Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

позивач [PERSON] предявила в суд позов до відповідача [PERSON] про визнання інформації такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію та зобовязання її спростувати шляхом розміщення на сторінці у соціальній мережі резолютивної частини рішення. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 11 липня 2017 року о 12 год. 04 хв. відповідач на власній сторінці в мережі «Facebook» опублікувала та поширила інформацію наступного змісту: «… Оскільки мама його дуже не полюбляє безпритульних тварин і всіляко намагається їх знищити. … Проте вона сприяє тому, що кошенят, цуценят чи дорослих тварин бездушно вбивають - наприклад, труять. Я сама минулого року від рук її прибічників намагалась врятувати двох місячних котєйок. Шкода, не вдалось - вони померли в страшенних муках. … На [PERSON] ми пробували впливати своїми силами, і на якійсь час ті неподобства вщухали. … Є факти і свідки, що вона підмовила неповнолітніх - 15 річних дітей забити палками кошенят. …». Таку інформацію позивач вважає недостовірною та такою, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а тому просить зобовязати відповідача розмістити її спростування. У судове засідання позивач не зявився, забезпечивши явку свого представника [PERSON], котрий вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила та суду пояснила, що одного дня до неї зателефонувала [PERSON] та повідомила, про жорстоке поводження з тваринами по вул. Винниченка у м. Тернополі. Їй стало відомо, що до випадків жорстокого поводження з тваринами має відношення мама [PERSON]. Вона, особисто зверталась до [PERSON] з приводу даних випадків, однак все продовжувалось. Публікацію вона зробила особисто на своїй сторінці «Facebook». Вважає усі викладені у ній відомості є загальною інформацією та є оціночними судженнями, котрі відомі їй зі слів інших людей. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечила та суду пояснила, що позивачем не доведено того, що вказана публікація здійснена відповідачем та у ній іде мова саме про [PERSON] Позивачем не надано доказів порушення її немайнових прав, не надано доказів чим порушено її честь, гідність та ділову репутацію. Свідок [PERSON] суду повідомив, що позивач є його матірю. Йому відомо про публікацію щодо неї, у якій іде мова про її погане ставлення до тварин. Його матері про вказану публікацію розповів племінник та він. Зазначену статтю розмістила на своїй сторінці у мережі «Facebook» [PERSON]. Це вона підтвердила під час переписки з ним, у «Facebook Messenger». Зі слів матері йому відомо, що усі викладені у вказаній статті відомості не відповідають дійсності. Він знає про наявність конфлікту між сусідкою, яка годує котів та мешканцями будинку де проживає його матір. Мати прекрасно відноситься до тварин. У неї вдома живе кіт. Також зазначив, що вказана у статті інформація ображає його матір. Викладені у статті відомості стали предметом обговорення між друзями та сусідами. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він є сином позивача. Ознайомившись із публікацією він вказав, що публікацію виклала саме відповідач, оскільки та розміщена на її сторінці у мережі «Facebook». Окрім цього зазначив, що його сімя добре знайома з сімєю [PERSON] і він впевнений, що у статті іде мова саме про його матір. Позивач добре відноситься до тварин і має кота. З матірю він спілкується щодня. Конфлікт з сусідкою мав місце не стільки у його матері, а у мешканців усього будинку і полягав у тому, що вони просили забрати блюдце з кормами для котів біля підїзду. Викладені у статті відомості завдають шкоди авторитету матері та їх сімї, оскільки вказану публікацію обговорюють їхні знайомі з якими спілкується його мати. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. 11 липня 2017 року о 12 год. 04 хв. в мережі Інтернет на сторінці користувача «Олена Дейнека» в соціальній мережі «Facebook» відповідач розмістила публікацію наступного змісту: «Ось як реагувати? Мабуть треба братись за вирішення проблеми серйозно. А історія така, що тягнеться вже не один рік. Є в Тернополі один собі підприємець [PERSON] і є в нього мамочка. Я розумію, що батьків не обирають і на них часто-густо самому не повпливати. Мабуть, в [PERSON] і не виходить. Оскільки мама його дуже не полюбляє безпритульних тварин і всіляко намагається їх знищити. При чому, не своїми ж руками - де, ж їй! Проте вона сприяє тому, що кошенят, цуценят чи дорослих тварин бездушно вбивають - наприклад, труять. Я сама минулого року від рук її прибічників намагалась врятувати двох місячних котєйок. Шкода, не вдалось - вони померли в страшенних муках. Видовище, друзі, не для слабонєрвних. Також й інші люди намагаються врятувати безнадійні випадки по вул. Винниченка. Проте трагічних випадків вдосталь. На [PERSON] ми пробували впливати своїми силами, і на якійсь час ті неподобства вщухали. Поте останній випадок змушує мене виступити публічно і сказати напряму: ОЛЕЖЕ! Якщо ваша мама не схаменеться, то наступного разу, або вже теперішнього, їй, дамі солідного віку, доведеться мати справу з поліцією. Є факти і свідки, що вона підмовила неповнолітніх - 15 річних дітей забити палками кошенят. Зкажіть, ви самі з нею розберетесь чи я передаю ці факти до поліції? Додатково я інформую, що цьогоріч в Україні серйозним чином посилилась кримінальна та адміністративна відповідальність за жорстоке поводження із тваринами. Тим більше, підбурювання неповнолітніх до скоєння злочинів також має свої наслідки. Дружіть із Законом, Олеже, разом із своєю мамою, і буде вам щастя». Частину викладеної у цій статті інформації позивач вважає недостовірною та такою, що принижує її честь, гідності та ділову репутацію. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 6 цієї норми права визначено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Вимогами статті 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.\~\~Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Відповідно до вимог частин 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Інформація, поширена відповідачем у вказаній публікації, містять чіткі твердження про факти жорстокого поводження з тваринами (отруєння), підбурювання неповнолітніх до таких дій (міститься твердження на наявність фактів та свідків таких дій) та посилання не те, що частину таких дій вчиняє позивач, а до вчинення іншої вона. Такі відомості є негативними по відношенню до особи щодо якої спрямовані, тобто позивача, за своїми стилістичними ознаками не можуть вважатись оціночними судженнями позаяк є повідомленням про факти, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Проте, будь-яких достатніх та належних доказів, які б свідчили про те, що поширена інформація, яка принижує честь і гідність позивача, відповідає дійсності, відповідачем не надано. Доказів такої достовірності судом не здобуто. Оцінюючи твердження сторони відповідача про те, що автором статті є не [PERSON], та відсутнє підтвердження того, що публікація має відношення до позивача [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. [PERSON], надаючи пояснення суду чітко вказала, що статтю розмістила саме вона на своїй сторінці «Facebook» і у ній мова іде про позивача [PERSON] та її сина [PERSON]. Однак згодом, представник відповідача змінила позицію і заперечувала той факт, що інформація поширена її довірителем і що вказана інформація стосується саме позивача. Первинні пояснення відповідача суд вважає послідовними та такими, що підтверджують здобутими та дослідженими у судовому засіданні доказами, а наступні дії способом захисту, спрямованим на уникнення відповідальності за вчинене. До такого переконання суд приходить проаналізувавши та оцінивши в комплексі наступні докази: скріншоти сторінки [PERSON] в соціальній мережі «Facebook» де містяться її особисті фото та персональна інформація. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач заперечуючи факт публікації вказаної статті жодним чином не намагалась пояснити чия ж це сторінка, якщо не її? Звідки на ній її фото та персональні дані. Також заслуговують на увагу і переписка під статтею, що користувач «Олена Дейнека» веде з користувачем «Олег Макогін» (свідок [PERSON] стверджує про те, що це його акаунт) з якої розуміло, що вони обоє усвідомлюють що обговорюють одну і ту ж статтю, ведуть мову про матір користувача «Олег Макогін» та розповсюджену інформацію, котра стосується жорстокого поводження з тваринами. 25 липня 2017 року [PERSON], подала до поліції заяву у якій стверджувала про наявність фактів жорстокого поводження з тваринами мешканців будинку № 3 по вул. Бережанській у м. Тернополі. У цій заяві згадується особа на імя [PERSON], кора мешкає у квартирі № 55 та котра повідомляла [PERSON], що звертатиметься до суду з приводу того, що остання годує котів. У цій заяві не міститься посилань на прізвища конкретних осіб, в тому числі і позивача, дії котрих можуть містити ознаки кримінальних чи адміністративних правопорушень у сфері жорстокого поводження з тваринами. Відповідно до\~\~пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~ 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У п. 18 вказаної постанови зазначено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Такі ознаки містить інформація, поширена відповідачем щодо позивача наступного змісту: «Проте вона сприяє тому, що кошенят, цуценят чи дорослих тварин бездушно вбивають наприклад, труять. Я сама минулого року від рук її прибічників намагалась врятувати двох місячних котєйок. Шкода, не вдалось вони померли в страшенних муках.», «Є факти і свідки, що вона підмовила неповнолітніх 15 річних дітей забити палками кошенят», а отже має наявний юридичний склад правопорушення в сфері захисту гідності та честі фізичної особи [PERSON] Таке порушене право [PERSON] підлягає захисту, шляхом спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Зі змісту ч. 1 ст. 299 ЦК можна зробити висновок про те, що ділова репутація властива фізичній особі як такій, без уточнення, які саме категорії фізичних осіб можуть її мати. Під поняттям "ділова репутація", як особистого немайнового блага, слід розуміти усталену оцінку фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння (поведінку), як правило в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій і т. д.), що відома оточуючим, і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства чи соціальної групи. Тобто робиться висновок про те, що ділову репутацію як таку можуть мати громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність, виробники матеріальних благ (товарів, послуг, робіт тощо), юридичні особи, педагоги, лікарі, державні службовці й багато інших. Разом з тим не можуть мати ділову репутацію пенсіонери, що не працюють, які не мають фізичної можливості займатися певною справою. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка не працює та є пенсіонером, в частині приниження ділової репутації до задоволення не підлягають. Частинами 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Оскільки оспорювана інформація була поширена відповідачем саме шляхом розміщення на її сторінці у соціальній мережі «Facebook», тому обов'язок по спростуванню таких відомостей має бути покладений на [PERSON] у спосіб, найбільш наближений до її поширення, тобто шляхом публікації друкованого тексту відповідного спростування. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що принижує її честь та гідність інформацію: «Оскільки мама його дуже не полюбляє безпритульних тварин і всіляко намагається їх знищити» та «На [PERSON] ми пробували впливати своїми силами, і на якійсь час ті неподобства вщухали», то у їх задоволенні слід відмовити, оскілки така інформація складається виключно з оціночних понять, а тому неможливо їх довести, а як наслідок спростувати. Згідно із вимогами ст.ст. 133,141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 640 грн. сплаченого судового збору при зверненні до суду із позовом.

Outcome: partial