Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 16988,58 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, а всього 116988,58 грн. В іншій частині вимог відмовлено (а.с.20-26). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2019 року вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року щодо [PERSON] скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині залишено без змін (а.с.27-33). Автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2019 року відбувся 26.04.2019 року. Ухвалою суду від 18.06.2019 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позов [PERSON] вмотивований тим, що 14 травня 2017 року приблизно о 02 годині 00 хвилин [PERSON] , перебуваючи на відстані 5 метрів від центрального входу до приміщення, - розташованого за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна 46 , - в ході раптово виниклого між ними конфлікту , діючи умисно, наніс йому один удар правою рукою зжатою в кулак в область обличчя , внаслідок чого він, позивач, перечепився через урну та впав. В ході подальшого конфлікту [PERSON] підбіг з заду до нього та обхопив його за тулуб обома руками, після чого здійснив кидок через себе, внаслідок чого він, позивач, впав на бетонне покриття задньою поверхнею тулубу та отримав тілесні ушкодження у вигляді правобічного переднього зчепленого вивиху 4 шийного хребця, перелому остюкових відростків 3-4 шийних хребців, які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому дуги 2 шийного хребця, перелом нижньосуглобового відростка 2-го шийного хребця, які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечності для життя. У наслідок отриманої травми з 14 по 29 травня 2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні , на придбання лікарських засобів ним витрачено 16988,58 грн. Також, з 25 вересня 2017 року висновком МСЕК його визнано непрацездатним в умовах звичайного виробництва та призначено другу групу інвалідності. У зв`язку з втратою працездатності та встановленням другої групи інвалідності підлягає відшкодуванню заробіток (дохід), втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності за період з 14.05.2017 р. по 31.12.2017 року , виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 3200,00 грн. - 20800,00 грн., за період з 01.01.2018 р. по 01.10.2018 року , виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 3723,00 грн. - 33507,00 грн. Також, злочином йому завдано моральну шкоду, яка полягає у тривалому розладі здоров`я, множинності негативних наслідків через неправомірні дії [PERSON] - втрата працездатності, обмеження у подальшому працевлаштуванні, стійкість та частота повторності нападів зумовлених вегето-судинною дистонією, душевні страждання та стрес, інші прояви тощо. Просить стягнути з [PERSON] на його користь загальну вартість придбаних лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення - 16988,58 грн.; заробіток (дохід), втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності - 54307,00 грн.; моральну шкоду 400000,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками отримав 03.07.2019 року у приміщенні суду (а.с.40), що підтверджується розпискою, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Під час розгляду кримінального провадження [PERSON] цивільний позов визнав в частині матеріальної шкоди повністю, щодо моральної шкоди зазначив, що така сума є занадто великою для нього. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку загального позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 16988,58 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, а всього 116988,58 грн. В іншій частині вимог відмовлено (а.с.20-26). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2019 року вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року щодо [PERSON] скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині залишено без змін (а.с.27-33). Вирішуючи питання скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд виходив з того, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування втраченого заробітку, належним чином не перевірив доводи, та зберігаючи об`єктивність та неупередженість, не створив необхідні умови для реалізації потерпілим його процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків щодо належного обґрунтування цивільного позову (а.с.32). Так, з виписки з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , вбачається, що він знаходився на стаціонарному лікуванні з 14.05.2017 року по 29.05.2017 року з діагнозом сполучена хребтово-спинномозкова травма, правобічний передній зчеплений вивих 4 шийного хребця, двобічний перелом дуги 2 шийного хребця, перелом нижньосуглобового відростка 2 шийного хребця праворуч, перелом остюкових відростків 3-4 шийних хребців. Струс спинного мозку. Операція 19.05.2017 року. ЗЧМТ (а.с.15). На придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення у зв`язку з травмою ним витрачено 16988,58 грн., що підтверджується товарними чеками (а.с.9-14). Крім того, розмір шкоди встановлений в ході судового розгляду під час кримінального провадження та не заперечується відповідачем. У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам, а також майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, в частині матеріальної шкоди у зв`язку з придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення підлягає задоволенню в сумі 16988,58 грн. Щодо відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності суд виходить з наступного. Так, потерпілим заявлено вимогу щодо стягнення з обвинуваченого втраченого заробітку внаслідок втрати загальної працездатності в сумі 54307,00 гривень, з наведеного в позові розрахунку вбачається, що потерпілий обраховує зазначену суму виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в період з 14.05.2017 року по 31.12.2017 року - сумі 20800,00 гривень (6,5 місяців х 3200,00), в період з 01.01.2018 року по 01.10.2018 року - 33507,00 гривень (9 місяців х 3723,00 гривні). Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Згідно зі статтею 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України. З аналізу пунктів першого, одинадцятого Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів третього, двадцять шостого, двадцять сьомого Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. Отже, на підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. За змістом пункту одинадцятого Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо). Відповідно до змісту пункту 2.4.3 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, участь кількох експертів є обов`язковою при проведенні експертиз з визначення втрати загальної та професійної працездатності. Проведення цих експертиз здійснюється у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичних експертиз управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів, у відділі комісійних експерти з республіканського бюро (Автономної Республіки Крим), а також у судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України. Згідно з пунктами 2, 3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, комісійні судово-медичні експертизи у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів, республіканського бюро (Автономної Республіки Крим) і в судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України проводяться за постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого,прокурора, судді або за ухвалою суду. Експертизи у відділі проводяться з метою усунення протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необґрунтованості висновків або сумнівів особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або суду в правильності згаданої експертизи, а також з метою встановлення терміну зачаття, здатності до запліднення, проценту втрати професійної працездатності (додаток) і правильності надання медичної допомоги у випадках притягнення до кримінальної відповідальності медичних працівників за «професійні правопорушення». Аналіз наведених норм свідчить, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок експертизи з визначення процента втрати працездатності. Разом з тим , МСЕК від 27 вересня 2017 року не встановлено ступінь втрати працездатності позивача, що позбавляє суд встановити ступінь професійної чи загальної працездатності у відсотках (а.с.16). Отже, правильне застосування статей 1195 та 1197 ЦК України прямо залежать від встановлення МСЕК ступеня втрати працездатності, проте [PERSON] надано висновок МСЕК від 27.09.2017 року , в якому відсутні вказані відомості. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оскільки обов`язок доведення розміру шкоди та часу, з якого настала втрата працездатності, лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі, тоді як позивачем ані в ході розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, ані в апеляційній інстанції, ані під час розгляду справи в порядку цивільного судочинства клопотання про проведення будь-яких медичних експертиз не заявлялося. З урахуванням того, що позивач, який відповідно до норм процесуального права самостійно та на власний розсуд розпоряджається своїми правами, клопотання про призначення судової медичної експертизи не заявив, а суд позбавлений можливості встановити розмір у відсотках втрати професійної, загальної працездатності внаслідок дій відповідача, оскільки суми на відшкодування шкоди втраченого заробітку мають присуджуватися потерпілому з урахуванням втраченої працездатності (у процентах), яку повинна встановити МСЕК, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. Відмова у задоволенні позову з підстав недоведеності не перешкоджає зверненню позивача до суду із вимогами про відшкодування шкоди за умов надання суду належних доказів про ступінь втрати працездатності. Також, [PERSON] просив стягнути з обвинуваченого моральну шкоду, розмір якої визначив в 400000,00 гривень. В обґрунтування моральної шкоди, зазначав, що внаслідок дій обвинуваченого він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, відчував фізичний біль, емоційний стрес, в подальшому був вимушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж періоду лікування, та по теперішній час, і навіть у майбутньому він є непрацездатною особою, що тягне за собою погіршені можливості отримання прибутків, та призводить до зниження добробуту. Наслідки отриманої травми призвели до появи психосоматичних та психоемоційних змін. При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні. Враховуючи викладені доводи потерпілого щодо заявлених вимог на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок дій обвинуваченого змінився уклад життя відповідача, він дійсно відчуває тривогу та хвилювання за себе, змушений витрачати час на лікування та відновлення стану свого здоров`я, йому встановлено інвалідність другої групи, що обмежує його у виборі роботи. Моральна шкода потерпілому завдана незаконними винними діями [PERSON] , які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданою шкодою. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, вважає за необхідне задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути з відповідача в дохід держави 768,40 грн. (вимога майнового характеру) та 768,40 грн. (вимога не майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial