Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить надати неповнолітнім громадянам України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уродженцям м. Комсомольська (м. Горішні Плавні), Полтавської області, до досягнення ними вісімнадцятирічного віку, дозвіл на неодноразові тимчасові виїзди за межі України без згоди та супроводу матері [PERSON], [INFO], в супроводі батька [PERSON], [INFO] 12.02.2018 представник позивача за довіреністю звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій прохала надати неповнолітнім громадянам України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уродженцям м. Комсомольська (м. Горішні Плавні), Полтавської області, дозвіл на неодноразові тимчасові виїзди за межі України в наступні країни: Греція, Німеччина, Ізраїль, Іспанія, Болгарія, Єгипет, Туреччина, без згоди та супроводу матері [PERSON], [INFO], в супроводі батька [PERSON], [INFO], в період з 19 лютого 2018 року по 19 лютого 2019 року з обов'язковим поверненням на територію України. На підтвердження своїх вимог позивач вказував, що перебував із відповідачем у зареєстровану шлюбі, який 18.02.2009 було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Позивач разом із неповнолітніми дітьми мають намір виїхати за кордон для оздоровлення та у зв'язку з тим, що неповнолітній [PERSON], 2005 р.н., є членом спортивного клубу «Гірник», останній змушений неодноразово тимчасово виїжджати за межі території України для участі у змаганнях. Крім того, підставою для звернення до суду з відповідним позовом є те, що на даний час місцезнаходження матері дітей невідоме. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги позивача та прохала про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, її представник у судовому засіданні позов визнала частково та не заперечувала проти надання дозволу на виїзди до Греції малолітніх дітей без згоди та супроводу матері в літній період 2018 року, так щоб не порушувати учбовий процес дітей. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.02.2009, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.5). Від цього шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.6,7). Як вбачається із довідки, наданої лікарем 14.11.2017, малолітній [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря психіатра дитячого з діагнозом загальний недорозвиток мовлення І рівня, гіпердинамічний розлад поведінки (а.с.14). Разом з тим належних доказів до якої країни на лікування та в який період позивач планує вивезти малолітнього сина [PERSON], ані позивачем, ані його представником суду не надано. Згідно рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 30.01.2018 №5 було визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], 2005 р.н., та [PERSON], 2013 р.н., разом з батьком [PERSON], 1975 р.н. (а.с.41). Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. За ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Отже, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу одного з батьків на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. В матеріалах справи наявна довідка від 07.02.2018, надана громадською організацією «ФК «Гірник-спорт» (а.с.49), про те, що неповнолітній [PERSON], 2005 р.н., перебуває в складі футбольної команди «ФК «Гірник-спорт», та буде приймати участь в офіційних та товариських іграх команди на період з лютого 2018 року по лютий 2019 року. Для участі в змаганнях команда планує тимчасові виїзди за межі України в країни ЄС. Представник позивача в судовому засіданні прохала врахувати дану довідку та вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Проте суд зазначає, що ані позивачем, ані його представником не надано суду доказів щодо конкретної країни та конкретного періоду перебування за кордоном неповнолітнього [PERSON], 2005 р.н., для участі в змаганнях по футболу. Разом з тим, суд вказує на ті обставини, що неповнолітній [PERSON], [INFO] є учнем загально - освітньої школи і що в період, який просить позивач надати йому дозвіл на виїзд за кордон, а саме з 19 лютого 2018 року по 19 лютого 2019 року здійснюється навчальний процес, окрім літнього періоду, а надання дозволу на виїзд у зазначений судом період призведе до пропуску дитиною занять у школі. Судом встановлено, що як убачається із офіційної заяви Хараламбоса Каракасідіса, який є чоловіком рідної сестри позивача, він під свою особисту відповідальність запрошує брата своєї дружини разом із його неповнолітніми дітьми відвідати Грецію на будь-який час та бере на себе всі витрати на проживання та медичне обслуговування вказаних осіб (а.с.42-48). Тому, не порушуючи навчальний процес неповнолітнього [PERSON], 2005 р.н., суд вважає за необхідне надати дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд за межі України останнього в Грецію з метою оздоровлення та медичного обслуговування в період з 01 червня 2018 року до 31 серпня 2018 року без згоди та супроводу матері у супроводі батька з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. Суд також бере до уваги що місце проживання малолітніх синів визначено разом із батьком [PERSON], тому надання дозволів на виїзд за кордон без згоди матері у супроводі батька дітям у різний період є недоцільним. За відсутності належних доказів щодо нагальної потреби у наданні медичної допомоги [PERSON], 2013 р.н. та задля належного виконання своїх батьківських обов'язків [PERSON] щодо забезпечення належним навчанням неповнолітнього сина [PERSON], 2005 р.н., суд вважає виїзд малолітніх дітей можливим лише у літній період часу 2018 року і лише до Греції з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання з огляду на вище встановленні обставини. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Долю процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial