Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, у якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь процесуальні витрати, які було зроблено при неодноразових зверненнях до правоохоронних органів прокуратури, суду для захисту своїх прав та законних інтересів, у зв`язку з незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням кримінального провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 у сумі 7 638,50 грн, а також моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням кримінального провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 у сумі 1 100 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що Прокуратура Харківської області (правонаступник - Харківська обласна прокуратура) здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12016220510000927 відносно експерта-психолого [PERSON] , яка на переконання позивачки не виконала покладених на неї як на експерта обов`язків, що виразилось у відмові без поважних причин виконувати свої службові обов`язки, чим скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 385 КК України. Бездіяльність і неправомірність прийнятих в рамках вказаного кримінального провадження рішень, а також неефективне досудове розслідування кримінального провадження породило у позивачки відчуття правової незахищеності, вседозволеності та беззаконня. Крім того, позивач протягом тривалого часу змушена оскаржувати дії органів досудового розслідування у судах, що призвело до суттєвої зміни її життя, необхідності прикладання додаткових зусиль. На підтвердження протиправності дій органів досудового розслідування позивачка посилається, зокрема, на чисельні постанови та відповіді органів досудового розслідування та ухвали слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова, якими такі постанови органів досудового розслідування були скасовані. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач посилається на висновок експрта-психолога [PERSON] від 27.06.2020 № 2020/06/27. 20.07.2020 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі. 11.08.2020 надійшов відзив представника Прокуратури Харківської області на позовну заяву, у якому представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016220510000927 триває. Процесуальні рішення, на які посилається позивачка, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України в порядку контролю у кримінальному провадженні, а реалізація позивачкою свого права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями моральної шкоди позивачці. 20.08.2020 надійшов відзив представника Державної казначейської служби на позовну заяву, у якому представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень зазначає, що Казначейство не порушувало прав та інтересів позивачки, а є лише органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. Крім того, позивачкою не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки посадових осіб органів прокуратури під час досудового розслідування, які б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками для позивача. Також представник відповідача зауважує, що наданий позивачкою до суду висновок [PERSON] є висновком спеціаліста, а не експерта, і тому не може замінювати висновок експерта як джерело доказування. 20.08.2020 надійшла відповідь [PERSON] на відзив Державної казначейської служби України, що неефективність досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016220510000927 підтверджується судовими рішеннями, якими скасовані постанови слідчих. Через незаконні дії органів досудового розслідування позивач була змушена витрачати свій час, здоров`я та гроші для захисту своїх прав у судовому порядку, що позбавило позивачки можливості продовжувати своє попереднє життя через необхідність докладання додаткових зусиль для відновлення своїх прав. 02.09.2020 надійшли заперечення представника Державної казначейської служби на відповідь [PERSON] на відзив на позовну заяву, у яких представник відповідача зазначає, що позивачкою не доведено всіх складових елементів цивільного правопорушення в діях органів досудового розслідування, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди. 21.09.2020 надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , у якій позивач уточнила коло відповідачів у справі - а саме виключила з кола відповідачів первісно заявлених Харківську місцеву прокуратуру № 1 та Холодногірський відділ поліції ГУНП в Харківській області, включила до кола відповідачів ГУНП в Харківській області. 22.09.2020 ухвалою суду у зв`язку з відмовою позивача від частини позовних вимог закрито провадження в частині позовних вимог до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області та Харківської міської прокуратури № 1; прийнято уточнені позовні вимоги позивача. 11.11.2020 надійшла відповідь [PERSON] на відзив Прокуратури Харківської області на позовну заяву, де позивач зазначає, що у позовній заяві позивач належним чином обґрунтувала спричинення їй шкоди неефективним розслідуванням кримінального провадження № 12016220510000927, тому заперечення представника відповідача є необґрунтованими. 23.11.2020 надійшов відзив представника ГУНП в Харківській області на позовну заяву, у якому представник позивача зазначив, що позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй працівниками поліції моральної шкоди. Для відшкодування шкоди позивач повинна довести не тільки протиправність дій відповідача, а й наявність самої моральної шкоди, заподіяної такими діями, її розмір та причинний зв&apos;язок, чого позивачем не доведено. Також представник відповідач не погодився з наданим позивачкою висновком експерта про розмір моральної шкоди, вважав його таким, що не відповідає вимогам до висновку експерта як джерела доказування. 27.11.2020 надійшла відповідь [PERSON] на відзив ГУНП в Харківській області, у якій позивачка зазначила, що неефективність органів досудового розслідування підтверджується 12 ухвалами слідчих суддів про скасування незаконних постанов. 15.04.2021 ухвалою суду закрите підготовче провадження, у справі призначено судовий розгляд по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури позов не визнала, просила у його задоволенні повністю відмовити. Представник Державної казначейської служби України позов не визнав, просив у його задоволенні повністю відмовити. Представник відповідача ГУНП в Харківській області в судове засіданні не з`явився, позов не визнав, просив у його задоволенні повністю відмовити. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши учасників, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 1. 11.02.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) було внесена відомості за заявою [PERSON] щодо незаконних дій оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] щодо відмови останнього в порушенні кримінальних справ за фактом неправдивих показань відносно сина [PERSON] - [PERSON] , та відкрито кримінальне провадження № 42013220100000019 за ч. 1 ст. 366 КК України (т. 1, а.с. 109). 26.02.2015 [PERSON] звернулася до слідчого з клопотанням про призначення у кримінальному провадженні № 42013220100000019 психологічної експертизи з метою встановлення факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди та визначення її розміру (т. 1, а.с. 129-138). 27.02.2015 постановою слідчого у задоволенні вищевказаного клопотання [PERSON] було відмовлено (т. 1, а.с. 139). 02.04.2015 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова вищевказана постанова слідчого від 27.02.2015 скасована (т. 1, а.с. 141). 30.04.2015 постановою слідчого у кримінальному провадженні № 42013220100000019 було призначено психологічну експертизу щодо заподіяння [PERSON] моральної шкоди, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса (т. 1, а.с. 142). 21.01.2016 експерт ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON] винесла повідомлення № 4958 про неможливість надання висновку експертизи у кримінальному провадженні № 42013220100000019 (т. 1, а.с. 146). 18.03.2016 до ЄРДР були внесені відомості та відкрито кримінальне провадження № 12016220510000927 за заявою [PERSON] щодо протиправних дій експерта-психолога ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON] , яка на думку заявника, безпідставно відмовилась виконувати свої обов`язки, і винесла повідомлення про неможливість надання висновку експерта № 4958 по кримінальному провадженню № 42013220100000019 від 21.01.2016 (т. 1, а.с. 166). 2. 30.12.2013 до ЄРДР було внесена відомості за заявою [PERSON] щодо незаконних дій оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] щодо фальсифікації останнім показань сина [PERSON] - [PERSON] , та відкрито кримінальне провадження № 42013220100000166 за ч. 1 ст. 366 КК України (т. 1, а.с. 186). 15.09.2014 [PERSON] звернулася до слідчого з клопотанням про призначення у кримінальному провадженні № 42013220100000166 психологічної експертизи з метою встановлення факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди та визначення її розміру (т. 1, а.с. 187-202). 18.09.2014 постановою прокурора слідчого у задоволенні вищевказаного клопотання [PERSON] було відмовлено (т. 1, а.с. 216). 06.10.2014 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова вищевказана постанова прокрора від 18.09.2014 скасована (т. 1, а.с. 222). 19.05.2015 постановою слідчого у кримінальному провадженні № 42013220100000166 було призначено психологічну експертизу щодо заподіяння [PERSON] моральної шкоди, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса (т. 1, а.с. 223). 21.01.2016 експерт ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON] винесла повідомлення № 5589 про неможливість надання висновку експертизи у кримінальному провадженні № 42013220100000166 (т. 1, а.с. 230-231). 01.06.2016 [PERSON] звернулась до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення експертом ХНДІСЕ ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON] за ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 385 КК України за фактом винесення експертом повідомлення № 5589 від 21.01.2016 про неможливість надання висновку експертизи у кримінальному провадженні № 42013220100000166. Згідно повідомлення слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області вищевказана заява [PERSON] була долучена до кримінального провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 (т. 1, а.с. 234). 09.06.2016 [PERSON] звернулась до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою від 01.06.2016 (т. 1, а.с. 235-239). 13.06.2016 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова скаргу [PERSON] задоволено, зобов`язано посадову особу Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості за заявою [PERSON] від 01.06.2016 (т. 1, а.с. 240). 17.06.2016 до ЄРДР було внесено відомості за ч. 1 ст. 385 КК України на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова та відкрито кримінальне провадження № 12016220510002179 за заявою [PERSON] щодо протиправних дій, як на думку заявника, експерта-психолога ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON], яка винесла повідомлення № 5589 від 21.01.2016 про неможливість надання висновку експертизи у кримінальному провадженні № 42013220100000166 від 30.12.2013 (т. 1, а.с. 241). 02.11.2016 до ЄРДР було внесено відомості за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 та відкрито кримінальне провадження № 12016220510003937 за заявою [PERSON] щодо протиправних дій, як на думку заявника, експерта-психолога ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON], а саме внесення неправдивих даних, щодо складання повідомлення про неможливість проведення експертизи (т. 1, а.с. 247). Згідно відповіді прокурора № 15/1-4970-19 (т. 2, а.с. 118) 13.03.2018 кримінальні провадження № 12016220510003937 та № 12016220510002179 об`єднане з кримінальним провадженням № 12016220510000927. 3. 11.01.2017 [PERSON] повторно звернулася до слідчого з клопотанням про призначення у кримінальному провадженні № 42013220100000166 психологічної експертизи з метою встановлення факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди та визначення її розміру звернулася до (т. 2, а.с. 34-56), яке було задоволено постановою слідчого від 17.01.2017. 16.08.2017 експерт ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON] винесла повідомлення № 8565 про неможливість надання висновку експертизи у кримінальному провадженні № 42013220100000166 (т. 2, а.с. 67). 20.11.2017 [PERSON] звернулася до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення експертом ХНДІСЕ ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON] за фактом винесення нею повідомлення № 8565 від 16.08.2017 про неможливість надання висновку експертизи у кримінальному провадженні № 42013220100000166 від 30.12.2013 (т. 2, а.с. 70-75). 27.11.2017 [PERSON] звернулась до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою від 20.11.2017 (т. 2, а.с. 89-91). 05.12.2017 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова скаргу [PERSON] задоволено, зобов`язано посадову особу Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості за заявою [PERSON] від 20.11.2017 (т. 2, а.с. 92). 22.12.2017 до ЄРДР було внесено відомості за ч. 1 ст. 385 КК України та відкрито кримінальне провадження № 12017220510003137 за заявою [PERSON] щодо неправомірних дій, як на думку заявника, експерта-психолога ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON], яка винесла поідомлення № 8565 про неможливість надання висновку експертизи у кримінальному провадженні № 42013220100000166 від 30.12.2013 (т. 2, а.с. 94). 02.04.2018 постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12017220510003137 від 22.12.2017 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.с. 99-101). 12.04.2018 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова, скаргу [PERSON] задоволено, постанову про закриття кримінального провадження скасовано (т. 2, а.с. 102). Згідно відповіді прокурора № 15/1-4970-19 (т. 2, а.с. 118) 16.05.2018 кримінальне провадження № 12017220510003137 об`єднане з кримінальним провадженням № 12016220510000927. 4. 27.04.2016 постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області кримінальне провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 1, а.с. 177-179). 18.05.2016 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова вищевказану постанову про закриття кримінального провадження № 12016220510000927 скасовано, справу направлено для продовження досудового розслідування (т. 1, а.с. 180). 13.03.2018 постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.с. 6-11). 02.05.2018 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова, скаргу [PERSON] задоволено, постанову про закриття кримінального провадження скасовано, справу направлено для продовження досудового розслідування (т. 2, а.с. 12-14). 31.07.2018 постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.с. 17-22). 15.08.2018 постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 вищевказану постанову про закриття кримінального провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 скасовано (т. 2, а.с. 23). 19.10.2018 постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.с. 24-29). 06.12.2018 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова, скаргу [PERSON] задоволено, постанову про закриття кримінального провадження № 12016220510000927 скасовано (т. 2, а.с. 30). 10.01.2019 постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.с.107-112). 31.01.2019 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова, скаргу [PERSON] задоволено, постанову про закриття кримінального провадження № 12016220510000927 скасовано (т. 21, а.с. 113). 16.05.2019 постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.с. 120-126). 29.07.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова, скаргу [PERSON] задоволено, постанову про закриття кримінального провадження № 12016220510000927 скасовано (т. 2, а.с.127). 23.08.2019 постановою слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, кримінальне провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.с. 129-135). 09.09.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова, скаргу [PERSON] задоволено, постанову про закриття кримінального провадження № 12016220510000927 скасовано (т. 2, а.с. 136). [PERSON] неодноразово зверталася зі скаргами прокурору про недотримання розумних строків в рамках кримінального провадження № 12016220510000927 згідно скарг від 11.12.2017 (т. 1, а.с. 184), від 05.06.2018 (т. 2, а.с. 108),від 17.12.2018 (т. 2, а.с. 110), в рамках кримінального провадження № 12016220510002179 зі скаргою від 14.02.2018 (т. 2, а.с. 2), в рамках кримінального провадження № 12016220510003937 зі скаргами від 20.03.2018 (т. 2, а.с. 4), від 23.05.2018 (т. 2, а.с. 15), від 16.11.2018 (т. 2, а.с. 31) та в рамках кримінального провадження № 12017220510003137 зі скаргами від 29.03.2018 (т. 2, а.с. 97), від 16.04.2018 (т. 2, а.с. 103), від 02.05.2018 (т. 2, а.с. 105), від 29.05.2018 (т. 2, а.с. 107). На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Відповідно до висновку фахівця в галузі психології № 2020/06/27 від 27.06.2020 неправомірними діями Прокуратури Харківської області та Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області при досудовому розслідування кримінальних проваджень № 12016220510000927, № 12016220510002179 та № 12017220510003137 за період часу, що досліджувався у висновку, позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди на загальну суму 1 100 000,00 грн (т. 1, а.с. 35-70). Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 зроблений висновок, що ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних (надалі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішення питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує, що досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження № 12016220510000927 від 18.03.2016 станом на момент звернення [PERSON] до суду з позовом у даній справі (10.07.2020) становило більш як 4 роки. За вищевказаний час відповідно до вимог КПК України орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення. Під час досудового розслідування слідчим систематично (27.04.2016, 13.03.2018, 31.07.2018, 19.10.2018, 10.01.2019, 16.05.2019 та 23.08.2019) без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяв [PERSON] щодо внесення до ЄРДР відомостей за фактом скоєння експертом-психологом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса [PERSON] кримінальних правопорушень приймалися відповідні процесуальні рішення про закриття кримінального провадження № 12016220510000927, які в подальшому були скасовані ухвалами слідчих суддів та одного разу прокурором, що свідчить про надмірну тривалість розгляду заяв [PERSON] . Зазначені протиправні рішення та бездіяльність безумовно викликали обурення позивача, змінили її нормальний життєвий ритм та вимагали від неї зусиль щодо відновлення своїх прав. У зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження [PERSON] змушена відвідувати суди, звертатися з відповідними клопотаннями та скаргами, що не входить до її звичайного життя та призводить до моральних страждань. Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Судовим розглядом встановлено, що неодноразове прийняття слідчими протиправних постанов про закриття кримінального провадження та їх бездіяльність, що виразилася у невиконанні обов`язку забезпечення швидкого та повного досудового розслідування знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими позивачеві моральними стражданнями. Такі постанови приймалися в короткий проміжок часу після скасування слідчими суддями попередніх без вжиття передбачених КПК України заходів щодо перевірки обставин вчинення кримінального правопорушення, про які повідомлено позивачем, що вочевидь для заявниці демонструє ігнорування її доводів. Викладені в ухвалах слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження мотиви та обґрунтування, що були підставою постановлення таких рішень, слідчими до уваги не бралися, недоліки слідства не усувалися, та передчасно виносилися чергові постанови про закриття кримінального провадження без дотримання вимог ст. 9 КПК України. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, що встановлена чинними ухвалами суду протиправна тривала бездіяльність слідчих в частині не виконання своїх службових обов`язків, не проведення органами досудового розслідування комплексу дій, передбачених КПК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди [PERSON] . Доводи відповідачів, що реалізація позивачкою свого процесуального права на оскарження, рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а також інші заперечення відповідачів висновків суду про доведеність факту заподіяння позивачці моральної шкоди саме від систематичного невиконання органами досудового розслідування своїх службових обов`язків не спростовують. При визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує значимість кримінального провадження для позивачки, що кримінальне провадження, в рамках якого бездіяльністю органу досудового розслідування позивачці завдано моральну шкоду, безпосередньо стосується її родини, оскільки повідомлення експерта [PERSON] були винесені в рамках кримінальних проваджень за фактом неправдивих показань відносно сина [PERSON] - [PERSON] , а також фальсифікації показань сина [PERSON] - [PERSON] . Разом з тим, суд враховує, що [PERSON] в об`єднаному кримінальному провадженні № 12016220510000927 статусу потерпілої не набула, а також, що розмір відшкодування шкоди не повинен призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Тому суд вважає, що розмір моральної заявлений позивачкою до відшкодування не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Суд також критично оцінює висновок фахівця в галузі психології № 2020/06/27 від 27.06.2020 та з урахуванням обставин даної справи вважає визначений ним розмір моральної шкоди [PERSON] явно і суттєво завищеним. В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Відтак суд визначає розмір моральної шкоди самостійно, виходячи із внутрішнього переконання на підставі оцінки наявних в матеріалах справи доказів і обставин справи, а також систематичності незаконних дій відповідача, кожний випадок яких позивач був змушений оскаржувати в судовому порядку, що потребувало від нього додаткових зусиль. Як вже зазначав суд, неправомірні рішення та бездіяльність органів досудового розслідування завдали [PERSON] моральних страждань, які виразилися в зміні її нормального життєвого ритму та вимагали від неї зусиль щодо відновлення своїх прав. Проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (можливості їх відновлення, істотності змін в житті тощо) до суду не надано, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнала [PERSON] внаслідок неефективного досудового розслідування об`єднаного кримінального провадження № 12016220510000927, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума 6 000,00 гривень є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на підставі п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на проведення експертного дослідження № 2020/06/27 від 27.06.2020 пропорційно задоволених позовних вимог - у сумі 33,82 грн (6 200,00 грн х 6 000,00 грн / 1 100 000,00 грн). Оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. Щодо заявлених [PERSON] до відшкодування в якості процесуальних витрат понесених нею витрат на підготовку та подачу позову до суду, то використання канцелярського приладдя, паперу, користування ксероксом, послугами телефонного зв`язку не відноситься до жодних із наведених у ст. 133 ЦПК України витрат, пов`язаних з розглядом справи. Окрім того, вказані позивачем дії не є процесуальними та не відносяться до підготовки справи до розгляду, оскільки такі дії учинялись особисто позивачем для підготовки позовної заяви, а не справи, тому стягненню на користь позивачки не підлягають. Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial