Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Вказувала, що за договором від 28 січня 2011 року купила у [PERSON] будинок [ADDRESS], узгоджена сторонами ціна якого становила 180000 грн. На виконання умов договору передала відповідачці 72000 грн., після чого виявила певні недоліки придбаного домоволодіння та почала їх усувати шляхом здійснення ремонтно-будівельних робіт, вартість яких склала 67447,68 грн. За рішенням суду договір купівлі-продажу розірваний, у зв'язку з чим позивачка просить стягнути з відповідачки зазначені кошти (139477,68 грн.) як безпідставно набуті. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу розірваний з вини позивачки, а тому частина ціни будинку (72000 грн.) поверненню не підлягає. Обсяг виконаних ремонтно-будівельних робіт та розмір затрачених на це коштів є недоведеними. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2011 року позивачка за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала у відповідачки будинок [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору ціна будинку становить 180000 грн., 72000 з яких позивачка сплатила відповідачці, що останньою не заперечується та підтверджується договором завдатку і розпискою. Рішенням Першотравневого райсуду Донецької області від 30.04.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16.06.2014 року, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу будинку, припинення зобов'язань за договором та повернення будинку задоволений повністю. Правові наслідки розірвання договору передбачені ст. 653 ЦК України, за змістом якої сторони мають право вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо це встановлено договором або законом (ч. 4). Законом (ст. 1212 ЦК України) встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події і поширюються також на вимоги про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. На підставі наведено відповідачка відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1212 ЦК України зобов'язана повернути позивачці 72000 грн., незалежно від того з чиєї вини розірвано договір у зв'язку з чим її позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення коштів витрачених на поліпшення придбаного майна суд виходить з наступного. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 29 жовтня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну умов договору купівлі-продажу житлового будинку, зменшення його ціни та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення. Як убачається з даного рішення, [PERSON] просила зменшити ціну будинку на 67447,68 грн., які, за її твердженням, витрачені на усунення прихованих недоліків домоволодіння. Свої вимоги обґрунтовувала висновком будівельно-технічної експертизи щодо видів ремонтно-відновлювальних робіт та їх вартості. Відшкодування тієї ж суми, визначеної на підставі зазначеної експертизи, позивачка вимагає і в цій справі, а тому суд вважає можливим застосування правил ст. 61 ЦПК України, згідно з якими обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, зокрема, рішенням апеляційного суду від 29.10.2013 року встановлено, що позивачка отримала ключі від будинку за місяць до укладання договору купівлі-продажу, але після виявлення, за її поясненнями, недоліків придбаного майна не пред'явила претензій продавцю, а почала капітальний ремонт будинку: перебудовувала стіни, відремонтувала дах, здійснила реконструкцію вікон. Суд також зазначив, що за змістом п. 1.7 договору покупець, за твердженням, володіє достатньою інформацією про відчужуване домоволодіння, задоволена його якісним станом, встановленим шляхом огляду до укладання цього договору. Будь-яких недоліків, що перешкоджають використанню будинку за призначенням, на момент огляду виявлено не було. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] у задоволенні позову про зміну умов договору купівлі-продажу житлового будинку, зменшення його ціни та відшкодування моральної шкоди апеляційний суд виходив з того, що позивачка не довела, що виявлені експертом недоліки є прихованими, а також такими, які виникли до передання їй будинку у власність або з причин, що існували до укладання договору купівлі-продажу. Висновками експертизи встановлена вартість проведених позивачкою ремонтно-будівельних робіт, але не визначений обсяг робіт, необхідних для усунення недоліків, не встановлено, чи пов'язані проведені позивачкою роботи із усуненням будь-яких недоліків будинку. Експертом будинок був оглянутий через два роки після укладання договору купівлі-продажу будинку і після проведення позивачкою ремонтно-будівельних робіт, а встановлені ним дефекти виявлені при візуальному огляді будинку. Будь-які інші докази на обґрунтування тверджень щодо понесених витрат, обставин, які зумовили їх необхідність, обсягу ремонтно-будівельних робіт та їх вартості позивачкою не надані й у цій справі. Крім того, суд звертає увагу на відсутність технічної документації та відповідних дозволів на влаштування прибудови та капітальні перебудови домоволодіння, встановлення котельного обладнання. За таких обставин суд вважає недоведеними, зазначені позивачкою фактичні підстави позову. Як на правову підставу вимоги про відшкодування коштів, витрачених на ремонт будинку до розірвання договору купівлі-продажу, позивачка посилається на ст. 1213 ЦК України, згідно з якою набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а в разі неможливості повернення такого майна в натурі потерпілому відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Разом з тим позивачка не врахувала, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення є: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відносини, що виникли між сторонами даного спору внаслідок розірвання договору купівлі-продажу, регулюються спеціальними нормами глави 53 ЦК України. Так, зокрема, ч. 5 ст. 653 ЦК України передбачає, що якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. З рішення Першотравневого райсуду Донецької області від 30.04.2014 року вбачається, що договір купівлі-продажу розірваний на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України у зв'язку з істотним порушенням умов договору покупцем [PERSON] Таким чином, стороною договору, з вини якої договір було розірвано в судовому порядку, є позивачка (покупець), а не відповідачка (продавець). Оскільки підставою для розірвання договору купівлі-продажу є істотне порушення умов договору позивачкою, її вимоги про відшкодування вартості робіт на покращення домоволодіння є безпідставними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. При зверненні до суду з зазначеним позовом позивачкою сплачено 1395 грн. судового збору. (а.с. 2) Отже, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідачки на відшкодування судових витрат 720,24 грн. (72000 грн. складає 51,63 % від суми позову, отже 51,63 % від 1395 грн. складає 720,24 грн.).

Outcome: partial