Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивачзвернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на ? частину у спільному майні подружжя, а саме на ? частину будинку [ADDRESS] Також просить визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 1955 року. Шлюб розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області 16 грудня 2015 року. В період подружнього життя сторонами отримано в 1961 році земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. За рахунок спільних коштів та праці вони побудували будинок [ADDRESS] і 26 грудня 1986 року на ім'я відповідача видане свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння. Крім того, позивачеві стало відомо, що відповідач приватизував земельну ділянку, призначену для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських будівель площею 0,0510 га на підставі рішення сесії Знам'янської міської ради № 134 від 13 березня 1997 року та на підставі рішення № 520 від 24 лютого 2012 року. [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Вважає, що майно, набуте під час зареєстрованого шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. На даний час сторонни розірвали шлюб та не можуть домовитися про порядок поділу нерухомого майна мирним шляхом, тому позивач вимушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але представник надала письмову заяву, відповідно до якої підтримала вимоги позову та просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав письмову заяву, відповідно до якої визнав вимоги позовної заяви щодо визнання права власності за позивачем на ? частину будинку, просить суд розглядати справу без його участі, судові витрати залишити на користь позивача в зв'язку з тим, що він являється інвалідом першої групи бойових дій ВВВ. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 1955 року (а.с.5). Шлюб між ними розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області 16 грудня 2015 року (а.с.6). Відповідно до рішення № 145 Знам'янської міської ради від 10 квітня 1961 року [PERSON] надана земельна ділянка для будівництва будинку по [ADDRESS] (а.с.7). Будинок побудований в 1986 році та 26 грудня на ім'я відповідача видане свідоцтво про право особистої власності на вказане домоволодіння, реєстраційний напис вчинено 26 грудня 1986 року та записано в реєстрову книгу за № 4471/30 (а.с.9). На підставі рішення сесії Знам'янської міської ради № 134 від 13 березня 1997 року та на підставі рішення № 520 від 24 лютого 2012 року [PERSON] надано земельну ділянку, призначену для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських будівель площею 0,0510 га, про що виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с.13). Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст.ст.22, 28 КпШС, які були чинними на час виникнення між сторонами правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст.22,25,27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). У п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Отже судом встановлено, що будинок [ADDRESS] який зареєстрований як особиста приватна власність за [PERSON] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя позивача та [PERSON], оскільки збудований ними в період їх шлюбу, що не заперечується відповідачем. Відтак [PERSON] у силу закону належить ? частина вказаного будинку. Земельна ділянка площею 0,0501 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS], яку [PERSON] отримав в процесі приватизації, не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя виходячи з наступного. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Аналогічне роз'яснення міститься в п. 18-2 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із доповненнями згідно з Постановою Верховного Суду № 2 від 19 березня 2010 року, згідно якого окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп, інваліди Великої Вітчизняної війни. Відповідач по справі просить звільнити його від сплати судового збору, але не надав підтверджуючих на те документів, тому суд вважає стягнути з відповідача судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial