Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

В березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Єнакіївського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач з [PERSON] уклали кредитний договір № Е2-11-08 від 27 травня 2008 року. Згідно вказаного договору, позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 150000,00 гривень на термін до 21.05.2013, а відповідачка зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідачка повинна надавати позивачеві грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов. Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує позивачеві відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Умови договору позивач виконав, надавши відповідачці кредит в розмір 100000 грн. В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за договором Е2-11-08, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Таким чином [PERSON] та [PERSON] у вказаних кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники. Умови договору відповідачкою [PERSON] не виконуються. Станом на 05 лютого 2014 року остання має заборгованість перед позивачем у розмірі 429069,71гривень, яка складається з наступного: 74458,73 гривні - заборгованість за кредитом, 196325,62 гривень-заборгованість по процентам за користування кредитом, 7630,04 гривні - заборгованість по комісії за користуванням кредитом , а також 250,00 гривень - штраф (фіксована частина), 20419,99 гривень - штраф (процентна складова). Оскільки [PERSON] та [PERSON] у вказаних кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники та враховуючи, що останні не сплачують заборгованість добровільно, позивач просить стягнути суму боргу з них - в судовому порядку. Представник позивача Єрмак В.М. діючи згідно довіреності від 05.07.2012 (а.с.54) позов підтримала, повністю підтримала позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві. В останнє судове засідання не прибула, надала до суду клопотання, в якому просить справу розглядати за її відсутності, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місто проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Надали суду заперечення проти позову. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідачка [PERSON] в запереченнях позов не визнала. Свої заперечення обґрунтувала тим, що позивачем надання коштів здійснювалося окремими частинами - Траншами кредиту після підписання договору про видачу Траншу, на термін і на умовах передбачених у даній Угоді, а також у договорі про видачу Траншу. Пунктом 1.3. вищезгаданої Угоди було передбачено, що термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також Графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу Траншів, але не пізніше 21.05.2013 року. Даною Угодою була передбачена загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди - 150000,00 гривень. 28.05.2008 року між нею та «Приватбанком» було укладено договір про видачу траншу № Е2-11- 08, згідно якого їй було надано кредит в сумі 100000,00 гривень зі сплатою 25% річних, а при порушенні якого-небудь із зобов'язань по погашенню Траншу кредиту, вонасплачує банку відсотки за користування Траншем кредиту в розмірі 50% річних. Пунктом 1.3. даного Договору було передбачено, що терміни повернення Траншу кредиту і відсотків визначаються відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди. Вищезгаданим графіком було визначено кінцевий термін повернення кредиту - 16.11.2009 року. Але позивачем не додано до позовної заяви копію даного договору та графік погашення кредиту, відсотків і винагороди . Таким чином, умовами Кредитної угоди та договору про надання траншу погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Крім того, відповідачка вказує на те, що позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності, а тому задоволенню підлягає тільки стягнення платежів з 15.04.2009 року по 16.11.2009 року. Тому просила суд застосувати до позовних вимог позовну давність та частково задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в запереченнях заперечувала проти задоволення заявлених вимог, обґрунтувавши тим, що 28.05.2008 між нею та позивачем було укладено договір поруки № Е2-11-08. Пунктом 10 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором. Тобто у договорі поруки не встановлено строк, оскільки він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Натомість діючим законодавством встановлено строк поручительства. Шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя не є терміном позовної давності. Позивач мав право на пред'явлення позову до відповідачки [PERSON] протягом шести місяців, починаючи з дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме з 21 травня 2013 року. Тому договір поруки № Е2-11-08 від 27.05.2008 року припинився і позивач необґрунтовано пред'явив вимоги до відповідачки. А тому, відповідачка просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з неї як з поручителя. Суд, пояснення представника позивача, дослідивши письмові заперечення відповідачів, а також матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 27 травня 2008 року [PERSON] з позивачем уклали кредитну угоду № Е2-11-08 від 27 травня 2008 року, копію якого долучено до справи (а.с.10-12). Згідно вказаної угоди, позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 150000,00 гривень на термін до 21.05.2013, а відповідачка зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно з п.п.4.1-4.4. Угоди, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує позивачеві відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Стаття 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов'язання сторін. Ст. 526 ЦК України регламентує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Умови договору позивач виконав, надавши відповідачці кредит в розмір 100000 грн., що підтверджується копією Ордера-розпорядження, долученої до справи (а.с.13). Згідно ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язання за вказаною Кредитною угодою було укладено договір поруки з [PERSON] № Е2-11-08 від 27 травня 2008 року, копія якого міститься в справі (а.с.14). Відповідно до п.2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Встановлено, що в порушення зазначених умов договорів відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором і договором поруки не виконали, своєчасно не здійснили погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами. В зв'язку з чим, станом на 05 лютого 2014 року відповідачки мають заборгованість перед позивачем у розмірі 429069,71гривень, яка складається з наступного: 74458,73 гривні - заборгованість за кредитом, 196325,62 гривень-заборгованість по процентам за користування кредитом, 7630,04 гривні - заборгованість по комісії за користуванням кредитом , а також 250,00 гривень - штраф (фіксована частина), 20419,99 гривень - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, долученого до справи (а.с.6-7). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. На переконання суду, кредитний договір є двостороннім правочином. Це добровільне і належним чином оформлене волевиявлення обох сторін, які дійшли згоди стосовно всіх істотних умов, наслідком чого стало підписання Кредитного договору. В даному випадку, на думку суду, всі дії [PERSON] були спрямовані на реальне настання юридичних наслідків за цим договором і свідчать про те, що Кредитний договір є чинним та таким, що відповідає чинному законодавству. Посилання відповідача на несправедливість умов Кредитного договору та на невідповідність чинному законодавству, не відповідає дійсності. Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Договором поруки визначено, що поручитель ознайомлений з Кредитною угодою і погоджується з умовами Кредитної угоди та договором поруки, що підтверджується підписом [PERSON] При цьому, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень з боку відповідачки [PERSON] до позивача не надходило, що свідчить про повне відображення повного розуміння сторонами предмета цього договору та інших питань, зазначених у даному договорі. Разом з тим, слід відмітити наступне. У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позивальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного погашення поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Тобто саме із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Саме до цього також зводиться правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року (у справі 6-78цс12). Судом встановлено, що у договорі поруки, укладеному між сторонами щодо строку дії договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами умов зазначеного договору. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, в якій зазначені основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Отже, з огляду на те, що в договорі поруки не встановлено строку припинення дії договору, в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор не пред'явить до поручителя вимогу. Відповідно до копії повідомлення, долученого до справи (а.с.8), відповідачки були сповіщені про існуючу заборгованість та про необхідність її погашення. З огляду на зміст п. 24 Постанови №5 щодо тлумачення шляхів пред'явлення вимог до поручителя, суд вважає, що позивач на підставі ч.4 ст.559 ЦК України мав правові підстави пред'явити вимогу до поручителя шляхом подання позову до суду до 21 листопада 2013 року, тоді як звернення позивача датоване 26.03.2014, по спливу шестимісячного строку. Враховуючи ту обставину, що позивач до суду звернувся до [PERSON] з зазначеними вимогами лише 26.03.2014, по спливу встановленого ст.559 ЦК України строку для пред'явлення вимог до поручителя, то позовні вимоги щодо стягнення з останньої суми боргу не підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, слід задовольнити частково . У відповідності до ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у сумі 3654 грн.

Outcome: partial