Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 14.12.2018 перебувала в трудових відносинах з відповідачем працюючи на посаді оператора заправних станцій 3 розряду АЗС № 05/001 відділення реалізації нафтопродуктів по Житомирській області і наказом відповідача № 1667-к від 07.08.2019 позивача було звільнено за прогул без поважних причин 24.06.2019 за п.4 ст. 40 КЗпПУ, копію цього наказу позивач отримала лише 08.08.2019. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки позивача не було допущено до роботи, а тому вона була відсутня з поважних причин та крім того звільнення за прогул, як дисциплінарне стягнення, може бути застосоване безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці(ч.1 ст. 148 КЗпПУ), а звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Незаконним звільненням позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв`язків, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя і яку оцінює в 5000 грн. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а трудова книжка була видана більш ніж через місяць з дати звільнення, а тому згідно ч.3 ст. 235 КЗпПУ позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, з врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить скасувати наказ про її звільнення, виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 червня 2019 року по 08 серпня 2019 з дня незаконного звільнення по день ознайомлення з наказом про звільнення та видачею трудової книжки, відшкодувати вказану моральну шкоду. В ході розгляду справи позивач та її представник підтримали заявлені вимоги, суду пояснили, що причиною звільнення стали особисті мотиви відповідача, позивач вийшла на роботу 24.06.2019, однак майстер АЗС посилаючись на вказівку керівництва не допустив її до роботи та наказав знаходитись в роздягальні до закінчення службового розслідування і оскільки такі дії були принизливими позивач подала заяву про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпПУ та покинула територію АЗС. Крім цього, звільнення відбулось з порушенням строку застосування дисциплінарного стягнення, що є незаконним. Також пояснили, що позивач не просить суд поновлювати її на роботі та просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу саме за період з 24.06.2019 по 08.08.2019. Просять позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позивача звільнено за прогул, так як остання покинула робоче місце без поважних причин, позивача було забезпечено робочим місцем, однак позивач не виконувала обов`язків оператора АЗС так як не пройшла перевірку знань з охорони праці та технічної безпеки та крім того було колективне звернення працівників щодо поведінки позивача і з цього приводу проводилась перевірка. Строк притягнення до дисциплінарної відповідальності не порушено, оскільки з`ясовувалось питання причин відсутності позивача на роботі, робились відповідні запити до правоохоронних органів. Просить відмовити в задоволенні позову. Допитаний свідок [PERSON] пояснив, що працював майстром на АЗС , позивач вийшла на роботу та була забезпечена робочим місцем, однак не виконувала обов`язків оператора, оскільки не пройшла іспит, але позивач залишила робоче місце та територію АЗС, про що він одразу 24.06.2019 повідомив керівництво склавши доповідну записку. Допитаний свідок [PERSON] суду пояснив, що працює енергетиком в «Укрнафта», було колективне звернення працівників щодо неналежної поведінки позивача в колективі, по якому проводилась перевірка та позивача викликали до профспілки. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, допитавши свідків, на засадах змагальності в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що позивача наказом Заступника Голови Правління, Виконавчого Віце-Президента по роботі з персоналом ПАТ «Укрнафта» № 1667-к від 07.08.2019 «Про застосування заходів дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» звільнено з 24.06.2019 з посади оператора заправних станцій 3 розряду АЗС № 05/001 відділення реалізації нафтопродуктів по Житомирській області за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Згідно доповідної записки майстра АЗС [PERSON] від 24.06.2019, останній повідомив, що оператор 3 розряду [PERSON] з`явилась на робочому місці 24.06.2019 о 9 годині та виявила бажання їхати до центрального офісного приміщення до м. Житомира подати заяву про звільнення і до 17 години на робочому місці не з`явилась. Згідно Акту № 1 від 24.06.2019 складеному о 17 год. 50 хвл., то 24.06.2019 оператор 3 розряду [PERSON] була відсутня на робочому місці без попередження відсутності і без поважних причин. 27.06.2019 позивач надала відповідачу письмове пояснення щодо причин відсутності на роботі 24.06.2019, яке отримане інспектором з кадрів 27.06.2019 о 14 годині. У відповідності до ст. 43 Конституції України та ст. 5-1 КЗпПУ держава гарантує громадянам правовий захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, а як встановлено судом, то дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було застосоване до позивача 07 серпня 2019 року, тобто поза межами визначеного ч.1 ст. 148 КЗпПУ строку. Посилання представника відповідача про те, що вони з`ясовували причини відсутності позивача на роботі в зв`язку з чим направляли відповідні запити до правоохоронних органів, лікарні, а тому строк притягнення до дисциплінарної відповідальності не пропущений є безпідставним, так як причини відсутності позивача на роботі були з`ясовані одразу, про що свідчить доповідна майстра АЗС Корзуна І.Л. від 24.06.2019, акт № 1 від 24.06.2019, та надане відповідачу письмове пояснення позивача від 27.06.2019 щодо причин відсутності на роботі 24.06.2019. Крім цього, у відповідності до ч.3 та 4 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку, однак при винесені оскаржуваного наказу про звільнення не враховані вказані обставини, останні в наказі не зазначені. У відповідності до ч.1,2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника, однак, як встановлено в ході розгляду справи, то трудова книжка з копією наказу про звільнення позивачу видані були лише 08.08.2019. У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, складає 9404грн. 37 коп. за період з 24.06.2019 по 08.08.2019 (в межах позовних вимог) з розрахунку 6269грн.58 коп. (середньомісячний заробіток) х 1,5 місяці (час вимушеного прогулу з 24.06.2019 по 08.08.2019 в межах позовних вимог)= 9404грн. 37коп. Виходячи зі змісту ст. 240-1 КЗпП України працівник підлягає поновленню на роботі не лише в разі, якщо він звільнений без законної підстави, а й тоді, коли він звільнений з порушенням установленого порядку, а як встановлено судом, то позивача було звільнено з порушенням установленого порядку, а саме вимог ч.1 ст. 148 КЗпПУ та ч.3 та 4 ст. 149 КЗпПУ. Виходячи з вимог ст. 237-1 КЗпП України суд приходить до висновку, що порушенням законних прав позивача, останній спричинена моральна шкода, яка виразилась в моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя, яку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює в розмірі 1000 грн. Рішення в межах платежу за один місяць / стосовно зарплати/ підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають до стягнення судові витрати в сумі 1536грн. 80 коп. Враховуючи викладене, на підставі ст. 5-1, 36, 147, ч.1 ст. 148, 149, 235, 237-1, 240-1 КЗпП України, ст. 43 Конституції України,

Outcome: partial