Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у квітні 2016 р. звернувся до суду з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування наказу № 71-к від 29.03.2016 р. про звільнення позивача, поновлення останнього на посаді головного інженера КП «Святошинське лісопаркове господарство», зобов'язати відовідача внести відповідні зміни до трудової книжки позивача, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 000 грн., моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач з 26.05.1992 р. працював у відповідача, проте, відповідно до Наказу № 71-к від 29.03.2016 р. його було звільнено за неналежне виконання службових обов'язків згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Представник вважає, що позивача незаконно було звільнено із займаної посади, оскільки за тривалий період часу, а саме: понад двадцять років його роботи в Лісопарковому господарстві, до позивача жодного разу не застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, за весь цей час він отримував лише подяки та заохочення. Також, представник зазначає, що позивача звільнено без погодження профспілкового комітету, голова якого зазначила, що адміністрацією підприємства не надано жодної інформації щодо порушення [PERSON] правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової дисципліни, невиконання розпоряджень, а також письмових пояснень останнього. За таких обставин, представник позивача вважає, що звільнення [PERSON] є незаконним, яке відбулось без належних законних підстав відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, а тому просив позов задовольнити. 04.05.2017 р. в судовому засіданні представником позивача [PERSON] - [PERSON] подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до яких остання просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 71-к від 29.03.2016 р. про звільнення позивача, поновити позивача на посаді головного інженера КП «Святошинське лісопаркове господарство», зобов'язати відовідача внести відповідні зміни до трудової книжки позивача, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2016 р. по 10.01.2017 р. в розмірі 77 618,92 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у позові відмовити в повному обсязі. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явився, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього. Суд, заслухавши позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Наказу № 23 від 26.05.1992 р. був прийнятий на роботу на посаду лісника до КП «Святошинське лісопаркове господарство», на підставі наказу від 04.01.1994 р. переведений на посаду майстра лісу, на підставі наказу 28.01.1998 р. переведений на посаду майстра лісозаготівель, на підставі наказу від 17.01.2002 р. переведений на посаду майстра лісозаготівель у відділ головного інженера, на підставі наказу від 10.03.2015 р. переведений на посаду головного інженера лісопаркового господарства (а.с. 13-14). Відповідно до Посадової інструкції головного інженера , затвердженої 27.11.2013 р. із змінами від 02.03.2016 р., головний інженер здійснює поточне (оперативне) керівництво автомобільного та тракторного парку згідно з вимогами правил і норм їх експлуатації; контролює додержання норм і правил охорони праці в структурних підрозділах; котролює зв'язки Святошинського ліпаркового господарства з державними, посередницькими та іншими оргнізаціями, установими та підприємствами (а.с. 34-37). Встановлено, що Наказом № 71-к від 29.03.2016 р. позивача [PERSON] було звільнено з посади головного інженера лісопаркового господарства за неналежне виконання службових обов'язків згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, підстава звільнення: наказ директора лісогосподарства від 16.02.2016 р. № 17, рапорт (а.с. 24). Відповідно до Наказу КП «Святошинське лісопаркове господарство» № 17 від 16.02.2016 р. про результати перевірки проведеної в кварталі 38 Пуща-Водицького лісництва, за підписом директора [PERSON], за відсутність контролю та неналежне керівництво під час проведення лісозаготівельних робіт питання притягнення до дисциплінарної відповідальності головного інженера [PERSON] буде розглянуто після виходу його з відпустки (а.с. 72-73). Відповідно Рапорту в.о. головного інженера [PERSON] від 28.01.2016 р., останнім було виявлено ряд порушень в роботі головного інженера [PERSON], що призводить до значних матеріальних збитків та негативно впливають на репутацію та роботу підприємства (а.с. 84-85). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов'язків. Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх рішеннях звертають увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваюче порушення, зокрема, неналежне виконання своїх обов'язків тощо. Визначення ступеню тяжкості правопорушення керівника в кожному конкретному випадку належить до компетенції осіб, що наділені правом призначення та звільнення даної категорії працівників. Однак, так як обов'язковою ознакою підстави звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є грубість порушення, необхідно передбачити, яку шкоду завдало (могло завдати) таке порушення. Найбільш ґрунтовним аргументом для суду в даному випадку буде доведення причинно-наслідкового зв'язку між вчиненим одноразовим порушенням трудових обов'язків і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Враховуються характер дій або бездіяльності працівника, вчинення порушення умисно або з необережності та суттєвість наслідків порушення: негативні наслідки, які настали, або такі, що ймовірно могли настати із завданням роботодавцю значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог податкового, трудового, господарського законодавства. Крім перерахованих особливостей щодо розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, при звільненні керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків мають бути додержані інші загальні вимоги трудового законодавства України. Таким чином, можна зробити висновок, що під час звільнення особи, яка виконує керівні функції, є обґрунтована наявність всіх ознак порушення, визначеного як підстава звільнення у п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Також при звільненні керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків мають бути додержані загальні вимоги трудового законодавства, зокрема порядку застосування дисциплінарних стягнень. В протилежному випадку у звільненого керівника є всі шанси бути поновленим на роботі в судовому порядку навіть при наявності одного недоведеного роботодавцем елемента підстави звільнення. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Довідки № 1 від 13.02.2017 р. позивач [PERSON] є членом Первинної профспілкової організації КП «Святошинське лісопаркове господарство» (а.с. 141). Відповідно до Протоколу № 4 засідання профспілкового комітету від 08.04.2016 р., у зв'язку з відсутністю документів, на підставі яких може бути прийняте рішення щодо погодження звільнення, профспілковий комітет не може надати згоду на звільнення [PERSON] згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 30). Також, відповідно до Протоколу № 8 засідання профспілкового комітету від 19.09.2016 р., повторно розглянуто питання про звільнення [PERSON] за поданням директора КП «Святошинське лісопаркове господарство», проте, у зв'язку з відсутністю підтвердження щодо здійснення систематичного порушення трудового законодавства, не надано доказів, що до працівника вже застосовувались в минулому дисциплінарні або громадські стягнення за невиконання без поважних причини обов'язків, профспілковий комітет не надає згоду на звільнення [PERSON] згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 94-95). Відповідно до Характеристики від 11.04.2016 р., підписаної головою профкому [PERSON], [PERSON] за весь період роботи на підприємстві зарекомендував себе, як відмінний працівник, володіє високими організаторськими здібностями, успішно організовує та забезпечує ведення результативної роботи, роботу виконує ефективно, старанно (а.с. 33). Також, відповідно до листа Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища від 08.04.2016 р.. у фахівців Департаменту відсутні будь-які зауваження до професійних якостей, навиків та компетенції, на той час, головного інженера КП «Святошинське лісопаркове господарство» [PERSON] (а.с. 31-32). Судом встановлено, що трудова книжка позивача [PERSON] за час його роботи з 1992 р. у КП «Святошинське лісопаркове господарство» не містить записів про притягнення його до будь-якого з видів дисциплінарного стягнення, в тому числі, за неналежне виконання службових обов'язків, та в судовому засіданні представником відповідача даний факт не спростовано (а.с. 10-14). Таким чином, відповідачем КП «Святошинське лісопаркове господарство» при обранні виду дисциплінарного стягнення позивачу [PERSON] та прийняття рішення про його звільнення не враховвано ряд обставин, які мають праве значення, в тому числі, наказ директора КП «Святошинське лісопаркове господарство» [PERSON], відповідно до п. 6 якого, вказано, що питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] буде вирішено в подальшому; також, враховуючи, що позивач [PERSON] є членом Первинної профспілкової організації КП «Святошинське лісопаркове господарство», погодження від якої на звільнення позивача, відповідачем не отримано. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Таким чином, відповідачем КП «Святошинським лісопарковим господарством» грубо порушено чинні вимоги ч. 1 ст. 43 Кодексу законів про працю України, а саме: обов'язкове отримання попередньої згоди первинної профспілкової організації на звільнення, членом якої є позивач [PERSON] Також, суд задовольняючи позовні вимоги [PERSON] враховує відсутність сукупності обставини, які можуть слугувати звільненню працівника, а саме: характер дій або бездіяльності працівника, вчинення порушення умисно або з необережності та суттєвість наслідків порушення: негативні наслідки, які настали, або такі, що ймовірно могли настати із завданням роботодавцю значної матеріальної або моральної шкоди, у зв'язку з чим суд вважає незаконним наказ № 71-к від 29.03.2016 р. відносно [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Суд вважає, за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2016 р. по 10.01.2017 р. в розмірі 77 618 грн. 92 коп., оскільки, як зазначив в судовому засіданні позивач, він з 11.01.2017 р. працює в КП «Дарницьке лісопаркове господарство», у зв'язку з чим суд приймає до у ваги наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час його вимушеного прогулу. Також, суд оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування спричинення йому моральних страждань, враховуючи незаконність звільнення позивача [PERSON] із займаної посади, що було встановлено в судовому засіданні, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 6 000 грн. При цьому, суд вважає, що позовні вимога [PERSON] про зобов'язання відповідача внести відповідні зміни до його трудової книжки не потребує процесуального вирішення під час розгляду вимог про визнання наказу про звільнення недійсним та його скасування, та поновлення на роботі, оскільки задоволення позовних вимог [PERSON] про скасування наказу № 71-к від 29.03.2016 р. та його поновлення на посаді зобов'язує відповідача КП "Святошинське лісопаркове господарство" внести відповідні зміни в трудову книжку позивача. З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач та його представник відповідно до ст. 60 ЦПК України довели в судовому засіданні позовні вимоги частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладено,

Outcome: partial