Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн. до досягнення донькою трирічного віку. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2019 року, який було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17.03.2021 року. Від вказаного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка зараз мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Через скрутне фінансове становище та через те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати допомогу, позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. 21.04.2021 року від відповідача по справі [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що згодний сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., при цьому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивача [PERSON] у розмірі 3000 грн. просив відмовити, оскільки він не працює та не має змоги сплачувати аліменти на утримання позивача. До судового засідання позивачка не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій вказала, що ознайомилась з вимогами відповідача, з якими вона не згодна та просила розглянути справу не враховуючи додані до справи додаткові документи відповідача (а.с. 36). В судове засідання відповідач не з`явилися, про причини не явки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 16.02.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17.03.2021 року (а.с. 10). Від вказаного шлюбу у сторін є малолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8), яка проживає разом із матір`ю та знаходиться на її триманні, відповідно до довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області №3294 від 23.12.2020 року (а.с.9). Згідно вказаного вище свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком - [PERSON] та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Як вбачається з матеріалів справи позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд враховує бажання відповідача надавати допомогу своїй донці, тому суд переконаний, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на дитину і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі згідно заявлених вимог, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін. Стосовно вимог позивача щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд приходить до наступного. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, передумовою стягнення аліментів такої категорії є додержання двох умов: проживання дитини у одного з подружжя та можливість другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання жінки до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст.84 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Визначаючи розмір аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання своєї дочки та на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, суд приймає до уваги відзив відповідача та заяву позивачки про не визнання вимог викладених у відзиві на позовну заяву, при цьому суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, суду не надано відповідачем доказів того, що він має будь-які вади здоров`я, що перешкоджають йому працювати та отримувати гідну зарплатню, а отже відповідач має змогу працевлаштуватися та надавати матеріальну допомогу, враховуючи також те, що станом на момент звернення позивача до суду, дитині ще не виповнилось три роки, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню частково у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн, оскільки позивач не надала доказів до суду того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання у визначеному нею розмірі, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., що є порушенням вимог ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial