, ст. 17 ЗУ «Про охорону праці», наказом МОЗ від 21.05.2007р. №246 «Про затвердження порядку медичних оглядів працівників певних категорій», передбачено, що під час роботи працівники повинні проходити обовязкові попередні та періодичні медичні огляди. Із змісту цих нормативних актів також витікає, що медичні огляди проводяться з метою: - визначення стану здоровя працівника і можливості виконання без погіршення стану здоровя професійних обовязків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу; -своєчасного виявлення ранніх ознак гострих хронічних професійних захворювань, загальних та виробничо зумовлених захворювань у працівників; -вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу; Відповідно до вище вказаних норм законодавства, у разі виявлення ознак захворювань під час щорічного медогляду у період роботи, працівник підлягає переведенню на іншу роботу або звільненню із наданням встановлених законодавством пільг і гарантій. Громадянин [PERSON] не попередив підприємство та медиків про стан свого здоровя. Таким чином, не дав підприємству своєчасно попередити розвиток професійного захворювання. Зі змісту ч.З ст.23 випливає: розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Просить взяти до уваги те, що громадянин [PERSON]., маючи скарги на біль в попереку та кашель протягом 5-ти років, продовжував працювати в умовах, які викликають розвиток хвороби та погіршення стану його здоровя. Своєю бездіяльністю відповідач погіршив стан свого здоровя, та тим самим збільшив розмір моральної шкоди. До позову додана виписка з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, в якій вказано, що за результатами повторного медичного огляду [PERSON] має 5% втрати працездатності у звязку з виробничою травмою 17.04.98 року. Також до позову додана копія довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності за результатами огляду [PERSON]. Відповідно до цієї довідки ступінь втрати працездатності [PERSON] складає 65%. При цьому ці 65% складаються із 35% - попєреково-хрєстцовий радикуліт; 15% - бронхіт; 15%-тр. каліцтво 18.12.2012р і 5% - тр. каліцтво 23.10.98. Звертає увагу суду на те що на їх підприємстві позивач працював лише з 2003 року, а в 1998 [PERSON] працював на іншому підприємстві.. Також просить врахувати, що позивач не надає доказів того в якій частині його моральні страждання повязані з травмою 1998 року (не на їх підприємстві), а в якій частині - з професійним захворюванням яке встановлено у 2015 році. Крім того на теперішній час визначити рівень втрати професійної працездатності за сукупністю у позивача неможливо, оскільки довідка МСЕК видавалася Звагольскому на строк до 1.08.2016. На підставі вищенаведеного просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську, до судового засідання не зявився по невідомій причині, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 14.10.2003 року по 27.10.2009 року гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем у шахті; з 2.11.2009 року по 17.04.2013 року гірничим робітником очисного забою з повним робочим днем. Звільнений за п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.6-12) Згідно акту розслідування нещасного випадку, що стався 18.12.2012 р. о 9 год. 00 хв., затвердженого 21.12.2012 року, за формою Н-5, зі [PERSON] стався нещасний випадок 18.12.2012 року на ПАТ «ШУ «Покровське». Причинами нещасного випадку зазначені: невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обовязків. Комісія прийшла до висновку, що у відповідності до п. 15.1, пп.1 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, профзахворювань та аварій на виробництві» , даний нещасний випадок повязаний з виробництвом, та по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1 (а.с.13-16). Згідно акту від 17.06.2015р. розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за формою П-4, проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON]. Комісією встановлено, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора вугільний пил, важкість праці. Причина професійного захворювання: потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 115,5 Вт (ПДР 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 49,5 Вт (ПДР 45 Вт), запиленість повітря робочої зони сягала 53,6 мг/м3 при ГДК 10 мг/м3, виробничий шум сягав 88дБА при ГДР 80дБА (а.с.17-19). [PERSON] оглянутий 11.04.2013 року МСЕК та йому встановлено 55 % втрати працездатності, з яких: 35% - травма 18.12.21р., 20% - травма 23.10.1998р., третю групу інвалідності (а.с.21-22). [PERSON] оглянутий 7.04.2014 року МСЕК та йому встановлено 55 % втрати працездатності, з яких: 35% - травма 18.12.21р., 20% - травма 23.10.1998р., третю групу інвалідності (а.с.20). Згідно довідки МСЕК [PERSON] оглянутий 1.07.2015 року та йому встановлено по совокупності 65 % втрати працездатності з 24.06.2015р. по 01.08.2016 року, Дата перегляду 01.07.2016р. (а.с.25). Згідно довідки МСЕК від 30.06.2016р. [PERSON] встановлено по совокупності 65% втрати працездатності, з яких 30% - попереково-хрестций радикуліт, 15% - хронічний бронхіт, 5% -трудове каліцтво 23.10.98р., 15% - трудове каліцтво 18.12.12р. безстроково, та він не підлягає перегляду (а.с.27). В запереченнях на позовну заяву представник відповідача не звернув увагу на цю довідку, помилково вважаючи, що на даний час визначити рівень втрати професійної працездатності за сукупністю у позивача неможливо, оскільки довідка МСЕК видавалася [PERSON] на строк до 1.08.2016р., тому суд не приймає заперечення до уваги в цій частині. У довідці МСЕК за № 0605014 від 30.06.2016 року зазначено, що [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, причиною інвалідності є професійне захворювання, інвалідність встановлено безстроково, перегляду не підлягає, є пенсіонером за віком, рекомендовано нагляд у невропатолога, терапевта, травматолога (а.с.28). [PERSON] перебував на лікуванні у Димитрівській ЦМЛ з 18.12.12р. по 8.01.2013р. з приводу багато чисельної травми (а.с.29); на лікування у вузловій лікарні ст.. Красноармійськ (а.с.30); на стаціонарному лікуванні з 17.04.2015р. по 05.05.2015р. у ДУ «Інституті медицини праці НАМН України» з діагнозом:хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом захворювання професійне, встановлене вперше. Хронічний бронхіт ІІ ст.., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.. , захворювання професійне, встановлене вперше (а.с.31); на стаціонарному лікуванні у вузловій лікарні станції Красноармійськ з 18.05. по 28.05.2015р. (а.с.32); на стаціонарному лікуванні у вузловій лікарні станції Красноармійськ з 28.10. по 07.11.2015р. (а.с.33); на стаціонарному лікуванні у вузловій лікарні станції Красноармійськ з 28.08. по 07.09.2015р. (а.с.34);на стаціонарному лікуванні у ДСП Красноармійського району з 04.04. по 15.04.2016 року (а.с.35). Оглядом хірурга для МСЕК від 25.05.2016р. встановлено діагноз (мовою оригіналу) «последствие травмы на производстве в 2012 году ампутационная культа 11 пальца левой кисти на уровне н/з-с/з основной фаланги. Сросшиеся после МОС переломы 4,5 пястных костей. Сросшийся перелом с/ф 3 пальца левой кисти. Разгибательные контракуры межфаланговых суставов 4,5 пальцев левой кисти. Нарушение функции схвата левой кисти. Последствие производственной травмы 1998г. сросшийся перелом о/ф левой стопы» (а.с.36). Згідно виписки з амбулаторної картки [PERSON] в період з 2009 по 2015 роки перебував на амбулаторному лікуванні з приводу професійного захворювання та травми (а.с.38-39). Дружина позивача - [PERSON] є інвалідом 3 групи безстроково (а.с.42). Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. \~Відповідно до\~ст. 158 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд дійшов висновку про те, що професійне захворювання у позивача виникло в період роботи у відповідача, оскільки період його роботи у відповідача також можна вважати тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом вугільного пилу, важкістю праці, що є порушенням права позивача на безпечні і здорові умови праці, тому відповідач згідно із діючим законодавством повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасним випадком на виробництві, професійним захворюванням, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідачем не доведено, що професійне захворювання настало у позивача також в період його роботи на іншому підприємстві; не доведено також і дотримання вимог ст.ст. 153, 158 КЗпП України. Крім того, сам по собі факт втрати позивачем працездатності та вимушеність звертатися до лікувальних закладів, на думку суду, свідчить про його моральні страждання. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Також є безпідставними доводи відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. Відсоток втрати працездатності за травму, яка сталась з позивачем на іншому підприємстві 23.10.1998р., становить 5 %, яку суд при визначенні розміру моральної шкоди не враховує, а враховує 30% - попереково-хрестций радикуліт, 15% - хронічний бронхіт, 15% - трудове каліцтво 18.12.12р., всього 60 %. Доводи представника відповідача про те, що фактично позивач більш задоволений від свого життя після оформлення професійного захворювання ніж до цього не заслуговують на увагу, оскільки людині, якій встановлено загальний відсоток втрати працездатності у розмірі 65 % . При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні, можливість відновлення стану здоровя. Щодо доводів представника відповідача про те, що при медичних оглядах [PERSON] не повідомив про стан свого здоровя, тим самим не дав підприємству своєчасно попередити розвиток професійного захворювання. Так, статті 169, 170 КЗпП України, стаття 17 Закону України «Про охорону праці» не знімають обовязку з власника підприємства вживати заходи для забезпечення безпечних умов праці. Відповідно до частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 3\~ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. \~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ч.1\~ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року\~з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial