Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач в грудні 2015 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача 90 072,83 грн. грошових коштів, яка складається з компенсації за затримку виплати заробітної плати - 87 004 грн., моральної шкоди 3 000грн. та боргу по заробітній платі - 68 грн. 83 коп. 01.03.2016 позивач провів новий розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і просить стягнути за 668 робочих дні затримки з 08.06.2013 до 29.02.2016 207 567 грн. 64 коп., з урахуванням співмірності заборгованості, справедливості при розрахунках, вважає законним стягнення однієї третини, а саме: 68 830 грн. 00 коп. Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що працював у відповідача на посаді начальника юридичного відділу, згідно з наказом №278/к від 02.07.2012 про прийняття на посаду до ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння». Наказом №225/к від 31.05.2013 звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. На момент звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату в розмірі 68 грн. 83 коп., яка не була виплачена і на момент звернення до суду. Крім того, при звільненні відповідач не провів з ним розрахунку в строки, визначені ст.116 КЗпП України. Порушенням трудових прав, відповідач завдав позивачу моральних страждань, які тісно пов'язані з матеріальними, оскільки місяцями не виплачував зарплату. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та повідомила, що 08.06.2013 [PERSON] звільнився та отримав розрахунковий листок із зазначенням заборгованості в розмірі 2 130,68 грн. 10.06.2013 на картковий рахунок було перераховано 2 061,85 грн. Заборгованість в розмірі 68,83грн не заперечувала. Однак, вважає, що вини відповідача в не виплаті не має, оскільки у позивача, після того як він дізнався про заборгованість, була змога отримати її будь - коли, а не чекати стільки часу. Крім того, йому направлялися листи з повідомленнями про отримання заборгованої суми, однак позивач за заробітною платою не з»являвся. Причини не повного розрахунку з позивачем на день звільнення встановити не є можливим, оскільки бухгалтер який працював в той час на підприємстві не працює. Вважає також, що моральної шкоди з вини підприємства позивач не зазнавав та пропустив строк звернення з дня звернення, а тому просить у цій частині позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Ст.116 цього кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Встановлено, що позивач на підставі наказу № 278/к від 02.07.2013 року працював в ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на посаді начальника юридичного відділу. Наказом № 225/к від 31.05.2013 року звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. (а.с.7; 9). На момент звільнення, на 31.05.2013 року відповідач розрахунку з позивачем в строки, визначені ст.116 КЗпП України, не провів. Встановлено, що 10.06.2013 нараховані позивачу грошові кошти у сумі 2130,68 грн в зв'язку із звільненням були перераховані на його картковий рахунок у сумі 2061,85 грн., недоплаченою залишилася сума у розмірі 68,83 грн. (а.с. 19). Дані обставини сторони в судовому засіданні підтвердили. Позивач, звертаючись до суду з даними позовними вимогами вказує, що неодноразово звертався до відповідача з заявами про оплату заборгованості, однак заборгованість по заробітній платі у сумі 68,83 грн йому не була виплачена і до моменту подачі позову. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При вирішенні спору в цій частині та визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до стягнення з відповідача, суд враховує наступне. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, а й вина власника щодо працівника. Відповідно до ч.2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Спору між сторонами з приводу належних до виплати сум не існує, однак представником відповідача заперечується вина підприємства у невиплаті заборгованої суми заробітної плати, виходячи з того, що позивачу неодноразово підприємством повідомлялося про необхідність з»явитися та отримати суму боргу, однак він цим не скористався, що свідчило на їх думку про бажання отримати більшу суму.. Судом критично оцінюється така позиція відповідача, виходячи з наступного. Як встановлено, вище позивачу при звільненні не було виплачено заробітну плату у сумі 68 грн. 83 коп, у судовому засіданні представник відповідача не змогла пояснити, чому виникла заборгованість, з тієї причини, що бухгалтер, яка здійснювала нарахування звільнилася. Посилання на неодноразові повідомлення спростовуються матеріалами справи. Так, в запереченнях на позовну заяву, вказується, що після неодноразових дзвінків позивачу протягом грудня 2013 - лютого 2014 року, 25.03.2014 року направлено листа - повідомлення № 152, з проханням з»явитися за розрахунком. Однак, доказів, які відповідали вимогам ст. 58,59 ЦПК України на підтвердження цього не надали. Та, навіть, при доведенності цього заборгованість виникла на червень 2013 року, а пропозиція про розрахунок надійшла, з точки зору представника відповідача, лише в грудні 2013 року . На противагу позиції відповідача позивачем було надано до суду заяви від 08.06.2013, 11.11.2013 (а.с. 12,13) на підтвердження його позиції щодо вини відповідача. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного розрахунку. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначено постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, із змінами та доповненнями. Відповідно до п.3 ч.2 р.2 постанови при вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому, за п.2 ч.4 р.3 постанови, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються, в т.ч., виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п.8 постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки відповідача вбачається, що середньоденний заробіток позивача складає 310, 73грн. При цьому, дана сума обраховувалася шляхом ділення виплачених позивачу сум (6613,63 +5815,79 грн) на кількість робочих днів у квітні та травні 2013 року - 40. Таким чином, виходячи з порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, приведеного в постанові, середньоденний заробіток позивача складає 310,73грн. (12 429,42 грн. : 40 роб. дня = 310,73грн.). За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню 207 567 грн. 64коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку: 668 (робочих дня) х 310,73 (грн.) = 207 567,64 грн. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Разом з цим, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, в резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, необхідно вказати про виплату цієї суми з обов'язковим утриманням з неї податків та інших обов'язкових платежів. Проте позивач, враховуючи співмірність заборгованості, справедливість при розрахунках виявив бажання стягнути третину суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме: 68 830 грн. Виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині в розмірі зазначеному позивачем. Виходячи з того, що обов'язок проведення відрахувань із заробітної плати законом покладено на роботодавця при виплаті заробітної плати, дана сума має бути виплачена позивачці за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів. Відшкодування працівнику моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав врегульовано ст.237-1 КЗпП України. Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, позивач посилається на те, що відповідач, як роботодавець, порушив його трудові права. Відповідно до п.3 постанови №4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової/шкоди) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з викладеного вище, обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання та вини відповідача в не проведенні з ним розрахунку, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне в даній частині позову відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивача відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1240,18 грн., а саме 688,98 грн. за позовну вимогу майнового характеру та 551,20 грн. - за моральну шкоду.

Outcome: partial