Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування поданого позову зазначив, що йому на підставі рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.03.2013 та відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Шлюб між ним та відповідачем розірвано 22 березня 2019 року, що підтверджується рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради від 09.02.2021, у вказаному будинку зареєстровані позивач, як власник будинку, син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , а також колишня дружина - відповідачка - [PERSON] . Відповідач, незважаючи на реєстрацію в даному домоволодінні починаючи з 01.07.2016 фактично не проживає за місцем реєстрації, комунальні платежі не сплачує, в утримані житла участі не приймає, особистих речей в будинку немає і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні житлового будинку ні позивач, а ні члени сім`ї не чинили. Тому позивач, як власник житлового будинку, змушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження його майном, просить суд визнати її такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком, виселити з нього та зняти з реєстрації. Ухвалою від 19.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по розгляду даної справи. Ухвалою від 19.04.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] під час судового розгляду позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Додатково пояснив, що в 2016 році відповідачка поїхала на роботу на два тижні, оскільки працювала "вахтовим методом". Натомість під час перебування на роботі вона почала вживати алкогольні напої, роботу покинула, додому не повернулась. З 2016 року вона до місця зареєстрованого проживання не з`являється, навіть не приймає участі у вихованні та утриманні їх спільних дітей. Позивач навіть розпочав процедуру позбавляння її батьківських прав та отримав висновок Служби у справах дітей про доцільність позбавлення її батьківських прав щодо двох малолітніх дітей, проте такий позов ще до суду не подав у зв`язку з відсутністю грошових коштів та часу. Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 22.03.2019 шлюб між ними розірвано. Станом на момент звернення до суду факт реєстрації відповідачки унеможливлює [PERSON] отримання субсидії для оплати комунальних послуг. Тому наявна потреба для визнання її такої, що втратила право користування спірним житловим будинком, який є його особистою приватною власністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила; про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення по справі, що відповідає вимогам ст. ст. 280 - 282 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). З наданих суду письмових доказів встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказаний будинок підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2278311 від 11.04.2013. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України регламентовано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. З довідки про склад сім`ї від 09.02.2021 № 145, виданої Виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, судом встановлено, що в даному житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник будинку - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). З наданої довідки також вбачається, що [PERSON] з сім`єю не проживає, місце її перебування невідоме. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Факт реєстрації відповідача по справі [PERSON] у житловому будинку [PERSON] чинить перешкоди для позивача у реалізації в повному обсязі належного йому права власності, зокрема позивач позбавлений можливості вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном, не має можливості оформити житлову субсидію для оплати за спожиті комунальні послуги. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої приєдналась Україна 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 319, 321 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Право власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду,обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до акту обстеження житлових умов про фактичне проживання/не проживання за місцем реєстрації від 01.03.2021 [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2016 року фактично не проживає. (а.с.5). З наданого суду заочного рішення Чигиринського районного суду Черкаської області у справі № 2/708/55/19 від 22.03.2019 вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 21), тобто відповідач по справі є колишнім членом сім`ї власника житлового будинку. Всилу ст. 82 ЦПК України вказані обставини звільнені від доказування. Судом встановлено, що відповідач не проживає в даному житловому будинку з 2016 року, позивач та інші члени його родини не чинили їй перешкоди у користуванні житловим будинком. У зв`язку наведеним суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог [PERSON] в частині виселення відповідачки зі спірного житла та зняття її з реєстрації суд зазначає, що спору щодо її проживання у належному позивачеві будинку немає, оскільки вона самовільно залишила місце проживання та не користується ним портягом тривалого часу (більше 4 років). Підстави для її виселення у примусовому порядку судом не встановлені. У свою чергу достатньою правовою підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою є рішення суду, про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За атких обставин позов підлягає до часткового задоволення. Оскільки позивач ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 19 березня 2021 року був звільнений від сплати судового збору, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволених вимог. Враховуючи, що при зверненні до суду позивачем було заявлено три вимоги немайнового характеру, у свою чергу судом задоволена одна позовна вимога, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

Outcome: partial