Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову, зазначила, що з січня 1996 року по січень 2014 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Т.Е.о.14 листопада 2007 року у них народилась донька [PERSON]. В січні 2014 року їх стосунки як подружжя припинилися, позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням визначення суми аліментів та їх сплати, яле чула лише обіцянки. Жодного разу за період з січня 2014 року по теперішній час аліменти ним не сплачувались. Матеріальний добробут родини його не цікавить, він не розуміє, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Незважаючи на те, що вони мають доньку матеріальні потреби якої постійно зростають, через бажання постійного розвитку своїх здібностей. Відповідача взагалі не обходить матеріальні потреби сім'ї. Вже понад 2 роки він не мешкає з ними в одній квартирі, дитина повністю перебуває на її утриманні. В звя'зку з цим, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, щоб отримувати аліменти згідно рішення суду. На підставі викладеного, просить суд стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у заяві, доповнивши, що на даний час відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Під час цього шлюбу у них народилася дитина. Просила суд звернути увагу, що зі своєю новою родиною він не проживає, жінка з сином перебувають за межами України. Тобто на його утриманні ані син, ані дружина не перебувають. Стягнення за виконавчими листами з відповідача не проводиться. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги визнала частково, просила стянути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), пояснивши, що окрім доньки [PERSON] на його утриманні перебуває його другий син [PERSON] [PERSON], який народився 14 січня 2014 року. У його другої дружини (матері сина) з якою він перебуває у зареєстрованому 09 серпня 2013 року шлюбі, був тяжкий перебіг пологів: кесеровий розтин, стан дитини після народження був тяжкий. Дитина має вроджені хвороби. На даний час дитина досі має тяжкий стан здоров'я, тому окрім звичайних потреб, він потребує додаткових витрат на лікування. Дружина також перебуває на його утриманні, тому розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] треба зменшити з ? частки заробітку (доходу) до 1/6 частки. Окрім того, просила суд звернути увагу та не, що в позові вказан період перебування позивача та відповідача у фактичних шлюбних відносинах з січня 1996 року по січень 2014 року. Просила у даному рішенні суду не встановлювати даний факт, бо він є сумнівний та не підтверджений. Вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку учасників процесу, проаналізувавши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від фактичних шлюбних відносин сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої у свідцтві про народження записаний відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданий Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1487. Дитина мешкає разом з матір'ю [PERSON], що не заперечується та не спростовується сторонами по справі. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України покладає на батьків обовязок з утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При цьому в ч.2 вказаної статті визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що відповідач з сімєю не мешкає, угоди про добровільну сплату аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], між сторонами досягнуто не було. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час розгляду справи встановлено, що 06 серпня 2013 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданий Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 506. Судом встановлено факт народження у відповідача ще однієї дитини [PERSON], [INFO], про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, складено відповідний актовий запис № 307, копія свідоцтва долучена до матеріалів справи. З урахуванням наведеного, суд, вважає, оскільки у відповідача на утриманні з'явилася ще одна дитина, то його матеріальний та сімейний стан змінився. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З урахуванням наведеного, суд вважає, що обоє його дітей мають право на рівне забезпечення з боку батька. На даний час відповідач мешкає окремо від першої доньки [PERSON] та згідно наданих представником відповідача документів створив нову родину. Суд критично відноситься до заперечень представника позивача щодо окремого мешкання відповідача [PERSON] та перебування його нової дружини з дитиної за межами України, оскільки даний факт документально не підтверджений. Наявність іншої сім`ї у позивача не позбавляє його обов'язку по утриманню доньки та сплати аліментів на її утримання, але може бути підставою для зменшення розміру її частки. Також судом встановлено, що дружина відповідача [PERSON] мала тяжкий перебіг пологів кесарев розтин, стан сина після пологів був також тяжкий, до дитини застосовувалися реанімаційні заходи, що підтверджується копією виписки із карти розвитку навородженого № 65, долученої до матеріалів справи. Відповідно до наданих копій виписки з історії хвороби син відповідача з 29.01.2014 до 23.02.2014, з 04.03.2014 до 26.03.2014 знаходився у відділенні постнатального виходжування новороджених з діагнозом: пневманія, менінгіт, желтуха, недоношеність, кардіоміопатія, рання анемія, відповідно до виписки із медичної картистаціонарного хворого № 1314/472 він знаходився у період з 26.03.2014 до 09.04.2014 на стаціонарі у другому інфекційному відділенні з діагнозом: белково-енергетична недостатність, внутріутробна інфекція та інше, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 29.09.2014 у дитини правостороння пахова грижа. З урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що частка стягнутих аліментів може бути зменшена та відповідач, в силу ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь позивача на утримання доньки [PERSON], аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 травня 2016 року та до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Вирішуючи питання, щодо зауважень представника відповідача не встановлювати факт фактичних шлюбних відносин між відповідачем та позивачем, вказаний останньою у позові, з січня 1996 року по січень 2014 року, суд керується положеннями статей 10 і 11 ЦПК України, відповідно до яких, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial