Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові посилається на те, що [PERSON] (позивач) і [PERSON] (відповідач) перебували в шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя в них не склалося, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення, їх шлюб було розірвано; їх діти після розлучення батьків залишилися мешкати зі своєю матір`ю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні не приймав. Позивач вимушений був звертатися до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до їх повноліття, судовим наказом такі аліменти з відповідача було стягнуто, аліменти виплачувалися, заборгованості немає. Зараз один із синів ( [PERSON] ) відповідача вже повнолітній і навчається на першому курсі денного відділення за державним замовленням у відокремленому підрозділі «Дніпропетровський фаховий коледж інженерії та педагогіки Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» з 15 вересня 2020 року, позивач матеріально погано забезпечена. Відповідач є працездатним та має можливість надавати допомогу. Позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] на час його навчання в розмірі ј частки всіх видів його доходів щомісячно до досягнення сином 23 років, задовольнивши позов. Представником позивача до суду було подано заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Надав до суду відзив у якому з позовом частково погодився, однак просив стягувати з нього аліменти на утримання [PERSON] на час його навчання в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, оскільки судовим наказом від 21 квітня 2020 року з нього вже стягуються на даний час аліменти на його іншого сина [PERSON] , а тому, просив ухвалити рішення по закону. Суд вважає можливим розгляд справи за вище вказаних обставин. З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] (позивач) і [PERSON] (відповідач) перебували в шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя в них не склалося, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення, їх шлюб було розірвано; їх діти після розлучення батьків залишилися мешкати зі своєю матір`ю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні не приймав. Позивач вимушений був звертатися до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до їх повноліття, судовим наказом Дніпропетровського районного суд Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року з\~ [PERSON] \~-\~( [INFO] ,\~ІПН:\~ [NUMBER] )\~на\~користь\~ [PERSON] \~\~( [INFO] ,\~ІПН: [NUMBER] )\~аліменти\~в\~розмірі 1/3\~частки\~заробітку\~(доходу),\~але\~не\~менше 50%\~(п`ятдесяти\~відсотків)\~прожиткового\~мінімуму\~для дитини\~відповідного\~віку та\~не\~більше десяти\~прожиткових\~мінімумів\~на дитину\~відповідного\~віку, щомісяця, на утримання дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дітьми повноліття, а саме сина [PERSON] , [INFO] до 30.06.2025\~року та сина [PERSON] , [INFO] , до 03.01.2021 року., аліменти виплачувалися, заборгованості немає. Зараз один із синів ( [PERSON] ) відповідача вже повнолітній і навчається на першому курсі денного відділення за державним замовленням у відокремленому підрозділі «Дніпропетровський фаховий коледж інженерії та педагогіки Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» з 15 вересня 2020 року, позивач матеріально погано забезпечена. Відповідач є працездатним та має можливість надавати допомогу, за судовим рішення (судовий наказ) платить інші аліменти. Позивач сама займається надання допомоги сину у зв`язку навчанням, має скрутне матеріальне становище, відповідач самостійно в добровільному порядку на утримання цього сина належну матеріальну допомогу не надає. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що зараз відповідно до довідки № 85 від 04 лютого 2021 року [PERSON] дійсно на сьогодні навчається на першому курсі денного відділення за державним замовленням у відокремленому підрозділі «Дніпропетровський фаховий коледж інженерії та педагогіки Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» з 15 вересня 2020 року, термін навчання до 30 червня 2023 року. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] зараз повнолітній, мешкає в с. Новоолександрівка, Дніпропетровська область Дніпропетровський район з матір`ю, фактично не має свого постійного доходу крім допомоги матері, фактично знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач виплачував аліменти на утримання дітей на їх користь в добровільному порядку, офіційно працює, має доходи; суд враховує і те, що відповідач бажає виплачувати аліменти цьому сину і за рішенням суду і добровільно, працює, також тяжке матеріальне становище, але в змозі виплачувати вказані позивачем аліменти. Син відповідача також має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] на час його навчання в розмірі ј частки всіх видів його доходів щомісячно до досягнення сином 23 років, але не в заявленій сумі щомісячно до закінчення навчання або досягнення 23 років, а в розмірі 1/6 частки заробітку відповідача, оскільки з відповідача судовим наказом Дніпропетровського районного суд Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року з\~ [PERSON] \~-( [INFO] ,\~ІПН:\~ [NUMBER] )\~на\~користь\~ [PERSON] \~( [INFO] ,\~ІПН: [NUMBER] )\~\~стягуються аліменти\~в\~розмірі 1/6\~частки\~заробітку\~(доходу),\~\~але не\~менше\~50%\~(п`ятдесяти\~відсотків)\~прожиткового\~мінімуму\~для дитини\~відповідного\~віку та\~не\~більше десяти\~прожиткових\~мінімумів\~на дитину\~відповідного\~віку, щомісяця, на утримання дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, а також відповідач не заперечує проти часткового задоволення про що суду надано належне документальне підтвердження. Вказане свідчить про неможливість надання матеріальної допомоги позивачу в заявленій сумі, а закон передбачає стягнення таких аліментів в разі можливості їх надання. Суд враховує при цьому прожитковий мінімум в країні для працездатних осіб, а також те, що такі витрати (на аліменти на період навчання) повинна нести і мати позивача, а виходячи з рівності батьків в обов`язках по відношенню до утримання своїх дітей, то половина таких витрат повинна нести і мати. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача чи їх дитини. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдача (крім передбачених законом, зазначених в позові) відносно аліментів, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог, неможливість сплати аліментів - є припущенням. \~ \~ \~ \~Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідача з частиною позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. \~ \~ \~ \~Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина з 22 лютого 2021 року. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як роз`яснено у п.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що позивач не працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу зараз не отримує, інших джерел доходу не має, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення. \~ \~ \~ \~У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] звільнена від сплати судового збору, не сплатила вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. (на час подання позову). Частиною 1\~статті 185 СК України\~\~передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки\~Сімейний Кодекс України\~виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків.\~\~Вищезазначене підтверджено і доведено доказами.\~\~ Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що син відповідача продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі, при цьому він не має часу на працевлаштування і потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, а також враховуючи майновий стан відповідача, що він є працездатним та відсутність хронічних хвороб, відтак суд приходить до висновку, що аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку доходу відповідають потребам [PERSON] у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу, тому суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення даного позову. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з [PERSON] -\~ ( [INFO] , \~ІПН:\~ [NUMBER] )\~на користь\~ [PERSON] \~( [INFO] ,\~ІПН: [NUMBER] )\~аліменти на утримання повнолітньої дитини, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від всіх його видів доходу щомісяця, починаючи стягнення з 22 лютого 2021 року та до закінчення навчання, але не більш як до 23-річного віку,\~допустити негайне\~виконання рішення\~в межах\~суми платежу\~за один\~місяць,\~стягнути з\~ [PERSON] \~в дохід\~держави судовий\~збір в\~розмірі 908\~грн.,\~в задоволенні\~ж решти\~позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання слід відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial