Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Посилаючись на те, що постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.11.2020р. у справі №725/4808/20, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.». Зазначає, що він звернувся до Страхової компанії із заявою від 08.12.2020р.про страхове відшкодування витрат, завданих внаслідок зазначеної ДТП. У відповідь на його звернення Страхова компанія листом вих.№51-7871 від 17.12.2020р. повідомила про прийняте нею рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 27 374,83 грн. З метою визначення реальної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки були сумніви щодо розміру відшкодування Страхової компанії, позивач звернувся до оцінювача [PERSON] . Із Звіту №50121 ПК експертного дослідження вбачається, що насправді вартість відновлювального ремонту автомобіля, тобто загальна сума завданої мені внаслідок ДТП шкоди становить 142 988,78 грн., з них відповідно до законодавства Страхова компанія повинна мені відшкодувати 63 013,47 грн. як вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля). У зв`язку з неправомірним суттєвим заниженням Страховою компанією суми запропонованого [PERSON] відшкодування (27374,83 грн. проти 63013,47 грн.), він звернувся до неї із заявою від 14.01.2021р., в якій з викладених вище причин погодив запропоновану Страховою компанією суму відшкодування, оскільки вважає її необґрунтованою, та запропонував виконати зобов`язання з виплати страхового відшкодування в сумі 61 013,47 грн. (63013,47 грн. - 2000,00 грн. франшиза) відповідно до Звіту №50121ПКекспертного дослідження. Стверджує, що на сьогоднішній день він не отримав від Страхової компанії ні відповіді на його звернення, ні нарахувань страхового відшкодування. Наполягає на тому що, як вбачається із Звіту №50121ПК експертного дослідження, вартість відновлювального ремонту, тобто фактичний розмір завданої йому внаслідок ДТП майнової шкоди становить 142 988,78 грн. Відповідно до норм законодавства, що регулюють правовідносини щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Страхова компанія повинна відшкодувати лише частину завданої [PERSON] шкоди у сумі 61 013,47 грн. Іншу частину завданої шкоди повинен відшкодувати [PERSON] як винуватець ДТП. Окрім того, вказує, що внаслідок ДТП позивачу була завдана моральна шкода. Аргументовує тим що, в момент ДТП він переніс сильний психологічний стрес та душевні переживання. У зв`язку з пошкодження його автомобіля він втратив душевний спокій, погано засинає, постійно нервує з приводу необхідності ремонту автомобіля та нестачі коштів на його відновлення. Відмова відповідачів відшкодувати завдану йому шкоду унеможливлює відновлення автомобіля. Тому вже майже півроку він позбавлений можливості користуватися автомобілем, як засобом пересування, та змушений користуватися таксі та громадським транспортом, що завдає мені додаткових незручностей. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в суму 6 000,00 грн. Вважає, що моральна шкода завдана йому [PERSON] , з вини якого сталася ДТП. На підставі викладеного, просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія«Ю.ЕС.АЙ.» (ЄДРПОУ 32404600) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), страхове відшкодування у сумі 61 013,47 грн. (Шістдесят одна тисяча тринадцять гривень 47 коп.); Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), майнову шкоду у розмірі 81 975,31грн. (Вісімдесят одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять гривень 31 коп.). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. (Шість тисяч гривень). Всі судові витрати покласти на відповідачів солідарно: судовий збір в розмірі 1 479,89грн.; витра ти на виготовлення звіту №50121ПК експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку в сумі 3 000,00грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00грн. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідач ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» скористався своїм правом та через канцелярію ним було подану відзив на позовну заяву. Зазначив, що позов визнає частково, а саме визнає, що страхова компанія дійсно зобов`язана виплатити страхове відшкодування в розмірі попередньо узгодженому із позивачем - 27 324,83грн., однак не згідна із сумою стягнення, яку вказує позивач, а саме 61 013,47грн. Просив суд при вирішенні питання про розгляд судових витрат врахувати чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Позивачем було надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що відзив відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» не спростовує його позовних вимог. Відповідач [PERSON] також скористався своїм правом та через канцелярію ним було подану відзив на позовну заяву. Стверджує, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] майнової та моральної шкоди є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Представником позивача також було надані письмові пояснення, зазначаючи, що позиція відповідачів є необгрунтованою, тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Так, судом встановлено, що постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.11.2020р. у справі №725/4808/20, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП /а.с.11/. На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.». Позивач звернувся до Страхової компанії із заявою 08.12.2020р. про страхове відшкодування витрат, завданих внаслідок зазначеної ДТП /а.с.12/. У відповідь на звернення позивача Страхова компанія листом вих.№51-7871 від 17.12.2020р. повідомила про прийняте нею рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 27 374,83 грн./а.с.13/. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі - Закон №1961-IV). Зокрема, у ст.6 Закону №1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст.5 Закону №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», уклавши з [PERSON] договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе зобов`язання в межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі. З метою визначення реальної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач звернувся до оцінювача [PERSON] . Із Звіту №50121 ПК експертного дослідження вбачається, що насправді вартість відновлювального ремонту автомобіля, тобто загальна сума завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди становить 142 988,78 грн. /а.с.78-105/. Судом встановлено, що позивачем були понесні додаткові витрати для встановлення розміру збитку проведення (експертне дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля) в розмірі 3 000грн. 00коп. /а.с.47/. Відповідно до ст.29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Порядок такого розрахунку визначається Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003р. №142/5/2092 (далі за текстом - Методика). Відповідно до п.8.3 Методики вартість завданого власнику автомобіля матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. У зв`язку з неправомірним суттєвим заниженням Страховою компанією суми запропонованого позивачу відшкодування, [PERSON] звернувся до неї із заявою від 14.01.2021р., в якій зазначив, що запропоновану Страховою компанією суму відшкодування вважає її необґрунтованою, та запропонував виконати зобов`язання з виплати страхового відшкодування в сумі 61013,47 грн. (63013,47 грн. - 2000,00 грн. франшиза) відповідно до Звіту №50121ПКекспертного дослідження /а.с.34/. Однак відповідачем виплати здійснені не були. Так, відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідност.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. В даному випадку розмір франшизи становить 2000 грн. Згідно роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП, завдану належному позивачу на праві власності транспортному засобу «ТойотаАуріс» державний номер [NUMBER] у розмірі, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування, а саме: 142988,78 - 61013,47 = 81 975,31 грн., а також витрати понесені для встановлення розміру збитку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Згідно приписів абзацу 2 п. 12.1 ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. З винуватця ДТП [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] решта збитків не покритих страховим відшкодуванням, а саме: 81 975,31грн. Пунктом 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Про факт настання 16.10.2020 року даної дорожньо-транспортної пригоди ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» була повідомлена позивачем, що не заперечується і визнається страховиком ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» у поданому до суду відзиві. Стаття 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює порядок дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Положеннями п. 33.1.4 ст. 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Структурний аналіз положень вказаних норм матеріального права у їх сукупності дає підстави дійти висновку, що у водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди наявний обов`язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Слід зазначити, що відповідач ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» заперечуючи вказані обставини, у своєму письмовому відзиві підтверджує та визнає факт отримання письмового повідомлення про ДТП від позивача, що мало місце 08.12.2012 року. Що стосується завданої позивачу моральної шкоди суд виходить із такого. У відповідності до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові пленуму № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд враховує доводи позивача про спричинені йому моральні страждання, які полягають у порушенні його звичайного укладу, втрату нормальних життєвих зв`язків, позбавлення його можливості повноцінно користуватися пошкодженим автомобілем, відсутність матеріальної можливості відремонтувати пошкоджений автомобіль та й взагалі невизначеність у частині проведення ремонту до моменту відшкодування матеріальної шкоди відповідачами. На день розгляду справи з моменту ДТП і до дня розгляду справи шкода позивачу не відшкодована. Поряд із цим суд враховує правові висновки Верховного Суду України у постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-108цс13, а саме: Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 1167 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України, обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад, пасажир транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Аналогічні за змістом висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 05.09.2018р. по справі № 534/872/16-ц, провадження № 61-11969св18, які також враховані судом при розгляді даної справи. Тому, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] моральна шкода в сумі 1 000грн. 00коп. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що між адвокатом Адвокатським об`днанням «Адвокатська компанія «ЛЕКСТЕР», в особі керуючого партнера Байцар І.Б. та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №305 від 17.12.2020р. /а.с.42-44/. Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу /Акт приймання-передачі правової допомоги/ від 21.05.2021 року, загальна вартість суми гонорару становить 10 000 грн. /а.с.46/. З меморіального ордеру №@2PL122437 від 16.01.2021 року вбачається, що клієнт - позивач [PERSON] оплатив кошти у розмірі 5 000,00грн. /а.с.45/. Суд не приймає до уваги квитанцію №0.0.2120050663.1 від 12.05.2021 року про сплату за правову допомогу згідно договору №305 від 17.12.2020 року долучену до матеріалів справи, оскільки сплачена вона [PERSON] , який не є стороною по справі. Тому в цій частині підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач не надав доказів про оплату коштів в загальній сумі 10 000,00грн. При поданні позову позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 1 489,90грн, що підтверджується квитанцією банку /а.с.1/. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial