Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.11.2014 року на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 1/3 частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до той же частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини, починаючи з часу звернення до суду, стягнути з відповідача пеню у розмірі 7974,71 грн. за прострочення сплати аліментів, а також додаткові витрати на утримання доньок періодично щомісяця пог 781 грн. Позовна заява мотивована тим, що позивач після розлучення з чоловіком у 2011 році самостійно виховує спільних з відповідачем дітей, з 29.03.2017 року [PERSON] не виконує належним чином обов`язок щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 66\~555,36 грн., відповідач влаштувався на нове місце роботи, отримує заробіток, що є значно вищим, ніж середньомісячна заробітна плата у Харківській області і має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі. На даний час змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків такого прожиткового мінімуму. Молодша донька відвідує секції з англійської мови, за яку, як зазначає позивач, вона сплачує 400 грн. на місяць та танцювальний гурток з аналогічною сумою оплати.Старша донька навчається у Харківському національному університеті сільського господарства на платній основі і за семестр позивач оплачує 762 грн., тобто додаткові витрати на дітей складають 1562 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача неустойку ( пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума пені згідно наданого розрахунку складає 7974,71 грн. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував і надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що за період з 09.09.2014 р. по 28.03.2017 р. він щомісяця перераховував аліменти і виплатив за цей період 18\~526 грн., надавши копії квитанцій , борг по оплаті аліментів складає 40\~293,77 грн. До державного виконавця його не викликали, претензій від позивача не поступало. Пояснює, що працював за трудовим договором на ПрАТ «Люботинський хлібзавод», сплачував 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки доходів не вистачало, виконавчий лист поступив на підприємство перед звільненням. Відповідач стверджує, що зміна закону,яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, не є підставою для прийняття нового судового рішення. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на доньок, то [PERSON] зазначає, що його дохід не дозволяє йому сплачувати додатково 781 грн. щомісячно, оскільки тоді утримуватися із заробітку буде більше половини доходу. Крім того, вважає, що позивачем не надані докази на підтвердження сплати додаткових витрат. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Сторони [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, мають доньок- [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] мешкає разом з дітьми. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.11.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. 09.03.2017 року на підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист №635/9509/14-ц, який пред`явлено до виконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1\~ст. 12 цього Закону\~передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За вимогами частини 3\~статті 181 СК України\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В частині першій\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя\~статті 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу\~статті 182 СК України\~викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку&a &;quob;. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у\~статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до\~Закону України "Про виконавче провадження"\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою\~статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів. Зазначений правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17. Суд також зазначає, що якщо розмір аліментів, визначений судом, менше мінімального розміру, передбаченого\~ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач не надала доказів на підтвердження підстав, встановлених\~ст. 192 СК України, а саме: про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. З позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що підставою звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів є внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів. З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей щодо мінімального розміру, а саме з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% такого прожиткового мінімуму, відсутні. Щодо додаткових витрат на утримання доньок [PERSON] , яка досягла 13.05.2019 року повноліття та [PERSON] , 2008 року народження , щомісяця у розмірі 781 грн. суд зазначає наступне. У позові [PERSON] посилалась на те, що молодша донька відвідує секцію з англійської мови, танцювальний гурток і оплата занять на місяць складає 800 грн.Старша донька навчається у Харківському національному університеті сільського господарства на 1-му курсі данної форми навчання, оплата за семестр становить 762 грн. На підтвердження вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей надано договір № 003-242/4-18 від 01.09.2018 року про надання освітніх послуг між вищим навчальним накладом та [PERSON] і квитанція про оплату суми на навчання-3810 грн. за період з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року, а також довідку про те, що [PERSON] відвідує танцювальний колектив, вартість абонемента на місяць становить 400 грн. Квітанцій про оплату абонемента та періоду відвідування колективу позивачем не надано. Згідно із вимогами частини першої\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу\~статті 185 СК України\~додаткові витрати\~присуджуються на\~дитину за\~наявності в\~одного з\~батьків,\~з яким\~проживає дитина,\~додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 18\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої\~статтею 185 СК України\~участі в\~додаткових витратах\~на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Дане положення стосується особливих обставин, до яких закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Відвідування танцівального гуртка не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків, а наявність додаткових витрат на розвиток дитини не може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Такі витрати повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача у розумінні статті 185 СК України. Доводи [PERSON] про додаткові витрати на старшу доньку, яка досягла повноліття та навчається у вищому навчальному закладі не можуть бути задоволені, оскільки навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відносить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.Такий висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц. Аналізуючи наведе, суд приходить до висновку про відсутність правової підстави для задоволення позову [PERSON] та стягнення з [PERSON] частини витрат понесених на навчання повнолітньої доньки у вищому навчальному закладі, та пов`язаних з відвідуванням танцювального гуртка молодшої доньки. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей та його виконання регулюються главою 16 розділу Ш Сімейного кодексу України. Щодо стягнення з відповідача пені за несплату заборгованості за аліментами\~суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини 3\~статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Згідно частини 1\~статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток .Формула наступна: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц. Визначаючи період, за який стягується пеня за прострочення сплати аліментів, суд виходить з того, що відповідно до\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] заявила вимоги про стягнення пені за несплату аліментів згідно розрахунку за період з 29.03.2017 р. по 01.12.2018 р. в сумі 7974,71 грн. З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеним ст. державним виконавцем Воробййовою О.О., станом на 01.12.2018 рік ,заборгованість становить 66555,36 грн. Судом встановлено, що після надання відповідачем квитанцій про сплату аліментів державний виконавець провела остаточний розрахунок, за яким станом на 01.03.2019 рік заборгованість складає 40\~293,77 грн. ( з урахуванням 22495,70 грн., нарахованої з 09.09.2014 р. до 28.03.2017 р. ( дня пред`явлення виконавчого документа до виконання). Як вбачається з розрахунку пені за вказаний період, наданого позивачем, заборгованість зі сплати аліментів за спірний період бралась несплачена сума щомісячного розміру аліментів, помноженого на кількість днів у місяці до наступної оплати, помноженого на 1%. Проте, не було враховані зміни, внесені у розрахунок після надання довідок про розмір заробітної плати та квитанцій про оплату. Розрахунок пені проведено таким чином: З 29.03.2017 р. по 01.04.2017 р. кількість днів прострочення складає -31 , заборгованість 1524,33 грн. , пеня-472,54 грн.; З 01 .04.2017 р. по 01.05.2017 р. -30, заборгованість 724,33 грн., пеня-217,29 грн З 01 .05.2017 р. по 01.06.2017 р. [NUMBER] , заборгованість 724,33 грн, пеня-224,54 грн.; з З 01 .06.2017 р. по 01.07.2017 р. -30, заборгованість 724,33 грн, пеня-217,29 грн ; З 01 .07.2017 р. по 01.08.2017 р. [NUMBER] , заборгованість 359,03 грн. з урахуванням переплати 461,90 грн., пеня-111,30 грн ; З 01 .08.2017 р. по 01.09.2017 р. -30 заборгованість відсутня; З 01 .09.2017 р. по 01.10.2017 р. -30 заборгованість 359,33 з урахуванням переплати 365,30 грн., пеня-217,29 грн ; З 01 .10.2017 р. по 01.11.2017 р. -31 заборгованість відсутня; З 01 .11.2017 р. по 01.12.2017 р. -30 переплата 413,60 грн.; З 01 .12.2017 р. по 01.01.2018 р. -31 заборгованість 920,67 грн., пеня-285,40 грн; З 01 .01.2018 р. по 01.02.2018 р. -31 заборгованість 942,67 грн., пеня-292,22 грн.; З 01. 02.2018 р. по 01.03.2018 р. -28 заборгованість 343,67 грн., пеня-96,22 грн. ; З 01. 03.2018 р. по 01.04.2018 р. -31 заборгованість 1942,67 грн., пеня-602,33 грн ; З 01 .04.2018 р. по 01.05.2018 р. -30 заборгованість 1096,33 грн., пеня-329,10 грн. ; З 01 .05.2018 р. по 01.06.2018 р. -31 заборгованість 2096,33 грн., пеня-649,86 грн ; З 01 .06.2018 р. по 01.07.2018 р. -30 заборгованість 1096,33 грн., пеня-328,80 грн ; З 01 .07.2018 р. по 01.08.2018 р. -31 заборгованість 674,67 грн., пеня- 209,14 грн ; з 01 .08.2018 р. по 01.09.2018 р. -31 заборгованість 674,33 грн., пеня-209,14 грн З 01 .09.2018 р. по 01.10.2018 р. -30 заборгованість 1174,67 грн. пеня-352,50 грн.; З 01 .10.2018 р. по 01.11.2018 р. -31 заборгованість 944,00 грн., пеня-292,64 грн ; З 01 .11.2018 р. по 01.12.2018 р. -30 заборгованість 944,00 грн. , пеня-283,20 грн Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем-5390 грн. 80 коп. За правиламист. ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial