Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 5894 гривні 74 копійки, компенсації за невикористану відпустку в кількості 4 календарних днів в розмірі 436 гривень 65 копійок, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 9081 гривня 09 копійок, моральної шкоди в сумі 20000 гривень. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 03 червня 2017 року позивача було звільнено з посади еколога ТОВ «ЕКО-ЕКСПРЕС» за ст. 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін, яку він обіймав з 5 квітня 2017 року. На момент звільнення йому не було зроблено остаточний розрахунок при звільненні, і, як наслідок, не було виплачено заробітну плату за квітень та травень 2017 року, а також компенсацію за невикористану відпустку в кількості 4 (чотирьох) календарних днів та не повідомлено його письмово про нараховані суми, належні до виплати. За період роботи йому були нараховані наступні кошти: квітень 2017 року - 2694,74 грн; травень 2017 року - 3200,00 грн, а всього 5 894,74 гривень. Виходячи із середньоденної заробітної плата в розмірі 159,32 грн., позивач просить виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку складає з 03.06.2017 року по 22.08.2017 року та становить 57 робочих днів. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в рзмірі 20000 гривень, завдану внаслідок порушення його трудових прав, що призвели до душевних страждань, зміну способу життя, погіршення відносин в сім»ї. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на невиконання відповідачем його обов»язку щодо виплати позивачу заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, в зв»язку з чим він просить стягнути з відповідача не тільки заборгованість по даним виплатам, але і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча повідомлявся судом за місцезнаходженням юридичної особи. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. Без вручення. На підставі положень ст.74 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про місце і час судового розгляду. На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2017 року позивача було звільнено з посади еколога ТОВ «ЕКО-ЕКСПРЕС» за ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, яку він обіймав з 5 квітня 2017 року. За період роботи йому була нарахована заробітна плата в наступному розмірі: квітень 2017 року - 2694,74 грн; травень 2017 року - 3200,00 грн, а всього 5 894,74 гривень, що підтвержується індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими органами Пенсійного фонду України. Як встановлено в ході судового розгляду, на момент звільнення позивача йому не було зроблено остаточний розрахунок при звільненні, не виплачена заробітна плата за квітень та травень 2017 року, компенсація за невикористану відпустку в кількості 4 (чотирьох) календарних днів. Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин матеріали справи не містять. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., якою затверджений порядок розрахунку середньої заробітної плати, еарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації на невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, зазначена компенсація розраховується шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Тобто, компенсація за невикористану відпустку в кількості 4 (чотирьох) календарних днів, складає 436,65 гривень (2694,74 + 3200,00) : 54 (кількість робочих днів за квітень- травень 2017 р.) х 4 (відпустка). Стаття 43 Конституції України закріплює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи -по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. При визначені розміру середньої заробітної плати, яка повинна бути стягнута на користь позивача, суд керується нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, згідно якого нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведений позивачем в позовній заяві, відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації частини невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обгрунтованим, доведеним, а тому підлягає задоволенню. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, на думку суду, частково, виходячи з наступного. На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Судом встановлено, що позивач разом з сім»єю є переміщеними особами з тимчасово окупованої території, оскільки його місце проживання було в м.Луганськ. Внаслідок неотримання заробітної плати, яка була засобом для існування сім»ї, позивач зазнав душевних страждань, він змушений був прикладати додаткових зусиль для отримання матеріального забезпечення у інший спосіб, а також витрачати свій час для врегулювання спору в судовому порядку. Однак, на думку суду, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 20000 гривень не є доведеними ні при зверненні до суду, ні в ході розгляду справи. З огляду на викладене,

Outcome: partial