Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці фактичного проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування [PERSON] з [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб з [PERSON] . В обґрунтування заяви вказала, що з 24 вересня 1988 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Протягом останніх багатьох років її чоловік постійно ображав її, чинив фізичне насильство та не надавав матеріальної допомоги у складних періодах життя. У травні 2020 року [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно неї, у зв`язку з чим постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2020, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13.08.2021, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ять діб. Підставою притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було завдання фізичних ушкоджень здоров`ю заявника та моральних знущань над нею. [PERSON] указує, що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, у зв`язку з чим стосовно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис на строк вісім діб, який було порушено останнім наступного дня після його складення. Після побоїв, нанесених [PERSON] 04.05.2021, з 07.05.2020 по 13.05.2020 вона перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні міської лікарні № 11, 19.06.2020 її було доставлено до неврологічного відділення міської лікарні № 10, де вона перебувала до 30.06.2020, наразі перебуває під наглядом сімейного лікаря. Після виписки\~з лікарні\~30.06.2020\~ [PERSON] \~виявила,\~що за час її перебування у лікарнях, чоловік поміняв замки в квартирі, власником якої вона є, у зв`язку з чим вона була змушена проживати у подруги. 29 травня 2020 року на підставі її заяви внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020161500001021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Також на підставі її заяви 05.01.2021 було зареєстровано кримінальне провадження за № 12021166500000014 за за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Крім того, у 2021 року заявник неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про вжиття заходів до [PERSON] . Указує, що її чоловік постійно переслідує її та наголошує на безкарності за указані діяння, його поведінка жорстока та агресивна, у зв`язку з чим у заявника є побоювання за своє життя та здоров`я. Також заявник неодноразово зверталася до Центру соціальних послуг Одеської міської ради для осіб, які зазнали насильства в сім`ї. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні заявник [PERSON] подану заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених у ній. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні проти обставин, викладених заявником заперечував, зазначив, що заява необґрунтована та безпідставна, а наведені заявником обставини не відповідають дійсності, оскільки заявник постійно провокує його на конфлікт, змінює замки від квартир. Указав, що [PERSON] у 2020 році вже зверталася з аналогічною заявою до Київського районного суду м. Одеси, де рішенням суду відмовлено у видачі обмежувального припису, указане рішення оскаржувалося заявником, проте залишено без змін. Суд, заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 24 вересня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 04.05.2020 року Портофранківським ВП Приморського ВП винесено терміновий заборонний припис відносно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства стосовно [PERSON] . Також, 04.05.2020 відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 644171 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ять діб. Указану постанову залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13.08.2020 року у справі № 522/7646/20. Згідно з довідкою КП «Міська клінічна лікарня № 1» № 176 від 11.01.2021 [PERSON] зверталася у приймальне відділення 11.01.2021, де їй постановлено діагноз: травма від 04.01.2021, Дистрофія шийного відділу хребта (Міофасціальний синдром). 05.01.2021 Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021166500000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та зазначено, що 05.01.2021 до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області надійшла заява від [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , щодо вжиття заходів до її чоловіка [PERSON] , який 04.01.2021 приблизно о 09:30 год. за місцем проживання заявника завдав їй тілесних ушкоджень. [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів, про що свідчать талони повідомлення: № 044074, № 044075, № 044076 від 15.02.2021, № 044794 від 26.03.2021 та № 044597 від 04.05.2021. Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст. 350-3 ЦПК України). Згідно з п.п. 3, 14, 17 ч. 1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що між подружжям [PERSON] склалися неприязні стосунки, часто виникають конфліктні ситуації з різних причин, в тому числі і щодо користування житлом. Суд, виходячи із встановлених обставин справи та оцінки фактів небезпеки (ризиків), доказів, наявних у матеріалах справи та пояснень учасників вважає, що існують обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника, яка є постраждалою від домашнього насильства, а тому до нього підлягають застосуванню заходи тимчасового обмеження його прав та покладення обов`язків. За таких обставин, до [PERSON] слід вжити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці фактичного проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб з [PERSON] . При цьому, покладаючи на [PERSON] заборону перебувати в місці фактичного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , суд враховує, що це не призведе до порушення його права на житло з огляду на таке. Як установлено судом, квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] , належить їй та [PERSON] в рівних частках кожній на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 вересня 2010 року. Разом з тим, із пояснень [PERSON] , наданих в судовому засіданні слідує, що на праві власності йому належить інше житло, а саме трикімнатна квартира у м. Одесі. Крім того, згідно усталеної практики Верховного Суду тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року справа № 643/20534/20. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що до [PERSON] слід вжити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці фактичного проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб з [PERSON] . Разом з тим, що стосується вимоги заяви щодо обмеження спілкування [PERSON] з [PERSON] , то в цій частині заява задоволенню не підлягає, оскільки п. 3 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено можливість обмеження спілкування з постраждалою дитиною, а саме особою, яка не досягла 18-річного віку.

Outcome: partial