Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач 21.02.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтував тим, що 29 жовтня 2013 року між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови Правління Дубилета О.В. та позивачем [PERSON] було укладено договір депозитного вкладу №SАMDN25000738865118 (вклад «Стандарт на 12 міс.») на загальну суму 320000,00 доларів США, розмір процентної ставки складає 8,5% річних, строк зберігання вкладу складає 366 днів з 29.10.2013 року по 29.10.2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року по справі №201/2754/15-ц позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та вирішено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти за договором строкового вкладу №SАMDN25000738865118 від 29.10.2013 року в сумі 320000,00 доларів США та проценти станом на 19 лютого 2015 року - 36 710,00 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.08.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.04.2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року по справі №201/2754/15-ц залишено без змін. Грошові кошти були фактично отримані позивачем 11.12.2017 року, що підтверджується випискою з особового рахунку від 19.02.2018 року, виданої АТ «ОПТ Банк». Позивач зазначає, що відповідач порушив свої грошові зобов`язання щодо повернення депозитних коштів із процентами на вимогу вкладника, грошові кошти фактично були перераховані на рахунок позивача 11.12.2017 року, то відповідач повинен сплатити відсотки по вкладу до дня фактичного повернення коштів вкладнику з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, тобто з 20.02.2015 року до 11.12.2017 року. Таким чином, договором передбачено, що на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 8,5% річних, що за період з 20.02.2015 року по 10.12.2017 року включно становить 76383,56 доларів США, що станом на 20.02.2018 року еквівалентно 2063119,96 гривень; 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 20.02.2015 року по 10.12.2017 року включно становить 811693,45 гривень; інфляційне збільшення суми боргу за період з 20.02.2015 року по 10.12.2017 року включно складає 5417499,40 гривень. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначені суми та судові витрати. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилова Д.В. від 22.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 27.04.2018 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що відповідачем рішення суду виконано в повному обсязі, вважає, що у позивача відсутні підстави для стягнення нарахованих сум за період, протягом якого органами державної виконавчої служби здійснювалося виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2016 року. Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії. Відповідно до наказу №07 від 05.01.2004 року, затвердженого головою Правління Банку була встановлена відсоткова ставка по вкладам "На вимогу" у розмірі 1% річних. Тому, розрахунок позивача відсотків, виходячи із відсоткової ставки 835% річних, є безпідставним та необґрунтованим. розмір, нарахованої Позивачем, пені є неспіврозмірним із сумою вкладу. Окрім того, відповідач вважає, що в разі задоволення вимог позивача, судом мають бути застосовані наслідки спливу спеціальної позовної давності, оскільки позивач нараховує пеню за період з 20.02.2015 року по 11.12.2017 року. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, отже, іноземна валюта індексації не підлягає. З урахуванням викладеного просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2019 року цивільну справу передано до провадження судді Майдан С.І. Ухвалою суду від 04.02.2020 року зарито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник відповідача Логвіновська А.А. заявлені позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у їх задоволенні. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29 жовтня 2013 року між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови Правління Дубилета О.В. та позивачем [PERSON] було укладено договір депозитного вкладу №SАMDN25000738865118 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») на загальну суму 320000,00 доларів США, розмір процентної ставки складає 8,5% річних, строк зберігання вкладу складає 366 днів з 29.10.2013 року по 29.10.2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року за цивільною справою №201/2754/15-ц позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти за договором строкового вкладу №SАMDN25000738865118 від 29.10.2013 року в сумі 320000,00 доларів США та проценти станом на 19 лютого 2015 року - 36710,00 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.08.2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.04.2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року по справі №201/2754/15-ц та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.08.2016 року залишено без змін. Згідно виписки від 19.02.2018 року АТ «ОТП Банк» з особового рахунку [PERSON] 11.12.2017 року ним були отримані грошові кошти з поточного рахунку. За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом положень ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ст. 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (ст.1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ст.1061 ЦК України). Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 ЦК України). Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. При цьому згідно із ч.2 ст.1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19), у якій Велика Палата погодилася із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16 та не знайшла підстав для відступу від них. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2016 року за цивільною справою №201/2754/15-ц було встановлено, що [PERSON] 23.10.2014 року звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення депозитних коштів та нарахованих відсотків. Отже, позивач до закінчення строку дії договору виявив намір про розірвання договору банківського вкладу та ініціював процедуру повернення йому грошових коштів. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. За змістом ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року за цивільною справою №201/2754/15-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором строкового вкладу №SАMDN25000738865118 від 29.10.2013 року в сумі 320000,00 доларів США та проценти станом на 19 лютого 2015 року - 36710,00 доларів США. Якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, строк вкладу продовжується неодноразово без відповідної заявки до банку. Відповідно до ч. 3 ст.1075 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Із наданої позивачем копії договору вбачається умова автоматичної пролонгації строку дії договору (пункт 6 Договору). Разом з цим, зазначений договір банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії. Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Тобто, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу, а саме за безпідставністю його неповернення та/або затримки у поверненні, банк повинен нарахувати та виплатити клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом «На вимогу». 05.01.2004 Наказом №07 Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк», з 06.01.2004 затверджена процентна ставка для вкладів «на вимогу» у гривні, доларах США та євро у розмірі 1%. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами банку від 25.04.2017 з 04.05.2017 було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті рахунок «До запитання» у розмірі 0,01 % річних. Відтак, відсотки за період після розірвання договору банківського вкладу мають розраховуватись за відсотковою ставкою по вкладу «На вимогу» (1%) до 03.05.2017 та за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання» (0,01 %) починаючи з 04.05.2017. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 8,5% річних, відповідно до наданого розрахунку, є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки договір були достроково розірваний, а відповідно застосування процентної ставки 8,5% річних у розрахунку є помилковим. Враховуючи, що позивач в позовній заяві наголошує, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року за цивільною справою №201/2754/15-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти за договором строкового вкладу та проценти станом на 19 лютого 2015 року, а грошові кошти позивачем були отримані 11.12.2017 року згідно виписки з особового рахунку, суд погоджується з такими доводами, що відповідають матеріалам справи, та вважає за необхідне здійснювати розрахунок саме з 20.02.2015 року по 10.12.2017 року. Отже, відсотки за період з 20.02.2015 року по 10.12.2017 року по договору №SАMDN25000738865118 від 29.10.2013 року складають 242483,09 гривень за курсом долара НБУ станом на 20.02.2018 року - 2701,19. Проценти розраховані за наступною формулою: Сума боргу (грн.) х 1% х кількість днів прострочення : 365 :100, а саме: -за період з 20.02.2015 року по 31.12.2015 року: 320000,00 грн. х 1% х 315 : 365 : 100 = 2761,64 доларів США; -за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року: 320000,00 грн. х 1% х 366 : 365 : 100 = 3200,00 доларів США; -за період з 01.01.2017 року по 10.12.2017 року: 320000,00 грн. х 1% х 344 : 365 : 100 = 3015,89 доларів США. Щодо стягнення 3% річних, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних, що складають 20408,00 гривень за період з 20.02.2015 року по 10.12.2017 року, розрахованих за формулою: Відсотки = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів] 242483,09 грн. х 3 / 100% / 365 * 1024. Щодо стягнення індексу інфляції, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування, що складають 162294,99 гривень за період з 20.02.2015 року по 10.12.2017 року, розрахованих за формулою: Інфляційні нарахування = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Сукупний індекс інфляції = 110,80% ? 114,00% ? 102,20% ? 100,40% ? 99,00% ? 99,20% ? 102,30% ? 98,70% ? 102,00% ? 100,70% ? 100,90% ? 99,60% ? 101,00% ? 103,50% ? 100,10% ? 99,80% ? 99,90% ? 99,70% ? 101,80% ? 102,80% ? 101,80% ? 100,90% ? 101,10% ? 101,00% ? 101,80% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,60% ? 100,20% ? 99,90% ? 102,00% ? 101,20% ? 100,90% = 166,930% (за період Березень 2015 - Листопад 2017). Таким чином, сума інфляційних втрат за період з 20.02.2015 року по 10.12.2017 року на суму 242483,09 гривень складає 162294,99 гривень, а саме: 242483,09 грн. (сума боргу) ? 166,930% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 242483,09 грн. (сума боргу) = 162 294,99 гривень. З урахуванням вищевстановленого, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог у загальній сумі 2607581,08 гривень, що складається із: процентів за користування грошовими коштами за період з 20.05.2015 року по 10.12.2017 року в сумі 8977,53 доларів США, що станом на 20.02.2018 року еквівалентно 242483,09 гривень, 3% річних в сумі 20408,00 гривень та інфляційних втрат за період з 20.05.2015 року по 10.12.2017 року в сумі 162294,99 гривень. У відповідності до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в загальній сумі 2607581,08 гривень, що складає 31,45% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 8292312,84 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2770,75 гривень, що відповідає 31,45% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 8810,00 гривень.

Outcome: partial