Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.03.2015 року приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г. на ім'я [PERSON] за спадковою справою № 67/2012 після смерті [INFO] [PERSON] В обґрунтування позову посилається на те, що він та [PERSON] були спадкоємцями майна його батька [PERSON] за законом. Разом з тим 02.03.2015 року приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г. на підставі заочного рішення Чигиринського районного суду від 21.01.2015 року на ім'я дружини спадкодавця [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 30 березня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] до нього про усунення від права на спадкування після смерті [PERSON] відмовлено. Посилаючись на те, що його відновлено у спадкових правах щодо спадкування частини майна після смерті [INFO] батька [PERSON], позивач просить визнати недійсним зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що його позбавили спадщини без його відома, а тепер він хоче відновити свої права і просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нотаріусом [PERSON] Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що позивач, якщо й має право на спадщину, то в розмірі 1/4 частини і то за умови, що він приїздив би до батька та ніс витрати на його лікування. Відповідач - приватний нотаріус Кашицька О.Г. в судове засідання не з`явилася, надавши суду пояснення, де позов не визнала, мотивуючи тим, що на час видачі свідоцтва про право на спадщину позивач, згідно до рішення Чигиринського районного суду від 21.01.2015 року, був усунутий від спадкування і єдиним спадкоємцем за законом була дружина спадкодавця, якій і було видано вказане свідоцтво. А тому вона діяла відповідно до закону. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Як встановлено судомі вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер [PERSON] (а.с.26). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило належне йому на праві власності майно. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є дружина спадкодавця [PERSON] та позивач, як його син. Факт звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття вказаної спадщини підтверджується матеріалами спадкової справи № 67/2012, де міститься заява позивача про прийняття спадщини після смерті [INFO] його батька [PERSON] від 05.09.2012 року (а.с.24). Відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 30 березня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення останнього від права на спадкування після смерті батька [PERSON] було відмовлено і зазначене рішення суду набрало чинності 10.08.2017 року (а.с.7-12). А відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судячи з вище вказаного судового рішення від 30.03.2017 року, [PERSON] померла [INFO] і спадкоємцем її майна за заповітом є відповідач. Також судом встановлено та вбачається з оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 67/2012, що на ім'я [PERSON] приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г. 02.03.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і який належав спадкодавцю [PERSON] на час його смерті на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.1979 року (а.с.37-38). Як передбачено ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Так, серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на ім'я якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права. Зокрема, підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним може бути оформлення його неуповноваженою на те посадовою особою; оформлення не за місцем відкриття спадщини; недодержання встановленої законом форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя тощо. При цьому, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. А відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 і ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З врахуванням того, що позивач за рішенням суду поновлений у своїх спадкових правах, то він нарівні з іншим спадкоємцем [PERSON] має право на 1/2 частину спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], у зв`язку з чим видачею [PERSON] зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2015 року було порушено його право на отримання свідоцтва про право на спадщину на свою частку в спірному спадковому майні. Разом з тим суд не вбачає в діях приватного нотаріуса Кашицької О.Г. будь-яких порушень закону при видачі [PERSON] даного свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона діяла за наявності на той час рішення Чигиринського районного суду від 21.01.2015 року про усунення позивача від права на спадкування, яке було скасоване лише ухвалою Чигиринського районного суду від 16.02.2017 року. При цьому, суд приходить до висновку, що вказане свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає частковому скасуванню шляхом виключення з нього 1/2 частини спадкового майна, яке б належало позивачу в порядку спадкування за законом, що надасть останньому можливість реалізувати свої спадкові права. Доводи відповідача, що позивач має право тільки на 1/4 частину спадщини, спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, договором купівлі-продажу будинку від 19.04.1979 року (а.с.37) та свідоцтвом про укладення шлюбу № 340365 (а.с.35), з яких слідує, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] [PERSON] було придбано 19.04.1979 року, а шлюб між ним та [PERSON] укладено 29.12.1979 року, тобто це майно не є спільною власністю подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу між спадкоємцями в рівних частинах. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.03.2015 року частково недійсним, виключивши з нього 1/2 частину спадкового майна у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS], при цьому суд не може вийти за межі позовних вимог та визнати за позивачем право власності на дане спадкове майно, оскільки останній такої вимоги перед судом не ставить. З врахуванням того, що позивач прохав віднести судові витрати по справі на його рахунок, суд вважає можливим не стягувати з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного та,

Outcome: partial