Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування позовних вимоги вказав, що 24.04.2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON]. було укладено договір про іпотечний кредит №2224, згідно якого відповідач отримав для перекредитування кредиту отриманого в АТ «УкрСиббанк» у розмірі 690640,00 грн. на 120 місяців з терміном останнього повернення кредиту не пізніше 21.04.2013 року із сплатою 18% річних. Відповідно до умов договору, позичальник зобовязаний в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом у строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 690640,00 грн. У забезпечення виконання зобовязань між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №1 від 24.04.2013 року, також між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №2 від 24.04.2013 року. У порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 06.07.2016 р. має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 468175,92 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 358500,87 грн., за відсотками 109675,05 грн.. З урахуванням уточнених вимог просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитом у розмірі 579320 грн. 49 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 358500 грн. 87 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 109675 грн. 05 коп., індексу інфляції у розмірі 93471 грн. 72 коп., 3 % річних у розмірі 17672 грн. 85 коп., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], та окремо солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 579320 грн. 49 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 358500 грн. 87 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 109675 грн. 05 коп., індексу інфляції у розмірі 93471 грн. 72 коп., 3 % річних у розмірі 17672 грн. 85 коп. та судовий збір. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, наданих ним у своїх запереченнях. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов′язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов′язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 24.04.2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON]. було укладено договір про іпотечний кредит №2224, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 690640,00 грн. на 120 місяців з терміном останнього повернення кредиту не пізніше 21.04.2013 року із сплатою 18% річних, що підтверджується меморіальним ордером №80247910 від 24.04.2013 року . Згідно п. 2.1. договору відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені Договором повернути кредит, виплатити банку проценті за користування кредитом інші передбачені договором платежі. Відповідач [PERSON] порушила зобовязання за кредитним договором і станом на 06.07.2016 р. має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 468175,92 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 358500,87 грн., за відсотками 109675,05 грн.., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. На підставі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості по тілу кредиту, відсотках, що утворилася у відповідача. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Таким чином, судом встановлено та доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] порушила умови договору у звязку із чим, у неї станом на 06.07.2016 р. виникла заборгованість за кредитом у розмірі 468175,92 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 358500,87 грн., за відсотками 109675,05 грн.., та яка на час розгляду справи не погашена, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та 3% річних за невиконання зобовязань, суд враховує наступне. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року За змістом\~статті 552,\~частини другої статті 625 ЦК\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми зобовязання. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції станом на 10.05.2017 року у розмірі 93471,72 грн. та 3% річних у розмірі 17672,85 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. В частині вимог солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд вважає що дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що у забезпечення виконання зобовязань з між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №1 від 24.04.2013 року. Також між позивачем та [PERSON] укладено інший договір поруки №2 від 24.04.2013 року. Відповідно до п. 2.1, 2.2 якого поручителі та боржник відповідають перед кредитором (позивачем) як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Суд звертає увагу на те, що згідно умов договору поруки поручителі [PERSON] та [PERSON] не несуть між собою солідарної відповідальності. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пункт 10.1.1 договору поруки №1 від 24.04.2013 року та №2 від 24.04.2013 року передбачає, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання, та діє протягом 30 років з моменту підписання договору, але в будь-якому разі до повного виконання зобовязання за кредитним договором та зобовязань поручителя за цим договором.. У п. 10.1.2 договору поруки визначено застосування позовної давності тривалістю у 30 років. Суд звертає, увагу, що строк дії основного зобовязання за договором про іпотечний кредит №2224 від 24.04.2013 року, встановлено до повного виконання зобовязання.(п. 11.1.1 договору) Дані договори поруки посвідчено підписами сторін. Частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~передбачено умови припинення порука. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Згідно чинного законодавства такі строки не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. У звязку із чим, застереження, що містяться у п.п. 10.1.1. та 10.1.2 з приводу застосування позовної давності тривалістю у 30 років та дії договору протягом 30 років, суперечить вимогам ст. 559 ЦК України та є несправедливим. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, це передбачено ст.ст. 251, 252 ЦК України. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.\~Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14. Як установлено судом, відповідач [PERSON] первинно взяла на себе зобов'язання повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені кредитним договором. Повернення суми кредиту згідно п. 3.3.2 договору про іпотечний кредит №2224 від 24.04.2013 року здійснюється за графіком платежів. Позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в розмірі 12368,50 грн. шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок. Перший ануїтетний платіж позичальник сплачує до 31.05.2013 року, в подальшому - не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, наступним за звітним. Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобовязань. Таким чином строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з\~\~ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання\~ цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Як вбачається з умов договору про іпотечний кредит №2224 від 24.04.2013 року, починаючи з 31 травня 2013 року чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, наступним за звітним, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом\~шести місяців\~від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя\~(друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги),\~якщо кредитор не предявить позову до поручителя\~(третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. \~Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений,\~припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14. Так, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за про іпотечний кредит №2224 від 24.04.2013 року 16.08.2016 року, термін виконання основного зобовязання встановлено до остаточного виконання позичальником зобовязань, відповідну умову містить і договір поруки, умови виконання зобовязання визначені графіком погашення кредиту та сторонами узгоджено порядок та умови банку направлення вимоги поручителю щодо виконання зобовязань. З матеріалів справи, вбачається, що позивачем поручителям [PERSON], [PERSON] було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту за адресою їх мешкання: а саме м.Донецьк, вул. Театральний, 24/17. Суд звертає увагу, що м.Донецьк, відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція, а тому здійснення поштового відправлення до даного населеного пункту на даний час не здійснюється, що ставить під сумнів надані позивачем копії курєрської доставки. Разом з тим пред'явленням вимог до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимог до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.\~ Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит №2224 від 24.04.2013 року проведеним у період з 24.04.2013 року по 16.06.2016 року відповідачем [PERSON] у період з квітня 2013 року по 30.11. 2014 року здійснювалось погашення кредиту. Останній платіж відповідачем в рахунок погашення основної суми боргу здійснено 03.10.2014 року у розмірі 11362,64 грн та в рахунок погашення відсотків здійснено 01.12.2014 року у розмірі 387,07 грн. Таким чином, у порушення умов договору та графіку погашення кредиту, відповідач [PERSON] починаючи з січня 2015 року припинив виконання зобовязань за кредитним договором, та стягненню з поручителів підлягає період у шість місяців, який передує до дати звернення до суду із відповідною вимогою, з урахуванням того, що позивач просив стягнути заборгованість станом на 06 липня 2016 року, тобто за період з 16 лютого 2016 року по 06 липня 2016 року . Так, оскільки відповідачем [PERSON] останній платіж здійснено у грудні 2014 року, то як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості у період з грудня 2014 року по лютий 2016 року погашень не здійснювалось, а тому для розрахунку заборгованості, що підлягає стягненню з поручителів, суд вважає період з лютого 2016 року по липень 2016 року у розмірі, що визначений графіком платежів та наведеній у розрахунку. За період з лютого 2016 року по липень 2016 року сума, яка підлягає стягненню складає: за тілом кредиту 29318,60 грн., за відсотками 19768,70 грн. Що стосується стягнення з поручителів суми індексації та 3% річних, то суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, за період з лютого 2016 року по травень 2017 року у розмірі: індекс інфляції за тілом кредитом 34266,37 грн., індекс інфляції за відсотками 5007,48 грн.; 3% річних : за тілом кредитом 7655,12 грн., за відсотками 1104,50 грн. Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість договором про іпотечний кредит №2224 від 24.04.2013 року за період з 24.04.2013 року по 06.07.2016 року у розмірі 579320,49 коп., яка складається із складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 358500 грн. 87 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 109675 грн. 05 коп., індексу інфляції у розмірі 93471 грн. 72 коп., 3 % річних у розмірі 17672 грн. 85 коп.; солідарно з [PERSON] та [PERSON] стягненню підлягає заборгованість за період з 16 лютого 2016 року по 06 липня 2016 року у розмірі 97120 грн. 77 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 29318 грн. 60 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 19768 грн. 70 коп., індексу інфляції за період з 16.02.2016 року по 10.05.2017 року у розмірі 39273 грн. 85 коп., 3 % річних за період з 16.02.2016 року по 10.05.2017 року у розмірі 8759 грн. 62 коп.; та солідарно з [PERSON] та [PERSON] стягненню підлягає заборгованість за період з 16 лютого 2016 року по 06 липня 2016 року у розмірі 97120 грн. 77 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 29318 грн. 60 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 19768 грн. 70 коп., індексу інфляції за період з 16.02.2016 року по 10.05.2017 року у розмірі 39273 грн. 85 коп., 3 % річних за період з 16.02.2016 року по 10.05.2017 року у розмірі 8759 грн. 62 коп. В частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 24.04.2013 року по 16.02.2016 року з [PERSON] та [PERSON] слід відмовити у звязку із припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя згідно договору поруки №1 від 24.04.2013 року та №2 від 24.04.2013 року. На підставі\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 8689 грн. 81 коп. покласти на відповідачів, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаних вимог закону з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2411 грн. 13 коп. з кожного.

Outcome: partial