Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», про повернення депозитного вкладу та захист прав споживача фінансових послуг. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 грудня 2014 р. між сторонами було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Блискуча сімка» № 300937/76754/07-14 в іноземній валюті на суму 8 417, доларів США, строком на 91 день, до 09.03.2015р. Після закінчення строку договору, відповідач кошти по депозитному вкладу позивачу не повернув і продовжує користуватись його коштами. Його усні та письмові звернення залишаються поза увагою. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договору, норми чинного законодавства та його права як споживача. Просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 8 417 доларів США, відсотки за останньою діючої ставкою Договору 10 % річних за строк утримання вкладу з дня, наступного за днем витребування вкладу 10 березня 2015 року до дня ухвалення судового рішення, стягнути нарахування майнової відповідальності в розмірі 3 % річних за строк утримання вкладу з дня, наступного за днем витребування вкладу 10 березня 2015 року до дня ухвалення судового рішення, стягнути суму пені за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 3 % за кожний день прострочення з дня, наступного за днем витребування вкладу 10.03.2015р. та стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, оскільки відповідач є юридичною особою з певним штатом працівників, а тому мав можливість забезпечити явку в судове засідання одного з них. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 08 грудня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір № 300937/76754/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США (а.с. 6), відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв грошові в доларах США на депозитний рахунок № 26300001840/2630.4.213281.001 у сумі 8 417 доларів США на наступні строки: з 08.12.2014 по 14.12.2014 (відсоткова ставка - 8,20), з 15.12.2014 по 21.12.2014 (відсоткова ставка - 8, 35), з 22.12.2014 по 28.12.2014 (відсоткова ставка - 8, 5), з 29.12.2014 по 04.01.2015 (відсоткова ставка - 8, 65), з 05.01.2015 по 11.01.2015 (відсоткова ставка - 8,8), з 12.01.2015 по 18.01.2015 (відсоткова ставка - 8, 95), з 19.01.2015 по 25.01.2015 (відсоткова ставка - 9, 1), з 26.01.2015 по 01.02.2015 (відсоткова ставка - 9, 25), з 02.02.2015 по 08.02.2015 (відсоткова ставка - 9, 4), з 09.02.2015 по 15.02.2015 (відсоткова ставка - 9, 55), з 16.02.2015 по 22.02.2015 (відсоткова ставка - 9, 7), з 23.02.2015 по 01.03.2015 (відсоткова ставка - 9, 82), з 02.03.2015 по 09.03.2015 (відсоткова ставка - 10). Відповідно до п. 2.1. Договору, нарахування процентів за Вкладом за ставками, визначеними п. 1.2. Договору, проводяться від дня, наступного за днем надходження Вкладу у Банк, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з рахунку клієнта за методом факт/360. Проценти зараховуються на рахунок 26382030840/2638.2.213281.001. Повернення суми Вкладу Клієнту здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п.1.1.1-1.1.13 цього Договору (п. 2.4 Договору). Після закінчення будь-якого із строків, визначених п.п.1.1.1.-1.1.13 цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку № 26300001840/2630.4.213281.001 повертаються Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівки або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. Клієнт зобов'язаний надати Банку зазначену письмову вимогу, зокрема у випадку повернення суми Вкладу, що перевищує 6 000 доларів США - не пізніше ніж за два робочих дні до дати закінчення строку, визначеного п.п. 1.1.1.-1.1.13 Договору, після закінчення якого Клієнта письмово вимагає повернення Вкладу (п. 2.9. Договору). Як вбачається з матеріалів справи, Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Позивач виконав свої зобов'язання за Договором, вніс на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 8 417 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 14892479 від 08.12.2014р. (а.с.9), але відповідач свої зобов'язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Судом встановлено, що позивач 10.03.2015, 26.03.2015, 09.04.2015 звертався до відповідача із вимогами про повернення депозитного вкладу та досудовою претензією про повернення депозитного вкладу (а.с. 10, 11, 12), але кошти за його заявою відповідачем повернуті не були. Відповідно до Виписки по особовому рахунку від 09.04.2015р. (а.с. 13) на рахунку позивача перебувають грошові кошти в сумі 8 417, 98 доларів США. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми вкладу, тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії Банку є незаконними та такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами позивачу, а тому сума внеску по вказаному договору підлягає поверненню позивачу у повному обсязі. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Крім того, згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому, як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Офіційний курс гривні до долару США, що станом на 02.09.2015р. становить: 1 дол. США - 21, 7985 доларів США. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів, чим допустив порушення його прав як вкладника, а тому вимоги щодо повернення позивачу суми вкладу в розмірі 8 417 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ становить - 183477, 98 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути також на свою користь відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 10 % річних за період з 10.03.2015р. по день винесення рішення та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Положеннями ч. 1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-39 цс13 від 29.05.2013 року банк зобов`язаний повернути депозитні кошти з процентами у строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. Оскільки відповідач належним чином не виконав зобов'язання щодо повернення вкладу в строк, визначений в договорі, позивач має право на отримання відсотків за користування депозитними коштами за весь період з дня витребування вкладу, до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч. 1 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вище викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в розмірі 10 % річних за користування депозитним коштами позивача за період з 10.03.2015 по 02.09.2015 в розмірі 408, 17 доларів США (8417 доларів США Х 10%/100 Х 177/365), що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 02.09.2015р. - 8897, 50 грн. Крім того, за період з 10.03.2015 по 02.09.2015 з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних, нарахованих на основну суму боргу 8417 доларів США, за період з 10.03.2015 по 02.09.2015 в розмірі 122, 45 доларів США (8417 доларів США Х 3%/100 Х 177/365), що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 02.09.2015р. - 2669, 22 грн. Також позивач просить стягнути на свою користь суму пені за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 3 % за кожний день прострочення з дня, наступного за днем витребування вкладу 10.03.2015р. у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за затримку повернення депозитного вкладу. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту правспоживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні (п.20 зазначеної Постанови № 5 від 12.04.1996р.). Разом з тим, судом установлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договором банківського вкладу. Після укладення цього договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу, водночас, положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, не регулюють відносини, які виникли між сторонами, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків повернення вкладу та нарахованих по ньому процентів задоволенню не підлягають. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у Рішенні №6-29925св09 від 31 березня 2010 року «Про стягнення коштів у зв'язку з розірванням договору банківського вкладу», яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Позивач також просить стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються Книгою п'ятою Цивільного Кодексу України - «Зобов'язальне право», зокрема, ст. 526, 536 ЦК України, нормами яких стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. При цьому, законодавець передбачив, що відшкодування моральної шкоди може бути закріплено умовами договору, навіть якщо таке право не передбачено спеціальними нормами, що регулюють конкретні відносини. За умовами ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування моральної шкоди. З огляду на положення ст. 611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в зобов'язальних правовідносинах можливе у разі встановлення такого правового наслідку порушення зобов'язання безпосередньо в договорі. Умовами договору не передбачено такого правового наслідку, як відшкодування моральної шкоди, а тому, зважаючи, що між сторонами існують договірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість та незаконність такої вимоги. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягаю частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 1955, 04 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial