Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду до відповідачів з позовом, із наданням в подальшому заяви про зміну предмета позову, в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 346 410,38 грн., в рахунок погашення кредитних зобов`язань [PERSON] звернути стягнення на користь ПАТ «Ідея Банк» на предмет застави, який належить [PERSON] , а саме на автомобіль Volkswagen Passat 2.0, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , новий р/н [NUMBER] , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно:проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля, тощо) та вилучити у [PERSON] вищевказаний автомобіль на період його реалізації. Також просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн. 00 коп. 27 липня 2016 року судом прийнято заяву позивача про зміну предмету позову в порядку ст. 31 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи). Ухвалою суду від 23 липня 2018 року скасоване заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 03 жовтня 2016 року про задоволення позову та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 16 серпня 2019 року представником відповідача [PERSON] , надано відзив на позовну заяву , в якому просять відмовити у позвові. Так, позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком будь-якій тенртій особі не підлягають задволенню на думку відповідача , осккільки такий спосіб звернення стягнення на застване майно сторони договру застави визначили як позасудовий , що відповідає положенням ст. 26 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". 21 серпня 2019 року позивачем надано відповідь на відзив , в якому позивач хзазначає, що посилання у відзиві на висновки Верховного Сукду не підлягають беззаперечному застоуванню судом до даних правовідносин сторін. Так договір застави , укладений між сторонами у даній справі, не містить виключних умов , що звернення стягнення на предмет застави - автомобіль Фольксваген Пассат можливе лише в позасудовому порядку , а передбачає і такий спосіб звернення стягнення - як і за рішенням суду, яким цілком правомірно і скористався позивач. Постанвои ж Верховного Суду, на які посилається відповідач ( це постанови ВС від 25.04.2019 у справі № 523/8653/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц , від 31.07.2019 у справі № 461/12019/15-ц), не можна вваажати такими, що ухвалені у аналогічних правовідносинах, отже не можуть бути безумовно обовязково застосовані судом при розгляді даної справи - адже при розгляді тих справ не могли бути враховані всіх обставин даної справи. Заяви про збільшення розміру позовних вимог після скасування заочного рішення суду від позивача до суду не надходило. Представник позивача в останнє судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] адвокат Власенко Д.В. в останнє судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Просив відмовити у задволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися судом неодноразово належним чином, від представника відповідача адвоката Д`яченко К.С, надходили заяви про відкладення розгляду справи, проти доказів поважності причин неявки судуд не надали. Фактично заперечення [PERSON] проти позову викладені у її заяві про перегляд заочного рішення, в кяій вона посилається на те, що 10 лютого 2016 року на підставі нотаріальноо посвідченого договру придбала спірний автомобівль, і при цьому нотаріусом було зроблено витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна , зя кеого слідує, що обтяження транспортного засобу відсутні. Нею виконані всі вимоги закону, поставлено автомобіль на облік центром ДАІ 6501 та отримано свідоцтво про право власності на автомобіль на власне ім`я. За такого вона є добросовісним набувачем транспортного засобу, право власності на який вона набула без обтяжень, а тому відсутні правові підстави для задволення позовних вимог про вилучення у неї автомобіля та звернення на нього стягнення. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не зявилдася, про причини неявки суду не повдомила, відзиву на позов не надала. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Суд, перевіривши письмові докази по справі, доходить до наступного. Судом встановлено, 26.07.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» (далі-Банк) та відповідачем [PERSON] (далі-Позичальник) був укладений кредитний договір №910.16825, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 296 097,97 грн. на строк 84 місяців. Кредит надається для фінансування купівлі Позичальником транспортного засобу марки Volkswagen, моделі Passat 2.0, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] у сумі 264 513,00 грн., фінансування страхового платежу для страхування ТЗ на умовах повного КАСКО в сумі 22959,73 грн. та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника у сумі 8625,18 грн. Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку становить 15,7600 %, що разом з Маржою Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 16,9900 %. Відповідно до Розділу 3, забезпеченням виконання зобов`язань за даним договором є:застава ТЗ, вказаного в п.2 Розділу 1, згідно з договором застави ТЗ, який укладається сторонами. Крім того, позичальник несе відповідальність за даним Договором всім своїм майном. 11 лютого 2015 року між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язався солідарно відповідати перед Кредитором за виконання Позичальником зобов`язань, передбачених кредитним договором №910.16825 від 26.07.2012 року. Відповідно до п.4 умов Договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником всіх зобов`язань в сумі 50,00 грн. 29 серпня 2012 року між сторонами був укладений Договір застави транспортного засобу №910.16825, а саме: автомобіль марки Volkswagen, моделі Passat 2.0, 2012 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , р/н [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслугов. м.Миколаїв УДАІ УМВС в Миколаївській області 26.07.2012 року, який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ВРЕР ДАІ з обслугов. м.Миколаїв УДАІ УМВС у Миколаївській області 26.07.2012.Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М. Згідно п.1 ч.2 договору застави, у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до п.1 ч.3 договору застави, заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з ТЗ, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п.1 розділом 5 договору та/або у випадку порушення заставодавцем вимог п.5 розділом 5 договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави. При цьому заставодавець погоджується з усіма несприятливими наслідками, які він та/або треті особи можуть зазнати внаслідок вилучення предмету застави та/або зняття реєстраційних номерів. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлену договором суму. Однак, відповідачі від належного виконання щодо повернення суми боргу ухиляються, внаслідок чого станом на 25.01.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 346 410,38 грн., яка складається з: основний борг - 199 899,28 грн., прострочений борг - 57473,74 грн.,прострочені проценти - 76358,92 грн.,строкові проценти - 2867,39 грн. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно Витягу з ЄДР МВС від 25.05.2016 року, на транспортний засіб Volkswagen Passat 2.0, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , р/н [NUMBER] , зазначений транспортний засіб на даний час належить [PERSON] . Як зазначає позивач, згоди як заставодержателя на відчуження предмета застави [PERSON] не отримувала і таких даних матеріали справи не містять. Згідно з положеннями параграфу 3,5 вищезазначеного Договору застави заставодержатель має право за рахунок предмета застави задовольнити всі свої вимоги у відповідності з цим договором, в тому числі шляхом прийняття предмета застави у власність після одержання предмета застави у своє володіння у випадках та у порядку, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, невиконання заставодавцем зобовязань за кредитним договром та будь-яких зобовязань за договром застави. Пунктами 2, 3 параграфу 5 Договору застави сторони встановили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя одним із способів: - за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття предмету застави у власність чи шляхом продажу предмета застави третій особі . При цьому заставодержатель в разі обрання позасудового способу звернення стягнення надсилає про це повідомлення заставодавцю рекомендованим чи іншим листом на адресу, вказану в договорі. Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. Згідно зі статтями 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) глави 71 (Позика. Кредит. Банківський вклад.) Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Вимогами статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. За приписами статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини першої статті 591 цього Кодексу реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частинами шостою та сьомою цієї статті встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частинами шостою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14. Тобто, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень`обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року усправі № 523/8653/15-ц (касаційне провадження № 61-43889св18). Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Праграф п`ятий договору застави від 12 вересня 2013 року містить застереження про позасудове задоволення вимог заставодержателя шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі. Звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, шляхом продажу предмета застави третій особі (будь-якій особі покупцю або на публічних торгах за вибором заставодавця) з укладенням договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця відповідно до Договору застави та Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» здійснюється у позасудовому порядку. А тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зверненя стягнення на предмет застави шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно:проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля, тощо) - оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-14-203цс19). Як наслідок, оскільки вимоги про звернення стягнення на предмет застави - спірний транспортний засіб не підлягають задоволенню, позовні вимоги про вилучення та передачу предмета застави заставодержателю є необґрунтованими та безпідставними, і також не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позову про стягнення з [PERSON] суми боргу за кредитним договром, то оскільки відповідачем не надано жодного доказу того, що нею виконані зобовязання за кредитним договором чи розмір заборгованості є меншим, ніж заявлено позивачем, то вимоги в цій частині є обгрунтованими, доведеними належними доказами та підлягають задволенню в повному обсязі. Також підлягають задволенню заявлені позовні вимоги дор поручителя [PERSON] - в межах заявлених позовних вимог . У відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконали зобов`язань, узятих на себе за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 464,10 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог та витрати на оголошення у газеті 220,00 грн., а з відповідачки [PERSON] - 50 грн судового збору та 20 грн витрат на оголошення - пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial