Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» ( далі ТОВ «Логістик МТС» ) про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі посилаючись на те, що з 03 липня 2017 року по 09 лютого 2018 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Логістик МТС». У день звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2017 року по 01 березня 2018 року, компенсацію за невикористану відпустку , а всього 14 110 грн. 78 коп. Просив стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за затримку розрахунку виходячи з середньоденного розміру заробітної плати у розмірі 148, 06 грн., починаючи з 09 лютого 2018 року . Ухвалою суду від 27 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження та витребувано у ТОВ «Логістик МТС» довідку про розмір заборгованості по заробітній платі позивача, довідку про розмір середньомісячної заробітної плати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність , позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач ТОВ «Логістик МТС» у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 03 липня 2014 року по 09 лютого 2018 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Логістик МТС» ( а.с. 10-11). Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Особлива сумлінність є необхідною при розгляді трудових спорів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руотоло проти Італії»). Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Також суд вказав, що Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/»законні сподівання» вчиняти певні дії. У справі «Кечко проти України», суд зазначив, що «поняття власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатися як «майнові права», і таким чином, як «власність» і цілях вказаного положення. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 22 серпня 2018 року № 4614, за 4 квартал 2017 року ТОВ «Логістик МТС» нараховано позивачу заробітну плату у розмірі 21 382 грн. 26 коп., з яких виплачено 17 871 грн. 26 коп., різниця складає 3 511 грн. За 1 квартал 2018 року ТОВ «Логістик МТС» нараховано позивачу заробітну плату у розмірі 12 164 грн. 06 коп., з яких виплачено 2 825 грн. 55 коп., різниця складає 9338 грн. 51 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 849 грн. 51 коп. ( із розрахунку 3 511 грн. + 9338 грн. 51 коп.) Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості у розмірі 14 110 грн. 78 коп., то в цій частині позивачем не надано суду доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що позивачеві не були виплачені належні йому суми в день звільнення, тому на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Доказом на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем є відомості з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 22 серпня 2018 року № 4614, проте вирахувати середній розмір заробітної плати з даної довідки не вбачається можливим. Судом приймались міри щодо витребування у відповідача довідки щодо розміру середньої заробітної плати позивача, проте такі відомості до суду не надійшли. Враховуючи інтереси позивача щодо захисту його порушених прав, суд приходить до висновку щодо можливості провести розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з мінімального розміру заробітної плати , встановленого законодавством України за відповідний період, адже згідно до статті 3-1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно до статті 3 цього Закону мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено такий розміри мінімальної зарплата з 01 січня 2018 року - 3723 грн. З 09 лютого 2018 року позивачем припинені трудові відносини, в день звільнення розрахунок по заробітній платі не проведений, а тому з 09 лютого по 18 вересня 2018 року нараховується середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за робочі дні: лютий - 14 днів, березень - 21 день, квітень - 19 днів, травень - 21 день, червень - 20 днів, липень - 22 дні, серпень - 22 дні, вересень - 12 днів, а всього 171 робочий день. Враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 р. № 100, розмір середньої денної заробітної плати складає: 3723 грн. + 3723 грн. = 7446 грн.: 44 робочі дні = 169 грн. 22 коп. 171 робочий день х 169,22. грн. = 28 936 грн. 62 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 110 грн. 78 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28 936 грн. 62 коп. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації за час вимушеного прогулу відмовити за недоведеністю. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 740 грн. 80 коп.

Outcome: partial