Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що згідно укладеного між ним та відповідачем [PERSON] Договору позики грошей від 23.02.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Швалюк А.В., він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 230 000 доларів США, що еквівалентно 1840 000 гривень на строк до 03 лютого 2013 року. 05 квітня 2012 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В., був посвідчений Договір іпотеки, укладений між ним [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець), за умовами якого Іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов'язань, що виникло в [PERSON] на підставі договору позики грошей від 23 лютого 2012 року передала йому в іпотеку приміщення кафе-магазину загальною площею 61,2 кв.м., що розташоване в [ADDRESS]. Оскільки відповідач [PERSON] у встановлений договором строк позичені кошти в сумі 230 000 доларів США йому не повернула та по даний час ухиляється від виконання грошового зобов'язання, просить в рахунок погашення заборгованості за Договором позики грошей від 23.02.2012 року, яка станом на 15.01.2015 року становить 3 627 100,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.01.2015 року еквівалентно 230000,00 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05.04.2012 року - на приміщення кафе-магазину, що розташоване по [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON], загальною площею 61,2 кв.м., а саме: 1-1 коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 приміщення пл. 29,2 кв.м., 1-4 кабінет пл. 7,2 кв.м., 1-5 приміщення пл. 2,8 кв.м., 1-6 вбиральня пл. 1,2 кв.м., 1-7 кладова пл. 1,2 кв.м., 1-8 коридор пл. 6,2 кв.м., 1-9 кладова пл. 5,1 кв.м. та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, або в порядку реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів та за ціною, визначеною визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до вимог діючого законодавства. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про визнання недійсним Договору іпотеки від 05 квітня 2012 року, укладеного між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Відповідно до показів [PERSON] від 05.03.2014 р. та 03.04.2014 р., що надані старшому слідчому СУ УМВС України в Тернопільській області у кримінальному провадженні №12014210010000507 [PERSON] стверджував, що кошти по договору позики були надані в користування позичальника [PERSON] після укладання спірного договору іпотеки, тобто після 5.04.2012 року. Таким чином враховуючи, що відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, то ж на момент посвідчення договору іпотеки від 05.04.2012 р. був відсутній договір позики, який набрав чинності, як того вимагає ст.3 Закону України «Про іпотеку» і відповідно укладення договору іпотеки від 05.04.2012 р. відбулося без додержання вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку», та з порушенням ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України. Окрім того зазначає, що вказаний Іпотечний договір був підписаний його сторонами та був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В. в [ADDRESS], а не на робочому місці нотаріуса в м. Тернопіль, по [ADDRESS], що суперечить порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги викладені в первісному позові підтримали з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити. Зустрічного позову не визнали та просять відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав та просить відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що Договір іпотеки від 05.04.2012 р. є недійсним оскільки укладений та посвідчений з порушенням вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України та порядку вчинення нотаріальних дій. З цих же підстав просить задовольнити зустрічний позов. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що відносно вирішення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, покладається на думку суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав: 23.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Швалюк А.В., за умовами якого [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 1840 000 гривень, що на день посвідчення договору еквівалентно 230 000 доларів США згідно курсу Національного банку України на строк до 03 лютого 2013 року. 05 квітня 2012 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В., був посвідчений Договір іпотеки, укладений між ним [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець), за умовами якого Іпотекодавець в якості забезпечення виконання зобов'язань, що виникло в боржника [PERSON] на підставі договору позики грошей від 23 лютого 2012 року передала в іпотеку Іпотекодержателю приміщення кафе-магазину загальною площею 61,2 кв.м., що розташоване в [ADDRESS], а саме: 1-1 коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 приміщення пл. 29,2 кв.м., 1-4 кабінет пл. 7,2 кв.м., 1-5 приміщення пл. 2,8 кв.м., 1-6 вбиральня пл. 1,2 кв.м., 1-7 кладова пл. 1,2 кв.м., 1-8 коридор пл. 6,2 кв.м., 1-9 кладова пл. 5,1 кв.м. Вказане приміщення є власністю Іпотекодавця і належить йому на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А. 21 жовтня 2011 року. Сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 1 360 000 гривень, що на момент укладення договору еквівалентно 170 000 доларів США (п.4). Пунктом 13 зазначеного договору передбачено, що Іпотекодавець гарантує, що майно, яке є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не продане, не подароване, не відчужене іншим способом, не є предметом іпотеки, в спорі під забороною не перебуває; прав щодо нього у третіх осіб, у тому числі у наймача немає; як місцезнаходження юридичної особи воно не використовується. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 08.11.2011 року №34925491, власником нежитлового приміщення, приміщення кафе магазину у [ADDRESS] є [PERSON] Згідно п. 14 Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває права задоволенні своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадках невиконання Боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися будь-яким із способів на вибір Іпотекодержателя: а саме шляхом укладення Догвору про задоволення вимог Іпотекодержателя,; шляхом звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або шляхом подання до Тернопільського міськрайонного суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.І ст. 628 ЦК України). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Надання позивачем [PERSON] коштів відповідачу [PERSON] за Договором позики грошей від 03.02.2012 року підтверджується самим Договором підписавши який [PERSON] підтвердила, що обумовлена сума позики нею вже отримана. Крім цього отримання коштів [PERSON] від [PERSON] не заперечив представник [PERSON] Станом на день звернення позивача [PERSON] до суду, відповідач [PERSON] кошти позичені за Договором позики грошей від 03.02.2012 року не повернула, що не заперечується сторонами, тобто не виконала зобов'язання, передбачені умовами договору позики. Таким чином, відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання у строк, передбачений договором всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, та прострочила виконання зобов'язання перед кредитором. 22.07.2013 року позивачем [PERSON] направлено на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] вимогу про повернення суми позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку непогашення заборгованості, які залишилася без належного реагування. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2014 року (Справа №607/9949/14-ц) відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи приватний нотаріус Швалюк Анжела Володимирівна, [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 05 квітня 2012 року. В силу п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання права власності на предмет іпотеки, а саме на приміщення кафе-магазину загальною площею 61,2 кв.м., що розташоване в [ADDRESS], до задоволення не підлягають, оскільки, як роз'яснено в Пленумі Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору ґрунтуються на вимогах закону, умовах укладених договорів та фактичних обставинах справи, тому позов [PERSON] слід задовольнити частково та в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 03.02.2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] розмір якої станом на 15.01.2015 року становить 3627100 грн., що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 230000,00 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 05.04.2012 року - на приміщення кафе-магазину, що розташоване по [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON], загальною площею 61,2 кв.м., а саме: 1-1 коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 приміщення пл. 29,2 кв.м., 1-4 кабінет пл. 7,2 кв.м., 1-5 приміщення пл. 2,8 кв.м., 1-6 вбиральня пл. 1,2 кв.м., 1-7 кладова пл. 1,2 кв.м., 1-8 коридор пл. 6,2 кв.м., 1-9 кладова пл. 5,1 кв.м. у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та за ціною визначеною експертом - суб'єктом оціночної діяльності від 05 серпня 2015 року в сумі 3118300 грн. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Отже, чинним законодавством визначено, що договір (окрема його частина) може бути визнано недійсним лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. За змістом с. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суд критично оцінює твердження представника позивача [PERSON] на недійсність договору іпотеки з посиланням на відсутність факту передачі коштів за договором позики в день його укладення, а відтак на момент його укладення чинного договору позики та дійсного зобов'язання [PERSON], оскільки, з договору позики, який підписаний позичальником [PERSON] вбачається що на момент його укладення [PERSON] отримала від [PERSON] у позику кошти в сумі 184000,00 (один мільйон вісімсот сорок тисяч) гривень, що еквівалентно 230 000,00 (двісті тридцять тисяч) доларів США, що нею не оспорюється. За вимогами ст. 59, 64 ЦПК України, суд не бере до уваги, як доказ протоколи допиту [PERSON] що складені старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області у кримінальному провадженні №12014210010000507, оскільки суду для огляду не надано їх оригінали та відсутні дані їх отримання стороною. Крім цього, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що недійсність спірного договору іпотеки, випливає з того, що даний договір був укладений не за місцем здійснення діяльності нотаріуса, а відтак суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки вищезгадана підстава недійсності Договору іпотеки, вже була предметом розгляду у суді, у саме у справі № 607/9949/14-ц, та рішенням суду, що набрало законної сили в задоволенні позову відмовлено. Таким чином, зважаючи на те, що суд не вбачає за можливе визнання недійсним договору іпотеки від 05 квітня 2012 року з підстав наведених позивачем [PERSON] у позовній заяві, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третьої особи [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки від 05 квітня 2012 року слід відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial