Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

В березні 2017 року Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Добропільської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Зазначав, що відповідачі мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Посилаючись на те, що батьки від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей ухиляються (мати не працює, пиячить, веде аморальний спосіб життя, умови для навчання дітей відсутні, продукти харчування вісутні; батько [PERSON] з родиною не проживає та участі у виховані дітей не приймає, їх долею не цікавиться), що діти в теперішній час перебувають в центрі соціально-психологічної реабілітації, просив: - позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; -стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на особисті рахунки дітей [PERSON] та [PERSON], відкриті в ПАТ «Державний ощадний банк України», в розмірі по 1/6 частині всіх видів доходів з кожного з батьків та на кожну дитину; - передати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] під опіку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Добропільської міської ради для проведення заходів соціально - правового захисту їх прав та інтересів (а.с. 1-3). Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2017 року Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Добропільської міської ради в задоволенні позовних вимог відмовлено. Батькам оголошено про необхідність належного ставлення ними до виконання своїх батьківських обов'язків (а.с. 69-70). В апеляційній скарзі Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Добропільської міської ради (далі Орган опіки та піклування) посилається на поверхневий розгляд справи судом першої інстанції, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що в основу рішення судом першої інстанції покладені пояснення відповідача та свідка щодо зміни ставлення відповідача [PERSON] до дітей, які жодними доказами не підтверджені. Відповідач [PERSON] не надала доказів про своє працевлаштування, не надала акт щодо обстеження житлового приміщення, в якому вона проживає. Суд не врахував, що діти перебувають у центрі соціально-психологічної реабілітації: [PERSON] - з 09.08.2016 року, [PERSON] - з 21.02.2017 року. Відповідач [PERSON] відвідувала лише [PERSON], останній раз 23.10.2016 року, після ухвалення рішення суду мати жодного разу дітей не відвідала. Батько дітей взагалі дітей не відвідує, не надав суду жодного документа, що підтверджує місце його роботи, де та у зв'язку з чим він лікується, чи надає матеріальну допомогу дітям та чи спілкується з ними (а.с. 75-78). В судове засіданні апеляційного суду представник позивача - Органу опіки та піклування не з'явився. Представник Органу опіки та піклування Артамонова Ю.О., яка діє в інтересах органу опіки та піклування на підставі довіреності Виконавчого комітету Добропільської міської ради від 30.08.2017 року № 99 (а.с. 139), про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області 06.09.2017 року за № 3975 (а.с. 149-150). Представник Органу опіки та піклування причини неявки у судове засідання не повідомила і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вона не з'явилася у судове засідання 18.09.2017 року без поважних причин. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання апеляційного суду також не з'явилися. Відповідач [PERSON] повістку про явку до суду 18.09.2017 року отримала 14.09.2017 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 169). Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомила і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вона не з'явилася у судове засідання 18.09.2017 року без поважних причин. Відповідач [PERSON] повістки про явку до суду, які йому направлялися за зазначеним в позовній заяві зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ([ADDRESS]), не отримав, вони повернуті до апеляційного суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», «адресат за цією адресою не мешкає» (а.с. 107-108, а.с. 125, а.с. 153, а.с. 157). Повістка про явку відповідача [PERSON] до суду 18.09.2017 року відповідно до частини 3 ст. 76 ЦПК України вручена виконавчому органу місцевого самоврядування - Іверській сільській раді, яка листом від 07.09.2017 року повідомила апеляційний суд про те, що повістка про явку до суду 18.09.2017 року для передання відповідачу [PERSON] вручена члену сім'ї [PERSON] (а.с. 151-152). Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідачів [PERSON], [PERSON], які у судове засідання не з'явилися, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково. До такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного: Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 6, а.с. 7). Батьки разом не проживають, шлюб між ними розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2010 року. Мати [PERSON], [INFO], зареєстрована та мешкає в [ADDRESS], що підтверджується інформацією Виконавчого комітету Новодонецької селищної ради м.Добропілля від 03.04.2017 року за № 02-27/415 (а.с. 31). За цією ж адресою з нею мешкали діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи судом діти перебувають в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради: [PERSON] - з 09.08.2016 року, [PERSON] - з 21.02.2017 року, що підтверджується довідкою Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради від 04.01.2017 року № 13 (а.с. 10). Батько [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично на території сільської ради не мешкає, що підтверджується інформацією Іверської сільської ради Олександрівського району Донецької області від 04.04.2017 року за №01-24/175 (а.с. 32). Відмовляючи у задоволені позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відсутні, судом встановлено зміну способу життя та зміну ставлення до виховання своїх дітей. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на користь малолітніх дітей, суд виходив з того, що згідно пояснень [PERSON] за рішенням суду з [PERSON] вже стягнуті аліменти на утримання його малолітніх дітей на її користь. З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, до них суд дійшов з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права. Відповідно до частин 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись в березні 2017 року з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 1-3). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, у цій справі Орган опіки та піклування, який подав позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України, має довести, що батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В свою чергу батьки повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Добропільської міської ради від 13 березня 2017 року № 05/0242-10/02 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Орган опіки та піклування обґрунтовує свій висновок тим, що громадянка [PERSON] та її донька [PERSON], [INFO], мешкають за адресою: [ADDRESS]; житлово-побутові умови проживання сім'ї є небезпечними для малолітньої [PERSON], оскільки існує загроза її життю через відсутність їжі, недбале відношення матері до її батьківських обов'язків по вихованню та догляду за дитиною. Мати дитини [PERSON], [INFO], ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, може залишати дівчинку у сторонніх людей. В квартирі брудно, речі розкидані, умови для навчання дітей відсутні, продукти харчування відсутні. Батько [PERSON] з родиною не проживає, участі у вихованні дітей не приймає, долею їх не цікавиться. Проживає за адресою: [ADDRESS]. Малолітня [PERSON], [INFO], навчається у 3 класі Новодонецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16. Впродовж останнього часу до школи дівчинка приходила непідготовленою, відсутні зошити, книжки. Часто запізнювалась, чи не з'являється до школи без поважних причин. З 14 грудня 2016 року школу не відвідувала у зв'язку з педикульозом, довідку про проходження лікування мати до школи не надала. З 21 лютого 2017 року перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради. Малолітній [PERSON], [INFO], перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради з 09 серпня 2016 року, куди був влаштований за власним бажанням. За час перебування дитини в центрі мати відвідала його лише 4 рази. Дитина тричі перебувала у лікарні, мати лише один раз відвідала малолітнього [PERSON]. Під час бесід працівників служби у справах дітей з громадянкою [PERSON] щодо повернення [PERSON] на виховання до родини, та створення належних умов для проживання дітей у родині, мати поводилась агресивно, пояснюючи, що в неї мало часу на спілкування і вона поспішає у справах. Рекомендували громадянці [PERSON] стати на облік до центру зайнятості, але вона пояснила, що не може залишити доньку і поїхати на курси навчання професії (а.с. 4-5). Відповідно до частини 6 ст. 19 СК України такий висновок для суду є рекомендаційним і суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Перевіряючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, апеляційним судом встановлено: - згідно наказів Служби у справах дітей Добропільської міської ради від 26.08.2016 року № 109/1, № 109/2 [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], взяті на облік, як діти, які проживають у сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с. 117-118); - 29.12.2016 року Виконавчий комітет Новодонецької селищної ради (вих. № 02-27/1407) звернувся до Служби у справах дітей Добропільської міської ради з клопотанням щодо соціального захисту малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; посилався на те, що житлово-побутові умови проживання цієї сім'ї є небезпечними для дитини, оскільки існує загроза її життю через відсутність їжі, недбале відношення матері до її батьківських обов'язків по вихованню та догляду за дитиною (а.с. 8); - з таким же клопотанням до Служби у справах дітей Добропільської міської ради 29.12.2016 року звернулася Новодонецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 16 Добропільської міської ради Донецької області, в якій навчаються діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; в клопотанні директор школи посилався на те, що відповідач [PERSON] не працює, проживає із співмешканцем [PERSON], [INFO], який постійної работи також не має, веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Сім'я мешкає в трикімнатному будинку покійної матері, яка померла [INFO], умови проживання незадовільні: в будинку брудно, речі розкидані, через низький температурний режим сім'я проживає в одній кімнаті, інші - зачинені. Куточка для навчання дітей не має. Не вистачає необхідного одягу, взуття, шкільних речей. Після смерті бабусі [PERSON] сім'я доходів для проживання не має, у домі майже відсутні продукти харчування. Протягом трьох років [PERSON] перебувають на обліку, як сім'я, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Навчанням та вихованням дітей мати не займається, школу не відвідує. Протягом останнього часу [PERSON] приходить до школи не підготовленою, відсутні зошити, книжки, часто запізнюється чи не з'являється до школи без поважних причин; з 14.12.2016 року [PERSON] школу не відвідує у зв'язку із педикульозом, станом на 29.12.2016 року мати довідку лікаря не надала. Син [PERSON] з 09.08.2016 року перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради. Адміністрація школи, класний керівник, члени опікунської ради при Виконавчому комітеті Новодонецької селищної ради м. Добропілля проводили індивідуальні бесіди з [PERSON] щодо відповідальності за виховання та навчання неповнолітніх дітей, відвідували сім'ю з метою обстеження житлово-побутових умов, зверталися до служби у справах дітей, проте ці заходи бажаних результатів не дали (а.с. 9); - згідно інформації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради від 04.01.2017 року № 13 на ім'я Служби у справах дітей Добропільської міської ради [PERSON], [INFO], перебуває у центрі з 09.08.2016 року. Мати [PERSON] від виконаня батьківських обов'язків ухиляється. За час перебування сина у центрі відвідувала його 4 рази: 22.08.2016 р., 17.09.2016 р., 05.10.2016 р., 23.10.2016 р. З нею була проведена бесіда на тему: «Відповідальне ставлення до своїх батьківських обов'язків» (а.с. 10); - згідно побутової характеристики, яка видана Виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради м. Добропілля 22.08.2016 року, [PERSON] ніде не працює, навчанням та вихованням дітей належним чином не займається; у сім'ї напружені відносини між дорослими членами сім'ї: [PERSON] та її матір'ю [PERSON], які супроводжуються лайками, погрозами, нецензурними висловлюваннями, що дуже негативно впливає на дітей; часто перебуває у стані алкогольного сп'яніння. [PERSON] безвідповідально відноситься до виховання та забезпечення побуту своїх дітей (а.с. 14); - в побутовій характеристиці, яка видана Виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради м. Добропілля 06.01.2017 року, крім того, зазначено, що у сім'ї відсутне будь-яке джерело доходу, сусіди постійно скаржаться на поведінку [PERSON] та спосіб її життя (а.с. 15); - згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], від 28.11.2016 року, які складені комісією у складі: голови опікунської ради при Виконкомі Новодонецької селищної ради [PERSON], заступника директора з виховної роботи Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 [PERSON], класного керівника [PERSON], а також комісією у складі голови опікунської ради при Виконкомі Новодонецької селищної ради [PERSON], членів опікунської ради [PERSON], [PERSON] з залученням заступника директора з виховної роботи Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 [PERSON], вчителя [PERSON], сім'я [PERSON] складається з чотирьох осіб: мати [PERSON], малолітні діти - [PERSON] та [PERSON], мати [PERSON] - [PERSON] Батько дітей з сім'єю не проживає. Сім'я мешкає у будинку, який належить [PERSON], який складається з трьох кімнат, опалення на твердому паливі. У будинку брудно, затхле, дуже важке повітря. В квартирі є меблі, побутова техніка. У дітей є власний куточок для навчання та відпочинку. Бабуся [PERSON] потребує стороннього догляду. Бюджет сімї складає 2 300 грн. - пенсія бабусі, інші джерела доходу відсутні. З [PERSON] проведена бесіда щодо її обов'язків, як матері, щодо виховання та догляду за дітьми (а.с. 16-17); - згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], від 22.12.2016 року, які складені комісіями у складі: голови опікунської ради при Виконкомі Новодонецької селищної ради [PERSON], члена опікунської ради [PERSON] з залученням директора Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 [PERSON], заступника директора з виховної роботи [PERSON], класного керівника [PERSON], а також у складі голови опікунської ради при Виконкомі Новодонецької селищної ради [PERSON], заступника директора з виховної роботи Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 [PERSON], класного керівника [PERSON], сім'я [PERSON] складається з трьох осіб: мати [PERSON], малолітні діти - [PERSON] - учень 4 класу Новодонецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16 (знаходиться у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей) та [PERSON] - учень 3 класу Новодонецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16; бабуся [PERSON] померла [INFO]. У будинку брудно, присутній затхлий запах, речі розкидані; на кухні багато брудного немитого посуду. Дитячого куточку у дитини не має. Опалення пічне, на момент перевірки у будинку холодно та відсутні будь-які продукти харчування. [PERSON] не працює, джерела доходу відсутні. Під час перевірки встановлено, що [PERSON] школу не відвідує з 14.12.2016 року у зв'язку з педікульозом. З [PERSON] проведена бесіда щодо працевлаштування та необхідності приділяти увагу дитині (а.с. 18, а.с. 20); - згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], від 23.12.2016 року, які складені комісіями у складі: голови опікунської ради при Виконкомі Новодонецької селищної ради [PERSON], членів опікунської ради [PERSON], [PERSON] з залученням директора Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 [PERSON], класного керівника [PERSON], та у складі: голови опікунської ради при Виконкомі Новодонецької селищної ради [PERSON], члена опікунської ради [PERSON], директора Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 [PERSON], заступника директора з виховної роботи [PERSON], класного керівника [PERSON], у квартирі брудно, присутній затхлий запах, речі розкидані; на кухні немитий посуд. В квартирі прохолодно. На момент перевірки з продуктів харчування: картопля біля одного кілограму, дві цибулини, дві морквини, 300 г макаронних виробів. [PERSON] не працює, джерела доходу відсутні (а.с. 19, а.с. 21). Тобто, з матеріалів справи встановлено, що з серпня 2016 року адміністрація Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16, Виконавчий комітет Новодонецької селищної ради, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради приймали заходи спрямовані на зміну ставлення матері [PERSON] до виховання своїх малолітніх дітей, що підтверджується інформацієї Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 від 12.08.2016 року № 314 до служби у справах дітей (а.с. 25), клопотаннями Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 від 29.12.2016 року № 654 (а.с. 9-10) та Виконавчого комітету Новодонецької селищної ради від 29.12.2016 року № 02-27/1407 (а.с. 8), інформацією Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради від 04.01.2017 року № 13 та від 10.01.2017 року № 9 (а.с. 10, а.с. 24), актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 28.11.2016 року, від 22.12.2016 року, від 23.12.2016 року (а.с. 16-21). Заходи спрямовані на зміну ставлення матері [PERSON] до виховання своїх малолітніх дітей приймалися і раніше, що підтверджується протоколом № 05 засідання опікунської ради Виконавчого комітету Добропільскої міської ради від 23.12.2014 року, згідно якого [PERSON] було рекомендовано більш відповідально ставитися до виховання та забезпечення побуту своїх дітей, частіше навідуватися до школи та приймати участь у заходах школи разом із дітьми. [PERSON] була попереджена про те, що в разі її чергового зникнення з дому, опікунською радою будуть прийняті необхідні дії щодо захисту її дітей (а.с. 116). Відмовляючи у задовленні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON], суд першої інстанції послався на те, що відповідач [PERSON] змінила свій спосіб життя та своє ставлення до виховання дітей, що підтверджується поясненнями відповідача [PERSON], яка пояснила, що переосмислила свій спосіб життя, офіційно працевлаштувалася на роботу, займається ремонтом своєї оселі та бажає повернутися до сімейного життя і забрати дітей з центру соціально-психологічної реабілітації в родину, а також поясненнями свідка [PERSON], яка показала, що на протязі останніх двох місяців [PERSON] позитивно змінила свою поведінку, офіційно влаштувалася на роботу, алкогольні напої не вживає, що вона має можливість та бажання допомогти своїй рідній сестрі у вихованні племінників. Позивач в апеляційній скарзі, не погоджуючись з таким висновком суду, зазначає, що пояснення відповідача [PERSON] та свідка, прізвище якого суд зазначив не вірно, щодо зміни способу життя та ставлення до виховання дітей жодними доказами не підтверджені, діти до цього часу перебувають у центрі соціально-психологічної реабілітації і вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення мати жодного разу дітей не відвідала, а тому висновок суду щодо зміни ставлення матері до виховання дітей є передчасним (а.с. 75-78). Зазначені доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Проте, посилаючись на інтереси дітей та зміну ставлення їх матері до виховання дітей, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. З матеріалів справи встановлено, що діти [PERSON] з 26.08.2016 року перебувають на обліку, як діти, які проживають у сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконаня батьківських обов'язків, тобто перебувають у складних життєвих обставинах. Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, - це дитина, яка потрапила в умови, що негативно впливають на її життя, стан здоров'я та розвиток у зв'язку з інвалідністю, тяжкою хворобою, безпритульністю, перебуванням у конфлікті із законом, залученням до найгірших форм дитячої праці, залежністю від психотропних речовин та інших видів залежності, насильством та жорстоким поводженням у сім'ї, ухилянням батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов'язків, обставинами стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, воєнних дій чи збройних конфліктів тощо, що встановлено за результатами оцінки потреб дитини. Проте відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, що свідчать про усунення нею умов, що негативно впливають на життя дітей, а саме, посилаючись на своє працевлаштування, відповідач [PERSON] не надала суду документ, що підтверджує де та з якого часу, ким вона працює, тобто не довела, що має джерело доходів та зможе самостійно матеріально утримувати своїх малолітніх дітей, забезпечувати їх потреби в харчуванні, лікуванні, забезпеченні освіти. Посилаючись на зміну свого способу життя, як обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі, відповідач [PERSON] не надала до суду нової побутової характеристики, а саме, що вона не пиячить, не мешкає із [PERSON], з яким не бажають мешкати діти і поведінка якого не може позитивно впливати на виховання дітей [PERSON] Вона не довела зміну свого ставлення до виховання дітей і власними діями, зокрема, не прийняла заходів щодо повернення дітей в сім'ю. Діти до теперішнього часу, вже протягом трьох місяців після ухвалення оскаржуваного судового рішення перебувають у центрі соціально-психологічної реабілітації. Згідно інформації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради від 02.08.2017 року № 659, яка позивачем додатково направлена до апеляційного суду, відповідач [PERSON] на протязі червня-липня 2017 року дітей не відвідувала, їх життям не цікавилася (а.с. 111). Згідно акту обстеження побутових умов проживання [PERSON] від 02 серпня 2017 року за адресою: [ADDRESS], будинок відключений від електропостачання за борги, на прибудинковій території звалища сміття, подвір'я заросло бур'яном (а.с. 110), що підтверджує, що після ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідач [PERSON] не прийняла заходів щодо забезпечення умов для проживання дітей з матір'ю. Відповідно до ст. 231 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги. У разі якщо у зв'язку із складними життєвими обставинами дитина тимчасово не проживає чи не може проживати із своїми батьками, іншими законними представниками, її утримання та виховання можуть здійснювати родичі, сім'я патронатного вихователя, центри соціально-психологічної реабілітації дітей, притулки для дітей служб у справах дітей, інші установи для дітей (незалежно від форми власності та підпорядкування), в яких створені належні умови для проживання, виховання, навчання та реабілітації дитини відповідно до її потреб. Уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю, зобов'язані в максимально короткий термін запропонувати сім'ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. Листом від 08.08.2017 року вих. № 227/916/17 (22-ц/775/1431/2017) апеляційний суд пропонував відповідачу [PERSON] надати до апеляційного суду довідку про своє працевлаштування та характеристику з місця роботи, побутову характеристику станом на теперішній час (а.с. 100). Відповідачем зазначений лист отримано, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 126). Проте відповідач у судове засідання апеляційного суду жодного разу не з'явилася та докази на підтвердження зміни свого ставлення до виховання дітей не надала. Отже, апеляційним судом встановлено, що на час розгляду справи судом причини, що призвели до перебування дітей [PERSON] у складних життєвих обставинах, не усунуті. Відповідач протягом року після надання її дітям статусу дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, не змінила ні спосіб свого життя, ні ставлення до виховання своїх малолітніх дітей. До теперішнього часу відповідач [PERSON] не прийняла заходів щодо свого працевлаштування та будь-яких джерел доходів не має. Житло, в якому вона мешкала з дітьми, в належний стан не привела. Незважаючи на те, що обидві дитини перебувають у центрі соціально-психологічної реабілітації, відповідач з лютого 2017 року, їх жодного разу не відвідала, в тому числі і після 08.06.2017 року, коли вона у судовому засіданні запевняла суд першої інстанції про зміну свого способу життя та ставлення до дітей. Згідно акту обстеження побутових умов проживання [PERSON] від 02.08.2017 року, який складений комісією у складі голови опікунської ради при Виконкомі Новодонецької селищної ради [PERSON], членів опікунської ради [PERSON], [PERSON] з залученням директора Новодонецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 [PERSON], [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS], не проживає; мешкає за адресою: [ADDRESS], із співмешканцем [PERSON], [INFO], який не має постійної роботи, веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (а.с. 110). Допитані судом першої інстанції малолітні діти [PERSON] та [PERSON] пояснили, що жити з відчимом [PERSON] не бажають (а.с. 66-67). Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про зміну відповідачем [PERSON] свого ставлення до виховання дітей не відповідає обставинам справи. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З матеріалів справи встановлено, що малолітній [PERSON] був влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації за власним бажанням, оскільки вдома не завжди є що їсти. Згідно психологічної характеристики [PERSON], яка видана Центром соціально-психологічної реабілітації дітей, він має вище за середній рівень пізнавальної діяльності, у нього сформована мотивація до навчання, він активний та організований в учбовій діяльності, труднощі долає за допомогою дорослих (а.с. 11). Згідно педагогічної характеристики, яка видана Новодонецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 16, [PERSON] фізично і розумово розвинений, надає перевагу предметам математичного циклу, має широкий кругозір, добре розвинуте логічне мислення, любить читати (а.с. 12). Тобто, виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості та забезпечиння здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Його мати [PERSON] не може, враховуючи її спосіб життя, забезпечити дитині належне виховання, а тому залишення дитини в неблагополучній сім'ї, в якій відсутня турбота про дитину, відсутні джерела доходів, не забезпечено для дитини належні житлові умови, мати пиячить, проживає з особою, яка характеризується негативно та не має у дитини авторитету, не забезпечує здобуття сином освіти, не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. Згідно педагогічної характеристики, яка видана Новодонецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 16, [PERSON] інтересу до навчання та систематичності в підготовці не виявляє, потребує постійного контролю (а.с. 13), тобто дитина з метою розвитку її особистості та забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти потребує постійного контролю, який її мати забезпечити через свій спосіб життя не може, а тому її залишення в неблагополучній сім'ї, характеристика якої наведена вище, не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Апеляційний суд вважає, що матеріалами справи доведено, що відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей [PERSON] та [PERSON], а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно обох дітей. Відповідно до частини 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, а з 08 липня 2017 року з урахуванням змін, внесених згідно із Законом України від 17.05.2017 р. № 2037-VIII - не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є працездатною, [INFO], інших дітей, непрацездатних батьків, не має, апеляційний суд вважає, що на утримання двох малолітніх дітей з неї підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частки її доходу, тобто на кожного з малолітніх дітей в розмірі по 1/6 частці доходу. Апеляційний суд вважає, що в разі позбавлення батьківських прав відповідно до частини 3 ст. 166 СК України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти визначається щодо кожної дитини окремо, оскільки має зараховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Позивачем суду надані договора про відкриття поточних рахункуівв ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] (а.с. 22-23) та на користь [PERSON] (а.с. 119). Відповідно до частини 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто по цій справі з 24 березня 2017 року. Відповідно до ст. 167 СК України якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Ні батько дітей [PERSON], ні їх баба з боку батька, ні інші родичі не висловили бажання щодо передачі їм дітей на виховання, а тому дітей слід передати на опікування органу опіки та піклування. Що стосується позбавлення батьківських прав батька дітей [PERSON], апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що батько змінив своє ставлення до вихованя дітей, про що свідчать його письмові пояснення, в яких він просить не позбавляти його батьківських прав та повідомив, що на даний час знаходиться на лікуванні в закладі охорони здоров'я у зв'язку із травмою голови, є не доведеним. Відповідач до суду першої інстанції не з'явився, місце свого фактичного проживання суду не повідомив. Ким написані пояснення від 31.05.2017 року від імені відповідача [PERSON], в яких він позов не визнає та просить розглянути справу за його участю, зазначає, що він на цей час перебуває на лікуванні та зобов'язується з'явитися до суду на першу вимогу (а.с. 55); в який спосіб вони, навіть без реєстрації відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року № 173, потрапили до матеріалів справи, не відомо. Як вбачається з матеріалів справи, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] органом опіки та піклування зроблений без спілкування з ним та без достатнього з'ясування особи відповідача. В висновку щодо батька лише зазначається, що він з родиною не проживає, участі у вихованні дітей не приймає, їх долею не цікавиться, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5). Позивачем не надано суду на підтвердження заявлених позовних вимог ні акт обстеження його матеріально-побутових умов, ні характеристики, ні будь-яких доказів щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню дітей. Позивачем не надано суду і будь-яких доказів щодо того чи сплачує відповідач [PERSON] аліменти на своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», для визначення того, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд з огляду на справу в цілому розглядатиме, чи були підстави, наведені для виправдання втручання, відповідними та достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції та чи був необхідний процес прийняття рішень справедливим та таким, що забезпечував повагу до інтересів, гарантованих статтею 8 Конвенції. Що стосується процесу прийняття рішень, враховуючи конкретні обставини справи та важливий характер рішень, які мають бути прийняті, має бути визначено, чи було залучено батьків до процесу прийняття рішень в цілому для належного виконання зобов'язання щодо захисту їх інтересів та чи могли батьки повністю представити їх справу. В рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка включає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень. Суд зазначає, що цивільне провадження у справі стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і у оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати таку оцінку, не заслухавши заявника особисто, або принаймні з огляду на обставини справи, не отримавши інформації особисто від заявника щодо його бачення подій та відносин з сином та пані М., користуючись міжнародними угодами про правову допомогу (пункти 56- 57). Відповідача [PERSON] до процесу прийняття рішення про позбавлення його батьківських прав фактично залучено не було: його фактичне місце знаходження ні Органом опіки та піклування, ні судами першої та апеляційної інстанції не встановлено; за матеріалами справи він жодного разу особисто повістку про явку до суду не отримав; Орган опіки та піклування з ним відповідної роботи щодо зміни його ставлення до дітей не проводив; Органом опіки та піклування не надано суду доказів, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] є недоведеними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Тобто, рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON], стягнення з неї аліментів на утримання дітей та про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] через їх недоведеність. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], суд першої інстанції зазначив, що вже є рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. Апеляційним судом встановлено, що дійсно рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі № 2/0514/1683/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходів до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 22.08.2012 року (а.с. 120). Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON], на користь якої стягнуті аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], раніше виданий виконавчий лист за рішеням Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі № 2/0514/1683/2012 підлягає відкликанню, а позовні вимоги Органу опіки та піклування про стягнення аліментів з батька дітей [PERSON] на особисті рахунки дітей, підлягає задоволенню. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є працездатним, [INFO], рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі № 2/0514/1683/2012 визначено розмір аліментів, які підлягають стягненю на утримання двох дітей - 1/3 частка його доходу, з яким апеляційний суд погоджується, на кожного з малолітніх дітей, які передаються під опіку Органу опіки та піклування, підлягають стягненню аліменти в розмірі по 1/6 частці доходу, які мають зараховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Тобто, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з батька дітей [PERSON] підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог відповідно до ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову. Відповідно до частини 5 статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачував. Від його сплати він звільнений на підставі п. 14 частини 2 ст. 3 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір». Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п/п 1, 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла станом на 24.03.2017 року - час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини першої ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 7 Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2017 року встановлено 1600 гривень. Тобто, з задоволених позовних вимог про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та передачу дітей під опіку органу опіки та піклування підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 600 грн. Відповідно до п. 3 частини 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до ст. 7 Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років установлено: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Тобто, з позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600 грн. (1 689 грн. х 30% х 2 дитини х 6 місяців х 1,5% = 304,02 грн., але не менше 1 600 грн.; де 1 689 грн. - прожитковий мінімум на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, 30% - мінімальний розмір аліментів, оскільки [PERSON] не працює, 1,5% - ставка судового збору). Всього з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 3 200 грн. (1 600 + 1600). З позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600 грн. (1 689 грн. х 30% х 2 дитини х 6 місяців х 1,5% = 304,02 грн., але не менше 1 600 грн.; де 1 689 грн. - прожитковий мінімум на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, 30% - мінімальний розмір аліментів, оскільки відомості щодо роботи відповідача [PERSON] відсутні, 1,5% - ставка судового збору).

Outcome: partial