Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності жилим приміщенням шляхом її вселення до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], а також шляхом зобов'язання відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні місцями загального користування. Крім того, просить суд виселити зі спірної квартири відповідача [PERSON], а також стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати, а саме: 243,60 грн. - судовий збір, 400,00 грн. - витрати на правову допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, їй, на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS], співвласником якої є також відповідач [PERSON] Ще до прийняття нею спадщини, до складу якої входила 1/3 частина вказаної квартири, в спірній квартирі була зареєстрована донька відповідача [PERSON] - відповідач [PERSON], яка без її згоди вселила в спірну квартиру свого чоловіка - відповідача [PERSON] Рішенням суду від 04.07.2011р. усунено перешкоди у користуванні належним їй майном шляхом її вселення до спірної квартири. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2011р. встановлено порядок користування вказаною квартирою, та виділено їй в користування кімнату, площею 16,5 кв.м. За рішеннями суду її неодноразово було вселено до спірної квартири, але відповідачі продовжують чинити їй перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою, змінюють замки на вхідних дверях, не дають користуватися місцями загально користування: кухнею, ванною кімнатою, туалетом, на дверях яких встановили замки. Крім того, вселення відповідача [PERSON], який є тимчасовим мешканцем, відбулось без її згоди, на підставі чого просить суд ухвалити рішення, яким виселити останнього зі спірної квартири. В ході розгляду справи відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом, у якому просять суд ухвалити рішення, яким виселити позивача зі спірної квартири, та стягнути з позивача понесені ними судові витрати. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідачі посилаються на те, що, позивач навмисно провокує скандали, робить неможливим сумісне її проживання з відповідачами, що є підставою для її виселення згідно ст.116 ЖК України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зустрічний позов не визнала, посилаючись на те, що її виселення суперечить вимогам чинного законодавства. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, та, в обґрунтування своїх заперечень суду пояснила, що ніяким чином вона не перешкоджає позивачу у проживанні в спірній квартирі, тому відсутні підстави для вселення позивача. В обґрунтування зустрічних позовних вимог суду зазначила, що, позивач навмисно провокує скандали та робить неможливим її сумісне проживання з відповідачами в спірній квартирі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, та, в обґрунтування своїх заперечень суду пояснила, що, відповідачі не чинять перешкод у користуванні позивачем спірною квартирою, а саме кімнатою, що належить позивачці. При цьому, так як відповідачі особисто сплачують усі комунальні послуги, вони дійсно перешкоджають позивачу у користуванні ванною кімнатою, туалетом, кухнею. Крім того, відповідач [PERSON] був вселений до спірної квартири за згодою колишнього власника спірної квартири -[PERSON] При цьому, позивач у вказаний період не являлась співвласником спірної квартири. В обґрунтування зустрічних позовних вимог суду зазначила, що, позивач провокує скандали та робить неможливим її сумісне проживання з відповідачами в спірній квартирі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом в ході розгляду справи позивач [PERSON] є власником 1/3, а відповідач [PERSON] 2/3 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2011р. (а.с.61-62) встановлено порядок користування позивачкою [PERSON] квартирою [ADDRESS], та, виділено останній в користування кімнату розміром 16,5 кв.м. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Разом з цим, як вбачається з листів, направлених Заводським РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та Дніпродзержинським МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на адресу позивача, остання 25.02.2014р. та 03.06.2014р. зверталась до правоохоронних органів з приводу захисту права власності, а саме з приводу перешкоджання їй відповідачами [PERSON] та [PERSON] у користуванні 1/3 частиною квартири [ADDRESS]. Згідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З вищенаведеного суд вбачає, що, являючись власником 1/3 частини спірної квартири, якому рішенням суду виділено в користування кімнату розміром 16,5 кв.м., позивач, на підставі ст.ст.316, 317, 319, 321, 358 ЦК України має право користуватись вказаною кімнатою за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що, будучи обмеженою відповідачами у реалізації свого права на користування належною кімнатою, позивач має право на захист свого порушеного права у судовому порядку шляхом вселення останньої до квартири [ADDRESS]. При цьому, згідно роз'яснень, наданих у п.14 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно роз'яснень, наданих у п.6 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» N 7, від 04.10.1991, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Як зазначено у п.10 Постанови Кабінету Міністрів України N 572 від 08.10.1992р. «Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (Порядок надання наймачам одноквартирних будинків і квартир будинків, включених до планів ремонту, і компенсації за непроведений ремонт, Порядок участі в організації та фінансуванні ремонту приватизованих житлових будинків їх колишніх власників, Порядок визначення коефіцієнтів споживчої якості квартир (будинків), що підлягають приватизації, Порядок виплати грошової компенсації наймачам за заміну займаних квартир на квартири меншою площею, Правила користування приміщеннями житлових будинків), мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням. Як пояснила суду відповідач [PERSON], вона дійсно перешкоджає позивачу у користуванні підсобними приміщеннями: ванною кімнатою, туалетом, кухнею, оскільки особисто сплачує вартість комунальних послуг. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позивач, яка, є співвласником спірної квартири, має право на користування підсобними приміщеннями і обладнанням спірної квартири, та, як наслідок, має право на захист порушеного права щодо користування підсобними приміщеннями шляхом зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні підсобними приміщеннями у спірній квартирі: ванною кімнатою, туалетом, кухнею. Щодо позовних вимог позивача в частині виселення відповідача [PERSON] - суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, відповідач [PERSON] є чоловіком відповідачки [PERSON], яка є донькою співвласника вищевказаної квартири - відповідача [PERSON] При цьому, відповідач [PERSON] проживає в спірній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини визнані сторонами, та, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З вищевикладеного суд вбачає, що, відповідач [PERSON], згідно ч.2 ст.64 ЖК України, є членом сім'ї відповідача [PERSON], та, на підставі ст.156 ЖК України користується жилим приміщенням, що належить співвласнику спірної квартири - відповідачу [PERSON] При цьому, будь-яких доказів тому, що, відповідач [PERSON] мешкає у виділеній в користування позивачу кімнаті розміром 16,5 кв.м. - матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що, відповідач [PERSON] мешкає у спірній квартирі за згодою співвласника спірної квартири - відповідача [PERSON], суд приходить до висновку, що, позовні вимоги позивача в частині виселення відповідача [PERSON] зі спірної квартири - є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. При цьому, задовольняючи первинний позов частково, суд також вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме: 243,60 грн. - судовий збір, 400,00 грн. - витрати на правову допомогу. Щодо зустрічних позовних вимог - суд дійшов наступного висновку. Як зазначають відповідачі в обґрунтування зустрічних позовних вимог, позивач навмисно провокує скандали, робить неможливим сумісне її проживання з відповідачами, що є підставою для її виселення згідно ст.116 ЖК України. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, Як зазначено у роз'ясненнях, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником 1/3 частини спірної квартири, та, за рішенням суду має право користуватись кімнатою площею 16,5 кв.м, а також підсобними приміщеннями спірної квартири. При цьому, будь-яких фактичних даних, та відповідних їм доказів, які б давали право суду обмежити позивача у здійсненні ним права власності на частину спірної квартири - відповідачі суду не навели та, відповідно, не надали, що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що, зустрічний позов є необгрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial