Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач 15.11.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У згаданій квартирі прописані її діти, онуки та колишній чоловік дочки позивача, що підтверджується довідкою Форми №3. Після семи років подружнього життя дочка позивача та її чоловік - відповідач по справі шлюб розірвали. Тривалий час [PERSON] не проживає у згаданій квартирі, не оплачує комунальні послуги, не бере участі у її утриманні. Позивач змушена сплачувати комунальні послуги за людину, яка не проживає у її житловому приміщенні. З огляду на зазначені обставини, позивач змушений був звернутись до суду за захистом порушеного свого права. У судовому засіданні 12.02.2014 року позивач підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 14, 19), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 18), про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, розглядаючи справу в рамках заявлених вимог, на підставі представлених доказів, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, згідно ордеру на житлове приміщення №022739 серії Б від 07.02.2001 року, [PERSON] було видано однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на сім'ю, що складалась з 4-х осіб (а.с.5 - копія ордеру). Зазначена квартира належить до державного житлового фонду, а не належить позивачці на праві власності, як це нею зазначено у позовній заяві. Згідно довідки Форми №3 від 06.11.2013 року виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ Філія №808, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Частиною 1 ст. 71 ЖК Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї - є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Під "збереженням жилого приміщення" слід розуміти охорону законом права на житлову площу в житловому приміщенні за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сімей. Причини відсутності не мають значення, якщо така відсутність продовжувалась до 6 місяців. У разі перебільшення цього строку суд повинен з'ясувати причини. Стаття 71 ЖК закріплює вичерпний перелік причин відсутності громадянина понад 6 місяців, що є підставою для збереження житла за відсутнім наймачем або членами його сім'ї. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснює застосування ст. 71 ЖК у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до Актів від 30.01.2013 року, від 23.04.2013 року, від 17.09.2013 року складених КП РЕО-6, в результаті перевірки обстеження квартири [ADDRESS] на предмет паспортного режиму виявлено, що [PERSON] не проживає за згаданою адресою (а.с. 6-8). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач більш як шість місяців в спірному жилому приміщенні не проживає, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, а тому він втратив право користування згаданим житловим приміщенням. Отже, позовні вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. З приводу позовних вимог позивача щодо зобов'язання СГІРФО Святошинського РВ УМВС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку відповідача, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року за №1077 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, у пункті 3.1 Порядку зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників. Відповідно до підпункту 2 п. 3.1 даного Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналогічні норми закріплені в ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де вказано, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян. Таким чином, права позивача щодо відмови у знятті відповідача з реєстрації не є порушеними, у в'язку з чим відновленню не підлягають. В свою чергу в разі відмови державного органу його посадової особи, як суб'єкта владних повноважень зняти відповідача з реєстраційного обліку на підставі судового рішення, буде мати місце оспорювання дій та/або бездіяльності такого державного органу, його посадової особи, що відноситься до спорів судів адміністративної юстиції, а отже вимоги про знаття з реєстраційного обліку не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства. На підставі наведеного та

Outcome: partial