Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

В серпні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON]С (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення аліментів на утримання дітей та на її утримання. Позов обґрунтовувався тим, що 30.07.2010 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей, а саме: доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають із позивачем та перебувають на її повному утриманні та вихованні. На даний час відповідач пішов із сімї та проживає окремо, при цьому, де саме позивачу невідомо. Жодної матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, а тому, позивач вирішила звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, якою підтримала заявлені позовні вимоги, позов просила задовольнити, а справу слухати без її участі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання своєї дружини не надав. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 та ст.224 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 30 липня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №068954 (а.с. 6). [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-ТП №144321 та серії 1-ТП №261011 (а.с. 7, 8). Згідно довідки про склад сімї виданої відділом житлово-комунального господарства та благоустрою Барановської міської ради Баранівського району Житомирської області від 18.07.2017 року №5660 разом з позивачем за адресою 1 провулок Калиновий, 5 в м. Баранівка зареєстровані донька [PERSON] та донька [PERSON], а також відповідач, при цьому, позивач зазначає, що відповідач з ними фактично за вказаною адресою не проживає та не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання. Отже, за змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип змагальності сторін передбачений ст.. 10 ЦПК України, яким відповідач не скористався, адже не подав суду жодних доказів які б заперечували б проти заявленого позову чи спростовували б його, суд дійшов до висновку що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає до задоволення. Окрім того, відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд не може залишити без уваги те, що даним рішенням суду задоволено її вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Зважаючи на вище викладене, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років підлягає частковому задоволенню. Окрім того, в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: partial