Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона 01.06.2012 року відповідачем була прийнята на посаду провідного спеціаліста з роздрібних продаж Маріупольського відділення ПАТ «Марфінбанк». 03.12.2012 року переведена на посаду провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення № 1 ПАТ «Марфінбанк». Наказом відповідача № 58-3ПОС від 11.10.2013 року, у звязку із звільненням начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфінбанк» № 1 на неї було покладено з 12.11.2013року виконання обовязків начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «Марфінбанк» та протягом встановленої тривалості робочого дня поряд з основними обовязками, додатково виконувати обовязки начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфінбанк» № 1, у порядку суміщення посад, про який вона дізналася лише 18.11.2013р. Наказом відповідача № 530-ОС від 21.07.2014р. вона була звільнена з займаної посади провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу, у звязку із скороченням чисельності працівників, згідно п. 1ст. 40 КЗпП України. Вважає що за час роботи у відповідача, а також при її звільнення були неодноразово порушені її трудові права, оскільки при виконанні робіт різної кваліфікації праця почасових робітників, а також службовців оплачується за роботою вищої кваліфікації, а вона виконуючи обовязки начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «Марфінбанк» та обовязки начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфінбанк» № 1, у порядку суміщення посад, отримувала заробітну плату за своєю посадою та 30 % від її окладу, а тому розмір несплаченої їй заробітної плати у період з 12.11.2013р. по 27.07.14р. складає 70927,36грн. У звязку з тим, що вона працювала з 12.11.2013 року на посаді начальника відділення більше двох місяців, а строк виконання обовязків не було обмежено у часі наказом відповідача, то просить суд з 12.11.2013р. і надалі визнати її основним місцем роботи - посадуначальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «[PERSON] банк» і зобовязати відповідача внести запис до трудової книжки про її переведення на посаду начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «[PERSON] банк». Згідно наказу ПАТ «[PERSON] банк» № 476 від 13.11.2013р. встановлено наступний режим роботи відділення банку: понеділок-пятниця з 08.03год. до 17-30год, вихідні субота, неділя. На усне прохання посадових осіб ПАТ «[PERSON] банк» вона написала заяву про згоду на переведення на неповний робочий час з 16.05.14р., оскільки їй обіцяли збереження робочих місць. Оскільки вона дізналася про закриття відділення, а тому введення її в оману, вона 28.05.2014р. подала відповідачу заяву про скасування попередньої заяви про згоду на неповний робочий час, і з цього часу стала працювати повний восьми годинний робочий день. На письмове звернення до відповідача відновити її трудові права, відповідач не відреагував, а тому вона вважає, що з відповідача підлягає стягненню несплачена їй у повному обсязі заробітна плата за період з 28.05.2014р. по 27.07.2014р., яка складає суму 25245,37грн. У звязку з тим, що позивач не надав їй жодного списку вакансій, для можливості працевлаштування на іншій посаді, просить визнати незаконним наказ ПАТ «Марфінбанк» про її звільнення та поновити її на попередній роботі і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 34483,12грн. Трудову книжку вона отримала тільки 20.08.2014р. та через напружену обстановку внаслідок проведення заходів у зоні АТО була вимушена виїхати із м. Маріуполя, і не мала змоги у місячний термін подати заяву до суду, тому просить суд визнати поважними причини пропуску строку у справі про звільненні, і поновити їй строк у цій частині позовних вимог. При звільненні відповідач не провів із нею у повному обсязі розрахунку вищевказаних сум заробітної плати, а тому просить стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку 34483,12грн. Такими неправомірними діями відповідачем було спричинено їй моральну шкоду, яка полягає в нервовому напруженні та хвилюванні, порушенні укладу життя, перебуванні у лікарні, та у її відшкодування просить стягнути 5000грн. Протягом розгляду справи позовні вимоги уточнила в частині періодів та розміру сум, що підлягають стягненню, та остаточно просила стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34483,12 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2014 року по 05.08.2015 року в розмірі 196895,28 гривень, суму несплаченої заробітної плати за період роботи за сумісництвом виконуючої обовязки начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ«Марфінбанк» з 12.11.2013 року по 27.07.2014 року в розмірі 70927,36 гривень, суму несплаченої заробітної плати за період праці протягом повного робочого часу з 28.05.2014 року по27.07.2014 року в розмірі 25245,37 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а всього стягнути 298068,01 гривень. Позивачка в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала. та просила задовольнити в повному обсязі, поновивши місячний строк для звернення до суду. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити з урахуванням уточнених розрахунків. Відповідач у судове засідання не зявляється, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, повідомлення про причини неявки та клопотань про відкладення справи від нього не надходило, а тому суд, враховуючи, що позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи за відсутністю відповідача, в порядку, передбаченому ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~Суд, вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог. При цьому, обставини, що мають значення для вирішення справи, а саме щодо строків та умов перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем, підстави та порядок її звільнення, суд встановлює з наявних письмових матеріалів справи та розрахунків представлених позивачкою, оскільки відповідачем двічі проігнорована ухвала суду про витребування відповідних доказів та необхідні документи до часу закінчення розгляду справи не надані. \~\~Судом встановлено, що позивачка у період з 01 червня 2012 року по 27 липня 2014 року перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «[PERSON] банк». А саме з копії трудової книжки серії АХ№083534, заведеної 16.11.2000 року на імя [PERSON] вбачаються наступні відомості про роботу: - з 01.06.2012 року позивачка була прийнята на роботу до ПАТ «[PERSON] банк» на підставі наказу №31-а від 30.05.2012 року, - з 03 грудня 2012р. працювала на посаді провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення №1 ПАТ «[PERSON] банк» на підставі наказу №68-а від 03.12.2012 року, - 27 липня 2014 року позивачку було звільнено з займаної посади у зв'язку\~\~зі скороченням чисельності працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказом ПАТ «[PERSON] банк» № 530-ОС від 21.07.2014р. (а.с. 10-12). З копії витягу з наказу ПАТ «[PERSON] банк» № 58-3ПОС від 11.10.2013 року встановлено, що з 12.11.2013року на [PERSON], провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1, покладено виконання обовязків начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «[PERSON] банк», та протягом встановленої тривалості робочого дня поряд з основними обовязками, додатково виконувати обовязки начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «[PERSON] банк» № 1, у порядку суміщення посад (а.с. 13). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~13.11.2013 року наказом №476 ПАТ«[PERSON] банк» внесено зміни до порядку роботи Маріупольського відділення №1 Центральної Філії ПАТ«[PERSON] банк» з 03.05.2012 року запроваджений режим роботи відділення, відповідно до якого встановлено робочий час співробітників відділення з понеділка по пятницю з 08-30 до 17-30 години, та на [PERSON] покладено основну матеріальну та організаційну відповідальність у відділенні, як на начальника відділення (за сумісництвом) з наданням права першого підпису.(а.с.14) Наказом ПАТ «[PERSON] банк» №36-ОС/4 від 18.12.2013 року [PERSON], пр.. спеціалісту з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1, встановлено щомісячну доплату за розширення зон обслуговування на період в.о. начальника Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1, в розмірі 30% від посадового окладу з 01.12.2013 року. (а.с.37) Наказом ПАТ «[PERSON] банк» №341-ОС від 05.05.2014 року на підставі заяви позивачки від 05.05.2014 року [PERSON], пр.. спеціалісту з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1, з 16 травня 2014 року встановлено тривалість роботи на умовах неповного робочого дня 12:00-16:00 (4 години на день) при пятиденному робочому тижні зі збереженням посадового окладу та надбавки, з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу.(а.с.39) Протоколом №22 засідання Правління ПАТ «[PERSON] банк» від 21.05.2014 року відображене рішення про тимчасове припинення роботи та про скорочення штату співробітників Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1, відповідно до ст.40 п.1 КЗпП України, та затверджений перелік посад, що підлягають скороченню з 28.07.2014 року.(а.с.41) З 01.07.2014 року до електронної форми Державного реєстру банків внесено запис про закриття (ліквідацію) Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 з зазначеного часу.(а.с.43) Відповідно до наказу ПАТ«[PERSON] банк» №412-ОС.1 від 26.05.2014 року у звязку із змінами в організації виробництва та праці та тимчасове припинення роботи Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 скорочена займана позивачкою посада - провідний спеціаліст з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 «ПАТ «[PERSON] банк» та 28.05.2014 року [PERSON] попереджено про наступне звільнення 27 липня 2014 року за п.1 ст.40 КЗпП.(а.с.40) Згідно наказу №530-ОС від 21.07.2014 року [PERSON] звільнено з посади Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1, 27 липня 2014 року за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги відповідно ст.44 КЗпП України.(а.с.44) Наказом №13-ЗПОС від 21.07.2014 року з [PERSON] знято виконання додатково обовязків Начальника Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 у порядку суміщення посад, у звязку із скороченням 27.07.2014 року за п.1 ст. 40 КЗпП України.(а.с.45) Згідно меморіального ордеру №1 від 25.07.2014 року з [PERSON] відповідачем здійснено кінцевий розрахунок при звільненні шляхом перерахування на її рахунок суми в розмірі 7455,28 грн. згідно наказу №530-ОС від 21.07.2014 року.(а.с.46) Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником чи уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як розяснив пленум Верховного Суду України у п.19 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові впори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи штату працівників, чи додержано власником чи уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу в тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Частиною третьої статті 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у звязку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності робочого штату Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1, однак, з урахуванням того, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що позивачці було запропоновано іншу роботу одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці та в своїх письмових запереченнях підтвердив наявність таких вакансій на підприємстві на час звільнення, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивачки за п.1 ст.40 КЗпП України було порушено її переважне право на залишення на роботі, а роботодавцем не дотримані вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України , у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення [PERSON] з посади Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 №530-ОС від 21.07.2014 року та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду у справах про звільнення з вимогою про поновлення на роботі - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Наказом №412-ОС.1 від 26.05.2014 року позивачку повідомлено про звільнення з посади 27.07.2014 року за п.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить її особистий підпис про отримання повідомлення 28.05.2014 року, наказом від 21.07.2014 року позивачку звільнено з виплатою вихідної допомоги, яка отримана нею того ж дня на розрахунковий рахунок. (.а.с.40,44,46) Позовна заява подана [PERSON] до суду 13.10.2014 року, тобто після перебігу місячного строку, встановленого для предявлення вимог про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі. \~\~ Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Позивачка, звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку, посилалась на пропущенням його з поважних причин, а саме через напружену ситуацію в цей період часу внаслідок проведення заходів у зоні АТО в м. Маріуполі, що примусило її виїхати за межі міста на тривалий проміжок часу, та позбавило її можливості мати доступ та підготувати документи для предявлення позову. Обставини, на які посилалася позивачка, як на причину пропуску строку звернення з заявою, є загальновідомими, а тому суд вважає можливим визнати їх поважними та поновити пропущений місячний строк для захисту її порушених прав на підставі ст. 234 КЗпП України. Прийшовши до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, суд задовольняє позов в цій частині та поновляє позивачку на попередній роботі на посаді Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 ПАТ «[PERSON] банк» з 28 липня 2014 року. Частиною 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, вимоги позивачки про визнання звільнення незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, однак частково, оскільки суд не може погодитися з наданими позивачкою розрахунками та визначеними нею періодами. Враховуючи, що останнім днем роботи позивачки був день звільнення 27.07.2014 року, то час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судового становить період з 28.07.2014 року по 05.08.2015 року, що за своєю тривалістю є більшим, ніж один календарний рік, однак суд стягує суму за весь час вимушено прогулу, оскільки в розгляді заяви про поновлення на роботі більше одного року вини позивачки не вбачає. Згідно розяснень, викладених в п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивачки, розраховується судом на підставі п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100, з визначенням розміру заробітної плати за останні два календарні місяці роботи травень та червень 2014 року, що передували припиненню трудових відносин, приймаючи до уваги відомості про нараховані суми, зазначені у довідці про середній заробіток [PERSON], наданої 29.07.2014 року ПАТ«[PERSON] банк», загальна сума яких складає 7474,22 гривень за 38 робочих днів. (а.с.16) Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивачки, що використовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, становить 196,69 гривень (7474,22(травень+червень 2014 року):38 робочих дня = 196,69 грн.), а середній заробіток за весь період з 28.07.2014 року по 05.08.2015 року, протягом 258 робочих днів, буде складати суму в розмірі 50746,02 гривень (196,69х258=50746,02), яка і підлягає стягненню з відповідача за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання прибуткового податку з громадян та інших обовязкових платежів. Беручи за основу зазначені розміри заробітної плати та встановлений судом час вимушеного прогулу, суд виходив з того, що позивачка підлягає поновленню на роботі у звязку з незаконним звільненням на раніше займаній посаді Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 ПАТ «[PERSON] банк» на умовах неповного робочого дня з 12.00год до 16.00год (чотири години на день) при пятиденному робочому тижні, із збереженням посадового окладу та надбавки до посадового окладу, з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу, що були встановлені між позивачкою та відповідачем за взаємною згодою з 16.06.2013 року на підставі наказу ПАТ «Морфін банк» від 05.05.2014 року, який діяв на час її незаконного звільнення з цієї посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Також, суд не знаходить будь-яких правових підстав для поновлення позивачки на роботі на попередній посаді з наступним внесенням запису в трудову книжку про переведення на посаду начальника Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 та нарахування заробітку у розмірі відповідного посадового окладу, оскільки позивачка у встановленому законом порядку наказом ПАТ «[PERSON] банк» на роботу на посаду начальника Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1 не приймалась та не переводилась, а виконання цих посадових обовязків було покладено на позивачку тимчасово з 12.11.2013 року, в звязку зі звільненням працівника, та припинено наказом ПАТ«[PERSON] банк» також з 27.07.2014 року за п.1 ст.40 КЗпП України, який до теперішнього часу позивачкою також не оскаржувався та на час розгляду справи не скасований, як незаконний. Отже, позовні вимоги в цій частині необґрунтовані та задоволенню не підлягають. З наведених в тому числі обставин, суд також не погоджується і з заявленим позивачкою до стягнення розміром суми за час прогулу, оскільки вважає безпідставним використовувати при розрахунку розмір щомісячного посадового окладу начальника Маріупольського відділення ПАТ«[PERSON] банк» №1, посаду якого позивачка на час звільнення не займала, а обовязки виконувала у звязку із звільненням та тимчасовою відсутністю працівника (за сумісництвом) поряд з основними обовязками Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «[PERSON] банк» №1. Відповідно до ст.105 КЗпП України, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Таким чином, визначення відповідачем суми доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі 30% від посадового окладу щомісячно на підставі наказу ПАТ «[PERSON] банк», відповідає порядку, визначеному у п.5.1.2.1. Положення про оплату праці ПАТ «[PERSON] банк» (а.с.98-104), не суперечить вимогам закону та не порушує права позивачки на оплату праці, про що також свідчать неодноразові отримання позивачкою сум доплати у визначеному розмірі протягом декількох місяців виконання нею поряд з основною роботою покладеного відповідачем додаткового обсягу праці, та не предявлення останньою до теперішнього часу до відповідача вимоги про скасування цього наказу, як незаконного, або внесення з цих підстав до його змісту змін в частині встановленого розміру оплати праці. Враховуючи наведене, підстав для нарахування позивачці щомісячної суми заробітної плати у зазначеному нею розмірі посадового окладу начальника відділення у період тимчасового виконання його посадових обовязків [PERSON] з 12.11.2013 року по 27.07.2014 року не має, а тому і стягненню за вимогою позивачки різниця сум заробітної плати за цей період в розмірі 70927,36 гривень, як несплачена не підлягає. Відповідно до ст. 56 КЗпПУ, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Наказом ПАТ «[PERSON] банк» від 05.05.2014 року [PERSON] з 16 травня 2014 року, встановлено тривалість роботи на умовах неповного робочого дня з 12.00год до 16.00год (чотири години на день), зі збереженням посадового окладу та надбавки до посадового окладу, з оплатою праці про порційно до відпрацьованого часу за її особистою заявою від 05.05.2014 року. (а.с. 38,39). Вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідача несплаченої [PERSON] у повному обсязі заробітної плати за період з 28.05.2014р. по 27.07.2014р за роботу протягом повного робочого дня 8 годин, яка складає суму 25245,37грн., суд вважає недоведеними позивачкою у встановленому законом порядку обставини подання та отримання відповідачем її заяви про переведення на повний робочий час, а також фактичне виконання з цього дня роботи протягом повного восьми годинного робочого дня, а також видання підприємством відповідного наказу про встановлення повного робочого часу. що скасовував би порядок, встановлений з 16.06.2014 року, а тому у задоволенні цих вимог також відмовляє. У звязку з відмовоюу задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача невиплаченої [PERSON] у повному обсязі заробітної плати, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позовної вимоги відносно стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через відсутність заборгованості по заробітній платі та проведенням остаточного розрахунку на підставі наказу від 21.07.2014 року на день звільнення. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача щодо порушення вимог діючого законодавства про працю та незаконного звільнення, позивачці дійсно було спричинено моральну шкоду, оскільки зазначені обставини потребували від неї додаткових зусиль по організації свого життя та поновлення порушених прав, негативно вплинули на стан здоровя, що підтверджено з боку позивачки належними доказами, а тому задовольняє вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави суд стягує судовий збір за ставкою щодо вимог майнового характеру, в розмірі 1% від стягнутої на користь позивачки суми заробітку, що складає 507,46 гривень, та немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди 243,60 гривень, а всього 751, 06 гривень. Відповідно до ст. 367 п.4 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі та стягненню заробітної плати за місяць підлягає виконанню негайно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного, ст. 40, 49-2,233-235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial