Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у грудні 2018 р. звернувся до суду із позовними вимогами з подальшими змінами про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу ПАТ «Українська залізниця» від 31.09.2018 р. № 454 «По особовому складу»; поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника виробничого підрозділу вагонна дільниця станції «Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця»; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.10.2018 р. до моменту поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника виробничого підрозділу вагонна дільниця станції «Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця»; стягнення з директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 31.10.2018 р. директором філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] видано та підписано наказ № 454-ос про звільнення позивача [PERSON] із займанової посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Представник позивача важає вказаний наказ незаконним, протиправним та необгрунтованим, а тому таким, що підлягає скасуванню судом повністю з огляду на наступне. Упоноваженими органами управління ПАТ «Українська залізниця» є: загальні збори, правління, наглядова рада, ревізійна комісія. Виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є правління, яке очолює правління голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом міністрів України. Чисельність і персональний склад правління затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 123-125 Статуту Товариства голова правління має право без довіреності діяти від імені товариства відповідно до рішень правління та вчиняти юридичні дії від імені товариства в межах повноважень, передбачених законодавством, цим статутом та внутрішнімими документами товариства. Голова правління відповідно до рішень правління, в тому числі, укладає та розриває трудові договори з керівниками філій, представництв, інших відокремлених підрозділів товариства , визначає їх повноваження. Таким чином, власником або уповноваженим ним органом управління ПАТ «Українська залізниця», до компетенції якого належать вирішення питання розірвання трудового договору між роботодавцем і позивачем [PERSON] в порядку п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є Кабінет Міністрів України та правління ПАТ «Українська залізниця». Представник позивача вважає, що філія «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» не відноситься до власника і уповноважених органів управління ПАТ «Українська залізниця», відповідно її директор [PERSON] не є а ні членом правління ПАТ «Українська залізниця», а ні його головою. А тому, наказ № 454/ос від 31.10.2018 р. щодо звільнення позивача, виданий та підписаний директором філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] за відсутності поноважень на представництво інтересів товариства перед третіми особами, і вчиненням від імені товариства юридично значимих дій, з порушенням процедури встановленої Статутом товариства для вирішення питань пов`язаних із укладанням та розірванням трудових договорів з працівниками. Також, представник позивача вказує, що застосування відповідачем правової підстави звільнення позивача відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є юридично некоректним, безпідставним і неможливим, оскільки позивач [PERSON] не перебуває і не перебував у правовому статусі керівника , заступника керівника жодної з філій, представництва, іншого відокремленого підрозділу ПАТ «Українаська залізниця». Далі представник позивача зазначає, що відповідач в порушення ст. 149 КЗпП України, не зажадав від позивача [PERSON] письмових пояснень з приводу ніби-то допущеного ним одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Крім того, директор філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] не є а ні власником, а ні уповноваженим ним органом, а ні керівником ПАТ «Українська залізниця», а ні членом правління ПАТ «Українська залізниця», а тому останній неуповноважений Законом, статутом на складання і підписання розпорядчих документів (наказів) спрямованих на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення, та не уповноважений на укладання і розірвання трудового договору з позивачем. Представник позивача зазначає, що ні в Протоколі оперативної наради від 31.10.2018 р., ні в Наказі від 31.10.2018 р. не вказано суть вчиненого [PERSON] одноразового гурбого порушення трудових обов`язків, їх характер, істотність наслідків порушення трудових обов`язків, форма вини. Також, представник позивача вказаує, що [PERSON] був та залишається членом профспілкового комітету первинної профспілкової оранізації працівників ПАТ «Укрзалізниця», проте, відповідачем не отримано відповідної згоди виборного органу профспілки, що є грубим порушенням процедури звільнення позивача, що свідчить про незаконність та протиправність такого звільнення. Представник позивача також зазначає, що позивачу було завдано моральної шкоди, що виразилось у приниженні його честі, гідності та ділової репутації та самим фактом незаконного звільнення, у зв`язку з чим у позивача погіршився стан здоров`я, він змушений був лікуватися стаціонарно, а тому представник позивача вважає достатнім розміром моральної шкоди 300 000 грн. На підставі вище викладеного представник позивача просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 23.01.2019 р. відкрито провадження у справі. 14.02.2019 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити у позові в повному обсязі, застосувавши строки позовної давності, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, посилаючись на те, що гранично допустимим (останнім) днем для пред`явлення позивачем позову був 30.11.2018 р., проте, позивачем подано даний позов до суду лише 03.12.2018 р. Також, представник відповідача зазначає, що позивача наказом № 609/ос від 27.12.2018 р. поновлено на роботі з 31.10.2018р., про що позивача неодноразово було повідомлено в телефонному режимі та листом, направленого засобами поштового зв`язку (т. 1 ас. 93-94). 01.03.2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що ним не пропущений строк позовної давності звернення до суду, оскільки вказаний позов був поданий до суду 30.11.2018 р., про що свідчить відповідна квитанція. Що стосується посилання представника відповідача на наявність наказу від 27.12.2018 р. про скасування спірного наказу від 31.10.2018 р. щодо його звільнення, позивач вказує, що зазначений наказ не був доведений до його відома, у зв`язку з чим він перебував у вимушеному прогулі, а тому вказані вимоги підлягають захисту в судовому порядку (ас. 172-174). 18.03.2019 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що вказаний позов поданий в межах строку позовної давності, про що свідчить відповідна квитанція. Що стосується наказу від 27.12.2018 р., представник позивача вказує, що станом на 27.12.2018 р. трудовий договір № 203 від 20.11.2017 р., який було укладено між ПАТ «Українська залізниця» та [PERSON] , як директором філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку на який його було укладено, у зв`язку з чим підписаний [PERSON] наказ від 27.12.2018 р. є незаконним. Також, представник позивача вказує, що представником відповідача не надано жодного доказу належного повідомлення позивача про наказ від 27.12.2018 р. щодо його поновлення на посаді (т. 1 ас. 205-213). 10.06.2019 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача зазначив, що наказ від 27.12.2018 р. про поновлення позивача на посаді був підписаний уповноваженою особою на підставі діючої довіреності, крім того, позивача було належним чином повідомлено про його поновлення на роботі, в тому числі, у підготовчому засіданні по даній справі, яке відбулося 13.03.2019 р. Представник відповідача просив у позові відмовити в повному обсязі (т. 2 ас. 64-67). 19.06.2019 р. за згодою позивача та представника відповідача підготовче засідання проведено та завершено, справу призначено до судового розгляду по суті. Представником відповідача надана суду довідка про розмір середньоденної заробітної плати позивача [PERSON] (т. 2 ас. 107). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у січні 2017 року затверджено Положення про філію «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з подальшими змінами. Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної оосби. Філія діє від імені та в інтересах Товариства, здійснює делеговані Товариством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Відповідно до 11.2 та 11.3 Положення, прийом на роботу та звільнення з роботи працівників філії проводиться відповідно до Номенклатури посад працівників Товариства. Працівники філії є працівниками Товариства (т. 2 ас. 1-18). Встановлено, що відповідно до Трудового договору № 203 від 20.11.2017 р. та Наказу № 2758/ос від 20.11.2017 р. [PERSON] був призначений на посаду директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укразалізниця». Строк дії договору до 20.11.2018 р. (т. 1 ас. 147-153, т. 2 ас. 68). Наказом № 2329/ос від 21.11.2018 р. [PERSON] призначено на посаду директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» строком до 22.01.2019 р. (т. 2 ас. 69). Наказом № 89/ос від 21.01.2019 р. [PERSON] звільнено з посади директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» (т. 2 ас. 70). Наказом № 92/ос від 22.01.2019 р. [PERSON] призначено на посаду директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» строком на один рік (т. 2 ас. 71). Встановлено, що 31.10.2018 р. директором філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] видано та підписано наказ № 454-ос про звільнення позивача [PERSON] з посади заступника начальника виробничого підрозділу вагонна дільниця станції «Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Підстава: протокол оперативної наради від 31.10.2018 р. (т. 1 ас. 16). Судом встановлено, що відповідно до Протоколу № ПК-04/259 оперативної наради під головуванням директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] від 31.10.2018 р. Порядок денний: розгляд доповідної члена правління ПАТ «Укрзалізниця» Михайльчука С.Д. від 03.10.2018 р.; розгляд доповідної директора Департаменту ЦЛ ПАТ «Укрзалізниця» від 12.10.2018 р.; виконання протокольного рішення оперативної наради ПК від 17.09.2018 р. (т. 1 ас. 17). Проте, судом встановлено, що згідно Протоколу № ПК-04/259 оперативної наради під головуванням директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] від 31.10.2018 р., щодо порядку денного та обговорення кожного питання окремо, відсутня конкретизація суті одноразового грубого порушення трудових обов`язків заступником начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський [PERSON] У вказаному вище протоколі взагалі відсутні посилання, які саме трудові обов`язки були порушенні [PERSON] під час їх виконання, не зазначено в чому саме було виражено одноразове грубе порушення. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Безпосередні обов`язки працюючих закріплені в ст.139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Конкретні завдання та обов`язки працівника, його права та відповідальність закріплюються у посадовій інструкції. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов`язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника. Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1. Посадової інструкції заступника начальника вагонної дільниці [PERSON] , посада заступника начальника вагонної дільниці належить до професійної гупи «Керівники» (т. 1 ас. 115). При вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. Відповідне роз`яснення міститься в п. 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». При цьому, має бути встановлений не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених фактичних обставинах, тобто, встановлена вина працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Важливим елементом застосування норми п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке є одноразове, а не тривале, системне, що може бути підставою для звільнення з інших підстав. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність). Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, на підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Як вбачається зі змісту Протоколу № ПК-04/259 оперативної наради під головуванням директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] від 31.10.2018 р. та вбачається, що мали місце триваючі, системні, неодноразові, різні за своїм змістом і характером порушення внутрішніх правил ПАТ «Україінська залізниця». Тобто, вказані више елементи свідчать про наявність неодноразових та триваючих порушень трудових обов`язків, що можуть бути підствою для звільнення (притягнення до дисциплінарної відповідальності) з інших правових підстав. З спірного наказу від 31.10.2018 р. та Протоколу № ПК-04/259 оперативної наради від 31.10.2018 р. не вбачаєься, яке саме одноразове, нетриваюче грубе порушення трудових обов`язків було вчинено позивачем [PERSON] та в судовому засіданні вказаних обставин представниом відповідача суду не зазначено. З наведеного вбачається, що при винесенні 31.10.2018 р. наказу про звільнення позивача, відповідачем не доведено, що мало місце одноразове, нетриваюче грубе порушення конкретиних трудових обов`язків позивача, не доведено наявність причинного зв`язку між невиконанням позивачем трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення, не відібрано письмових пояснень від позивача, не надано доказів відмови від таких пояснень, при обранні виду стягнення відповідачем не враховано ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну позивачем шкоду, у разі наявності такої, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Відповідачем не доведено систематичного порушення позивачем трудових обов`язків, звільнення позивача не узгоджено з профспілковою організацією. Оскільки відповідач не довів, що позивач є таким, що систематично порушував трудові обов`язки, тому відсутні підстави для звільнення їх за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку. Також, суд враховує ту обставину, що Наказом № 609/ос від 27.12.2018 р. за підписом директора філії «Пасажирська компанія» [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника вироюничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укразалізниця» [PERSON] з 31.10.2018 р. Вказаний вище Наказ про поновлення позивача на посаді свідчить про визнання відповідачем підстав незаконності звільнення позивача [PERSON] із займаної ним посади, згідно Наказу № 609/ос від 27.12.2018 р.. Проте, суд не приймає до уваги вищезазначений Наказ як безспірний доказ поновлення позивача [PERSON] на посаді, оскільки представником відповіадча не надано суду жодного доказу про доведення до відома позивача та його ознайомлення із вказаним наказом про його поновлення на посаді, оскільки надані представником відповідача докази направлення засобами поштового зв`язку повідомлення не свідчать про безпосереднє вручення такої кореспонленції, тобто належного повідомлення позивача про його поновлення на посаді. При цьому, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що Наказ № 609/ос від 27.12.2018 р. про повнолення [PERSON] не вручено останньому належним чином. Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), пунктом 2 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Встановлено, що позивач просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.10.2018 р. до моменту поновлення на посаді. Судом встановлено, представником вдповідача надана суду Довідка про середньоденну заробітну плату позивача [PERSON] , розмір якої становить 3 268, 08 грн. (т. 2 ас. 107). Враховуючи те, що 31 жовтня 2018 року було видано наказ про звільнення позивача з 31.10.2018 для розрахунку середньої заробітної плати необхідно взяти два останні місяці до моменту звільнення серпень-вересень 2018 року. Так, позивачем за серпні 2018 року відпрацьовано - 22 дня, у вересні - 20 дні, тобто разом 42 день. Кількість днів вимушеного прогулу за період з 31 жовтня 2018 рік по 20 червня 2019 рік складає 159. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу: 3 268,08 грн. ( середньоденний заробіток) * 159 днів = 519 624,72 грн. складає середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь. При цьому, суд виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачем, його прдставником в обґрунтування спричинення позивачу моральних страждань, вважає частково доведеними вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. та вважає можливим задовольнити вимоги в цій частині в межах 3 000 грн. в порядку вимог ст. 1167 ЦК України. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними частково та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно з положен ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню. За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір. Відповідно положень частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивача згідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 5 226,24 грн. (1 % від 519 624,72 грн. + 3 000,00 грн. = 522 624,72). На підставі вищевикладеного, відповідно, ст.ст. 40, 47, 94, 97, 116, 117 147, 149 КЗпП України, ст. ст. 13, 77-83, 89, 95, 141, 258, 258, 263-265, 268, 353-355 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial