Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти останню з реєстраційного обліку місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебуває колишній власник квартири [PERSON], яка припинила проживання в спірній квартирі, та переїхала на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення. Разом з тим, в добровільному порядку відповідач відмовляється здійснити зняття з реєстраційного обліку з приватного житлового приміщення, належного [PERSON], тим самим обмежує її інтереси щодо вільного користування об'єктом власності. В порядку статей 71, 72 ЖК України [PERSON] може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням з відповідними наслідками цього, передбаченими ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Вказані обставини зумовили позивача звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, представником [PERSON] в порядку ст. 64, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася, судом вжито максимальні заходи для її повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто повістки про виклик відповідача з довідкою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шахтарський 1» про неможливість вручення виклику з причини відсутності адресату за місцем реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] є власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (підтверджено правовстановлюючими документами - договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 24.10.2018 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області (а.с. 4-9). На реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] перебуває відповідач [PERSON], - підтверджено довідкою Покровської міської ради Донецької області від 07.11.2018 року (а.с. 10). В судовому порядку [PERSON] порушено питання втрати [PERSON] права користування вищезазначеним житловим приміщенням. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пред'явлення до суду позовної заяви про позбавлення права користування житловим приміщенням в розумінні ст. ст. 319, 391 ЦК України є однією із форм захисту власником своїх прав на володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном. У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України не є членом сім'ї позивача - власника спірного домоволодіння, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, виходячи з дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що з набуттям позивачем [PERSON] права власності на квартиру, особи, що були членами сім'ї попередніх власників, в даному випадку відповідач [PERSON] - втрачають право користування даним житловим приміщенням, оскільки частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. При цьому, права членів власника сім'ї є похідними від прав власника. З урахуванням вказаного розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], - суд залишає без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з вищевикладеного та діючого законодавства, питання щодо реєстрації місця проживання або зняття з реєстрації не входять до компетенції суду. Підставою для здійснення таких дій реєстраційним органом є рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Доказів порушення прав позивача з боку органу, що здійснює реєстрацію і знаття з реєстрації за місцем мешкання суду не надано. За таких обставин суд не має законних підстав для задоволення вимог і в цій частині позову. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України

Outcome: partial