Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ №252-к від 21.08.2015 р. про його звільнення, поновити на роботі на посаді інженера-електроника 3 кат. На Алчевському металургійному комбінаті, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 2433,63 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.. Позов мотивував тим, що в травні 2015 р. внаслідок активізації проведення бойових дій позивач побоювався за своє життя, у звязку з чим написав заяву про надання йому відпустки за свій рахунок з червня 2015 року на 30 днів, на період - 01.06.2015 р. по 30.06.2015 р. яку підписав його керівник [PERSON], який займає посаду керівника ІВЦ (інформаційно обчислювальний цех). Також написав товаришеві заяву на липень 2015 р. тривалістю 30 днів, яку залишив у безпосереднього керівника [PERSON], і яку він пообіцяв подати на підпис після закінчення першої відпустки. Але керівник [PERSON] написану заяву про відпустку не підписав в наслідок чого позивача звільнили за прогул. Позивач в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності (а.с.21). Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила відмовити, оскільки з червня 2015 р. і по теперішній час у м. Алчевську де розташовано підприємство відповідача, відсутні обставини, які б свідчили про загрозу життя. На цей час, ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» в повному обсязі відновило виробництво після консервації основних цехів ще в серпні 2014 р. (а.с. 29). Також на підприємство з повним і безперервним металургійним циклом на якому працюють на цей час понад 7 тисяч працівників, крім того у м. Алчевську працюють усі заклади освіти, дошкільні заклади, що також свідчить про відсутність у місті та примикаючи районах реальної загрози для життя та здоровя мешканців. За наявною інформацією позивач на території Російської Федерації знайшов роботу, тому повертатися до Алчевська не збирається. Дата у доповідній записці "29 липня" зазначена помилково, бо доповідна була первинно складена цього дня після виходу до місця проживання позивача, однак потім вирішили сходити до позивача ще раз, про що і зазначено у доповідній, але дату прогледіли і не вправили. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у липні 2015 р. виходив на адресу проживання позивача, там його не було, про що склали акт. Як стало відомо від когось, позивач поїхав до Росії, де влаштувався на роботу. Разом із поданням про звільнення до первинної профспілки були надані акти, доповідні записки, інші документи, на підставі яких було прийняте рішення про надання згоди на звільнення позивача. Ніякої небезпеки у Алчевську та безпосередньо на підприємстві у травні-липні 2015 р. внаслідок бойових дій не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є керівником позивача, ніяких бойових дій на території м. Алчевська та комбінату у 2015-му році взагалі не велося, комбінат працює, позивач чи інша особа йому не надавали ніякої другої заяви про відпустку після червня 2015 р.. Свідку відомо, що з позивачем намагалися звязатися, бо він був потрібен на роботі у звязку з відновленням роботи виробництв комбінату, однак той виїхав до Російської Федерації і повертатися не збирається. Свідок також пояснив, що окрім позивача, інші працівники підрозділу, які теж знаходилися у відпустці, вийшли на роботу. У судовому засіданні досліджені докази: копія трудової книжки; копія наказу №252-к від 21.08.2015 р.; копія довідки про доходи №07/97-3945 від 30.09.2015 р.; письмові заперечення проти позову; копія наказу №86 від 10.02.2015 р.; копія наказу №243 від 19.06.2015 р.; копія наказу №314 від 31.07.2015 р.; копія листа №349/06/186-14 від 14.10.2014 р.; копія подання від 04.08.2015 р.; копія виписки з протоколу № 14 від 05.08.2015 р.; копія виписки з протоколу № 15 від 19.08.2015 р.; копія доповідної записки; копія наказу №332/к від 09.06.2015 р.; копія листа №069/47 від 07.07.2015 р.; копія акту про відсутність на робочому місці від 23.07.2015 р.; копія акту про відсутність на робочому місці від 03.08.2015 р.; відповідь на запит ПАТ «АМК» №291 від 07.08.2015 р.; копія запиту №016/348 від 23.07.2015 р.; виробничий звіт; довідка про чисельність працівників; довідка про заробітну плату від 04.11.2015 р. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна підтвердити ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень. На підставі ст.40 п.4 КЗпП України (далі Кодекс) трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу без поважних причин. Відповідно до ст.43 ч.1, 3 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами… 2-5… статті 40… цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не зявився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У судовому засіданні встановлено, що наказом №238/12 від 18 серпня 2011 р. позивач був прийнятий на роботу у відповідача на посаді інженера-електроника 3 категорії бюро технічної та системної підтримки корпоративно-інформаційної системи ІВЦ. Наказом №332/к від 09 червня 2015 р. позивачу була надана відпустка без збереження заробітної плати на період з 02 по 30 червня 2015 р. за сімейними обставинами. З копії закордонного паспорту позивача вбачається, що він з 31 травня по 02 вересня 2015 р. перебував у Російській Федерації (а.с.13). 04 серпня 2015 р. відповідач звернувся до первинної профспілки з поданням про надання згоди на звільнення позивача на підставі ст.40 п.4 КЗпП України за прогул без поважних причин з 01 липня 2015 р. З виписки з протоколу №14 від 05 серпня 2015 р. вбачається, що позивач був відсутній на засіданні первинної профспілкової організації, тому розгляд подання був відкладений на 19 серпня 2015 р. 19 серпня 2015 р. згідно виписки з протоколу №15 розширеного засідання цехового комітету ІВЦ профспілковою організацією була надана згода на звільнення позивача на підставі ст.40 п.4 КЗпП України за прогул без поважних причин. Наказом відповідача №252/к від 21 серпня 2015 р. позивач був звільнений з роботи з 30 червня 2015 р. з посади інженера-електроника 3-ї категорії бюро технічної і системної підтримки корпоративно-інформаційної системи ІВЦ на підставі ст.40 п.4 КЗпП України за прогули без поважних причин за період з 01 липня 2015 р. по час винесення наказу (а.с.10). Суд вважає звільнення позивача законним і обґрунтованим, бо він дійсно був відсутній на робочому місці без поважних причин з 01 липня 2015 р. по день винесення наказу про звільнення, тобто по 21 серпня 2015 р. Суд не приймає посилання позивача на нібито небезпеку для його життя чи/та здоров'я у м. Алчевську внаслідок активізації бойових дій, у звязку з чим він нібито був вимушений виїхати з м. Алчевська. Ведення будь-яких бойових дій на території м. Алчевська у травні-серпні 2015 р. спростовується поясненнями представника відповідача та показаннями свідків, які мешкають у м. Алчевську, наказом відповідача №243 від 19.06.2015 р. по підприємству про зняття з консервації для введення в експлуатацію аглодоменного виробництва, довідками про чисельність працівників та обсягах фактичного виробництва у травні-серпні 2015 р., картами про стан бойових дій на Сході України у серпні-вересні 2015 р. порівняно з серпнем 2014 р.. Сукупність вказаних доказів неспростовно свідчить про надуманість доводів позивача про причину відсутності на робочому місці після закінчення відпустки. Доказів написання другої заяви про відпустку на липень 2015 р. позивачем суду не надано, свідок [PERSON] цю обставину категорично заперечує. Окрім того, відсутні будь-які посилання на поважність причини відсутності позивача на роботі у серпні 2015 р. Також суд вважає, що відповідачем є дотриманою процедура звільнення позивача шляхом погодження звільнення з профспілкою, що підтверджується показаннями свідка [PERSON], члена цієї профспілки, поданням повноважного представника відповідача про звільнення, виписками з протоколів засідання профспілки. Вбачається із наданих суду доказів і те, що посадовими особами відповідача приймалися всі можливі заходи для встановлення місця перебування позивача та його повідомлення про необхідність виходу на роботу, запрошення на засідання профспілки, що підтверджується листами, актами виходу за місцем проживання, реєстрами поштової кореспонденції, запитами до медичних органів. Разом з цим, з наказу про звільнення позивача від 21 серпня 2015 р. та трудової книжки вбачається, що він був звільнений з 30 червня 2015 р.. Однак цей день був останнім днем відпуски позивача, окрім того, звільнення з дати, що передує даті надання згоди на звільнення, є протиправним. Тому суд частково задовольняє позов, змінюючи дату звільнення позивача з 30 червня 2015 р. на 21 серпня 2015 р. Оскільки стягнення заробітку за час вимушеного прогулу повязане саме з незаконністю звільнення, а не зміною його дати, підставою позову про стягнення моральної шкоди також є незаконність звільнення, а не дати звільнення, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, від сплати яких позивач був звільнений, і які на час прийняття рішення судом з урахуванням того, що позивачем є фізична особа, складають 487,2 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial