Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, покликаючись на те, що 05 липня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів на суму 550 доларів США, що було еквівалентно 14305,00 грн. строком до 05 вересня 2017 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, позику не повернув, внаслідок чого відповідач також повинен сплатити інфляційні втрати та 20,00% річних, передбачених договором. Просить стягнути з відповідача на його користь 15334,00 грн. боргу, 872,40 грн. інфляційних втрат, 1199,20 грн. за договором позики та судові витрати у справі. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 23 червня 2018 року. У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] позичив [PERSON] 550,00 доларів США, що еквівалентно 14305,00 грн. строком до 05 вересня 2017 року, що стверджується договором позики від 05 липня 2017 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання щодо повернення заборгованості згідно договору позики від 05 липня 2017 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. На підставі наведеного, внаслідок порушення відповідачем [PERSON] умов договору позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 550,00 доларів США боргу, що становить 15334,00 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 5 договору позики від 05 липня 2017 року у разі якщо позивальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20,00% річних від простроченої суми. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача [PERSON] також слід стягнути 1199,20 грн. 20,00% річних за прострочення грошового зобов'язання. Окрім того, суд враховує позицію Верховного Суду України, викладену у рішенні від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10, згідно якої індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Внаслідок наведеного, норми ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, проте позивач просить стягнути з відповідача на його користь 15334,00 грн., що еквівалентно 550,00 доларів США на момент подання позову до суду, однак на момент укладення договору позики від 05 липня 2017 року 550,00 доларів США становило 14305,00 грн., а відтак, оскільки грошове зобов'язання за договором позики визначено у доларах США та на момент подання позову до суду розраховане позивачем згідно офіційного курсу НБУ станом на 05 лютого 2018 року, а не на момент укладення договору, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат слід відмовити. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судовий збір у справі підлягає стягненню з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial