Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення з них заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказуючи, що у період з червня 2010 року по грудень 2015 року відповідачам були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, просп.. Соборний, б. 234, кв.43. Відповідачі обовязків по оплаті за поставлену теплову енергію та гарячу воду не виконали, у звязку з чим станом на 01.01.2016 року утворилась заборгованість у сумі 19269,50 грн. За вказаний період відповідачі здійснили оплату за надані послуги частково, на суму 8014,63 грн., а тому сума заборгованості становить 11254,87 грн. Позивач вказує у позовній заяві, що він є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ», а тому має право вимоги про сплату наданих відповідачам послуг. Позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 11254,87 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 1378 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, і пояснив, що оплату здійснював за спожиті послуги, але не у повному обсязі через матеріальні труднощі. між тим, договору з позивачем надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладалося. Також пояснив, що гарячою водою майже не користується, т.я. має водонагрівач та має прилад обліку спожитої гарячої води, крім того, відповідач [PERSON] у квартирі не проживає, а отже, розрахунок заборгованості позивача не відповідає дійсності. Крім того, відповідач просить про застосування 3річного строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, судова повістка, направлена їй за адресою реєстрації повернута до суду з відмітко. поштового відділення звязку у ф.20 « «адресат за отримання м не зявився» . Як пояснив відповідач [PERSON], [PERSON] за вказаною адресою не проживає з січня 2008 року, про що складено Акт №39 від 30.03.2016 року (а.с.30). Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідач [PERSON] за наявними доказами і матеріалами справи. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року Концерн «МТМ» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року послуги споживачеві надаються згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення . Відповідно до п.1 ч.3 ст.19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» визначений обовязок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обовязком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом установлено, що відповідачі зареєстровані, а відповідач [PERSON], проживає у житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, просп.. Соборний, б. 234, кв.43, до якого подається централізоване опалення і гаряча вода. Відповідач [PERSON] зареєстрована, але за вказаною адресою не проживає з січня 2008 року, про що складено Акт №39 від 30.03.2016 року (а.с.30). Разом з тим, згідно рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05.06.2012 року, вона разом з неповнолітньою дитиною вселена до вказаного жилого приміщення. ( а.с44-46) Договір між сторонами у справі про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладався, а тому, між Концерном "Міські теплові мережі" та відповідачами склалися фактичні правовідносини з приводу надання вказаних послуг до житлового приміщення, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, просп.. Соборний, б. 234, кв.43, оскільки позивач такі послуги надав, а відповідачі не відмовилися від їх споживання. Відповідач [PERSON] не спростував доводи позивача та не надав суду доказів, що послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не споживалися; не надав доказів, що житло, яке вони з відповідачкою займають відєднано від теплових мереж Концерну «МТМ» та є інше джерело постачання опалення та гарячої води. В силу ст. 11 ЦК України та п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такі ж висновки, викладені у правових висновках Верховного Суду України у постановах №6-110цс12 від 10.10.2012 року та №6-59цс13 від 30.10.2013 року, що в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування іншими судами загальної юрисдикції. Таким чином, позивачем правомірно у період з червня 2010 року по грудень 2015 року надавалися відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі свого обовязку щодо оплати спожитих послуг не виконали у повному обсязі. Правильність розрахунку заборгованості не спростована відповідачами належними і допустимими доказами. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 плата за надані послуги вноситься щомісячно, тому відповідачі мали щомісячно вносити оплату за спожиті послуги. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлові комунальні послуги» учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг є особа, якій жиле приміщення належить на праві власності. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається власником, і обовязки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім ( ст. 156 ЖК України). Як установлено судом, житлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, просп.. Соборний, б. 234, кв.43, на праві власності належить [PERSON] і [PERSON], що підтверджується Договром купівлі-продажу від 30.07.2002 року та рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2010 року ( а.с.37-43). Отже, саме власники жилого приміщення несуть обовязок по сплаті отриманих послуг. Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води має бути стягнута з [PERSON] і [PERSON], до яких і предявлено даний позов. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зважає на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк Ураховуючи, що виконання грошового зобовязання визначено щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з теплопостачання розрахунок здійснено починаючи з червня 2010 року і по грудень 2015 року ( а.с.9-14). Відповідачами оплата спожитих послуг відповідно до наданого позивачем розрахунку здійснюється з березня 2013 року. Крім того, 15.02.2016 року Концерн «МТМ» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Але ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2016 року судовий наказ скасовано за заявою [PERSON], оскільки вбачається спір про право цивільне і з даним позовом до суду позивач звернувся 14.09.2016 року ( а.с.2,15) Ч.2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, позивачем вчинено дії, які свідчать про переривання перебігу строку позовної давності до подачі позову. Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності, і стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість, яка утворилася за період з березня 2013 року по грудень 2015 року, і становить 583,65 грн. З огляду на наведене, є неспроможними доводи відповідача [PERSON], що період розрахунку заборгованості має обчислюватись з 01.09.2013 року по 01.01.2016 року. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Концерном «Міські теплові мережі» є обгрунтованими і доведеними, але підлягають задоволенню частково на суму 583,65 грн., в іншій частині позову необхідно відмовити з підстав застосування строків позовної давності. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача мають бути стягнуті понесені ним судові витрати на оплату судового збору Відповідно до ч.2 ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Отже, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 1378 грн., сплачених відповідно до платіжного доручення № 6350 від 21.04.2016 року, які мають бути стягнуті відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» з кожного відповідача окремо у рівних частках, оскільки закон не передбачає солідарного стягнення судових витрат.

Outcome: partial