Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У липні 2014 р. до Новомиргородського районного суду з апеляційного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Оситнянське» про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами поруки, в якій позивач вказав, що відповідачі відмовляються сплатити заборгованість у сумі 2.513.723,07 грн. у добровільному порядку. Заявник зазначив, що 27 лютого 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Оситнянське» було укладено кредитний договір № 05/К-08 із подальшими змінами та доповненнями від 10.10.2008 р., 15.12.2008 р., 13.11.2009 р. За умовами договору банком було видано позичальнику кредит в сумі 1.098752,52 гривні з нарахуванням процентів за користування кредитом 18,5% річних. Дата погашення кредиту згідно графіка погашення кредиту, але не пізніше 25 лютого 2011 року. Відповідно до п. 3.1 договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених цим договором) забезпечується, зокрема, але не виключно, заставою рухомого майна та фінансовою порукою фізичних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] На виконання зазначеного вище пункту договору між ТОВ «Укрпомбанк» та фізичними особами: [PERSON]., [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки відповідно за № 05/Zпор-08-1, № 05/Zпор-08-2, № 05/Zпор-08-3 від 27 лютого 2008 року, відповідно до пп. 1, 2, 3, 4 яких вони поручилися перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. 16 липня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Оситнянське» укладено кредитний договір № 18/КВ-08 із подальшими змінами та доповненнями від 15.12.2008 р. та 13.11.2009 р. За умовами договору банком було видано позичальникові кредит в сумі 947.055,30 гривень, з нарахуванням процентів за користування кредитом 17% річних у гривні, 15 % річних у доларах США та 14% річних у євро. Дата погашення кредиту -згідно графіка погашення кредиту, але не пізніше 15 липня 2011 року включно. Відповідно до п. 3.1 договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором (повернення кредиту, сплата відсотків за користування ним, комісій, штрафних санкцій) забезпечується, зокрема, але не виключно, заставою рухомого майна та фінансовою порукою фізичних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] На виконання зазначеного пункту договору між ТОВ «Укрпромбанк» та фізичними особами: [PERSON]., [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки відповідно за № 18/Zпор-08-1, № 18/Zпор-08-2, № 18/Zпор-08-3 від 16 липня 2008 року, відповідно до пп. 1, 2, 3, 4 яких вони поручилися перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. В порушення умов договору погашення кредиту згідно графіка щомісячних платежів позичальником не виконується, про що свідчать дані розрахунків. Станом на дату подачі позовної заяви загальна заборгованість позичальника ТОВ «Оситнянське» за кредитним договором: № 05/К-08 від 27 лютого 2008 р. із внесеними змінами становить 1.546.009 гривень 37 копійок. № 18/КВ-08 від 16 липня 2008 р. із внесеними змінами становить 967.713 гривень 70 копійок. За договором № 31-Л від 05.09.2013 р., укладеним між ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» і Національним банком України, було передано активи, що перебували на балансі ТОВ «Укрпромбанк», в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал»». Відповідно до умов зазначеного Договору ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» є довірчим власником отриманих в управлінні активів. Серед інших активів, переданих за договором у довірчу власність від ТОВ «Укрпромбанк» до ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»», є право вимоги за кредитним договором № 18/КВ-08 від 16 липня 2008 р. та Кредитним договором № 05/К-08 від 27 лютого 2008 р., укладеними з ТОВ «Оситнянське». Оскільки у добровільному порядку нарахована сума боргу відповідачами не сплачена, просить суд стягнути солідарно з фізичних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] і ТОВ «Оситнянське» на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «ІВГ Капітал»» заборгованість за зазначеними кредитними договорами, а також судовий збір в розмірі по 913,50 гривень з кожного з відповідачів. У вересні 2014 р. представник позивача збільшив розмір позовних вимог та вказав, що станом на 22.09.2014 р. розмір заборгованості відповідачів за кредитними договорами відповідно складає 2.038.221,17 грн. та 1.257.710,71 грн. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали письмові заперечення проти позову. 15.10.2014 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить розглянути справу в його відсутність, свої вимоги підтримує у повному обсязі. У попередньому судовому засіданні представник позивача [PERSON], а в наступних судових засіданнях представники позивача [PERSON], [PERSON] власні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у суді не визнав позов повністю, але від давання особистих пояснень у судовому засіданні 12.09.2014 р. відмовився. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] не визнав позов повністю і пояснив, що договори поруки його довірителів втратили чинність у зв'язку зі зміною сторонами умов кредитування ТОВ «Оситнянське» без погодження з поручителями (ч. 1 ст. 559 ЦК України). Ще однією підставою для припинення договорів поруки є недотримання позивачем вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, що потягнуло порушення 6-місячного строку, передбаченого законом для пред'явлення вимоги до поручителя. Він також вважає, що слід застосувати позовну давність. Окрім цього, договором № 31-Л від 05.09.2013 р., укладеним між ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» і Національним банком України, було передано активи, що перебували на балансі ТОВ «Укрпромбанк», в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал»». Відповідно до умов зазначеного Договору ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» є довірчим власником отриманих в управлінні активів. Серед інших активів, переданих за договором у довірчу власність від ТОВ «Укрпромбанк» до ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»», є право вимоги за кредитним договором № 18/КВ-08 від 16 липня 2008 р. та Кредитним договором № 05/К-08 від 27 лютого 2008 р., укладеними з ТОВ «Оситнянське». Проте договори поруки з фізичними особами [PERSON]., [PERSON], [PERSON] за вище згаданим договором у довірчу власність позивачеві не передавались. Тому у нього відсутні правові підстави для пред'явлення позову до поручителів (ст. ст. 512, 514, 516, 553, 559 ЦК України). Представник відповідача ТОВ «Оситнянське» МЕДВЕДЕНКО Д.Ю. не визнав позов повністю, хоча не заперечував проти дійсності укладених між сторонами угод та не надав судові письмових документів про своєчасну сплату заборгованості. Окрім цього, він подав письмову заяву від 13.08.2014 р. про застосування судом позовної давності, в якій зазначив, що позивач пред'явив позов до суду у березні 2014 р. з вимогами щодо стягнення сум, які повинні були бути погашені за графіком повернення заборгованості до лютого 2011 р., тобто за цими вимогами позовна давність сплила. До того ж у письмових запереченнях проти позову від 12.09.2014 р. вказаний представник відповідача зазначив, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки останні платежі відповідач ТОВ «Оситнянське» здійснило у січні 2010 р., а позивач звернувся з позовом тільки в березні 2014 р., а також у серпні 2010 р. надіслав відповідачам письмові вимоги про повне дострокове виконання зобов'язань, позовна давність за кредитними договорами сплинула відповідно 12.09.2013 р. та 18.09.2013 р. Тому просить суд відмовити у позові повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вище згаданих учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких міркувань. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що 27 лютого 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Оситнянське» було укладено кредитний договір № 05/К-08 із подальшими змінами та доповненнями від 10.10.2008 р., 15.12.2008 р., 13.11.2009 р. За умовами договору банком було видано позичальнику кредит в сумі 1.098.752,52 гривні з нарахуванням процентів за користування кредитом 18,5% річних. Дата погашення кредиту згідно графіка погашення кредиту, але не пізніше 25 лютого 2011 року. Мета отримання кредиту - придбання транспортних засобів сільськогосподарського призначення. У разі невиконання, неналежного виконання умов договору позичальник зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості. На виконання п. 2.2. договору банком перераховано кошти з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника № 2600401300340 в Кіровоградській філії ТОВ «Укрпромбанк». Зобов'язання за кредитним договором банком виконано в повному обсязі. Для надання кредиту та обліку нарахування відсотків були відкриті відповідні рахунки. Відповідно до п. 3.1 договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених цим договором) забезпечується, зокрема, але не виключно, заставою рухомого майна та фінансовою порукою фізичних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] На виконання зазначеного вище пункту договору між ТОВ «Укрпомбанк» та фізичними особами: [PERSON]., [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки відповідно за № 05/Zпор-08-1, № 05/Zпор-08-2, № 05/Zпор-08-3 від 27 лютого 2008 року, згідно до пп. 1, 2, 3, 4 яких вони поручилися перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. В порушення умов договору погашення кредиту згідно графіка щомісячних платежів позичальником не виконується, про що свідчать дані розрахунків. Станом на дату подачі позовної заяви загальна заборгованість позичальника ТОВ «Оситнянське» за кредитним договором № 05/К-08 від 27 лютого 2008 р. із внесеними змінами становить 1.546.009 гривень 37 копійок, яка складається з таких сум: прострочена заборгованість за кредитом - 787.926,01 гривень; несплачені відсотки за кредитом - 663.576,87 гривень; несплачена щомісячна комісія за управління кредитом - 94.506,49 гривень. У вересні 2014 р. представник позивача збільшив розмір позовних вимог та вказав, що станом на 22.09.2014 р. розмір заборгованості відповідачів за згаданим кредитним договором становить 2.038.221,17 грн., бо складається з таких сум: прострочена заборгованість за кредитом - 787.926,01 грн.; несплачені відсотки за кредитом - 932.421,54 грн.; несплачена щомісячна комісія за управління кредитом - 132.737,09 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 81.577,32 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 90.613,80 грн. Суд вважає за потрібне відмовити у цій частині позову повністю з таких міркувань. Відповідно до вимог ЦК України: ст. 257 - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. п. 1 ч. 2 ст. 258 - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). ч. 1 ст. 259 - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. ч. 4 ст. 267 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із наданих сторонами документів витікає, що договір з ТОВ «Оситнянське» було укладено 27.02.2008 р. строком дії із 27.02.2008 р. по 25.07.2011 р. включно. Тоді ж, 27.02.2008 р., були укладені договори поруки з відповідачами - фізичними особами. Згідно письмовим заявам представника відповідача від: 13.08.2014 р., позивач пред'явив позов до суду у березні 2014 р. з вимогами щодо стягнення сум, які повинні були бути погашені за графіком повернення заборгованості до лютого 2011 р., тобто за цими вимогами позовна давність сплила; 12.09.2014 р., у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки останні платежі відповідач ТОВ «Оситнянське» здійснило у січні 2010 р., а позивач звернувся з позовом тільки в березні 2014 р., а також у серпні 2010 р. надіслав відповідачам письмові вимоги про повне дострокове виконання зобов'язань, позовна давність за кредитними договорами сплинула відповідно 12.09.2013 р. та 18.09.2013 р. Окрім цього, представник відповідача ТОВ «Оситнянське» також заявив про застосування строків позовної давності у судовому засіданні, бо, на його думку, вони сплинули до часу звернення позивача з позовом до суду. Представник відповідачів [PERSON] вважає, а у письмових запереченнях самі відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять суд, що слід застосувати позовну давність. Представник позивача заперечив проти вказаних заяв, оскільки вважає, що згідно п. 10.1 кредитних договорів згадана угода діє до повного виконання зобов'язань. Суд частково погоджується з твердженнями представника відповідача МЕДВЕДЕНКА Д.Ю., вважає обґрунтованими заяви відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відкидає заперечення представника позивача з таких підстав. За правилами ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У даному випадку представник позивача неправильно трактує закон (ч. 1 ст. 259 ЦК України, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін) та посилається на п. 10.1 кредитного договору, що з юридичної точки зору є нікчемним. Адже відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тобто законом визначено конкретний строк позовної давності. Тому у випадку збільшення позовної давності за домовленістю сторін у відповідному договорі слід зазначати конкретний строк виконання зобов'язання. Визначаючи у ч. 1 ст. 251 ЦК України поняття строку і терміну, законодавець вказав, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. До того ж у ч. 1 ст. 252 ЦК України законодавець зазначив: строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Оскільки п. 10.1 кредитного договору не містить конкретної домовленості між сторонами про збільшення (на роки, місяці, тижні, дні чи години) встановленого законом строку позовної давності, заперечення представника позивача суд вважає безпідставними. В той же час у кредитному договорі чітко вказано кінцевий термін його виконання: 25.02.2011 р. До того ж відповідач ТОВ «Оситнянське» востаннє здійснило платіж за власними зобов'язаннями у січні 2010 р. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Хоча первісна позовна заява датована 21.02.2014 р., незважаючи на наявність двох письмових заяв представника відповідача про застосування позовної давності, представник позивача не надав судові письмових доказів про пред'явлення позову раніше ніж 17.03.2014 р. та не пізніше 25.02.2014 р. Оскільки договір було укладено на строк із 27.02.2008 р. по 25.02.2011 р. включно, а позивач пред'явив позов лише 17.03.2013 р., тобто пізніше ніж через 3 роки після закінчення строку дії угоди, та не клопотав перед судом про поновлення позовної давності і не навів поважних причин для такого поновлення, у вказаній частині позову потрібно відмовити повністю. Суд також погоджується із запереченнями представника відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], що договори поруки його довірителів втратили чинність у зв'язку зі зміною сторонами умов кредитування ТОВ «Оситнянське» без погодження з поручителями. Так, між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Оситнянське» було укладено кредитний договір № 05/К-08 із подальшими змінами та доповненнями від 10.10.2008 р., 15.12.2008 р., 13.11.2009 р. Проте сторони угоди не поставили до відома фізичних осіб - поручителів, що вони змінили та доповнили кредитний договір додатковими угодами від 10.10.2008 р., 15.12.2008 р., 13.11.2009 р. В той же час згідно вимогам ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки у даному випадку збільшився обсяг відповідальності поручителів, а фізичні особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] не давали на це письмової згоди у встановленому законом порядку, договори поруки вважаються припиненими. Ще однією підставою для припинення договорів поруки є недотримання позивачем вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, за змістом якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У даному випадку посилання представника позивача на те, що згадані договори поруки діють до повного виконання зобов'язань, з юридичної точки зору є нікчемними. Як вже зазначалося судом щодо договору кредиту, строк дії цієї угоди закінчився 25.02.2011 р. Оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON], договори поруки цих осіб вважаються припиненими. Окрім цього, договором № 31-Л від 05.09.2013 р., укладеним між ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» і Національним банком України, було передано активи, що перебували на балансі ТОВ «Укрпромбанк», в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал»». Відповідно до умов зазначеного Договору ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» є довірчим власником отриманих в управлінні активів. Серед інших активів, переданих за договором у довірчу власність від ТОВ «Укрпромбанк» до ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»», є право вимоги за кредитним договором № 05/К-08 від 27 лютого 2008 р., укладеним з ТОВ «Оситнянське». Проте договори поруки з фізичними особами [PERSON]., [PERSON], [PERSON] за вище згаданим договором у довірчу власність позивачеві не передавались. Тому у нього відсутні правові підстави для пред'явлення позову до поручителів (ст. ст. 512, 514, 516, 553, 559 ЦК України). Ураховуючи наведене, у вказаній частині позову потрібно відмовити повністю. У судовому засіданні також безспірно з'ясовано, що 16 липня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» і ТОВ «Оситнянське» було укладено кредитний договір № 18/КВ-08 із подальшими змінами та доповненнями від 15.12.2008 р. та 13.11.2009 р. За умовами вказаного договору банком було видано позичальникові кредит в сумі 947.055,30 гривень, з нарахуванням процентів за користування кредитом 17% річних у гривні, 15 % річних у доларах США та 14% річних у євро. Дата погашення кредиту - згідно графіка погашення кредиту, але не пізніше 15 липня 2011 року. Мета отримання кредиту - придбання зернозбирального комбайну. У разі невиконання чи неналежного виконання умов договору позичальник зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення заборгованості. На виконання п. 2.2. договору банком було перераховано кошти з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника в Кіровоградській філії ТОВ «Укрпромбанк». Зобов'язання за кредитним договором банком виконано в повному обсязі. Для надання кредиту та обліку нарахування відсотків були відкриті відповідні рахунки. Відповідно до п. 3.1 договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором (повернення кредиту, сплата відсотків за користування ним, комісій, штрафних санкцій) забезпечується, зокрема, але не виключно, заставою рухомого майна та фінансовою порукою фізичних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] На виконання зазначеного пункту договору між ТОВ «Укрпромбанк» та фізичними особами: [PERSON]., [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки відповідно за № 18/Zпор-08-1, № 18/Zпор-08-2, № 18/Zпор-08-3 від 16 липня 2008 року, відповідно до пп. 1, 2, 3, 4 яких вони поручилися перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується також всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України. В порушення умов договору погашення кредиту згідно графіка щомісячних платежів позичальником не виконується, про що свідчать дані розрахунків. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору в разі порушення строків повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від невчасно сплаченого платежу за кожний день прострочення. Згідно із умовами п. 3 вищевказаних договорів поруки відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором. У відповідності до п. 4 договорів поруки поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування ними, комісій, штрафних санкцій та відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання відповідає перед кредитором за завдані прострочені збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до договору № 31-Л від 05.09.2013 р., укладеного між ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» і Національним банком України, було передано активи, що перебували на балансі ТОВ «Укрпромбанк», в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал»». За умовами зазначеного Договору ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» є довірчим власником отриманих в управління активів і має право: володіти, користуватися і розпоряджатися Активами відповідно до законодавства України та зазначеного договору; бути процесуальним правонаступником ТОВ «Укрпромбанк» в справах, однією із сторін (учасників) яких є ТОВ «Укрпромбанк», а також правонаступником у виконавчих провадженнях, однією із сторін (учасників) є ТОВ «Укрпромбанк». Відповідно до ч. 4 ст. 1033 ЦК України ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» діє без довіреності на виконання Договору № 31-Л від 05.09.2013 р. Зі змісту ч. 5 вище зазначеної статті ЦК України витікає, що управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління. Серед інших активів, переданих за згаданим договором у довірчу власність від ТОВ «Укрпромбанк» до ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» є право вимоги за кредитним договором № 18/КВ-08 від 16 липня 2008 р., укладеним з ТОВ «Оситнянське». Згідно вимогам згаданої угоди, а також ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту у повному обсязі зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредит (в тому числі прострочені відсотки), пеню. В добровільному порядку нарахована сума боргу відповідачами не сплачена. Станом на дату подання позовної заяви загальна заборгованість позичальника ТОВ «Оситнянське» за кредитним договором № 18/КВ-08 від 16 липня 2008 р. із внесеними змінами становила 967.713,70 грн., яка складалася з таких сум: прострочена заборгованість за кредитом - 534.933,24 гривень; прострочені відсотки за кредитом - 432.780,46 гривень. У вересні 2014 р. представник позивача збільшив розмір позовних вимог та вказав, що на 22.09.2014 р. розмір заборгованості відповідачів за згаданим кредитним договором становить 1.257.710,71 грн., бо складається з таких сум: прострочена заборгованість за кредитом - 534.933,24 гривень; несплачені відсотки за кредитом - 608.282,53 гривень; пеня за прострочення сплати кредиту - 55.383,91 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 59.111,03 грн. Крім пояснень сторін, вказані обставини підтверджуються: кредитними договорами між сторонами, договорами поруки з відповідачами - фізичними особами, довідками про сплату позики та відсотків протягом досліджуваного періоду, особистими документами відповідачів, іншими матеріалами цивільної справи. Як вже зазначалось судом, згідно письмовій заяві представника відповідача від 12.09.2014 р., у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки останні платежі відповідач ТОВ «Оситнянське» здійснило у січні 2010 р., а позивач звернувся з позовом тільки в березні 2014 р., а також у серпні 2010 р. надіслав відповідачам письмові вимоги про повне дострокове виконання зобов'язань, представник відповідача стверджує, що позовна давність за кредитними договорами сплинула відповідно 12.09.2013 р. та 18.09.2013 р. Представник відповідачів [PERSON] вважає, а у письмових запереченнях самі відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять суд, що слід застосувати позовну давність. Представник позивача заперечив проти вказаних заяв, оскільки вважає, що згідно п. 10.1 кредитних договорів та договорів поруки згадані угоди діють до повного виконання зобов'язань. Суд частково погоджується з твердженнями представника відповідача МЕДВЕДЕНКА Д.Ю., вважає обґрунтованими заяви відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відкидає заперечення представника позивача з таких підстав. Оскільки за умовами договору від 16 липня 2008 року передбачено погашення кредиту - згідно графіка погашення кредиту, але не пізніше 15 липня 2011 року включно, а позов надійшов до суду лише 17.03.2014 р., тобто більш ніж через 3 роки після закінчення строку сплати чергових періодичних платежів за кредитом із січня 2010 р. по грудень 2010 р. включно, до того ж заявник не клопотав перед судом про поновлення позовної давності і не навів поважних причин для такого поновлення, в обумовленій судом частині позову слід відмовити. Так, представники відповідачів обґрунтовано стверджують, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судова практика в Україні прийшла до висновку, що: графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями; поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення чергових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору; строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку; Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки п. 10.1 кредитного договору не містить конкретної домовленості між сторонами про збільшення (на роки, місяці, тижні, дні чи години) встановленого законом строку позовної давності, заперечення представника позивача суд вважає безпідставними. В той же час у кредитному договорі чітко вказано кінцевий термін його виконання: 15.07.2011 р. Суд відкидає заперечення представника відповідача МЕДВЕДЕНКА Д.Ю., що позовна давність за кредитними договорами сплила відповідно 12.09.2013 р. та 18.09.2013 р., бо у серпні 2010 р. ТОВ «Укрпромбанк» надіслало відповідачам письмові вимоги про повне дострокове виконання зобов'язань. Згідно п. 6.1.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково повернути всю заборгованість за цим договором: повернути всю суму кредиту, сплатити усі нараховані проценти, комісії, штрафні санкції, а також всі інші платежі, передбачені п. 9.2. кредитного договору. Невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим пунктом, є підставою для примусового стягнення (в тому числі шляхом звернення на заставлене майно) заборгованості за цим договором. Відповідно п. 9.2 кредитного договору банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим договором, а позичальник зобов'язаний в 10-денний термін з моменту надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, сплатити проценти, комісії, інші платежі та штрафні санкції. В рамках досудового врегулювання спору та на виконання вимог договору банком на адреси позичальника та поручителів надсилалися листи за № 1058/02-1 від 17.08.2010 р., № 1059/02-1 від 18.08.2010 р., № 1060/02-1 від 17.08.2010 р., № 1051/02-1 від 11.08.2010 р., № 1050/02-1 від 11.08.2010 р., № 1048/02-1 від 11.08.2010 р., № 1049/02-1 від 11.08.2010 р. з вимогою про повернення кредитних коштів. Вказані листи відповідачі залишили поза увагою. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Хоча ТОВ «Укрпромбанк» дійсно надіслало відповідачам у серпні 2010 р. листи з вимогами про повне дострокове виконання зобов'язань, вони до цього часу взагалі не сплатили жодної частини заборгованості, а товариство - не пред'явило цих вимог в судовому порядку до закінчення строку дії угоди (до 15.07.2011 р.), тобто не скористалось власним правом здійснити примусове стягнення. Такі дії ТОВ «Укрпромбанк» не можуть бути підставою для зменшення строку позовної давності, визначеного законом, бо відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України, п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві. До того ж відповідач ТОВ «Оситнянське» востаннє здійснило платіж за власними зобов'язаннями у січні 2010 р. Таким чином, за платежами, що передбачали строк сплати до грудня 2010 р. включно, позовна давність сплила. Лише останній платіж у розмірі 66.810,30 грн. повинен бути сплачений ТОВ «Оситнянське» за узгодженим сторонами графіком (Додаток № 1 до вказаного договору зі змінами і доповненнями від 15.12.2008 р. та 13.11.2009 р.) протягом періоду із січня 2011 р. по 15.07.2011 р. Тому прострочену заборгованість за кредитом потрібно стягнути саме у цьому розмірі, але лише з ТОВ «Оситнянське». Відповідно до ст. ст. 40, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 509, 526, 530, 536, 543, 548, 572, 590, 625, 651-652, 1046, 1048-1050 ЦК України вказане порушення тягне цивільну відповідальність. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити за час прострочення 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір процентів. З урахуванням наданих позивачем розрахунків заборгованості та формули для нарахування процентів прострочені відсотки за кредитом будуть становити 54.051,96 грн., а відшкодовувати їх повинне тільки ТОВ «Оситнянське». Тому в решті позовних вимог потрібно відмовити з таких міркувань. Як вже зазначалося судом, відповідно до правил п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В той же час позовна заява надійшла до суду 17.03.2014 р., хоча строк останнього платежу минув 15.07.2011 р. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Судова практика в Україні прийшла до висновку, що правова природа пені така: позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки позивач пред'явив позов пізніше ніж через 2 роки 8 місяців після закінчення строку останнього платежу та пізніше ніж через 3 роки після закінчення строків інших платежів за вказаною угодою, і не клопотав перед судом про поновлення позовної давності і не навів поважних причин для такого поновлення, у вказаній частині позову, тобто про стягнення пені за прострочення сплати кредиту у сумі 55.383,91 грн. та пені за прострочення сплати процентів в розмірі 59.111,03 грн. потрібно відмовити. Суд також погоджується із запереченнями представника відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], що договори поруки його довірителів втратили чинність у зв'язку зі зміною сторонами умов кредитування ТОВ «Оситнянське» без погодження з поручителями. Так, між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Оситнянське» було укладено кредитний договір № 18/КВ-08 від 16 липня 2008 р. із подальшими змінами та доповненнями від 15.12.2008 р. та 13.11.2009 р. Проте сторони угоди не поставили до відома фізичних осіб - поручителів, що вони змінили та доповнили кредитний договір додатковими угодами від 15.12.2008 р. та 13.11.2009 р. В той же час згідно вимогам ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається зі змісту додаткових договорів, сторони домовились: про зміну графіку зменшення ліміту кредитної лінії, внаслідок чого сума погашення заборгованості була збільшена, а також що позичальник зобов'язується сплатити комісію за зміну суттєвих умов кредитування (15.12.2008 р.); про зміну графіку зменшення ліміту кредитної лінії, внаслідок чого сума погашення заборгованості була збільшена, а також було змінено порядок спрямування грошових коштів на виконання зобов'язань (13.11.2009 р.). Оскільки у даному випадку збільшився обсяг відповідальності поручителів, а фізичні особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] не давали на це письмової згоди у встановленому законом порядку, договори поруки вважаються припиненими. Ще однією підставою для припинення договорів поруки є недотримання позивачем вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України. У даному випадку посилання представника позивача на те, що згадані договори поруки діють до повного виконання зобов'язань, з юридичної точки зору є нікчемними. Як вже зазначалося судом щодо договору кредиту, строк дії цієї угоди закінчився 15.07.2011 р. Оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON], договори поруки цих осіб вважаються припиненими. Окрім цього, договором № 31-Л від 05.09.2013 р., укладеним між ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» і Національним банком України, було передано активи, що перебували на балансі ТОВ «Укрпромбанк», в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ «Капітал»». Відповідно до умов зазначеного Договору ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»» є довірчим власником отриманих в управлінні активів. Серед інших активів, переданих за договором у довірчу власність від ТОВ «Укрпромбанк» до ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»», є право вимоги за кредитним договором № 18/КВ-08 від 16 липня 2008 р., укладеним з ТОВ «Оситнянське». Проте договори поруки з фізичними особами [PERSON]., [PERSON], [PERSON] за вище згаданим договором у довірчу власність позивачеві не передавались. Тому у нього відсутні правові підстави для пред'явлення позову до поручителів (ст. ст. 512, 514, 516, 553, 559, 1033, 1035, 1037 ЦК України). Тому у позові до фізичних осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON] потрібно відмовити. Ураховуючи наведене, на підставі кредитного договору № 05/К-08 від 27 лютого 2008 року із подальшими змінами та доповненнями від 10.10.2008 р., 15.12.2008 р., 13.11.2009 р., договорів поруки за № 05/Zпор-08-1, № 05/Zпор-08-2, № 05/Zпор-08-3 від 27 лютого 2008 року, кредитного договору № 18/КВ-08 від 16 липня 2008 р. із подальшими змінами та доповненнями від 15.12.2008 р. та 13.11.2009 р., договорів поруки за № 18/Zпор-08-1, № 18/Zпор-08-2, № 18/Zпор-08-3 від 16 липня 2008 року, ст. ст. 40, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. ст. 509, 526, 530, 536, 543, 548, 572, 590, 625, 651-652, 1033, 1035, 1037, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, позов до ТОВ «Оситнянське» підлягає задоволенню в обумовленому судом обсязі, тобто на загальну суму 120.862,26 грн. (66.810,30 + 54.051,96) У задоволенні решти позовних вимог потрібно відмовити. За правилами ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача ТОВ «Оситнянське» витрати в справі, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1.208,62 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача.

Outcome: partial