Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивачка вказує на те, що в період часу з червня 2002 року по 2006 рік вони із відповідачем [PERSON] проживали однією сім'єю як подружжя, хоча офіційно шлюб не зареєстрували. Зазначає, що під час спільного життя з відповідачем [INFO] року у неї народилася дочка [PERSON], що є спільною з відповідачем дитиною, батьківство якої вона записала за своїм прізвищем, бо відповідач тоді відмовився записувати себе батьком дитини. Вказуючи, що на даний час відповідач [PERSON] визнає своє батьківство відносно малолітньої [PERSON], проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання батьківства відповідача [PERSON] стосовно народженої нею дочки [PERSON] та стягнення з цього відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.03.2016 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив провести розгляд справи без його участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] у період часу з 2002 року по 2006 рік мали місце сімейні стосунки, сторони впродовж вказаного періоду часу разом проживали як чоловік та жінка, вели спільне господарство. Під час спільного проживання сторін [INFO] року позивачка [PERSON] народила дитину - дочку [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Позивач зареєструвала факт народження дитини 02.12.2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хорльського районного управління юстиції Полтавської області у відповідності до вимог ст. 135 СК України. При цьому ім'я та по батькові батька дитини було записано за її вказівкою по прізвищу позивачки по справі - [PERSON]. Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Враховуючи вище викладені обставини справи, суд приходить до твердого переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання батьківства [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.03.2016 року, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом із матір'ю дитини та самою дитиною не проживає, участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 вищевказаної Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 180, ч. 1 ст. 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], матеріальної допомоги на її утримання не надає, не бере ніякої участі у її вихованні, розвитку, дитина перебуває на утриманні матері [PERSON], хоча відповідач є працездатною особою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] частині стягнення із [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, також підлягають задоволенню. Разом з тим, виходячи з норми ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача щомісячно, починаючи з 02.03.2016 року, підлягають частковому задоволенню, оскільки позов [PERSON] подано 03.03.2016 року, відповідно датою початку стягнення аліментів є 03.03.2016 року, а не 02.03.2016 року. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно ж до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, судовий збір по аліментних вимогах по справі в сумі 551 грн. 20 коп., від сплати якого згідно закону звільнена позивачка, підлягають стягненню із відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial