Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 18.04.2012 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] був укладений договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 300,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою»та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві про надання кредиту. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг». [PERSON] зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому договором та «Умовами та правилами надання банківських послуг», а у разі порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Свої зобовязання за договором відповідач не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року складає 12593,24 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача, і судові витрати по справі. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, на позові наполягав. Відповідач до суду надіслав заяву та просив відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позову, застосувавши до позовних вимог строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 18.04.2012 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-33) Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві про надання кредиту. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг відповідач зобов'язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, та комісію в строки та порядку, встановленими Договором. У відповідності до п.2.1.1.7.6 у разі порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Позивач зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, але відповідач кредит не погашає, відсотки за користування кредитними коштами не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року становить 12593,24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5), яка складається з: - заборгованості за кредитом в сумі 273,81 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8243,56 грн., - заборгованості з пені і комісії за користування кредитом в сумі 3000,0 грн., - штрафу (фіксована частина) в сумі 500,0 грн., - штрафу (процентна складова) в сумі 575,87 грн. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний\~\~виконати свій обов'язок. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 12593, 24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Однак, [PERSON] 24.05.2017 року до суду подано заяву, в якій останній позов не визнає, просить до позовних вимог позивача застосувати строки позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем були здійснені періодичні виплати по заборгованості за весь період її нарахування. Останнє погашення заборгованості було здійснено відповідачем 26.02.2014 року в сумі 7 грн. 43 коп. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, здійснення платежу щодо погашення заборгованості, який був зроблений відповідачем 26.02.2014 року, що дає підстави вважати про визнання ним свого боргу перед Банком. Таким чином, строк позовної давності по даній справі обліковується з 26.02.2014 року, а отже позивач звернувся до суду без порушення строку позовної давності. Як вбачається із матеріалів справи, останній платіж на погашення заборгованості за кредитом [PERSON] було здійснено 26.02.2014 року. За приписами ст.ст.256, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Правовими позиціями Верховного Суду України, висловленим у рішенні від 06 листопада\~\~2013 року за результатами розгляду справи № 6-116 цс 13, які у відповідності до ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, встановлено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Таким чином, право на звернення до суду у позивача виникло після 26.02.2014 року. Частиною 2 ст. 258 ЦПК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], з якими позивач звернувся до суду 10.01.2017 року, що підтверджується інформацією про відправку (а.с. 40), тобто більш ніж через рік після останнього платежу, містять вимоги щодо стягнення з останнього заборгованості з пені та комісії в сумі 3000, 00 грн., а також з штрафів, а саме: штрафу (фіксована частина) в сумі 500.00 грн. та штрафу (відсоткова складова) в сумі 575, 87 грн. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.04.2012 року вбачається, що сума 3000, 00 грн., заявлена в позові як заборгованість з комісії та пені, є фактично пенею. За змістом частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Матеріали справи містять звернення до суду щодо застосування позовної давності, подані відповідачем у заяві. Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, суд вважає, що вищезазначена пеня має бути зменшена до 1000, 00 гривень, тобто до розміру пені за 1 останній рік з дня звернення з позовом до суду, а в задоволенні вимог про стягнення штрафів має бути відмовлено. З огляду на викладене, з [PERSON] підлягає стягненню: - заборгованості за кредитом в сумі 273,81 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8243,56 грн., - заборгованості з пені і комісії за користування кредитом в сумі 1000,00 грн., а всього 9517, 37 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 9517, 37 * 100 % / 12593, 24 = 75, 58; 1600*75, 58/100% = 1209, 28 грн. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1209, 28 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial