Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] , в особі свого представника адвоката Карпова С.О., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання на нього права на Ѕ частину. В обґрунтування позовних вимог зазначено, 29 червня 1993 року [PERSON] був прийнятий на роботу по контракту на посаду директора ТОВ «Югорська транспортно-виробнича фірма» м. Югорськ, Ханти-Мансійського автономного округу, Тюменська область Російської Федерації. У цьому ж році він познайомився з [PERSON] , з якою став зустрічатись та в подальшому стали проживати разом однією сім`єю, як подружжя, мали взаємні права та обов`язки, між ними були відносини притаманні подружжю. У зв`язку з тим, що [PERSON] став фактично проживати з [PERSON] , 28 квітні 1999 року він офіційно розлучився зі своєю дружиною [PERSON] У 2001 році [PERSON] та [PERSON] переїхали проживати в квартиру [ADDRESS] , де були зареєстровані та фактично проживали до кінця 2007 року. В кінці 2007 року вони переїхали на постійне місце проживання в м. Алушта, АР Крим, де проживали однією сім`єю в орендованому житлі, а у 2009 році стали постійно проживати однією сім`єю у реконструйованому ними будинку за адресою [ADDRESS] та займались тим, що з 2010 року здавали в оренду житлову площу для відпочивальників. 30 грудня 2016 року зареєстрований шлюб [PERSON] та [PERSON] За рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 листопада 2017 року було визнано факт реєстрації даного шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та сімейним бюджетом та в цей період ними на території України придбано майно та грошові кошти, які за взаємною згодою були оформлені на [PERSON] , зокрема: 3 березня 2001 року придбане нежитлове приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 3 березня 2001 року; 12 червня 2007 року придбано земельну ділянку площею 0,0215 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №618499 виданого 28 листопада 2009 року Алуштинською міською радою АР Крим. 21 жовтня 2005 року придбано квартиру [ADDRESS] та 27 лютого 2006 року приміщення магазину в цьому ж будинку, які реконструйовані в нежитлове приміщення піцерії з окремим виходом у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2008 року; 29 квітня 2004 року придбано квартиру [ADDRESS] , яку реконструювали в нежитлове приміщення магазину промислових товарів та визнано право власності рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2009 року. 19 травня 2009 року придбано автомобіль VOLKSWAGEN CADDI 1.9 D (2004) № кузова [NUMBER] , 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . 23 листопада 2011 року введено в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2011 року виданого виконавчим комітетом Алуштинської міської ради АР Крим; 27 січня 2015 року житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 січня 2015 року. Крім того, здійснено грошові вклади в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] в розмірі 151026,45 доларів США та 25891,02 гривень. Також позивач зазначає, що факт спільного проживання підтверджується рядом наданих нею доказів, а саме довідками про зареєстроване місце проживання [PERSON] , протоколами допитів свідків, відомостями з трудових книжок позивача та померлого [PERSON] , фотокартками здійсненими на сімейних святах та іншими наданими нею документами. В той же час, позивач зазначає, що факт ведення спільного бюджету з [PERSON] та отримання нею доходів та купівлі ними майна за спільні кошти підтверджується фактом одержання нею доходів за період з 2001 по 2016 рік. Крім того, позивач вказує, що роботи з реконструкції (повної перебудови) будинку в м. Алушта проводились у з 2007 по 2009 рік, вказані роботи проводились, як за спільні кошти її та [PERSON] , так і за кредитні кошти, а також за безпосередньої участі їх ( [PERSON] та [PERSON] ), які крім фінансових вкладень виконували роботу по забезпеченню будівництва та безпосередньо приймали участь у будівництві будинку та облаштуванню готельних номерів. З 2010 року вони стали здавати в оренду відпочивальникам житлові площі в своєму будинку, які складались з 12 окремих житлових номерів. З самого початку відкриття міні-готелю [PERSON] сама виконувала функції адміністратора та покоївки, здійснювала прибирання номерів та прилеглої території міні готеля, оскільки, наймати для цього робітників не було достатньо коштів і всі кошти за перший рік роботи готелю йшли на погашення запозичених коштів. Під час сезону приїзду відпочивальників в м. Алушта [PERSON] виконувала в міні готелі функцію адміністратора, а в осінній та зимовий період виконували обов`язки адміністратора, покоївки та прибиральниці. За рахунок функціонуванню міні готелю, які працював круглий рік, та приносив значний дохід, оскільки, в період сезону за один день отримувався чистий прибуток в розмірі 500-600 доларів США, коштів, які отримували [PERSON] з [PERSON] від здачі в оренду спільного нерухомого майна у виді нежитлових приміщень в м. Черкаси, а також отримання ними високих пенсій, вдалось заощадити значні суми коштів, які були покладені на депозитні рахунки ПАТ «Приватбанк» на прізвище [PERSON] Проживаючи разом, як чоловік та жінка, і маючи усталені відносини як подружжя [PERSON] та [PERSON] прийняли рішення їх узаконити і 30 грудня 2016 року був зареєстрований шлюб. За рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 листопада 2017 року було визнано факт реєстрації нашого шлюбу. 20 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округ Таран Г.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] та згодом дізналася, що його дочка [PERSON] , також подала заяву про прийняття спадщини. Враховуючи, що зазначене майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , було набуте в період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, належить [PERSON] [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тобто позивач зазначає, що їй із зазначеного майна належить його 1/2 частина, а тому завернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду суддею Демчиком Р.В, відкрито провадження у справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з повідомленням сторін та визначено сторонам строк подання заяв по суті позовних вимог. 8 січня 2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, відповідач вважає, що позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів, достатніх для підтвердження того факту, що вона та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період часу з квітня 1999 року по 29 грудня 2016 року. Окремо вказує, що у 1999 році в України був діючим «Кодекс про шлюб та сім`ю України» та ЦК Української РСР. В той же час, СК України набув чинності з 01 січня 2004 року, а тому відповідач вважає, що позивач помилково посилається на норми чинного законодавства до правовідносин, які на той час регулювалися іншими діючими законодавчими актами та нормами закону. Так, нормами КпШС України не передбачалося визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу та виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які сумісно проживають. Згідно ч.1,2 ст. 6 КпШС України (чинними на момент виникнення спірних правовідносин) правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державною. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Також, відповідач зазначає, що не відповідає дійсності твердження позивача про її переїзд разом із спадкодавцем в квітні 2007 року та спільне проживання з кінця 2007 року в АР Крим в м. Алушта в орендованому житлі, без зазначення конкретної адреси проживання, оскільки зазначені твердження спростовуються відомостями з трудових книжок [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що вони були працевлаштовані та працювали до початку 2008 року у ТОВ «Советський Аеропорт». З огляду на зазначене, вони не могли спільно проживати в АР Крим з кінця 2007 року. Крім того, відповідач заперечує проти твердження позивача, щодо її спільне проживання з [PERSON] в період з 2009 року в реконструйованому будинку по [ADDRESS] , оскільки вважає, що у зазначений період часу відносини між ними носили фактичний трудовий характер, так як позивач виконувала функції адміністратора у міні-готелі, а в зимовий період часу виконували обов`язки покоївки та прибиральниці. Окремо зауважила, що спільне проживання позивачки з [PERSON] не є достатньою підставою для встановлення факту їх проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Вважає, що довідки, виписки із історії хвороби з даними результатів аналізів, направлення на дослідження пацієнта, акту приймання-передачі виконаних робіт медичної установи, актів обстеження стану внутрішньої каналізаційної системи будинку, жодним чином не доводять факту спільного проживання позивачки та спадкодавця як подружжя, наявність взаємних прав і обов`язків, які притаманні подружжю. Також відповідач вважає, що надані суду фотокартки також не можуть достовірно свідчити про існування між позивачкою та спадкодавцем фактичних шлюбних відносин протягом певного періоду часу, ведення спільного господарства та побуту, наявність прав та обов`язків подружжя, оскільки на них лише зафіксовані події про перебування їх у певний час в одному місці та їх знайомство, спільний відпочинок одночасно із іншими особами. Відповідач вказує, що доводи позивача про спільне проживання зі спадкодавцем спростовуються відомостями про зареєстроване місце проживання [PERSON] (з 30 листопада 1988 року по 1 серпня 2001 року за адресою: [ADDRESS] ; з 2 серпня 2001 року за адресою: [ADDRESS] ). 25 квітня 2004 року [PERSON] за місцем свого проживання отримав ідентифікаційний номер, а 17 вересня 2007 року був зареєстрований як ФОП за місцем свого проживання: [ADDRESS] , в той час, як позивачка 27 квітня 2004 року зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно посвідки на постійне місце проживання від 9 січня 2013 року позивач була зареєстрована в Україні до 9 листопада 2017 року за адресами, за якими не проживав спадкодавець. Таким чином, відповідач вважає, що зазначені фактичні обставини вказують на те, що позивач та спадкодавець мали різні місця проживання і реєстрації, які не є тотожними. Посилаючись на практику ВСУ у справах 6-1327цс15, 61-1678св17 та 61-2080св18 вважає, що позивачем не доведено факту придбання майна у період часу з 3 березня 2001 року по 27 січня 2015 року внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків подружжя. Також зазначає, що в період часу з 17 вересня 2007 року по 23 червня 2015 року спадкодавець [PERSON] був зареєстрований як ФОП. [PERSON] відтак усе майно придбане ним у зазначений період часу, а також грошові вклади на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк», є його особистою приватною власністю відповідно до ст. 57 СК України, і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя (правова позиція ВСУ від 18.05.2016р. у справі 6-1327цс15). У зв`язку із викладеним, відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. 16 січня 2019 року представником позивача надано суду відповідь на відзив. Із змісту даної відповіді вбачається, що представник позивача вважає, що неможливо застосовувати до даних правовідносин правову позицію викладену у постанові ВСУ від 18 травня 2016 року у справі 6-1327цс15, оскільки в цій постанові Верховний суд України дійшов висновку, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підлягає під регулювання ст.ст. 60,61 СК України, тому вважає, що відповідачу слід довести, що майно, яке вважає особистою власністю ФОП [PERSON] , придбане останнім за кошти від підприємницької діяльності і не в інтересах сім`ї. Також вказує, що значна частина нерухомого майна була придбана до 17 вересня 2007 року, а депозитний рахунок на суму 150000 доларів США було відкрито [PERSON] 15 лютого 2016 року, тобто вже після припинення ним підприємницької діяльності. Ухвалою суду від 20 березня 2019 року підготовчий розгляд справи закрито. Призначено справу до розгляду по суті позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Карпов С.О., позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяви та доказів доданих до неї. Представник відповідача - адвокат Куненко С.П., в судовому засіданні зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомленої про дату проведення розгляду справи третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення, виходячи з наступного. Так, приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Позивач вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю її та [PERSON] як жінки та чоловіка, має істотні правові наслідки, і є підставою для визнання за нею права власності на частку у спільному майні подружжя, відповідно до ст. 74 СК України. Судом встановлено, що 29 червня 1993 року [PERSON] був прийнятий на роботу по контракту на посаду директора ТОВ «Югорська транспортно-виробнича фірма» м. Югорськ, Ханти-Мансійського автономного округу, Тюменська область Російської Федерації, зазначене підтверджується відомостями з трудової книжки [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] (а.с. 48). Як зазначає позивач, у цьому ж році [PERSON] познайомився з нею, і вони стали зустрічатися та в подальшому почали проживати однією сім`єю, як подружжя. При цьому, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 2001 року за однією адресою підтверджується адресною довідкою форми №9А виданої 22 листопада 2018 року відділом з питань міграції ВМВД Росії по м. Юрогську, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована з 24 травня 2001 року за адресою: [ADDRESS] і сумісно з нею зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 151). З довідки №47/30-3339 від 22 лютого 2018 року виданої Управлінням Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації виданої [PERSON] , вбачається, [PERSON] [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 2001 року по 2007 рік сумісно з [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). 30 грудня 2016 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 листопада 2017 року було визнано факт реєстрації даного шлюбу (а.с. 23-24). Рішення набрало законної сили 5 грудня 2017 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть виданим 02 лютого 2017 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 99 (а.с. 22). Позивач зазначає, що за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано майно, зокрема: 3 березня 2001 року придбане нежитлове приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 3 березня 2001 року; 21 жовтня 2005 року придбано квартиру [ADDRESS] та 27 лютого 2006 року приміщення магазину в цьому ж будинку, які реконструювані в нежитлове приміщення піцерії з окремим виходом у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2008 року (а.с. 74, 73); 29 квітня 2004 року придбано квартиру [ADDRESS] (а.с. 29), яку реконструювали в нежитлове приміщення магазину промислових товарів та визнано право власності рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2009 року (а.с. 75). 19 травня 2009 року придбано автомобіль VOLKSWAGEN CADDI 1.9 D (2004) № кузова [NUMBER] , 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 71). 12 червня 2007 року придбано земельну ділянку площею 0,0215 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №618499 виданого 28 листопада 2009 року Алуштинською міською радою АР Крим (а.с. 80); 23 листопада 2011 року введено в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2011 року виданого виконавчим комітетом Алуштинської міської ради АР Крим, (а.с. 78, 79). Свідоцтво про право власності на майно видане замість договору купівлі-продажу від 12 червня 2007 року р.№2540. 10 червня 2013 року набута земельна ділянка, кадастровий номер: 7123783000:01:005:0347, площею 0,0446га призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] № [NUMBER] , видане 19 червня 2013 року реєстраційною службою Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (а.с. 85, 84); 27 січня 2015 року житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 січня 2015 року (а.с. 82, 83). Здійснено грошові вклади в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] в розмірі 151026,45 доларів США та 25891,02 гривень (а.с. 69). За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року № 6-37цс11. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Суд вважає, що факт спільного проживання позивача [PERSON] однією сім`єю без укладення шлюбу з [PERSON] у період часу з квітня 1999 року по 29 грудня 2016 року підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами (свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] від 28 квітня 1999 року, довідкою виданою ТОВ «Аеропорт Советський» від 29 липня 2017 року про те, що [PERSON] працював директором ТОВ «Аеропорт Советський» та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; довідкою форми №9А виданої 22 листопада 2018 року відділом з питань міграції ВМВД Росії по м. Юрогську, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована з 24 травня 2001 року за адресою: [ADDRESS] і сумісно з нею зареєстрований [PERSON] , [INFO] ; довідкою №47/30-3339 від 22 лютого 2018 року, виданої Управлінням Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації виданої [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 2001 року по 2007 рік сумісно з [PERSON] , [INFO] ; договором купівліпродажу квартири від 29 квітня 2004 року, згідно якого [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом м. Югорська, Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, придбав на ім`я [PERSON] квартиру в м. Черкаси, адресою проживання [PERSON] у цьому договорі зазначено: [ADDRESS] , тощо. Крім того, зазначене підтверджується наданими суду фотокартками зробленими у різні часи та на яких зображені позивач [PERSON] та [PERSON] у колі рідних та знайомих під час зустрічей та свят у період часу з 2000р. по 2009 рік. Крім того, судом встановлено і підтверджено належними доказами, що в період часу з 2001р. по 2016р. [PERSON] одержувала доходи у вигляді заробітної плати та пенсії (а.с. 48, 50-58), а також мала у власності автомобіль «Тойота Кемрі» 2005 року випуску, який у липні 2006 року було знято з обліку у зв`язку із відчуженням на території РФ (а.с. 59,60); у 2006 році вона мала у власності автомобіль «Хундай Ассент» 2006 роук випуску, який у липні 2007 року було знято з реєстраційного обліку у зв`язку з відчуженням на території РФ (а.с. 61, 62). Також в судовому засіданні було допитано свідків. Зокрема, в якості свідка було допитано позивача [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що у 1993 році вона познайомилась з [PERSON] .. Вони почали спілкуватися, зустрічатися, а в подальшому, у 1998 році, почали спільно проживати у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . Оскільки його батьки проживали в м. Сміла, Черкаська область, то вони з [PERSON] кожен рік 15 серпня їздили на день народження матері у м. Сміла. В 2000 році вони приїхали на постійне місце проживання в Україну у будинок матері [PERSON] , оскільки позивач звільнилася з роботи у зв`язку із виходом на пенсію. Сумісно зробили реконструкцію будинку матері [PERSON] . Прожили не тривалий час у цьому будинку. Оскільки [PERSON] запропонували місце роботи в м. Югорськ, то вони після нетривалих роздумів вирішили повернутися до м. Югорськ. Її відновили на посаді. Там вони жили в квартирі батька за адресою: [ADDRESS] . У відпуски їздили до батьків в Україну та в Крим. В Криму вони купили старий будинок, по [ADDRESS] . В подальшому на цій земельній ділянці почали будувати будинок. В [ADDRESS] купили квартиру та другу квартиру, яка знаходиться через стінку. Позивач також зазначила, що в сімейних інтересах, під час переїзду на постійне місце проживання в Україну нею було продано власний автомобіль, квартиру [ADDRESS] та гараж. За отримані від продажу кошти, вони разом з [PERSON] в Черкасах придбавали квартиру та здійснювали будівництво. За час спільного проживання з [PERSON] ними було придбано пілорама, піцерію, в Алушті нерухомість, магазин в м. Черкаси по Ільїна, різні автомобілі. Все майно придбавалось на ім`я [PERSON] , оскільки вона громадянка Росії, і вона отримує пенсію і все у неї повинно бути тільки в Росії, тому вона не могла мати у власності майно на території України, що б не бути позбавленої пенсії РФ. Крім того, при придбанні чи продажі будь якого майна, їй як громадянці Росії треба було б сплачувати більші податки. Ідея купити піцерію виникла у них спільно. Вони хотіли утворити якийсь бізнес з метою заробітку. Вони придбавали все майно за спільні кошти, які складалися зі спільних заробітків. Вона отримувала по 1000 доларів щомісячно. Відносини в родині були дружні. Діти [PERSON] часто проводили свої відпустки разом з ними. Також позивач зазначила, що приймала участь в будівництві будинку в м. Алушті. Їм допомагав її син. Вона їздила на базу, здійснювала закупку необхідних будівельних матеріалів тощо. Поки будувався будинок (міні-готель) вони знімали для проживання квартиру. В 2010 році будинок вони фактично добудували та заїхали в цей будинок, проживали на другому поверсі. При цьому на 3 та 4 поверхах були по 5 кімнат для проживання постояльців. Будинок їм будували наймані працівники (бригада), а також бригада з Черкас, в якій працював [PERSON] та його батько. Ці працівники під час проведення робіт проживали також в цьому будинку. Позивач вказує, що вона для працівників готувала їжу, прала одяг. В 2010 році в середньому на місяць вони отримували доходу від міні-готелю 500-600 доларів на місяць. Щодо депозитного рахунку на ім`я [PERSON] вона зазначила, що це спільні доходи її та [PERSON] отримані в якості заробітної плати, доходи від продажу майна тощо. На питання представника відповідача свідок уточнила, що з 1998 року по 2000 рік вони разом з [PERSON] проживали у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . У 2000 році вони приїхали в України до матері [PERSON] [ADDRESS] і мешкали там 1 рік. В 2001 році повернулися в м. Югорськ і стали там проживати в квартирі її батька, [ADDRESS] до 2007 року. У 2007 році вони мешкали в Алушті на зйомних квартирах, на [ADDRESS] . У 2009 році вони в`їхали у власний будинок (міні-готель) і мешкали там разом по день смерті [PERSON] Посвідку на постійне місце проживання в України вона отримала у 2013 році, за адресами: [ADDRESS] . Також зазначені інші адреси прописки, проте зазначила, що це просто прописка і за цими адресами вона не проживала ніколи. Вказала що 2016 році вони уклали шлюб. Про існування заповіту [PERSON] вона знала. Вона вважала, що 50% її як дружини в любому випадку. Вся нерухомість була придбана на ім`я [PERSON] була придбана з метою меншого сплату податку. Після продажу фотостудії вони гроші віддали доньці [PERSON] відповідачці Сторчеус Ганні. Реконструкція в Алушті проводилась за спільні кошти. Походженням її доходів є заробітна плата, пенсія, тощо. Вона вважала, що кошти є спільними, вони їх не розділяли. Також судом було допитано в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що з [PERSON] знайомий з 1972 року та вони працювали разом до 1998 року в м. Черкаси у аеропорту. З позивачкою знайомий з 1998 році, вони там працювали в той час м. Родянське Тюменської області. Вперше він їх побачив з [PERSON] разом у 1998 році. Конкретну адресу проживання він не може сказати, проте знає, що [PERSON] спочатку проживав на зйомній квартирі, а потім проживав спільно з Валениною (позивачкою) в м. Югорське. Був у них у гостях на дачі. [PERSON] належала [PERSON] і вона була за господиню, накривала столи, приймала гостей. У 2000 році вони проживали у батьків [PERSON] у м. Смілі. Потім в 2001 році його призначили директором аеропорту в м. Югорську і по 2007 рік. Зі слів спільних друзів знає, що вони спільно проживали й надалі, придбавали нерухомість в Черкасах (піцерія, фотостудія). За чиї кошти придбавалось майно він не знає, вважає, що за сімейні раз вони спільно проживали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає [PERSON] з через його батька, вони (батько та [PERSON] ) дуже довго працювали разом. З вересня 2009 по травень 2010 він також працював з батьком на об`єкті в м. Алушта, і там і познайомився з [PERSON] та [PERSON] . До цього часу він про них тільки чув з слів. Виконував роботи в готелі, встановлювали двері, вікна, кухню. На тому поверсі де вони жили. Більш детально зазначив, що [PERSON] також приймала участь у виконанні робіт, вона їздила разом з ними в м. Сімверополь для купівлі будівельних матеріалів. Вона готувала їм обіди. Часто запрошували їх на спільний відпочинок. Вказав, що [PERSON] познайомив його з [PERSON] як зі своєю дружиною. Вони проживали разом. [PERSON] приймала участь у розробці інтер`єру, вона розробляла дизайн штор тощо. Всі питання щодо інтер`єру в готелі вони вирішували саме з [PERSON] .. Інші питання вони однаково вирішували з обома господарями, чи з [PERSON] чи з [PERSON] . Після завершення робіт в м. Алушта, [PERSON] запропонував йому очолювати роботу у столярному приміщенні в м. Черкаси, після спілкування з [PERSON] та його дружиною [PERSON] він погодився. Вони приїхали в м. Черкаси і в подальшому почав управляти цим приміщенням на підставі доручення [PERSON] По листопад 2009 року [PERSON] та [PERSON] в м. Алушта мешкали на зйомній квартири, а після ремонту, вони святкували новий рік 2010 уже в готелі. Вони переїхали в нього жити, оскільки перший та другий поверхи були обладнанні для їх сімейного проживання, А інші поверхи були облаштовані для проживання клієнтів. На питання представника відповідача свідок зазначив, що йому не відомо кому належить будинок в м. Алушта, щодо пілорами він знає, що воно належало [PERSON] , щодо іншого майна хто є власником майна тільки косвено. Походження коштів для придбання майна йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON] з 1999 року по рекомендації друзів він поїхав в м. Радянське для роботи в аеропорту Советське. Там він познайомився з Валею. Він знає, що вони проживали сумісно з [PERSON] . Вони часто зустрічалися для спільного святкування свят чи інших заходів у квартирі [PERSON] чи на дачі, яка належала, як йому відомо батьку [PERSON] . Їх приймали дуже добре. Те що [PERSON] та [PERSON] офіційно не перебували у шлюбі він дізнався нещодавно. Оскільки [PERSON] завжди називав її своєю дружиною, вони були однією сім`єю. І вони відносились. Він працював до 2005 року в м. Радянське будували аеропорт. Після завершення робіт, у бесідах з [PERSON] він казав що хоче вернутися в Україну і відкрити для [PERSON] якийсь бізнес, тому просив знайти будь яке приміщення в м. Черкаси для відкриття піцерії, якийсь заклад. По [ADDRESS] його знайомий з м. Мурманська продавав приміщення. Він подзвонив [PERSON] і повідомив про це. Після цього [PERSON] приїхав та купив це приміщення і зробив його керуючою особою даного закладу та його справами, оскільки він завідував та переводив все це. Вони почали розбудовувати піцерію. [PERSON] та [PERSON] приїжджали в м. Черкаси, і коли дійшла черга до оформлення дізайну, цим завідувала [PERSON] . Вони привезли навіть швейну машинку і [PERSON] шила сама. [PERSON] будувалась у 2005-2006 роках. Коли вони її відкрили, він (свідок) залишився її керуючим. Після того вони купили в м. Алушта старий будинок, який вони зламали і на цій земельній ділянці почали будувати новий будинок. Він часто приїжджав в м. Алушта, [PERSON] та [PERSON] знімали квартиру для працівників, Валентина готувала обіди. На питання представника позивача свідок зазначив, що [PERSON] приймала участь у будівництві будинку в м. Алушта шляхом готування обідів, прибиранням та іншим можливим для неї шляхом. Коли [PERSON] за станом здоров`я не міг слідкувати за проведенням робіт цим займалася [PERSON] . Також він знає, що [PERSON] ставився до сина [PERSON] як до власного сина. В них були дружні відносини. Він ( [PERSON] ) організував свадьбу [PERSON] . На питання представника відповідача свідок зазначив, що йому як свідку відомо, що було придбано піцерію. При прийомі передачі коштів він не був присутнім. Він не був присутнім при покупці-продажу іншого майна. Він здійснював підриємницьку діяльність і в них були договірні відносини. Також йому [PERSON] було видано доручення на керування піцерією. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою покійного [PERSON] . Донька [PERSON] [PERSON] є її племінницею, а [PERSON] є невісткою. Також вона зазначила, що [PERSON] є її рідним братом, з ним в них були гарні відносини. Перший шлюб він розірвав у 1999 році. Працював спочатку в аеропорту в м. Черкаси, потім переїхав в м. Югорськ де познайомився з [PERSON] .. Коли телефонував, повідомив, що в нього є жінка з якою він проживає однією сім`єю, розказував про неї. Перше знайомство з [PERSON] відбулося в січні 2000 року, представив як дружину та сказав що з нею там проживає. Вони були з тиждень, а в літку 2000 року вони знову приїхали в гості до них, і в них були задуми та розмови, що хочуть проживати в м. Смілі в батьківський хаті, вони приїхали та стали там проживати та робити реконструкцію хати, але в 2001 році у весні, йому подзвонили з м. Югорська та просили повернутися на відбудування аеропорту в м. Советськ, він поїхав туди працювати з [PERSON] . Продавали вони там в її квартирі і там він був зареєстрований, але щорічно, він приїжджав на Україну, залишався в батьківській хаті на місяць. Щорічно вони (свідок та її чоловік, [PERSON] та [PERSON] ) разом їздили в Крим в м. Алушта. Там йому дуже подобалось. Потім в 2007 році вони з [PERSON] купили будинок в м. Алушта, знесли його та побудували інший будинок. На час будівельних робіт, вони проживали на квартирі по [ADDRESS] . Зазначає, що вони дійсно проживали однією родиною, [PERSON] дуже гарно про нього піклувалася, він робив їй подарунки. Сім`я була задоволена, що він жив з [PERSON] . На питання представника позивача свідок зазначила, що їй відомо, що брат у 1999 році розлучився і не перебував у шлюбі з кимось іншим. [PERSON] розлучилася у 1984році. Також їй відомо, що а ні брат, а ні [PERSON] на час спільного проживання не були в шлюбі з іншими особами. У брата від першого шлюбу було двоє дітей: донька та син. Але в 2001 році його старший син захворів на онкозахворювання і коли вони щоденно його доглядали, але він помер. Щодо майна за час спільного проживання було придбано в м. Черкасах було придбано пілораму, у м. Сміла вони взяли в оренду приміщення для пілорами і там продовжував працювати її чоловік. Також в [ADDRESS] , купили приміщення та зробили піцерію. [PERSON] робила там інтер`єр, власноруч шила штори, накидки на стільці, столи. Вони хотіли розвити власний бізнес. Будинок в м. Алушта вони придбали в 2007р. і завершили його будівництво в кінці 2009 року. Номери ще в 2009 році не працювали. Призначення цього будинку було готельного бізнесу, там було 12 номерів. Хотіли займатися готельним бізнесом. Будинок був 4-х поверховий, на 1-му поверсі були технічні приміщення, на другому поверсі житлові приміщення для брата та його дружини, а 3-й та 4-й поверхи були призначені для клієнтів. Валентина з братом діже гарно їх приймали. В них була окрема кімната для проживання, також на 2-му поверсі була кімната для друзів та родичів, і коли вони приїжджали до них, то жили на другому поверсі. Пояснила, що на фотокартках вказані рідні та близькі люди, і на них вказані [PERSON] та [PERSON] . Також зазначила, що це фотокартки зі святкування спільних свят. Зазначила, що брат та [PERSON] завжди були разом. Щодо походження коштів, вказала, що їй було відомо, що вони продали автомобілі для покупки будинку в м. Алушта. На питання представника відповідача зазначила, що під час знайомства [PERSON] та її брата вона присутньою не була, також вона не була присутньою під час спільного їх проживання в м. Югорську, в Україні вони проживали разом в м. Сміла в батьківській хаті. Щодо реєстрації посвідки на постійне проживання зазначила, що [PERSON] була зареєстрована у її квартирі. Також була зареєстрована у друзів її брата в с.Руській Поляні. Також вказала, що їй відомо, що до спадщини після смерті [PERSON] входить також і земельна ділянка та житловий будинок, які знаходяться в с. Плоске, вона не заперечує, що [PERSON] на нього претендує, вона не була присутньою під час укладання договорів купівлі-продажу майна. Також вона знає, що її брат був підприємцем. Також вона знає, що у м. Вінниця друзі позичили кошти брату та [PERSON] . З братом та [PERSON] вона проживала тимчасово, але вказує, що підтверджує той факт що [PERSON] та брат проживали однією сім`єю постійно. Також вона зазначила, що про купівлю будинку в м. Алушта, їй брат повідомив, що він з [PERSON] купив цей будинок. Разом з тим, суд погоджується із твердженням представника відповідача, що в частині позовних вимог позивача про встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] в період часу до 1 січня 2004 року не може застосовуватися чинне на даний час законодавство, з огляду на наступне. До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п. 1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються лише в частині тих прав та обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Відтак, оскільки, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передбачено Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, вимога позивача про встановлення факту проживання її з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 1999 року задоволенню не підлягає, проте слід встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з [PERSON] , з січня 2004 року по [INFO] (день смерті [PERSON] ). Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу такою, що підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісні власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При цьому, згідно рекомендацій п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. До того ж Конституційним Судом України у рішенні від 3 червня 1999 року за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із положенням ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.1ст.57СК України). Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об`єкт без визначення часток кожного з них. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен встановити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач та померлий [PERSON] проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу і майно набуте у даний період часу, було набуте ними внаслідок спільної праці, з метою розвитку власного бізнесу та заробляння коштів, крім того, судом також було встановлено, що позивач безпосередньо приймала участь проведенні ремонтних робіт у придбаній нерухомості, крім того, задля її придбання вона також продавала власне майно (автівки, квартиру). Таким чином, суд приходить до висновку, що таке майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а відтак, позовна вимога про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання на нього права на Ѕ частину підлягає до задоволення. Окремо слід зазначити, що суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що зазначене майно було придбано [PERSON] внаслідок здійсненням ним підприємницької діяльності, а відтак воно є його особистою приватною власністю, оскільки відповідачем та його представником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів та спростування доводів сторони позивача щодо походження коштів витрачених на придбання нерухомого та рухомого майна та коштів у вигляді грошових вкладів. Враховуючи вищевикладене, а також встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги позивача про відшкодування їй за рахунок відповідача понесені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 12000 грн., то суд приходить до наступних висновків. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження понесених нею таких витрат. В той же час, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 8810грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 93), тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного ст.ст. 64,70 СК України та

Outcome: partial