Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 22.10.2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] та відповідача [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Тойота Лексус», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який належить йому на праві власності. Відповідно до постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова відповідач по справі визнаний винним у вчиненні ДТП. Відповідно до звіту спеціаліста № 639 від 11.01.2011 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля «Тойота Лексус», державний номер [NUMBER], 2001 року виготовлення, на момент ДТП 20.11.2010 року складає 10 044,39 грн. Відповідачем договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який би діяв на час ДТП не укладався. [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою про відшкодування шкоди завданої незастрахованим власником транспортного засобу. Позивачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в сумі 8 370,33 грн. та витрати на аварійного комісара в розмірі 736,70 грн., а всього 9107,03 грн. Відповідач добровільно завданні збитки не компенсував. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 9 107 гривень та судові витрати по справі в сумі 993,60 гривень. В судове засідання позивач та його представник адвокат [PERSON], не з'явились, представник позивача надав суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, та позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу без його участі, позов визнає частково. Визнає позовом в частині страхового відшкодування та витрат на послуги суб'єкта оцінки. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Згідно даної постанови 20 жовтня 2010 року о 20.00 годині 30 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER] на пр. Московському у м. Харкові на перехресті з вул. Енергетичною при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота Лексус», державний номер [NUMBER], що спричинило пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд вважає встановленим факт того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 20 жовтня 2010 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] відбулася з вини водія [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та іншим. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Тойота Лексус», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. Згідно звіту № 639 від 11 січня 2011 року про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля «Тойота Лексус», державний номер [NUMBER], 2001 року виготовлення, номер кузова [NUMBER] на момент ДТП 20.11.2010 року складає 10 044,39 грн. ( десять тисяч сорок чотири гривні 39 копійок ). Відповідно до положень ст. ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно положень ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 17 січня 2011 року [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою про відшкодування шкоди завданої незастрахованим власником транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Позивачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в сумі 8 370,33 грн., а також понесені витрати на проведення оцінки вартості ремонту в розмірі 736,70 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 407 від 02.02.2011 року та № 813 від 02.03.2011 року. Відповідно до положень ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося з листом до відповідача про компенсування витрат за завдано шкоду в добровільному порядку. Але завданні витрати не були відшкодовані відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку що позов в частині відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування обргунтований та підлягає задоволенню. Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. При вирішенні питання щодо судових витрат на правову допомогу, суд виходить з того, що ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки позивачем не надано розрахунку заявленої суми витрат на правову допомогу, з урахуванням часу, необхідного для підготовки позовної заяви та інших документів, суд вважає, що позов в цій частині необґрунтований та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial