Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2500,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину; стягнення аліментів розпочати з моменту звернення до суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 28.10.2015 укладено шлюб, що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 71 від 28.10.2015. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . На протязі останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Позивач почала відчувати, що сімейні стосунки стають все більше холодними, не дружніми. Сторони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. Після припинення спільного проживання, діти проживають разом із позивачем, та повністю знаходяться на моєму утриманні. З часу припинення спільного проживання, відповідач з дітьми спілкується рідко, матеріальну допомогу надає нестабільно та в недостатніх розмірах, приймаючи до уваги законодавчо встановлені мінімуми. Про наявність інших дітей, окрім спільних дітей з позивачем, а також непрацездатних батьків відповідача, позивачу невідомо. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, однак добровільно цього не робить. Саме це змусило позивача звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання спільних з відповідачем дітей. Діти ростуть, розвиваються, потребують збалансованого харчування, вітамінів, добротного одягу та взуття, розвиваючої літератури. При стрімкому рості цін, який зараз відбувається, все це потребує значних матеріальних витрат, а згідно закону участь відповідача у їх забезпеченні є його обов`язком, однак відповідач всупереч вимогам закону не приймає участі у покритті цих витрат нарівні з позивачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку. Відповідач причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено та прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області вбачається, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №71 від 28.10.2015. Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями їх свідоцтв про народження, виданими Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, відповідно: серії [NUMBER] , актовий запис № 46 від 10.05.2016; серії [NUMBER] , актовий запис № 45 від 11.05.2017. Місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що стверджено довідками № 610, 611 про реєстрацію місця проживання особи, виданих 30.10.2018 Виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради. Відміткою в паспорті громадянина України позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданому 24.02.2016 Заставнівським РСУДМС України в Чернівецькій області, підтверджено, що її зареєстрованим місцем проживання з 30.10.2018 є [ADDRESS] . Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач не надає кошти для утримання дітей в достатньому розмірі. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 згаданого Кодексу визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX визначено, що прожитковий мінімум для: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачем підстави позовних вимог, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку, обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, те, що позивачем не надано доказів щодо можливості сплачувати відповідачем аліменти в розмірі по 2500 грн. щомісячно, та відсутність даних про те, що відповідач має на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 26.03.2021, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки судом задоволено позов, то з відповідача слід стягнути до державного бюджету судовий збір в розмірі, передбаченому пп.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 908,00 грн. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial