Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 28.11.2015 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, постійні конфлікти, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння. Просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 25 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50%\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує повністю не заперечує проти винесення заочного рішення.\~ Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, за зареєстрованою адресою місця проживання . Частина 3 ст. 211 ЦПК України передбачає,\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. ст.223,\~280-281 ЦПК України\~суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В порядку п. 9 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу Суд, враховуючи думку позивача, достатність матеріалів, доказів, що відповідач повідомлений в установленому законом порядку про дату розгляду справи, від якого не надійшло відзиву та ніяких заяв про перенесення розгляду справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності з\~ст. 280 ЦПК України. \~\~Як встановлено судом, 28 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія І-КЕ № 141874, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області 28 листопада 2015 року, актовий запис 199. Від вказаного шлюбу у сторін 02 червня 2016 року народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія І-КЕ № 244649, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавської області 14 червня 2016 року, актовий запис 296. Дитина проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. \~\~\~\~Згідно п.10 роз'яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, сім»я фактично розпалася, проживають за різними адресам, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. \~Таким чином, судом зясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їхньої дитини. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову в частинні розірвання шлюбу. \~Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів суд зазначає наступне. \~Згідно свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 141874, сторони є батьками [PERSON], який народився 2 червня 2016 року \~Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших аліментних зобов'язань не має. \~Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 25 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Разом з тим, відповідно до\~ст. 181 ч.3 Сімейного кодексу України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено стягнення аліментів у відсотках, суд вбачає підстави для стягнення аліментів у частці від доходу. Як зазначено в ст. 182 Сімейного Кодексу України,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 01.11.2017 і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не виконує свій обов'язок по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є законними та обґрунтованими, підлягають задоволенню. Згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. \~Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вони повинні бути покладені на відповідача в силу ст.141 ЦПК України. \~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: partial