Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, щовтратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, якою визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] виділила [PERSON] дві житлові кімнати, що складають 28/100 часток житлового будинку, залишивши у своїй власності 72/100 частки будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем в даному будинку зареєстровані: син - [PERSON] ; відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] .. Відповідачі понад два роки не проживають за місцем реєстрації, не сплачують комунальні платежі, й не здійснюють жодних дій, які б вказували на зацікавленість у користуванні житлом. У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають в будинку позивача, а їх реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні користування та розпорядження своїм майном, позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 03жовтня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити. Пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви, та зазначив, що після затвердження мирової угоди, домоволодінню було присвоєні дві різні адреси, відповідачі наразі проживають у своїй частині, а саме по [ADDRESS] . Відповідачі у встановленому законом порядку повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов та заяву про розглядсправиу їх відсутність до суду не подали. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2016 року, у справі № 361/9798/2014-ц, ухвалено мирову угоду,за якою [PERSON] виділяє у натурі та передає у власність [PERSON] дві житлові кімнати, які згідно технічного паспорту мають площу 10,4 кв.м. (1-5) та 17,6 кв.м. (1-4) і складають 28/100 часток житлового будинку літера-А1, по [ADDRESS] , що визначені у додатку № 1 висновку експерта від 07.12.2015 № 02/2015. Сторони у справі погодилися, що у власності відповідача [PERSON] залишаються житлові кімнати, які згідно технічного паспорту мають площу 12,9 кв.м. (1-2); 18,1 кв.м. (1-3); 17,1 кв.м. (1-6); 7,6кв.м. (1-1); 9,2 кв.м. (1-8); 3,1 кв.м. (1-7) і складають 72/100 часток житлового будинку літера-АІ, по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] виділяє у натурі та передає у власність позивачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,0552 га, із земельної ділянки площею 0,2500 га, що визначена кадастровим номером 3221281201-01:012:0046, для індивідуального житлового будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , визначену у додатку № 3 висновку експерта від 07.12.2015 року № 02/2015. Сторони у справі погодилися,що у власності відповідача [PERSON] залишається земельна ділянка площею 0,1948 га, що визначена кадастровим номером 3221281201:01:012:0046 та земельна ділянка площею 0,069 га, з кадастровим номером 3221281201:01:012:0047, для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] (а.с. 12-13, 17). Відповідно до будинкової книги та акту обстеження від 08 лютого 2019 року, складеного депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Фещун О.В. у присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані, але понад два роки не проживають за вищезазначеною адресою (а.с. 7, 20-23). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме враховуючи, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,за вказаною вище адресою не проживають понад один рік й не користуються будинком, суд вважає за можливе визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial