Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, в якому просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні права [PERSON] на виховання та вільне спілкування зі своїм сином - [PERSON] , [INFO] ; визначити спосіб та порядок спілкування [PERSON] зі своїм сином [PERSON] наступним чином: надати можливість на систематичне безперешкодне спілкування з дитиною, без присутності матері; зустрічі щотижня на кожних вихідних, а також під час свят, які є неробочими днями в Україні, без присутності матері; на щорічних літніх, осінніх, зимових та весняних канікулах, надаючи змогу дитині в цей час проживати із батьком, без присутності матері; на день народження батька [PERSON] [NUMBER] , на день народження [PERSON] 27 травня та на днях народженнях інших родичів дитини по батьківській лінії, без присутності матері. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 03.02.2011 року розірваний. Від спільного життя мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина мешкає разом з матір`ю. На теперішній час відповідач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та народила доньку. Пізніше відповідач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, у ВДВС позивачу стало відомо про значну суму заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина. Однак весь цей час позивач брав активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні сина. На сьогоднішній час позивач не спілкується з відповідачем, зв`язок підтримується лише тоді, коли позивач наполягає на побаченні з сином. На жаль, мати дає змогу бачитися з сином, коли їй заманеться, що зменшило кількість часу, який вони проводять разом. У зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 14.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 22.10.2020 року відповідач через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що фактично вони з позивачем мали би змогу в досудовому, добровільному порядку дійти згоди щодо часу та порядку спілкування з дитиною, але позивач не звернувся до неї з даною пропозицією, яку вони мали би змогу вирішити у Департаменті служб у справах дітей як це передбачено чинним законодавством України. Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 14.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено зазначену цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві, та на докази, що містяться в матеріалах справи, наполягав на його задоволенні у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, в свою чергу просила позивача сплачувати аліменти на утримання сина. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просили проводити розгляд зазначеної справи без участі представника Департаменту служб, при винесенні рішення врахувати інтереси дитини, надали висновок Департаменту служб у справах дітей від 28.04.2021 року. Суд, вислухавши позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в свідоцтвах про народження якого батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Хароква від 03 лютого 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей №281 від 28.04.2021 року визано за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перший, третій та п`ятий тиждень кожного місяця з п`ятниці 18-00 до неділі 19-00; щороку 27 травня, щороку половина канікул для спільного відпочинку та оздоровлення. Як вбачається з розрахунку заборгованості за підписом старшого державного виконавця Ткаченко О.А. станом на 30.09.2020 року заборгованість [PERSON] по аліментам відповідно до виконавчого листа №644/3790/13-ц за період з 23.04.2013 року по 30.09.2020 року складає 70539. 92 грн. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, в ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. У відповідності до частин 2-4 статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, частиною 1 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, суд, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, приходить до висновку про про наявність підстав щодо часткового задоволення позову, та вважає за необхідне визначити спосіб та порядок спілкування позивача із сином сином [PERSON] , [INFO] на підстві висновку департаменту служб у справах дітей від 28.04.2021 року, який суд вважає обгрунтованим та атким який не суперечить інтересам дитини, а саме: встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перший, третій та п`ятий тиждень кожного місяця з п`ятниці 18-00 до неділі 19-00; щороку 27 травня, щороку половина канікул для спільного відпочинку та оздоровлення. Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідатиме інтересам [PERSON] , [INFO] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 420. 40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial