Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому посилається на те, що 07.11.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №135251/30/к1, за умовами якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 9 000,00 грн. строком на 12 місяців з 07.11.2012 по 07.11.2013, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28% на рік, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору - становить 38% на рік. Позичальник зобов'язання за договором виконує неналежним чином. Станом на 23.11.2015 загальна сума заборгованості становить 22 996,90 грн., яка складається з суми простроченої заборгованості по кредиту - 6 875,54 грн., простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам - 4 922,89 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення строку повернення кредиту згідно п.6.3. договору - 3 360,92 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом згідно п.6.2. договору - 1 774,02 грн., інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту - 5 163,53 грн., штрафу за невиконання умов п.5.2.4., 5.2.5. договору в розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання згідно п.6.4. договору - 900,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 07.11.2012 року укладено договір поруки №135251/30/пр., за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитодавцем за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором як солідарний боржник у повному обсязі. Позивач пред'являє вимоги до поручителя про стягнення заборгованості по нарахованим процентам в межах останніх 6 місяців за період з 29.05.2015 по 29.10.2015, що, на його думку, узгоджується з положеннями п.5.1. договору поруки та ч.4 ст.559 ЦК України, у розмірі 1 247,40 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом згідно п.2.1 договору поруки - 205, 72 грн., а всього 1 453,12 грн. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 22 996,90 грн., стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 1 453,12 грн., стягнути з відповідачів солідарно судові витрати у сумі 1218 грн. 02.02.2016 позивач письмовою заявою збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути зі [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 22 996,90 грн., з [PERSON] - 2 589,92 грн., що складається з заборгованості по нарахованим процентам за період з 29.05.2015 по 22.11.2015 у сумі 1 482,30 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом за період з 29.05.2015 по 22.11.2015 у сумі 1 107,62 грн., стягнути з відповідачів солідарно судові витрати у сумі 1218 грн. Представник позивач в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 07.11.2012 року між сторонами укладено кредитний договір №135251/30/к1, за умовами якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 9 000,00 грн. строком на 12 місяців з 07.11.2012 по 07.11.2013, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28% на рік, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору - становить 38% на рік. Відповідач [PERSON] своєчасно та у повному обсязі не виконав зобов'язання за договором, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.31-51), довідкою про рух коштів по рахунку (а.с.54). Станом на 23.11.2015 року позивачем нараховано заборгованість за договором у сумі 22 996,90 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 6 875,54 грн., простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам - 4 922,89 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення строку повернення кредиту згідно п.6.3. договору - 3 360,92 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом згідно п.6.2. договору - 1 774,02 грн., інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту - 5 163,53 грн., штрафу за невиконання умов п.5.2.4., 5.2.5. договору в розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання згідно п.6.4. договору - 900,00 грн. (а.с.52-53). Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню саме у цей строк. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача до відповідача [PERSON] в частині сплати заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 875,54 грн. та відсотками у сумі - 4 922,89 грн. повністю. Підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо стягнення зі [PERSON] інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту у сумі 5 163,53 грн. на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Разом із тим, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у іншій частині позовних вимог до [PERSON] з огляду на наступне. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно зі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач [PERSON] згідно копії паспорту (а.с.19-20) зареєстрований у [ADDRESS] Відповідно до Розпорядження Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Торез Донецької області відноситься до переліку таких населених пунктів. З письмових пояснень представника позивача (а.с.97-99) вбачається, що пеня та штраф боржнику нараховані після 14.04.2014 року. Таким чином, оскільки місце проживання відповідача зареєстроване в зоні АТО, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми пені та штрафу. Отже, зі [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 16 961,96 грн. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договором поруки (а.с.22-24) не встановлено строку закінчення договору. Пунктом 1.3. кредитного договору (а.с.7-11) встановлено настанням строку виконання зобов'язання в цілому - 07 листопада 2013 року. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження пред'явлення вимоги до поручителя про виконання зобов'язань за кредитним договором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, враховуючи, що протягом шести місяців з 07 листопада 2013 року до поручителя не було пред'явлено вимогу про виконання зобов'язань, забезпечених порукою, суд доходить висновку, що порука [PERSON] припинена в повному обсязі, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Суд дійшов такого висновку, застосовуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, про те, що аналіз частини 4 статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З огляду на викладене, у задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 898,37 грн. (а.с.6). На підставі викладеного,

Outcome: partial