Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 5 000 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що від перебування у шлюбі з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 липня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано. З червня 2016 року проживають окремо, син проживає разом з нею у м. Луцьк. Декілька місяців впродовж останнього року син за домовленістю сторін тимчасово проживав разом з відповідачем, оскільки позивачка змушена була на декілька місяців виїхати за кордон для заробітку коштів на прожиття. Відповідач зареєстрував їхнього сина за своїм місцем проживання. Тому [PERSON] і досі офіційно зареєстрований за місцем проживання відповідача. Після її повернення в Україну вона, як і домовлялися з відповідачем, забрала сина назад у м. Луцьк і продовжує з ним там проживати. З травня 2019 року дитина переведена до Луцької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 Луцької міської ради, де і продовжуватиме навчатися в подальшому. Весь час, поки позивачка перебувала за кордоном, вона не припиняла матеріально забезпечувати свою дитину, пересилала у м. Дубно кошти, купувала йому все необхідне, придбавала речі та іграшки. Починаючи з 2016 року дитина перебуває на її утриманні. Відповідач жодним чином не забезпечує свого сина матеріально, та й взагалі не цікавиться життям дитини. Виявилося, що протягом вищезгаданого періоду часу вихованням хлопчика займався не батько, а дідусь із бабусею, а матеріальним забезпеченням сина продовжувала займатися саме позивачка. На даний час поведінка батька не змінилася, про матеріальне забезпечення сина він не турбується. Відповідач має власне джерело доходу, він є фактичним власником і бенефіціаром фітнес центру «[INFO]», обладнання і тренажери в який були закуплені ще сторонами у шлюбі за спільні кошти. Окрім того відповідач на серйозному професійному рівні займається бодибілдингом. Даний вид спорту вимагає дотримання спеціалізованої дієти з якісною дорогою їжею, яка має високий вміст чистого білка і вуглеводів. Також, він постійно використовує спеціальне спортивне харчування, добавки, стероїди, протеїнові коктейлі тощо. Це все вимагає систематичних і значних грошових витрат. Також, відповідач постійно їздить на змагання, в тому числі й закордон, і такі поїздки теж вимагають серйозних фінансових затрат на переїзди, проживання, сплату різноманітних організаційних внесків тощо. Відповідач є тренером для інших спортсменів. Фотознімки із своїми спортивними здобутками і видом діяльності він сам розміщує у соцмережах. Призові кошти за участь у різноманітних змаганнях, оплата роботи тренера наставника також є складовими доходу відповідача. Не виключено, що значну частину свого доходу він взагалі офіційно не декларує. Загалом стиль життя і вид діяльності відповідача передбачає великі фінансові витрати, що свідчить про те, що він має достатньо високий рівень матеріального забезпечення, тому в змозі сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно. Домовленості з відповідачем щодо сплати аліментів на сина не було досягнуто. Представник позивачки - адвокат Боржецький О.Л. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові, який просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява його представника - адвоката Лопухович А.О., в якій просить судове засідання провести без її участі та участі відповідача. Позовні вимоги вважає необгрунтованими та безпідставними. Окрім того, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Вважає, що викладені позивачкою позовні вимоги зовсім не відповідають дійсним обставинам. Зазначає, що у травні 2019 року позивачка, приїхавши в Україну, без згоди і відома відповідача забрала сина зі школи та перевела його на навчання до м. Луцьк. Не бажаючи чинити жодних тисків на сина та психологічно його травмувати, розуміючи, що він хоче побути з матір`ю, яку не бачив більше року, відповідач погодився на те, щоб син тимчасово лишився з нею, а далі вирішив сам, де йому краще і з ким проживати. Протягом усього цього часу відповідач намагався не втрачати з сином зв`язок, спілкувався з ним. Його батько, маючи більше вільного часу, частіше спілкувався і приїздив до нього на вихідних. У червні цього року позивачка зверталася до відповідача з питанням надання дозволу виїзду сина з нею за кордон. Це виражалося не у зовсім коректній формі, із погрозами та залякуваннями, шляхом написання смс-повідомлень. У телефонній розмові відповідач попросив вказати її конкретно період та країну куди вона має намір прямувати і тільки після цього надасть офіційний нотаріальний дозвіл. Після цього такі прохання зі сторони позивачки припинилися. 08 листопада 2019 року зв`язок із сином раптово припинився, що триває і до даного часу. Дізнавшись про те, що [PERSON] перестав відвідувати школу, а мати повідомила класного керівника про те, що він ніби то захворів, відповідач розпочав його активні пошуки. Ні по місцю проживання, ні в школі, ні в лікарнях його не було. Це стало підставою для подання заяви до поліції про зникнення сина, до Державної прикордонної служби України. В подальшому, йому стало відомо, що позивачка 16 серпня 2019 року звернулася із заявою до служби у справах дітей Луцької міської ради, а вже 18 вересня 2019 року отримала рішення №577-1 виконавчого комітету Луцької міської ради, яким підтверджено висновок про проживання малолітнього [PERSON] із матір`ю для тимчасового виїзду за межі України, зобов`язано [PERSON] дотримуватись встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України та інформувати про повернення дитини протягом місяця з дня в`їзду в Україну службу у справах дітей. Ні заяви чи повідомлення від позивачки про намір звертатися до служби у справах дітей, ні такого рішення особисто відповідач не отримував і про його існування раніше не знав. Із служби у справах дітей йому ніхто ніколи не телефонував. Із відповіді ДПС України відповідачеві стало відомо, що його син перетнув державний кордон 08 листопада 2019 року о 20:51 год., аеропорт Бориспіль-D, рейс Київ- Мальта. У відповіді зазначено, що позивачкою була пред`явлена довідка, видана органом ДВС 203-09.09.19 577-1 , про наявність заборгованості по аліментах, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців. Що це за довідка була пред`явлена про існування заборгованості у відповідача по аліментах за 6 місяців, у той час як у позові позивачка вказує, що іншого аналогічного позову до нього не пред`являла раніше, не зрозуміло. Станом на 02 січня 2020 року позивачка з сином не повернулася в Україну та фактично порушила правила перебування за кордоном дитини. Знаючи, що син буде перебувати з нею за кордоном 08 листопада 2019 року надала для класовода недостовірні відомості з приводу того, що він ніби то хворіє, про що свідчить відповідь зі школи. А тому, у відповідача є ґрунтовні підстави вважати, що позивачка сина не має наміру повертати в Україну. У зв`язку із цим, відповідачем готуються документи до Міністерства юстиції України про повернення дитини з-за кордону та надання доступу до дитини. Посилання позивачки про те, що відповідач не займався сином з 2016 року, не дивлячись на те, що він проживав з ним не відповідає дійсності. Всі його знайомі і друзі знали, що позивачка поїхала за кордон, а дитина лишилася з ним. Відповідачеві дійсно допомагали його батьки з доглядом за сином, адже одному було важко все встигати. Усі разом вони займалися його навчанням, планували хто заводить чи забирає зі школи, у кого якого дня він може залишитися, хто більш вільний та вивчить з ним уроки, піде на прогулянку. Вважає, що це є нормальним у сім`ях, де проживають батьки з дідусями і бабусями. Увесь цей час він забезпечував усім необхідним сина і не просив у позивачки нічого. Ніяких переказів і матеріального утримання з її сторони не було. Матеріальне забезпечення було повністю на ньому. Зазначає, що посилання позивачки на те, що він отримує великі матеріальні достатки, не відповідає дійсності. Він тривалий час, довгі роки займався професійно спортом. Проте його гарна фізична форма на даний час є наслідком наполегливих багаторічних, регулярних тренувань, а не результатом вживання гарної їжі чи спортивного харчування. Для досягнення результату у спорті є достатнім тренуватися та харчуватися елементарними продуктами харчування. Він не є власником спортивних залів чи тренажерних клубів, не має у власності спортивних тренажерів чи обладнання. Фото, що надані до позову не можуть бути доказом у справі, адже не свідчать про їх розмір, а лише вказують на спортивний стиль життя. На даний час він не працює, знаходиться у пошуку постійної роботи. Крім того, у серпні 2019 року мав місце умисний підпал його недобудованого невеликого житлового будинку, кримінальне провадження знаходиться у Дубенському ВП ГУНП в Рівненській області. Тому він не має ні матеріальної, ні фізичної можливості сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. щомісяця, такий розмір вважає значно завищеним. Оскільки обов`язок по утриманні дитини покладається на обох батьків в рівних частках, то він визнає позовні вимоги про стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн., що становить більше 50% прожиткового мінімуму. Саме такий розмір, враховуючи всі його життєві обставини і можливості, вважає справедливим. Решта додаткових витрат на потреби сина будуть надаватися ним самостійно, по мірі їх необхідності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є батьком позивачки. Підтвердив, що [PERSON] впродовж останніх трьох років проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Лише 4 місяці та 18 днів він був з відповідачем, в той час коли мати була на заробітках за кордоном. Але вона щомісяця передавала кошти по 200 євро, одяг, іграшки для дитини. Він особисто ці посилки завозив дитині, а також сам брав внука та ходив купував йому все необхідне. Коли сторони перебували в шлюбі, він купив хату на [ADDRESS] , оформив на відповідача, також дав 21000 доларів на обладнання у спортивний зал, купував м. Дніпропетровську спортивний інвентар. Зараз відповідач здає це обладнання в оренду, оскільки є власником фітнес центру «[INFO]», що в [ADDRESS] . Три роки тому, він продав квартиру, сказав, що гроші підуть на те, щоб добудувати будинок, а вони тимчасово поживуть у м. Луцьк на квартирі. Проте, через 22 дні сказав доньці, що платити за квартиру не буде, як з`ясувалось, він зняв її на місяць. Так залишив дружину та сина напризволяще без засобів на існування. Донька заробляла де тільки могла, щоб утримати себе та сина. Відповідач поїхав в м. Київ, де зараз знімає квартиру за 8000 грн. на місяць, живе з іншою жінкою, їздить на дорогому автомобілі. Він працює тренером у фітнес клубі, де година тренувань коштує більше 2000 грн., окрім того виписує з-за кордону спеціальні препарати для спортивного харчування, які продає. У 2019 році місяць відпочивав в ОАІ. На протязі останнього року з сином [PERSON] відповідач не спілкувався, не вітав з днем народження. Фактично впродовж трьох років він дитину не утримував. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, докази по справі, покази свідка, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені сторони по справі, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 5). Згідно рішення Дубенського міськрайонного суду від 11 липня 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6-7). Відповідно до довідки № 166 від 20 квітня 2019 року [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно довідки КП «Житловик» від 18 жовтня 2018 року №1778 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно роздруківок із соціальної мережі Facebook за профілем " [PERSON] " містяться фото [PERSON] на фоні тренажерів та вивіски фітнес центру « [INFO] », різні нагороди, коментарі та повідомлення про участь команди у чемпіонаті України (а.с. 11-13). Як зазначено у відповіді на адвокатський запит № 26172/125/48104-19 від 22 листопада 2019 року, 12 листопада 2019 року відповідач звертався до Дарницького УП ГУНП у м. Києві відносно зникнення його неповнолітнього сина, заява була передано до Луцького ВП ГУНП у Волинській області (а.с. 33, 34). На адвокатський запит дирекція Луцької спеціалізованої школи І-ІІІ ст. № 5 повідомила, що [PERSON] з 08 листопада 20019 року відсутній на навчанні. Про причину відсутності на уроках мама повідомила класовода, що дитина знаходиться за кордоном на відпочинку (а.с. 35). Згідно відповіді від 29 листопада 2019 року ДПС України, Колошкін [PERSON] перетнув державний кордон 08 листопада 2019 року о 20:51 год., аеропорт Бориспіль-D, рейс Київ- Мальта. У відповіді зазначено, що пред`явлена довідка, видана органом ДВС 203-09.09.19 577-1 про наявність заборгованості по аліментах, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців (а.с. 36). Відповідно до рішення Луцької міської ради від 18 вересня 2019 року № 577-1 підтверджено висновок про проживання малолітнього [PERSON] із матір`ю для тимчасового виїзду за межі України, зобов`язано [PERSON] дотримуватись встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України та інформувати про повернення дитини протягом місяця з дня в`їзду в Україну службу у справах дітей (а.с. 37). Як зазначено у повідомленні Дубенського МРВ ДВС № 8886 від 03.02.2020 виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , на виконанні у відділі не перебуває, відповідно і заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 52). Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи [PERSON] за 2019 рік, загальна сума його доходів за звітний період 0,00 грн. (а.с. 55, 56). Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Хоч відповідач і зазначає, що на даний час він не працює, знаходиться у пошуку постійної роботи, а посилання позивачки на те, що він отримує великі матеріальні достатки, не відповідає дійсності, проте рівень життя відповідача, який він демонструє, свідчить про його достатні доходи для утримання дитини. Відповідач не вказує, що у нього є якісь інші утриманці, тому суд робить висновок, що вони відсутні. Вивчивши усі надані докази, враховуючи, що відповідач є працездатним, фізично здоровим молодим чоловіком, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів у розмірі 3000 грн. на дитину, оскільки дана сума не буде завищена в нинішніх умовах проживання. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 768 гривень 40 копійок судового збору в дохід держави.

Outcome: partial