Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивачка, [PERSON], уточнивши позовні вимоги звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та судових витрат. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.1996 р. з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дитини, [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 31.05.1996 р. Всупереч зазначеного рішення відповідач аліментні платежі здійснює не регулярно та не в повному обсязі у зв'язку з чим у позивачки виникають складнощі щодо утримання дитини, забезпечення її необхідними речами. Так у зв'язку з наведеними обставинами станом на 30.03.2011 р. за відповідачем рахувалась заборгованість по аліментам у розмірі 6145,98 гривень, яку він сплатив лише 16.11.2013 р., у зв'язку з чим пеня за несвоєчасну сплату аліментів станом на 12.11.2013 р. склала 71380,70 гривень. Такі дії відповідача позивачка вважає протиправними та такими, що порушують її права. Враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача позивачка просить стягнути неустойку у меншому розмірі, а саме - 13440 гривень та судові витрати пов'язані з розглядом справи у розмірі 1328,92 гривень. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені в позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, поважних причин неявки суду не повідомив, судова повістка повернулася за закінченням терміну зберігання. Зі слів позивача у судовому засіданні відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить його клопотання 08.01.2014 року про відкладення справи у судді Езерського П.О. по справі за аналогічними вимогами до розгляду даної справи. Враховуючи той факт, що позивачка мешкає у м. Києві, що призводить до додаткових витрат у вигляді придбанні проїзних документів та наявності на утриманні інших двох малолітніх дітей, що утруднює можливість виїзду на дальні проміжки, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та постановити заочне рішення. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що від сумісного життя сторони мають дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.07.1996 р. з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на утримання дитини: дочки [PERSON], [INFO] стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця до повноліття дитини. На виконання зазначеного рішення суду позивачці був виданий виконавчий лист на підставі якого було відкрито виконавче провадження. Відповідач покладені на нього аліментні зобов'язання виконував не належним чином, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі перераховував на ім'я позивачки аліменти. Згідно довідки ВДВС Нахімовського РУЮ станом на 30.03.2011 р. за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 6145,98 гривень, яку відповідач погасив лише 13.11.2013 р. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У свою чергу, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів (п. 22). Відповідачем не надано суду доказів того, що він з поважних причин своєчасно не сплачував аліменти. Виходячи з наведеного позивачкою розрахунку сукупний розмір пені за весь період порушення строку сплати аліментів складає 71380,70 гривень. Зазначений розрахунок перевірений судом та є вірним. Позивачка в своєму позові просить зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача та стягнути з останнього неустойку у розмірі 13440 гривень. Частинною 2 ст. 196 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За таких обставин, враховуючи той факт, що відповідач на теперішній час не працевлаштований, перебуває на пенсії та зважаючи на те, що заборгованість по аліментам погашена у повному обсязі, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 10 000 гривень. Щодо вимог про відшкодування судових витрат, то згідно приписів ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. До зазначених витрат відповідно до положень ст. 85 ЦПК України, відносять: витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників; добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту); компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Позивачкою надані суду документальні підтвердження витрат на транспортні засоби з цілю явки до суду, а саме копії проїзних квитків на суму 109,54 гривень та 137,38 гривень та квитанція про сплату судового збору на суму 351,20 гривень (229,40 та 121,80) у зв'язку з чим вимоги заявлені в межах підтверджених витрат підлягають задоволенню. Вимоги позивачки про відшкодування добових не підлягають задоволенню, оскільки наведені позивачкою норми права розповсюджуються тільки на осіб, які працюють, однак позивачкою не надано доказів її трудової діяльності. Таким чином, вимоги відносно відшкодування судових витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 598,12 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial