Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним наказу про звільнення № 52 від 21.10.2015 р. та поновлення на роботі з 21.10.2015 р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачем були допущені грубі порушення процедури звільнення, а саме: йому не було запропоновано іншої роботи, яка малась на підприємстві на час його звільнення, крім того відповідачем були порушені вимоги ст. 43 КЗпП України. В ході розгляду справи позивачем були збільшені позовні вимоги, а саме позивач просив стягнути з дошкільного навчального закладу загального розвитку ясла - садок «Казка» Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14303,25 грн. За клопотанням сторін судом було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог - Нагірненську сільську раду Ренійського району Одеської області, а також в якості забезпечення доказів по справі були витребувані письмові докази. Позивач та його представник збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні пояснив, що його з посади сторожа дошкільного навчального закладу загального розвитку ясла - садок «Казка» Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області було звільнено незаконно. 04.09.2014 р. наказом № 38 його було прийнято на роботу до дошкільного навчального закладу загального розвитку ясла - садок «Казка» Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області на посаду сторожа за умови, що він пройде курси оператора на період опалювального сезону. В трудовій книжці є запис про те, що його було прийнято на посаду тимчасово, хоча згоди на тимчасове працевлаштування він не давав. 03.09.2015 р. було винесено наказ № 45, яким його було прийнято на посаду сторожа без зазначення «тимчасово». Тобто існує два накази про прийняття його на роботу на посаду сторожа дошкільного навчального закладу загального розвитку ясла - садок «Казка». 28.02.2015 р. йому було запропоновано написати заяву на прийняття на роботу «істопника» з наступним звільненням, однак він відмовився. 21.10.2015 р. його було звільнено у зв'язку із скороченням посади, іншої роботи йому не було запропоновано, хоча він є інвалідом третьої групи. Окремо позивач зазначив, що на даний момент на посаді сторожа працює чоловік завідувачки дошкільного навчального закладу загального розвитку ясла - садок «Казка». Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали частково. Вони не заперечували проти визнання наказу № 52 від 21.10.2015 р. про звільнення позивача незаконним та внесення змін до трудової книжки, однак заперечували проти поновлення його на роботі, оскільки позивач на даний час працевлаштований, також заперечували проти виплати середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Крім того представник відповідача [PERSON] позивач не бажав працювати в дошкільного навчального закладу загального розвитку ясла - садок «Казка», та на даний час він працевлаштований. Представник третьої особи [PERSON] підтримав позицію представників відповідача. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія трудової книжки [PERSON], серії [NUMBER], в якій є записи; № 3 від 04.09.2014 р. про прийняття [PERSON] на посаду сторожа ДНЗ ясла - садок «Казка» тимчасово (наказ № 38 від 04.09.2014 р.); № 5 від 03.09.2015 р. про прийняття [PERSON] на посаду сторожа ДНЗ ясла - садок «Казка» (наказ № 45 від 03.09.2015 р.); № 6 від 21.10.2015 р. про звільнення [PERSON] з посади сторожа ДНЗ ясла - садок «Казка» згідно п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України (наказ № 52 від 21.10.2015 р.); копія наказу по ДНЗ ясла - садок «Казка» Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області від 21.10.2015 р. № 21 про звільнення [PERSON] з посади сторожа у зв'язку із скороченням його посади згідно п. 1 ч. 1 ст. 40, 49-2 КЗпП України; копія наказу ДНЗ ясла - садок «Казка» Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області від 03.09.2015 р. № 45 про внесення змін до наказу № 38 від 04.09.2014 р., згідно якого були внесені зміни до наказу, у зв'язку з чим наказ було викладено у новій редакції; витяг з книги наказів в якій містися наказ від 21.08.2015 р. № 38 «Про скорочення штату працівників в ДНЗ ясла - садок «Казка»», згідно якого [PERSON] буде звільнено з 21.10.2015 р. у зв'язку із скороченням його посади (п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України), є запис про те, що [PERSON] 21.08.2015 р. з наказом ознайомлений; копія листа Одеського обласного комітету профспілки працівників освіти і науки України адресований начальнику відділу освіти молоді та спорту Ренійської РДА про результати перевірки за заявою [PERSON] по порушення вимог трудового законодавства від 09.11.2015 р.; витяг з протоколу № 30 зборів колективу членів профспілкового комітету від 23.03.2015 р. з розгляду заяви [PERSON] з питання прийняття його на посаду сторожа ДНЗ ясла - садок «Казка»»; копія протоколу виробничого збору ДНЗ ясла - садок «Казка»» № 1 від 03.02.2015 р., в ході якого була розглянути скарга [PERSON] на дії завідувачки ДНЗ ясла - садок «Казка»»; копія Інформації про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва праці, яка була подана 21.08.2015 р. ДНЗ ясла - садок «Казка»» до Ренійського районного центу зайнятості; копія акту по ДНЗ ясла - садок «Казка»» від 21.10.2015 р., яким засвідчено факт ознайомлення [PERSON] з наказом про звільнення, отримання [PERSON] трудової книжки та відмову [PERSON] від підпису про ознайомлення з наказом; копія акту по ДНЗ ясла - садок «Казка»» від 12.11.2015 р., згідно якого сільський голова запропонував [PERSON] повернутись на роботу на 0,5 ставки двірника; копія акту по ДНЗ ясла - садок «Казка»» від 18.11.2015 р., згідно якого [PERSON] не надав відповіді на запропоновану роботу 0,5 ставки двірника; копія наказу по ДНЗ ясла - садок «Казка»» від 02.02.2015 р. № 7 про внесення змін до штатного розпису на 2015 р.; копія штатного розпису на січень - лютий 2015 р., березень - серпень 2015 р., вересень - грудень 2015 р., вересень 2015 р., грудень 2015 р; довідка МСЕК від 18.08.2015 р., згідно якої [PERSON] встановлена 3 група інвалідності. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 04.09.2014 р. [PERSON] на підставі наказу № 38 було тимчасово прийнято на роботу до ДНЗ ясла - садок «Казка»» на посаду сторожа. 03.09.2015 р. було винесено наказ № 45 «Про внесення змін до наказу про прийняття на роботу [PERSON] на посаду сторожа від 04.09.2014 р. № 38, у зв'язку з чим наказ № 38 від 04.09.2014 р. викладено у новій редакції, а саме [PERSON] було прийнято на роботу сторожем з 04.09.2015 р. на 1 ставку з покладанням на нього повної матеріальної відповідальності за збереження матеріальних цінностей. В трудовій книжці міститься запис за № 5, який зроблено 03.09.2015 р. про прийняття [PERSON] на посаду сторожа ДНЗ ясла - садок «Казка»» (наказ № 45 від 03.09.2015 р.). 02.02.2015 р. наказом по ДНЗ ясла - садок «Казка»» № 7 було внесено зміни до штатного розпису ДНЗ «Казка» з 02.03.2015 р., а саме посаду сторожа у штатний розпис на 2015 р. внесено на 8 місяців. 21.08.2015 р. було винесено наказ № 38 «Про скорочення штату працівників в ДНЗ ясла - садок «Казка»», згідно якого бухгалтеру ДНЗ я/с «Казка» з 21.10.2015 р. необхідно внести зміни до штатного розпису з виведенням посади сторожа з річною заробітною платою та попередити сторожа [PERSON] про наступне звільнення з роботи з 21.10.2015 р., у зв'язку з скороченням його посади (п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України) та неможливістю його подальшого працевлаштування. Позивач ознайомлений з наказом 21.08.2015 р. під підпис, про що свідчить відповідний запис у книзі наказів. В той же день, відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, до державної служби зайнятості направлено інформаційну довідку про заплановане вивільнення працівника. У порушенні ч.ч. 2,3 ст. 49-2 КЗпП України позивачу не було запропоновано іншої роботи в тій же установі. 21.10.2015 р. було винесено наказ № 52 про звільнення [PERSON] з посади сторожа ДНЗ ясла - садок «Казка»», згідно п. 1 ч. 1 ст. 40, 49-2 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці за № 6. 09.11.2015 р. на підставі заяви [PERSON] Одеським обласним комітетом Профспілки працівників освіти і науки України було проведено перевірку дотримання завідувачем ДНЗ ясла - садок «Казка» норм КЗпП України та було виявлено ряд грубих порушень норм трудового законодавства України, в тому числі при звільненні [PERSON], а саме порушення вимог ст. 43 КЗпП України, оскільки подання про звільнення [PERSON] до виборного органу первинної профспілкової організації не подавалось та не розглядалось у присутності [PERSON] У зв'язку з тим, що відповідачем було грубо порушено вимоги ст. 43 та 49-2 КЗпП України, позивач просить визнати незаконним його звільнення, поновити на роботі та стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. Також позивач просить стягнути із відповідача на його користь судові витрати. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Ст.ст. 40 - 41 КЗпП України визначені підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до п. 19 Пленуму ВСУ постанови № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як було встановлено судом, позивача [PERSON] звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності штату (скороченням посади сторожа у ДНЗ ясла - садок «Казка», у зв'язку із обмеженим фінансовим бюджетом на 2015 р.). Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст. 64 ГК. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). При внесенні змін у штатний розпис повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення виборного органу первинної профспілкової організації про звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного характеру або зв'язку з ліквідацією, реорганізацією підприємства. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем, у встановлені законодавством строки,до виборного органу первинної профспілкової організації не було направлене подання про звільнення [PERSON], рішення про надання попередньої згоди на його звільнення первинною профспілковою організацією не виносилось, це питання у присутності [PERSON] не розглядалось, чим було порушено вимоги ст. 43 КЗпП України. Крім того, відповідно до матеріалів справи, 21.08.2015 р. позивача, під розпис, було повідомлено про звільнення з 21.10.2015 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України з посади сторожа ДНЗ ясла - садок «Казка», однак на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням, відповідачем не було запропоновано позивачу іншу роботу на тому самому підприємстві. Матеріали справи не містять докази того, що відповідач не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві. Згідно ч.ч.1,2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На день пред'явлення заяви про збільшення позовних вимог, позивач перебував у вимушеному прогулі 225 робочих днів, тобто з 21.10.2015 р. по 02.06.2016 р. (офіційно був працевлаштований). Відповідно виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: 932,24 грн. + 1292,59 грн. = 2224,83 грн. (фактична заробітна плата за останні два місяці роботи) : 35 днів (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 63,57 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) * 225 днів (кількість днів вимушеного прогулу) = 14303,25 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем грубо порушені норми діючого законодавства, що призвели до незаконного звільнення позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги є правомірними і законними, виходять із трудових правовідносин та підлягають задоволенню в частині визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд відмовляє виходячи з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, докази про понесення ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, в матеріалах справи відсутні. Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: partial