Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно, посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2002 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачем за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.03.2019 року діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, допомогу донькам відповідач добровільно не надає, а позивач несе всі витрати по матеріальному забезпеченню дітей самостійно, хоча відповідач має можливість сплачувати на їх утримання аліменти, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.07.2019 року відкрито провадження у вищевказаній справі та справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні вимоги щодо стягнення аліментів підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність та зазначив, що вимоги позову відповідач щодо стягнення аліментів на утримання дітей визнає частково, та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в сумі 3 000,00 гривень (по 1 500,00 гривень на кожну дитину). Відповідач також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей, але сплата аліментів в сумі 10 000,00 гривень на даний час для нього є непосильною, оскільки немає постійного регулярного заробітку та може сплачувати аліменти в сумі по 1 500,00 гривень на кожну дитину щомісячно. Вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив, що 12.10.2002 року між сторонами було укладено шлюб, про що Виконкомом Розівської сільської ради Якимівського району Запорізької області внесено актовий запис № 7 від 12.10.2002 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 9, 10), які постійно проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Суд вважає, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено при розгляді справи неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні та потребують матеріальної допомоги. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На теперішній час, у зв`язку зі змінами, внесеним до СК України Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, отримувач аліментів на свій розсуд має право визначати спосіб стягнення аліментів. При цьому, згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривню; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення ( ч. 1ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положення ст. ст.183,184 СК України. Відповідно дост. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує той факт, що неповнолітні діти сторін перебувають на утриманні матері, відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду інші аліментні зобов`язання не надано. Згідно зі ст. ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання відповідача на те, що він та не має регулярного доходу, що у свою чергу не може бути підставою для стягнення аліментів у розмірі визначеному позивачем, судом до уваги не приймаються, оскільки право визначати спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі належить виключно стягувачу аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). В той же час, суд вважає необґрунтованим та недоведеними з боку позивачки розмір аліментів у сумі 10 000,00 грн., оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків (ст. 141 СК України). Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, а також роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Враховуючи вищевикладені обставини та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню та стягує аліменти на утримання дітей сторін в розмірі 2000,00 гривень на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, відповідно до положень ст. 84 СК України починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial