Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт її проживання однією сім'єю із [PERSON], який помер [INFO] на момент його смерті та на час відкриття спадщини; визнати за нею право власності на: 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS], а саме згідно технічного паспорта: в житловому будинку «А-1» - коридор «2-1», житлова кімната «2-2», кладова «2-3», кухня «2-4», підвал, сходи «а», ? огорожі, а також на грошові заощадження у відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України». В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що [INFO] її чоловік - [PERSON] подарував своєму рідному братові - [PERSON] 23/100 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS]. За вказаною адресою вони проживали спільно однією сім'єю, вели спільне господарство. [INFO] помер її чоловік. Вона залишилась спільно проживати із [PERSON], в силу його проблем із здоров'ям здійснювала за ним догляд. Проте останній також помер - [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому права, серед яких: 23/100 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS] та грошові заощадження у відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України». [PERSON], який помер [INFO], за життя заповіту не склав, відтак спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом. Оскільки,інших близьких родичів окрім неї брат чоловіка не мав, відтак вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що вона не є спадкоємцем до майна померлого, а також у зв'язку з тим, що право власності на 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS] не зареєстровано в Стрийському МБТІ. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області - Г.Г. Кухта подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. З долученої до матеріалів справи копії договору дарування частини житлового будинку від [INFO], вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS], а саме згідно технічного паспорта: в житловому будинку «А-1» - коридор «2-1», житлова кімната «2-2», кладова «2-3», кухня «2-4», підвал, сходи «а», ? огорожі. Житловий будинок та господарські споруди, частина яких відчужується належать [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24 жовтня 2001 року /а.с. 4, 10/ Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Разом з ними в житловому будинку , що знаходяться по [ADDRESS] проживав брат чоловіка позивачки [PERSON](якому належало 23/100 - що є спірним майном). Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON]. Після його смерті остання залишилась спільно проживати з його братом [PERSON] та здійснювати за ним догляд /а.с. 9, 14/. Також встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в с. Бережниця Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON], про що 05 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис №2 та виконавчим комітетом Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 05 лютого 2016 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 5/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 08 серпня 2016 року за вих. №1360 /а.с. 6/. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлого складається із: 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 24 квітня 2001 року. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В судовому засіданні спадкоємців першої, другої та третьої черги не встановлено. Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В поданій до суду заяві [PERSON] пояснила, що протягом останніх років і до дня його смерті спільно проживала зі спадкодавцем [PERSON], оскільки останній був братом її померлого чоловіка, хворів та в силу проблем із здоров'ям потребував стороннього догляду та допомоги. Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, які сформовані та завірені належним чином, свідки [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що позивачка дійсно проживала з [PERSON] до дня його смерті спільно, вела спільне господарство, опікувалась ним доглядала та після смерті поховав його. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах . Окрім того, факт проживання позивачки зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою виконавчого комітету Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області №1949 від 15 грудня 2017 року, згідно якої: до дня смерті і на день смерті [PERSON] разом з ним дійсно проживала однією сім'єю [PERSON], яка здійснювала за ним догляд та веле спільне господарство, займалась похороном /а.с. 22/. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивачка дійсно постійно проживала однією сім'єю з [PERSON], який померла [INFO], на час відкриття спадщини. Відтак позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], як така, що постійно проживала разом із ним однією сім'єю, на час відкриття спадщини. Постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 603/02-31 від 22 серпня 2016 року, встановлено факт звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що вона не є спадкоємцем до майна померлого, а також у зв'язку з тим, що право власності на 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS] не зареєстровано в Стрийському МБТІ /а.с. 3/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачка має можливість на одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину у вигляді банківського вкладу, відтак у задоволенні позовної вимоги про визнання за нею право власності на банківський вклад слід відмовити як такої, що судовому розгляду не підлягає. Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позов визнає та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial