Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченої суми комунальних послуг в порядку регресу за період з 15 березня 2013 року по 14 листопада 2016 року у розмірі 19568 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони проживають разом та є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.07.2012 року за Відповідачем визнано право власності на 38/100 частин житлового будинку по [ADDRESS]. За Позивачем визнано право власності на 62/100 частин вказаного будинку, який обладнаний газопостачанням, електроенергією, централізованим водопостачанням та водовідведенням, відповідач, споживаючи фактично всі ці комунальні послуги, категорично відмовляється приймати участь в оплаті їх вартості. А тому, аби уникнути відключення послуг з боку постачальника, позивач змушена самостійно за них платити. Так, згідно наявних у Позивача квитанцій за період з 15 березня 2013 року по 14 листопада 2016 року у розмірі 39137,39. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.02.2013 року вже був вирішений аналогічний спір про стягнення в порядку регресу половину суми за сплачені позивачем комунальні послуги за період з 31 березня 2009 року по 01 жовтня 2012 року, однак і після винесення рішення відповідач, як і раніше, споживаючи комунальні послуги за адресою свого проживання відмовляється приймати участь в оплаті їх вартості. Позивач та її представник [PERSON] у ході судового розгляду позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що у вересні 2014 року він звертався до [PERSON] з аналогічним позовом про стягнення сплаченої суми комунальних послуг в порядку регресу (суддя Горпинич О.В.). В його позові було вказано період заборгованості за комунальні послуги по житловому будинку № [ADDRESS] з 28.03.2013 р. по 01.04.2014 р., справу щодо вказаного періоду заборгованості було вирішено під час судового засідання мирним шляхом, після надання [PERSON] квитанцій про сплату комунальних послуг та ідентичних квитанцій з його боку. На думку відповідача, вищевказаний період заборгованості не можна вдруге з того ж самого приводу розглядати в даній справі, оскільки за період заборгованості як його, так і позивача з 28.03.2013 року по 01.04.2014 року, справу вже було вирішено. Тому, він мав би сплатити лише за за платежі [PERSON]: 15.03.2013 р., 23.04.2013 р., 07.05.2014 р., 19.08.2014 р. та 08.10.2014 р., на загальну суму: 3 487, 16 грн. Тобто, за період 2013-2014 років він мав би сплатити позивачці (3487,16 / 2 = 1743, 58) - 1743, 58 грн. Проти вказаного вище періоду він не заперечує, але жодних питань чи претензій стосовно будь-яких заборгованостей у нього з [PERSON] не було, позивачка не зверталася до нього з приводу сплати заборгованості за комунальні послуги, а якщо і зверталася, то він би мав сплатити грошові кошти і не треба було б звертатися до суду з цим позовом. Таким чином, вважає, що [PERSON] не вчинила жодного заходу щодо досудового врегулювання спору з приводу заборгованості за комунальні послуги, а одразу звернулася до суду. Якщо б у позивача були претензії до нього з цього приводу, він би їх вирішив добровільно та не заперечував би. Відповідач є інвалідом 2 групи, відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому вважає, що не повинен сплачувати [PERSON] судовий збір по даній справі. Позивачу особисто було призначено Державною субсидію на займану мною площу будинку, у відповідності до його частки права власності домоволодіння по [ADDRESS], що становить 38/100. Згідно повідомлення про призначення субсидії на ЖКП до особової справи № 35371, їй призначено субсидію на 48, 87 кв. м. та у повідомленні зазначений перерахунок сплати комунальних платежів. З вказаного розрахунку слідує, що йому призначено житлову субсидію з 04.2015 р. по 03.2016., та 04.2016 р. по 03.2017 р. Враховуюче те, що відповідач призначено субсидію та вказано розрахунок його платежів за комунальні послуги по [ADDRESS], ним у повному обсязі за 2015-2016 роки були сплачені комунальні послуги, на підтвердження чого він надає квитанції про сплату ним комунальних послуг за 2015-2016 р., тому жодної заборгованості за 2015-2016 роки перед [PERSON] він не маю. На підставі вищевикладеного вважаю, що мав би позивачці сплатити суму комунальних послуг в порядку регресу за період 2013-2014 років у розмірі 1743, 58 грн., але вважає за можливе вирішити це питання не в судовому порядку, а добровільно. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги,всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, вважає позові вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 12.07.2012 року за [PERSON] визнано право власності на 38/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] За [PERSON] визнано право власності на 62/100 частин вказаного будинку. Сторони є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, газопостачання, електричної енергії. Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13.02.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення сплаченої суми за комунальні послуги в порядку регресу - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] половину суми від сплати за комунальні послуги, сплачені позивачкою за період з травня 2009 року по травень 2012 року в сумі 5 750 грн. 40 коп. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2014 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги залишено без розгляду. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач, це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Також Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Оскільки Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов'язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Сплата за комунальні послуги підлягає стягненню з споживачів у солідарному порядку, так як повнолітні члени сім'ї наймача, згідно ст. 64 ЖК України несуть солідарну відповідальність за обв'язками, які виникають із договору найма. Відповідно до ст. 68 ЖК України - наймачі зобов'язані вчасно вносити плату за комунальні послуги. Як вбачається із квитанцій, даних позивачкою, вона за період з 15 березня 2013 року по 14 листопада 2016 року сплатила комунальні послуги у розмірі 39137, 39 гривень, проте, відповідачем надано квитанції про сплату ним 925 гривень 13 копійок, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 18643 грн. 57 коп. (вісімнадцять тисяч шістсот сорок три гривні п'ятдесят сім копійок) - половина суми сплаченої за комунальні послуги. Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача грошові кошти на виконання спільних солідарних зобов'язань з оплати за житлово - комунальні послуги надані за місцем їх реєстрації, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Що стосується вимог про встановлення субсидії на яку посилався відповідач, то дані доводи не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не надано доказів на підтвердження того, що субсидія оформлена у встановленому Законом порядку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial