Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 серпня 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання їх малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO]. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син, який на даний час проживає з нею. Оскільки відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину, просила стягнути з нього аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 2500 гривень, щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст.\~225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 27 серпня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №056798 від 27 серпня 2009 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області (актовий запис №1303). Від даного шлюбу в подружжя є неповнолітня син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1?ИД №115395 від 30 березня 2010 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, відповідач коштів на утримання дитини не надає, у звязку з чим син перебуває повністю на її утриманні. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON], що слідує з довідки № 5 від 05 липня 2016 року, виданої ПП «Благоустрій». Судом не встановлено жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків із утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, [PERSON] не виконує обов'язку з утримання дитини, а тому наявні передбачені законом підстави для стягнення з нього аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням зазначених вище вимог закону, суд вважає, що існують підстави для визначення розміру аліментів відповідно до ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі, оскільки судом не здобуто доказів того, що відповідач офіційно працевлаштований. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2. ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. При розгляді справи судом не здобуто доказів, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про те, що розмір стягуваних із [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], доцільно визначити у розмірі 2500 гривень, як просила позивач. При цьому суд бере до уваги, що доказів ні з приводу стану здоровя дитини, ні щодо матеріального становища відповідача [PERSON] не надавала. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в її користь аліментів із відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття відповідно до ст.\~ст. 180, 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180 182, 184, 191 \~Сімейного кодексу України,

Outcome: partial