Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд в якому просить суд визнати неправомірними дії банку у зв'язку із неможливістю зняти кошти з поточного рахунку, стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу в розмірі 50000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн. В позові пояснив, що 11.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «ДельтаБанк» був укладений договір № 10008009123110 банківського вкладу в національній валюті, відповідно до умов якого сума вкладу складає 50000,00 грн. Дана сума була внесена позивачем 11.11.2014 року згідно виписки за договором. Вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок по 09.02.2015 року включно. Вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, який був відкритий згідно договору № 004-07574-220413 від 22.04.2013 року. Оскільки позивач планував по закінченню строку дії договору забрати свої кошти, надані ним банку в якості депозитного вкладу, він надав банку заяву № 2781976 від 21.01.2015 року. На свою заяву позивач отримав відповідь, відповідно до якого при виникненні наміру забрати кошти з поточного рахунку, позивач має право звернутись до будь-якого відділення банку. Оскільки на даний поточний рахунок нараховувались відсотки позивач намагався зняти кошти з нього. Але в Запорізькому відділенні № 6 АТ «Дельта Банк» з поточного рахунку № [NUMBER] позивач зміг зняти лише 300,00 грн. Занепокоєний даною ситуацією позивач звернувся повторно із заявами до банку №№ 2806152 від 29.01.2015 року, 2823559 від 04.02.2015 року, 2831662 від 06.02.2015 року, та отримав на них аналогічні, неправдиві листи-відповіді №№ 05-2806152 від 01.02.2015 року, 05-2823559 від 04.02.2015 року, 05-2831662 від 08.02.2015 року, оскільки зміг зняти з поточного рахунку 29.01.2015 року - 300,00 грн. та 06.02.2015 року - 200,00 грн. По закінченню терміну договору, після 09.02.2015 року позивач звернувся до банку через Запорізьке відділення № 6 із заявами №№ 2840718, 2842016 від 10.02.2015 року, безпосередньо до керівництва зазначеного відділення із заявою № 2840645. На дані заяви позивач отримав відповідь № 05-2840645 від 10.02.2015 року. Повторно з вимогою до банку надати можливість зняти кошти з поточного рахунку позивач звернувся з заявою № 2845127 від 11.02.2015 року, на який отримав лист № 05-2845127 від 11.02.2015 року. Але не дивлячись на рекомендації банку, позивач не зміг зняти кошти зі свого поточного рахунку в жодному відділенні банку міста Запоріжжя через ліміт грошових коштів. Лише 16.02.2015 року в Запорізькому відділенні № 6 він зміг зняти з поточного рахунку 200,00 грн., тому 16.02.2015 року позивач звернувся до банку зі скаргою № 2855523, в якій зазначив, що у випадку неповернення йому коштів, буде змушений звернутися до суду. Також у позові позивач зазначив, що у зв'язку із тим, що банк позбавляє його можливості зняти кошти з поточного рахунку, тим самим спричиняю позивачу моральну шкоду. Дії банку принижує його гідність, відповіді банку викликали у позивача душевний біль, глибокі страждання. Все це зруйнувало життєвий ритм позивача. Страждання не дозволяють позивачу вести звичайний спосіб життя. Безсоння, головний біль, хвилювання, безвихідність не дозволяють йому повноцінно жити. Через ліміт коштів йому доводилось вистоювати в чергах по 5, 8 годин. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечував. У судове засідання представник відповідача не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на електронну адресу відповідача, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку із наступним. Судом встановлено, що 11.11.2014 року між банком та позивачем був укладений договір № 10008009123110 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція on-line* у гривнях» від 11.11.2014 року, відповідно до умов якого сума вкладу складає 50 000, 00 грн., вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний у п. 1.6 цього договору, та по 09.02.2015 року включно. Процента ставка вкладу становить 13 % річних. Нарахування та виплата процентів за вкладом здійснюється згідно умов, зазначених в правилах та цьому договорі. Додаткові внески коштів до суми вкладу не допускаються. Дана сума була внесена позивачем на його депозитний рахунок, що підтверджується випискою по угоді № 10008009123110 від 11.11.2014 року (а.с.9). Заяви позивача про повернення суми вкладу на адресу відповідача, останнім залишені без задоволення. Згідно із ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1060 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому вимоги в частині стягнення банківського вкладу в розмірі 50 000, 00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 4 ППВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст. 137 ЦПК, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім цього, даною постановою роз'яснено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. В даному випадку мають місце договірні відносини, які склалися між сторонами. Договором, укладеним між позивачем та відповідачами, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. В даному випадку мають місце договірні відносини, які склалися між сторонами. Договором, укладеним між позивачем та відповідачами, не передбачена можливість відшкодування мральної шкоди. Не передбачено стягнення моральної шкоди на користь позивача і Законом "Про захист прав споживачів"(далі Закон), на положення якого, як на підставу свого позову, посилається позивач, оскільки п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону передбачено, що моральна шкода піжлягає відшкодуванню лише якщо вона заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефекту продуккції), відповідно до закону. Передбачених Законом підстав длЯ відшкодування моральної шкоди судом не встановлено, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial