Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати в сумі 15495,89 гривень та середнього заробітку за час затримки заробітної плати. В обгрунтування свої вимог посилався на те, що з 09 квітня 1984 року він знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах. 12 вересня 2013 року був звільнений з роботи за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. В порушення норм ст.116 КЗпП України відповідач розрахунок з ним у день звільнення та на слідуючий день не зробив, відмовившись виплатити таку заборгованість у зв'язку з відсутністю коштів. Крім того в своєму позові [PERSON] як на підставу своїх вимог послався на ст.117 КЗпП України, яка передбачає стягнення середного заробітку за весь час затримки заробітної плати. Однак до позовної заяви розрахунку заборгованості по середньому заробітку за весь час затримки заробітної плати не надав. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 15495,89 гривень, яка складається із заборгованості на кінець вересня 2013 р. в сумі 11598,55 гривень та недоплаченої заробітної плати за червень 2013р. в сумі 1309,18 грн., за липень 2013р.-536,10 грн. та за серпень- 2052,06 грн., а всього на загальну суму 15495,89 гривень. З даного питання він звертався до прокуратури та інспекції з питань прац, де йому рекомендували звернутися до суду. Відповідач свого представника в судове засідання повторно не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з наказом № 27/1 від 09.04.1984 року [PERSON] був прийнятий на роботу слюсарем до Суднобудівного заводу „Океан". Наказом № 526/к від 12.09.2013р. [PERSON] звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП з 12 вересня 2013 року. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити неоспорювані суми. Згідно з наданим ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан" розрахунковим листком за вересень 2013 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на кінець місяця становить 11598,55 гривень. Крім того з наданого розрахункового листка вбачається, що невиплаченою залишається заборгованість по заробітній платі за червень 2013р. в сумі 1309,18 грн., за липень 2013р.- 536,10 грн. та за серпень- 2052,06 грн. Таким чином, загальна заборгованість підприємства перед позивачем по виплаті заробітної плати становить 15495,89 гривень. Згідно з нормами ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України. Однак суд приходить до висновку про залишення позовної вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати без задоволення за недоведеністю таких вимог. Позивач в своїй заяві просить захистити його право на оплату праці, а саме на стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій на день звільнення заробітної плати. При цьому посилається також на ст. 117 КЗпП України. Однак позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не було представлено належних та допустимих доказів для можливості здійснення розрахунку щодо заборгованості по середньому заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. Частиною 3 статті 10 та частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial