Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказує, що 07.07.2010 року на [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул.. Седова у м. Запоріжжі не витримав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб, становить 21145,67 грн., відповідно до Звіту спеціаліста автотоварознавця № 95 від 22.06.2010 року. Зазначена шкода особисто [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 16856,11 грн. Крім того, МТСБУ понесло витрати на оплату правової допомоги у сумі 2000 грн. та на оплату судового збору у сумі 243,60 грн. Загальний розмір витрат МТСБУ складає 19099,71 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача у порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування потерпілій особі, а також судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився у заяві до суду просив розглядати справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Судові повістки, направлені відповідачу за вказаною у позові адресою та адресою реєстрації його місця проживання, повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідач не повідомив суд про зміну адреси проживання чи листування, а тому відповідно до приписів ст. 77 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений про час і місце судового розгляду. У зв'язку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст.. 224-226 ЦПК України. Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав Судом установлено, що 07.07.2010 року [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул.. Седова у м. Запоріжжі не витримав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON], що вбачається зі змісту Довідки №8645495 про обставини ДТП. Дані обставини та вина [PERSON] встановлена згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2010 року Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб, становить 21145,67 грн., відповідно до Звіту спеціаліста автотоварознавця № 95 від 22.06.2010 року. Зазначена шкода особисто [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 16856,11 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №4861 від 25.11.2010 року. Відповідно до п.п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згiдно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону, позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 16856,11 грн. Ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Тому, відповідно до приписів вказаних норм після здійснення виплат потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Позивач звернувся до відповідача з листом: № 4114/3-2-05 від 23.02.2011 року про компенсацію витрат в добровільному порядку, але відповідач добровільно не відшкодував витрати МТСБУ. Щодо відшкодування понесених витрат на оплату правової допомоги та витрат на оплату судового збору, то суд виходить з такого. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат, крім судового збору віднесено витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом, а саме , Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року. Заявляючи вимоги про компенсацію понесених витрат позивачем ні при подачі позову, ні в ході судового розгляду не надано розрахунок таких витрат, а надано лише платіжне доручення №2771 від 12.07.2013 року про оплату 1000 грн., при цьому невідомо за виконання яких робіт і надання яких послуг. Зі змісту вказаного документу вбачається, що отримувачем сум є «ФОП [PERSON]» в той час як представництво позивача здійснюється [PERSON] на підставі довіреності №4/17 від 08.01.2014 року ( на час подачі позову) та на підставі довіреності № 59/2015 від 27.01.2015 року ( на час розгляду справи). Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування законні та обґрунтовані, доведені належними і допустимими доказами, а отже, підлягають задоволенню; в частині відшкодування витрат за надання парової допомоги вимоги позивача є необгрунтованим та недоведеними, а отже, у їх задоволенні необхідно відмовити. Щодо стягнення витрат на оплату судового збору, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial