Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову було вказано, що 06.05.2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №A3Н7СС9F830104, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 28 600 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.05.2014 року. Позивачем умови договору були виконанні, надані кредитні кошти відповідачу, відповідач зобов'язання за договором виконувала не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 28.11.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 29 130,64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала та вказала, що кредитний договір між банком та відповідачем не укладався, а надані кошти в розмірі 28600,00 грн. були надані останній в якості позики, тому повернувши банку грошові кошти в розмірі близько 31 000,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем, вважала позику виплаченою в повному обсязі, а також відповідач не отримувала згоду чоловіка на отримання кредиту. Крім того, відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визнання зобов'язання виконаним в повному обсязі та припиненим. В обґрунтування якого зазначила, що 06.05.2011 року отримала від банку грошові кошти у розмірі 28 600,00 грн., які їй були надані в якості позики. Вказані грошові кошти повернула зі сплатою відсотків, у зв'язку з чим вважає позику виплаченою в повному обсязі, а зобов'язання припиненими. Представник відповідача позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила задовольнити. Представник позивача проти задоволення зустрічного позову заперечувала, вважаючи їх необґрунтованими. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом необхідно відмовити з наступних підстав. Частиною 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судовим розглядом встановлено, що 06.05.2011 року відповідачем було підписано заяву позичальника № A3Н7СС9F830104, відповідно до якої, банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 28 600,00 на строк 36 місяців з 05.05.2011 року по 04.05.2014 року включно, на споживчі цілі. (а.с. 6). Із змісту заяви позичальника № A3Н7СС9F830104 від 06.05.2011 року вбачається, що відповідач ознайомилась та згодна із Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані їй у письмовій формі та вона згодна що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між відповідачем та банком кредитно-заставний договір. За таких умов суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем 06.05.2011 року було укладено кредитний договір у розумінні ст. 1054 ЦК України, який містив усі суттєві умови, передбачені для договору даного виду: найменування сторін, предмет договору, строк дії договору, розмір кредиту та комісії щомісячної, умови його повернення, зобов'язання та відповідальність сторін та зміст якого викладений у самій заяві позичальника № A3Н7СС9F830104 та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 6-13). При цьому, у судовому засіданні представник відповідача підтвердила, ті обставини, що відповідач підписувала заяву позичальника № A3Н7СС9F830104 від 06.05.2011 року та отримала в касі банку суму у розмірі 28 600,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Позивачем по справі наданий розрахунок заборгованості відповідача, із якого видно, що відповідач почав порушувати умови кредитного договору щодо своєчасної сплати боргу за кредитом, процентами та комісією з 14.05.2013 року, у зв'язку з чим станом на 28.11.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 29 130грн. 64 коп., яка складається з: - 10 340,21 грн. заборгованість за кредитом; - 6,18 грн. заборгованість за відсотками з користування кредитом; - 3996,15 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом; -12924,74 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 1363,36 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5). При цьому, до 14.05.2013 року відповідач не мала заборгованості за кредитним договором, а платежі, що надходили від відповідача, згідно із п. 4.3 Умов надання споживчого кредиту направлялись для погашення заборгованості на відшкодування витрат/збитків банку, а саме: пені, комісії, простроченої заборгованості за кредитом, відсотків, кредиту. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у встановлений договором строк. Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно зі ст.1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Враховуючи, що [PERSON] до теперішнього часу не виконано зобов'язань щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором, суд приходить до висновку, що з неї підлягають стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 10 340,21 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 6,18 грн. та заборгованість по комісії у розмірі 3 996,15 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України. Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є одним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Позивач просить стягнути з відповідача пеню за порушення строків розрахунку за кредитом, сплатою процентів та комісії у розмірі 12 924,74 грн. та крім того, за порушення строків оплати кредиту, відсотків та комісії просить також стягнути штраф у розмірі 500,00 грн. та 1 363,36 грн. на підставі п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується розрахунком банку, до відповідача за одне й те саме порушення зобов'язання - порушення зобов'язання зі сплати кредиту, відсотків, комісії застосовано подвійну відповідальність одного виду. З огляду на вищевикладене, суд вважає правомірним застосувати до відповідача, у зв'язку з порушення зобов'язання, лише один вид неустойки у вигляді пені в розмірі 12 924,74 грн. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходить з того, що у судовому засіданні встановлено, що 06.05.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено саме кредитний договір на умовах передбачених у заяві позичальника № A3Н7СС9F830104 від 06.05.2011 року та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а також з тієї обставини, що відповідач не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Доказів того, що між позивачем та відповідачем було укладено інший договір, а не кредитний договір відповідачем та його представником до суду не надано. Також доводи позивача за зустрічним позовом, стосовно підстави, що підтверджує не укладання кредитного договору між нею та банком, яка полягає у відсутності згоди чоловіка позичальника на укладення кредитного договору судом до уваги не приймаються. Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до вимог ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно п. 25 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р., Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд стягує з відповідача за первісним позовом на користь позивача судовий збір у розмірі 273,69 грн. інша частина сплаченого судового збору у розмірі 17,62 грн. підлягає зарахуванню в дохід держави. У зв'язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову, судовий збір за його подачу підлягає зарахуванню до державного бюджету в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial