Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 35\~802,33грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеної 02.07.2015р. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) відповідач, з метою виконання зобовязань за кредитним договором №SAMDN51000106363091, отримала строковий кредит у розмірі 25615,45 грн. на строк 36 місяців з 02.07.2015р. по 31.07.2018р. у вигляді встановлення кредитної лінії на платіжну картку у вказаній сумі зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони обумовили, що погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає їм грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом в сумі 929,33грн.. Відповідач також підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, про що свідчить його підпис у заяві. Позивач зі своєї сторони виконав свої зобовязання за договором. Відповідач в порушення договору не перераховує у встановлені строки чергові платежі в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, станом на 13.07.2016р. сума заборгованості за кредитом складає 35802грн. 33коп. Добровільно відповідач розрахуватись не бажає. Представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, вказуючи, що з метою забезпечення виконання генеральної угоди вона перерахувала на рахунок банку 1739грн., вважає, що вказана сума є страховим внеском та після її сплати вона звільнена від зобовязання погашення кредиту. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Генеральної угоди, укладеної 02.07.2015р. між сторонами, відповідач, з метою виконання зобовязань за кредитним договором №SAMDN51000106363091, отримала строковий кредит у розмірі 25615,45 грн. на строк 36 місяців з 02.07.2015р. по 31.07.2018р. у вигляді встановлення кредитної лінії на платіжну картку у вказаній сумі зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач також підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, про що свідчить його підпис у заяві. В судовому засіданні відповідач підтвердила, що дійсно 02.07.2015р. між нею та позивачем укладена вказана Генеральна угода, яку вона підписала власноруч. У відповідності до п. 2.1 Генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється, починаючи з 01 по 25 число кожного місяця в сумі 929,33\~грн.(а.с. 51). Відповідно до п.1 Генеральної угоди за кредитним договором №SAMDN51000106363091 відповідач мала заборгованість в сумі 27354,45грн. В день підписання Генеральної угоди [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором зобовязалась мати залишок на будь-якому відкритому у Банку рахунку 1739грн. Згідно п.2.10 Генеральної угоди позичальник доручає банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту за кредитним договором №SAMDN51000106363091 від 06.09.2013р. в сумі 1739грн. на будь-який відкритий в Банку рахунок. Позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, які розміщені на будь-якому відкритому у Банку рахунку відповідно до Умов та правил. З платіжного доручення, наданого відповідачем, вбачається, що вона на виконання умов Генеральної угоди 02.07.2015р. на кредитний рахунок перерахувала кошти в сумі 1739грн. (а.с. 50). Відповідно до виписки з рахунку відповідача, наданого позивачем (а.с. 60 зворотній бік) в день підписання Генеральної угоди 02.07.2015р. на погашення кредиту в сумі 27354,45грн. були зараховані кошти, перераховані відповідачем, в сумі 1739грн., отже відповідно до умов Генеральної угоди, їй був наданий кредит вже на суму 25615,45грн. (27354,45грн.-1739грн.). Відповідно до розрахунку та виписок з рахунку відповідач 25.08.2015р., 25.09.2015р., 21.10.2015р. та 24.11.2015р. в рахунок погашення заборгованості за кредитом сплатила всього 3720грн. Після 24.11.2015р. жодного платежу на погашення кредиту [PERSON] не здійснювала. В судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що у звязку із сплатою коштів в сумі 1739грн., які вона вважає страховим внеском, звільнена від погашення кредиту. Однак жодного доказу на підтвердження викладеного не надала. Згідно з пунктом 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, указаних у цій угоді, Умовах і правилах, більш як на 31 день, за зобов'язаннями, строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення; заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, а позичальник має сплатити Банку штраф у розмірі 3753,77 грн. Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту він сплачує банку пеню, розмір якої вказаний у Умовах та правилах за кожний день прострочки. Розмір пені встановлений п.1.1.5.25 вказаних Умов. Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором станом на 13.07.2016р. складає 35802,33грн., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 23405,08грн., за процентами 3026,28грн., з пені та комісії 5617,20грн. штраф 3753,77 грн. Відповідно до ст. ст.\~1049, 1050 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст.. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання\~(ч.\~3\~ст. 549 ЦК України). За положеннями\~ст.. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.. 549 ЦК України\~штраф і пеня\~є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі\~ст.. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Відповідно до змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку сума у 5617,20грн. вказана одночасно як пеня та комісія, без уточнення її складових. Тобто відсутнє розмежування пені та комісії, в звязку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 27 ЦПК України\~встановлено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст.. 61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити, стягнувши штраф передбачений Генеральною угодою. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial