Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З 2014 року, коли сторони припинили шлюбні стосунки, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, не бере участі у її житті, матеріальну допомогу надає нерегулярно та в недостатньому обсязі. Зі слів відповідача позивачу відомо, що він постійно проживає та працює закордоном та в Україну повертається на незначний час для поновлення документів для подальшого проживання за кордоном. Позивач має можливість та забезпечує якнайкращі інтереси дитини, зокрема, виїжджаючи з нею на відпочинок закордон. З цією метою 20.06.2017 року дитиною отримано паспорт для виїзду за кордон. Відповідач не заперечував необхідності надання своєї згоди на виїзд дитини за кордон, надав відповідний дозвіл строком на один рік, дія якого закінчилась 12.07.2018 року. Відсутність відповідача на території України унеможливлює надання ним особисто дозволу на виїзд дитини за кордон лише з матір'ю. Позивачу невідомо коли відповідач буде присутній на території України. З цих підстав просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини - [PERSON] за межі України до ряду іноземних країн до 31.12.2021 року у супроводі матері [PERSON] без наявності письмової згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає з позивачкою, яка піклується про неї, повністю матеріально та морально утримує, займається її розвитком та вихованням. На даний час позивачка має можливість для виїзду дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення. Відповідач не заперечує проти цього, однак не вчиняє дій, необхідних для безперешкодного виїзду дитини за межі території України. Наданий ним та нотаріально посвідчений дозвіл закінчив свою дію 12.07.2018 року. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивачем подано суду Договір про надання туристичних послуг від 10.10.2018 року, з якого вбачається, що позивачем укладено даний договір та замовлено туристичні послуги у період з 28.12.2018 року по 04.01.2019 року для відпочинку позивача та дитини у Республіці Фінляндія. Крім того, надано також договір №512-11/2 від 15.11.2018 року, що укладений між позивачем та туроператором ТОВ «Туристична компанія «Поїхали з нами», відповідно до умов якого туроператор зобов'язався відповідно до заявок позивача в період з 15.11.2018 року по 31.12.2019 року забезпечувати надання комплексу туристичних послуг. Позивачем згідно заявок заброньовано отримання туристичних послуг тривалістю 10 календарних днів в період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року на території Мальдівської Республіки, та тривалістю 10 календарних днів в період з 01.04.2019 року по 25.04.2019 року на території Об'єднаних Арабських Еміратів (Дубай) для себе та дитини - [PERSON] Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично не заперечує щодо виїзду дитини за кордон з позивачем, однак своєчасно не вчиняє юридично значимі дії, необхідні для безперешкодного виїзду дитини за межі України. Така бездіяльність відповідача, на думку суду, перешкоджає інтересам дитини, зокрема щодо її повноцінного розвитку, дозвілля та оздоровлення. Надані позивачем докази щодо замовлення туристичних послуг для себе та дитини, дозволяють суду дійти висновку про те, що виїзд за кордон дитини не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин окрім тих, що відповідають інтересам дитини та зазначені вище, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Разом з тим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог лише в межах, що підтверджені наданими позивачем доказами щодо замовлення нею туристичних послуг для себе та дитини у період з 28.12.2018 року по 04.01.2019 року для відпочинку позивача та дитини у Республіці Фінляндія, тривалістю 10 календарних днів в період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року на території Мальдівської Республіки, та тривалістю 10 календарних днів в період з 01.04.2019 року по 25.04.2019 року на території Об'єднаних Арабських Еміратів (Дубай). В іншій частині суд вважає правильним прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суд позбавлений можливості перевірити дійсні наміри позивача щодо виїзду дитини за межі території України, з'ясувати відповідність таких намірів інтересам дитини, а також оцінити можливий негативний вплив на батьківські права та обов'язки відповідача і дитини. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial