Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2016 р. наказом № 87-П позивача було призначено на посаду тимчасово виконуючого обов'язки проректора з економічних питань та ресурсного забезпечення з 24.02.2016 р. і до отримання згоди органів студентського самоврядування університету, наявність якої вимагається п. 6 ст. 40 Закону України «Про вищу освіту» та із позивачем було укладено трудовий договір. Як вказує позивач, 10.03.2016 ректор Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова Андрущенко В.П. з незрозумілих для позивача причин виніс наказ № 131-П, згідно з яким було «анульовано п. 1 наказу ректора від 24.02.2016 р. № 87-П щодо призначення [PERSON] на посаду проректора та внесено до трудової книжки відповідний запис за № 5 - «Анулювати наказ № 87-П від 24.02.2016 р.». Позивач вважає, що означений запис суперечить вимогам п. 2.3 та 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, згідно з якими до трудової книжки вносяться записи про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення. Як зазначено в самому наказі, підставою для винесення є Акт про результати робочої комісії від 10.03.2016 р. та резолюція ректора університету. Також позивач вказує, що станом на 10.03.2016 р. я знаходився в стані тимчасової непрацездатності, а тому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 131-П від 10.03.2016 р. з дати його винесення, поновити його на посаді тимчасово виконуючого обов'язки проректора Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова. У зв'язку із цим визнати запис за № 5 у трудовій книжці недійсним та зобов'язати відповідача внести відповідний запис до моєї трудової книжки. Також позивач вказує, що у зв'язку із незаконним звільненням потрібно стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.03.2016 р. по дату винесення рішення. У судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги щодо суми стягнення середнього заробітку на користь позивача, а в іншому підтримала у повному об'ємі. Представник відповідачів - Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова у судовому засіданні надали письмові заперечення щодо позову та підтримали їх.. Суд, дослідивши матеріали справи та подані документи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач 24.02.2016 р. наказом № 87-П було призначено на посаду тимчасово виконуючого обов'язки проректора з економічних питань та ресурсного забезпечення з 29.02.2016 р. (з обмеженням) до отримання рішення органів студентського самоврядування університету щодо погодження кандидатури на зазначену посаду, наявність якої вимагається п. 6 ст. 40 Закону України «Про вищу освіту» та із позивачем було укладено трудовий договір (даний факт не заперечується сторонами). При цьому у судовому засіданні також було з'ясовано, що 23.02.2016 р., тобто за день до призначення позивача на посаду, останній жодного відношення не мав до навчального закладу - НПУ ім. М.П. Драгоманова. За нормою ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як з'ясовано судом, 10.03.2016 за підписом ректора відповідача - Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова було видано наказ № 131-П щодо анулювання п. 1 наказу ректора від 24.02.2016 р. № 87-П щодо призначення позивача [PERSON] на посаду проректора та внесено до трудової книжки відповідний запис за № 5 - «Анулювати наказ № 87-П від 24.02.2016 р.». У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» від 0 1.07.20 14 р. проректор е заступником керівника. Рішення про призначення заступника керівника вищого навчального закладу приймаються за погодженням з органом студентського самоврядування вищого навчального закладу (п. 4 ч. 6 ст. 40 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 р.). Як вбачається із доданих до заперечень доказів, на виконання розпорядження ректора університету від 09.03.2016 р. № 21 було створено робочу комісію з метою аналізу стану організації кадрової роботи в університеті, а також в частині призначення позивача [PERSON] тимчасово виконуючим обов'язки на посаді проректора. Згідно з Актом про результати роботи робочої комісії від 10.03.2016 р. було встановлено, що призначення позивача на посаду відбулося без погодження з органами студентського самоврядування (ч. 6 ст. 40 Закону України «Про вищу освіту»), його призначення відбулось без внесення Вченою радою університету пропозицій ректору щодо призначення на посаду проректора (п. 4.11 Статуту НПУ імені М.П. Драгоманова). Як вбачається з вимог п. 4 ч. 6 ст. 40 Закону України «Про вищу освіту» за погодженням з органом студентського самоврядування вищого навчального закладу приймаються рішення про призначення заступника декана факультету, заступника директора інституту, заступника керівника вищого навчального закладу (проректор, віце-президент, заступник начальника, заступник директора, заступник завідувача). Як з'ясовано судом, дійсно п. 4.11 Статуту відповідача - НПУ імені М.П. Драгоманова затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14.12.2011 р. № 14230 визначено що, при призначенні на посаду проректорів, директорів інституту, головного бухгалтера, директора бібліотеки обов'язковим є подання Вченою радою університету відповідних пропозицій ректору щодо таких дій. Як з'ясував суд при дослідженні матеріалів справи (а.с. 33-34), вищевказаним актом було встановлено, що станом на 26.02.2016 р. позивач [PERSON] не перебуваючи у трудових відносинах із відповідачем (не зважаючи на винесений наказ від 24.02.016 р.) звернувся до Міністерства освіти та науки України із проханням провести комплексну перевірку фінансово-господарського стану відповідача - НПУ ім. М.П. Драгоманова. При цьому судом з'ясовано, що представник відповідача № 1 Сабадош Т.І. є начальник юридичного відділу відповідача, і її підпис є на трьох документах про які йде мова у позові, а саме: наказ № 87-п від 24.20.2016 р., акт про результати роботи робочої комісії від 10.03.2016 р. та оскаржуваний наказ № 131-п від 10.2016 р. І саме даний представник у судовому засіданні на запитання суду стверджувала, що йдеться мова про необізнаність ректора НПУ ім. Драгоманова у тонкощах кадрової роботи, а тому його (ректора) такі незрозумілі дії щодо наказів, призначення робочих комісій щодо аналізу стану роботи, які ним підписані як керівником навчального закладу. Таким чином суд приходить до висновку, що саме звернення позивача із пропозицією до Міністерства освіти та науки України із проханням провести комплексну перевірку фінансово-господарського стану відповідача стало відправною точкою для зворотної реакції керівництва навчального закладу - відповідача та початку проведення аналізу кадрової роботи та у подальшому призвело до винесення оскаржуваного наказу № 131-п від 10.03.2016 р. про анулювання наказу № 87-п від 24.02.2016 р., у спосіб, який не передбачено чинним законодавством України. А тому вважає, що позовна вимога позивача щодо визнання незаконним та скасування наказу ректора № 131-п від 10.03.2016 р. про анулювання наказу № 87-п від 24.02.2016 р., а також у зв'язку із цим визнання запису за № 5 у трудовій книжці недійсним підлягає задоволенню, так як судом чітко встановлено порушення трудового законодавства із боку ректорату та не бажання суперечити йому з боку підлеглих при винесенні незрозумілих документів. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді тимчасово виконуючого обов'язки проректора Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, то суд виходить з того, що призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається (у відповідності до листа Мінпраці і соціальної політики України від 19.04.2011 р. № 126/06/186- 11 та лист МЮ України від 17.07.2014 р. № 10878-0-26-14/10.3), і тому підстав задовольняти в цій частині позов та поновлювати позивача саме на таку посаду у суду не має, а він тому відмовляє в ній. Згідно з ч. 6 ст. 18 Закону України «Про охорону праці» не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці. Як було з'ясовано судом, за час винесення наказу від 24.02.2016 р. по 10.03.2016 р. - час винесення оскаржуваного наказу, у відповідача ведення табельного обліку робочого часу відносно позивача взагалі не відбувалось, (представник відповідача № 1 Сабадош Т.І. мотивувала це тим, що позивач не пройшов інструктажу з питань охорони праці), так як останній раз проректорів у навчальному закладі призначали у 2012 р. Тому вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку, суд з'ясував наступне. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13). Як вбачається, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. У відповідності до п.п. 2,3 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п. 3 згаданої постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Як з'ясовано судом (а.с. 58) у відповідності до довідки середньоденна заробітна плата позивача становила би (якщо би проводилось табулювання позивача) складає 188,62 грн., тобто час затримки (згідно розрахунку складеного представником позивача) станом на 21.09.2016 р. становить 134 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.03.2016 р. по 21.09.2015 р. включно складає 25275,08 грн. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення в цій частині позову [PERSON] Згідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 551,21 грн. у дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial