Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 30 березня 2020 року по 15 червня 2020 року він перебував у трудових правовідносинах із відповідачем та був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. В порушення вимог діючого законодавства при звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку - не виплатив заробітну плату за період роботи з 15 травня 2020 року по 15 червня 2020 року в розмірі 7100 гривень 00 копійок та грошову компенсацію за 3 дні невикористаної щорічної відпустки в розмірі 698 гривень 34 копійки. Внаслідок тривалої невиплати заробітної плати та всіх належних сум при звільненні йому заподіяно значних моральних страждань, в родині склалось скрутне матеріальне становище та як наслідок невпевненість у завтрашньому дні. Невиплата розрахункових виплат негативно вплинула на психологічний клімат в родині, на забезпечення належного рівня життя членів родини, що включає повноцінне харчування, придбання одягу, ліків, відвідування культурно-масових заходів, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя родини. Внаслідок переживань та страждань з цього приводу у нього погіршився сон; через нестачу грошових коштів не зміг придбати елементарне - святковий торт на день народження. Позивач [PERSON] просить: -стягнути з ТОВ «Реван» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 7100 гривень 00 копійок; -стягнути з ТОВ «Реван» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 16 червня 2020 року по день ухвалення судового рішення включно; -стягнути з ТОВ «Реван» на його користь грошову компенсацію за три дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 30 березня 2020 року по 15 червня 2020 року в розмірі 698 гривень 34 копійки; -стягнути з ТОВ «Реван» на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 гривень 00 копійок. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року строк проведення підготовчого провадження по даній цивільній справі продовжено на 30 днів. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2021 року у справі призначено почеркознавчу експертизу. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Кандиба Т.О. , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги [PERSON] не визнала, заперечувала проти їх задоволення, пославшись в обґрунтування заперечень на належне виконання ТОВ «Реван» обов`язків з виплати заробітної плати позивачу по справі та відсутність заборгованості. Зазначила, що у зв`язку з тим, що позивач в день звільнення, який був його робочим днем, не з`явився до каси підприємства за отриманням розрахункових виплат, вони були задепоновані, про що складено відомість на виплату готівки № 1668. За першою вимогою [PERSON] належні йому суми в розмірі 3843 гривні 30 копійок були сплачені 30 червня 2020 року, про що свідчить відомість на виплату готівки № 1818. Просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності по позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що до серпня 2020 року працювала продавцем в ТОВ «Реван» разом із [PERSON] , який обіймав посаду начальника відділу охорони. Зі слів позивача по справі знала про те, що при звільненні з ним не здійснили повного розрахунку. Після звільнення з роботи позивач по справі двічі приходив до магазину та цікавився у неї та інших продавців виплатою заробітної плати. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази та відтворивши диск з аудіо записом, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач по справі [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із ТОВ «Реван», з 30 березня 2020 року працював начальником відділу охорони, а 15 червня 2020 року був звільнений з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.6) та копіями наказів про прийняття на роботу № 350-К від 27 березня 2020 року (а.с.34) та про звільнення з роботи № 837-к від 15 червня 2020 року (а.с.35). Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач не провів з ним остаточний розрахунок при звільненні - не сплатив на його користь заробітну плату за період роботи з 15 травня по 15 червня 2020 року. Відповідно до довідки ТОВ «Реван» від 02 листопада 2020 року № 847 (а.с.45) [PERSON] за весь період роботи було нараховано та виплачено: -за березень 2020 року нараховано - 674грн 16 коп, утримано - 131 грн 85 коп, сплачено - 544 грн 30 коп, що також підтверджується копією відомості на виплату готівки № 868 (а.с.83-84, 124-125); -за квітень 2020 року нараховано 7100 грн 00коп, утримано - 1384 грн 50коп, сплачено - аванс у розмірі 2993 грн 80коп та заробітну плату у розмірі 2721грн 70коп, що також підтверджується копіями відомостей на виплату готівки № 915, № 1178 (а.с.85-86,87-88, 126-127,128-129); -за травень 2020 року нараховано 7100 грн 00коп, утримано - 1384 грн 50коп, сплачено аванс у розмірі 2707 грн 30коп, що підтверджується копією відомості на виплату готівки № 1263 (а.с.89-90,130-131); -нараховано у червні 2020 року - 4774 грн 15 коп, утримано - 930 грн 96коп, сплачено (остаточний розрахунок) - 3843 грн 30коп, що підтверджується копією відомості на виплату готівки № 1818 (а.с.43-44,95-96). З розрахункового листа вбачається, що [PERSON] за червень 2020 року нараховано заробітну плату в розмірі 4774 гривні 15 копійок, в тому числі і компенсацію за 5 днів невикористаної відпустки в розмірі 1224гривні 15 копійок (а.с.40) З відомості на виплату готівки № 1668 вбачається, що заробітна плата [PERSON] за червень 2020 року в розмірі 3843 гривні 30 копійок була задепонована (а.с.41-42,93-94,134-135). 30 червня 2020 року [PERSON] була виплачена задепонована заробітна плата за червень 2020 року в розмірі 3843 гривні 30 копійок, що підтверджується копією відомості на виплату готівки № 1818 (а.с.43-44,95-96,136-137). На підтвердження сплати на користь [PERSON] заробітної плати за другу половину травня 2020 року в розмірі 3008 гривень 20 копійок відповідач по справі надав копію відомості на виплату готівки № 1542 (а.с.91,132-133). Проте, як вбачається з висновку експерта № СЕ-19/105-21/1531-ПЧ від 14 травня 2021 року підпис у вставному аркуші до відомості на виплату готівки № 1542 за травень 2020 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис у вставному аркуші до відомості на виплату готівки № 1818 за червень 2020 року виконаний [PERSON] (а.с.172-180). Отже, враховуючи зазначений висновок експертизи, суд не бере до уваги в якості доказу на підтвердження виплати відповідачем на користь [PERSON] заробітної плати за другу половину травня 2020 року в розмірі 3008 гривень 20 копійок відомість на виплату готівки № 1542 (а.с.91,132-133). Інших доказів на підтвердження виплати на користь позивача по справі заробітної плати за другу половину травня 2020 року в розмірі 3008 грн 20 коп відповідачем не надано. Суд не бере до уваги довідку ТОВ «Реван» від 02 листопада 2020 року № 838 про відсутність заборгованості перед [PERSON] (а.с.37) та довідку від 02 листопада 2020 року № 847 (а.с.45) в частині підтвердження сплати на користь [PERSON] заробітної плати за другу половину травня 2020 року в розмірі 3008 грн 20коп, оскільки вони спростовуються висновком експерта № СЕ-19/105-21/1531-ПЧ від 14 травня 2021 року. Висновки, яких дійшов суд щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки з досліджених доказів вбачається, що станом на теперішній час заборгованість по заробітній платі за другу половину травня 2020 року в розмірі 3008 грн 20коп позивачу по справі не сплачена, вона підлягає стягненню з відповідача на його на користь. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за період часу з 15 травня 2020 року по 15 червня 2020 року, в тому числі, і стягнення компенсації за три дні невикористаної відпустки в розмірі 698 грн 34коп. Як вбачається з розрахункового листка за червень 2020 року, [PERSON] було нараховано компенсацію за 5 днів невикористаної відпустки в розмірі 1224 грн 15коп (сума зазначена без відрахувань податків та зборів). За червень 2020 року [PERSON] нараховано 4774 грн 15 коп (остаточний розрахунок), з яких утримано податки в розмірі 930 грн 96 та сплачено 30 червня 2020 року 3843 грн 30 коп, що підтверджується відомістю на виплату готівки № 1818 (а.с.43-44,95-96,136-137), зважаючи на що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за червень 2020 року, в тому числі і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки задоволенню не підлягають. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд дійшов наступних висновків Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.31 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148 касир зобов`язаний після закінчення встановлених строків виплат, пов`язаних з оплатою праці за видатковими відомостями: у видатковій відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено виплату, поставити відбиток штампа або зробити напис " Депоновано "; скласти реєстр депонованих сум; у кінці видаткової відомості зазначити фактично виплачену суму та недоодержану суму виплат, яка підлягає депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за видатковою відомістю і засвідчити напис своїм підписом; здійснити запис у касовій книзі згідно з виписаним бухгалтерією видатковим касовим ордером на фактично видану суму за видатковою відомістю. Суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Реван» правомірно, відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148, депонувало належну до сплати і не отриману [PERSON] заробітну плату за червень 2020 року (остаточний розрахунок) відповідно до відомості на виплату готівки № 1668 (а.с.41-42,93-94). За таких умов, суд вважає, що роботодавець виконав свій обов`язок щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати за червень 2020 року і його вина у невиплаті позивачу в день звільнення належних за червень 2020 року сум відсутня. В той же час, оскільки як встановлено в ході судового розгляду, заробітна плата за другу половину травня 2020 року в розмірі 3008 грн 20коп позивачу не сплачена до теперішнього часу, з ТОВ «Реван» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, виходячи з наступного. Розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 355 гривень 00 копійок, що підтверджується довідкою ТОВ «Реван» від 02 листопада 2020 року № 839 (а.с.38). З довідки ТОВ «Реван» від 02 листопада 2020 року № 840 та пояснень представника відповідача Кандиба Т.О. в судовому засіданні вбачається, що згідно затвердженого графіку роботи начальник відділу охорони працює згідно п`ятиденного робочого тижня з понеділка по п`ятницю (а.с.39). Середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 16 червня 2020 року по 06 липня 2021 року з розрахунку 265 робочих днів за графіком п`ятидений робочий тиждень (з урахуванням неробочих та святкових днів) та середньоденної заробітної плати в розмірі 355 грн 00коп становить 94075 гривень 00 копійок (265 днів х 355 грн 00коп). Частиною 2 ст.117 КЗпП України передбачено, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки розрахунку визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.89 Постанови від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Велика Палата Верховного Суду в п.91 Постанови від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 761/9584/15-ц зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З урахуванням конкретних обставин даної справи, та зазначених вище критеріїв, з огляду на очевидну неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача і відповідача, суд вбачає підстави для застосування положень ч.2 ст.117 КЗпП України та застосовуючи принципи пропорційності та співмірності, вважає за справедливе зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку до 30000 гривень 00 копійок, що відповідатиме як обставинам справи, так і наведеним вище критеріям. Суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку звернення до суду передбаченого ст.233 КЗпП України, висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 та правової позиції, висловленої Верховним Судом в Постанові від 16 січня 2018 року у цивільній справі № 446/509/16-ц, оскільки станом на час розгляду справи фактичний розрахунок відповідачем із [PERSON] не проведений, заборгованість по заробітній платі за другу половину травня 2020 року у розмірі 3008 гривень 20 копійок не сплачена. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи наведене та зважаючи на те, що відповідач порушив трудові права [PERSON] , що полягало у несвоєчасній виплаті заробітної плати, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи тривалість порушення трудових прав суд, виходячи із засад розумності виваженості і справедливості дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі і стягнення з відповідача на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень 00 копійок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з ТОВ «Реван» на користь позивача по справі заборгованості по заробітній платі за другу половину травня 2020 року в розмірі 3008 грн 20 коп, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30000 грн 00 коп та моральної шкоди в розмірі 1000 грн 00коп. Суд відхиляє як неспроможні доводи представника позивача з приводу того, що підписи директора ТОВ «Реван» Дмитренко А.Є. в наявних в матеріалах справи документах різняться, є відмінними, оскільки належним доказом на підтвердження цієї обставини є почеркознавча експертиза, клопотання про призначення якої з цього приводу ані позивачем, ані його представником не заявлялось. Суд не приймає в якості належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог відтворений в судовому засіданні диск з аудіозаписом (а.с.60), оскільки він не відповідає вимогам ст.100 ЦПК України та окрім того, цей аудиозапис неможливо ідентифікувати відносно події, місця, дати та осіб. Щодо стягнення судових витрат суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1, п.3) ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове (42,37%) задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, за які позивачем судовий збір не сплачувався, з ТОВ «Реван» в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 356 гривень 25 копійок. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволені в повному обсязі і встановлено, що під час звернення до суду [PERSON] не було сплачено судовий збір за ці вимоги, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. Отже, загальний розмір судового збору, якій підлягає стягненню з відповідача в дохід держави становить 1197 гривень 05 копійок. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, зважаючи на що з ТОВ «Реван» на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (31,89%) в розмірі 268 гривень 13 копійок. По даній справі за клопотанням позивача [PERSON] призначалась та проводилась почеркознавча експертиза, вартість проведення якої сплачена останнім в розмірі 2250 гривень 24 копійки (а.с.168). Проведення почеркознавчої експертизи та її висновок пов`язаний із позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, які частково задоволені судом (42,37%), зважаючи на що з ТОВ «Реван» на користь [PERSON] слід стягнути витрати, пов`язані з проведенням вказаної експертизи в розмірі 953 гривні 43 копійки.

Outcome: partial