Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду в вказаною позовною заявою. В обґрунтування вимог зазначив, що з 05 листопада 2014 року між ним та [PERSON] розірвано шлюб. Зі шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. З 2012 року спільно колишнє подружжя не проживає - він мешкає в [ADDRESS], а Відповідач з донькою в [ADDRESS]. На даний час Відповідач не виконує рекомендації органу опіки та піклування щодо забезпечення побачень батька з донькою, чинить перешкоди. Оскільки колишнім подружжям не досягнуто згоди з питання способу та порядку виховання доньки з урахуванням уточнень просив суд : встановити побачення з дитиною кожної суботи без присутності матері; надати можливість один раз на місяць забирати доньку до свого місця проживання на строк п'ять днів з забезпеченням відвідування дитиною дитячого садку за його місцем проживання; проведення спільного відпочинку без присутності матері з можливістю відвідування загальнодоступних місць та місць проживання у святкові дні як то Новий рік, Різдво, День народження доньки та батька, Восьме березня, Пасха; проведення спільного відпочинку у санаторно-курортних закладах та інших місцях оздоровлення в період канікул, за межами м. Кам'янка без присутності матері, один раз на рік строком не більше 12 календарних днів (без врахування днів приїзду та повернення), з повідомленням матері дитини про місце відпочинку. В судовому засіданні сторона Позивача уточненні позовні вимоги підтримала. Сторона Відповідача вимоги визнала частково, а саме не заперечувала проти визначення батьку строків побачення батька з дитиною кожної суботи, обмеження часу їх побачень в святкові дні часовими проміжками. Решту вимог вважали такими, що порушуватимуть права дитини та ускладнюватимуть її розвиток. Також зазначили, що на даний час Відповідач знаходиться в іншому шлюбі, в якому у них народилась інша дитина, до якої також прив'язана [PERSON]. Представник третьої особи частково підтримала позовні вимоги. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає колишнє подружжя, являється директором дитсадку, в якому виховується їхня донька. Участь у її вихованні сторони приймають рівнозначно. Свідок [PERSON] показала, що працює дитячим соціальним психологом. Вважала, що з точки зору психології та розвитку дітей, в малолітньому віці останні є емоційно вразливі. Часті переїзди, зміна обстановки та колективу негативно позначаться на доньці подружжя, не сприятиме її психологічному розвиту, а тому вважала частину вимог Позивача взагалі неприйнятними. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що Позивач та Відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 31.01.2012 року (а.с. 8). Шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9), Позивач проживає у цивільному шлюбі, а Відповідач уклала новий шлюб, від якого у неї є друга дитина, що не заперечується сторонами та доказуванню окремому не підлягає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 25.12.2013 року № 480/01/01-28, яким Позивач обґрунтовує свої вимоги, для останнього визначено час спілкування з донькою у будь-який час по місцю перебування дитини в ДНЗ «Зірочка» та двічі на місяць у вихідні дні в присутності матері (а.с. 10). Вказаний висновок суд як доказ не приймає, оскільки як встановлено в судовому засіданні орган опіки піклування його переглянув та згідно висновку від 19.05.2015 року № 227/01/01-28 визначив, що прийнятним буде визначити час спілкування батька і дитини з 10 до 12 год. в ДНЗ «Зірочка» та двічі на місяць у вихідні дні в присутності матері (а.с. 44), а тому суд виходить з того, що відповідальний орган переглянув можливість участі батька у вихованні дитини у будь-який час та визначив її чітко почасово. Водночас, відповідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З урахуванням наявних обставин справи, суд приходить до висновку, що наявний висновок органу опіки та піклування не забезпечує в повній мірі інтереси дитини, а саме не надає їй можливості у рівнозначних пропорціях спілкуватись з батьком, який проживає окремо від сім'ї. Суд враховує, що Позивач працює в режимній установі, та реально не може у робочі дні бачитись кожний день зі своєю дитиною, проте було б прийнятним забезпечити їх побачення у п'ятницю в період з 10 год. до 12 год., так як в цей день робочий день зазвичай є скороченим і у Позивача з огляду на його розпорядок дня буде більше можливості виїхати до дитини з місця роботи, а дитина по завершенню побачення матиме можливість харчуватись у ДНЗ в обідню перерву. Крім цього, суд також бере до уваги, що наступний день (субота) з огляду на часткове визнання позовних вимог та положення статті 174 ЦПК України, також може бути визначений судом як день для побачень між Позивачем та його донькою. Сам факт надання можливості побачень між Позивачем та донькою, який передбачає можливість їхнього спілкування в місяць двічі два дні підряд (двічі з п'ятниці на суботу, та з урахуванням ще двох субот без п'ятниці) суд вважає прийнятним. Згідно статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. З наведених вище норм матеріального права вбачається, що право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права законодавчо закріплено. При цьому, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Суд приходить до висновку, що перешкоди, які чинить Відповідач Позивачу у спілкуванні з дитиною не забезпечують інтересів дитини та порушують права Позивача, які підлягають судовому захисту. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування, вік дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з іншими членами сім'ї та родичами, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип прав та обов'язків інших членів сім'ї та родини та спілкування з дитиною може бути обмежений судом в інтересах дитини. З урахуванням вказаних положень законодавства суд вважає, що позбавлення Позивача права щодо його участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки може позбавити батька родинних зв'язків з дитиною, любові та турботи з боку батька. Це узгоджується з приписами Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій принциповим положенням є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а тому позовні вимоги в частині встановленню часу для спілкування з дитиною в період канікул, днів народжень та святкових днів підлягають задоволенню, проте частково. Підставою саме для часткового задоволення цих вимог слугує те, що з огляду на показання свідка-психолога [PERSON], постійні переїзди дитини до батька в іншу місцевість та зміна дитячого колективу можуть негативно позначитись на психологічному здоров'ї дитини. Суд бере до уваги, що Позивач проживає в м. Світловодськ, тобто на значній відстані від основного місця проживання доньки в м. Кам'янка, а тому існує реальні побоювання того, що часті залишення малолітньою дитиною свого постійного місця проживання можуть шкоди її відпочинку, порушувати її звичайний спосіб життя, а тому суд з метою забезпечення рівних прав батьків на спілкування з дитиною в тому числі у святкові дні та період відпочинку вважає, що прийнятним є встановлення способу спілкування з часовими періодами у ці дні, щоб кожний з батьків міг рівнозначно спілкуватись з донькою, а також зазначення основного місця побачень за м. Кам'янка, а разі взаємної згоди батьків - з можливістю виїзду дитини до батька, по місцю проживання якого згідно акту обстеження від 25.03.2016 року створені умови для проживання малолітньої дитини. Вимоги ж щодо визначення спільного відпочинку підлягають задоволенню, проте з уточненнями щодо питань виїзду дитини за кордон, що згідно чинного законодавства не може відбуватись без згоди матері дитини, а також завчасного сповіщення про це Відповідача, щоб остання також мала можливість планувати свій відпочинок з цією та іншою дитиною, новим чоловіком. З цих же підстав не підлягають задоволенню вимоги про надання Позивачу права забирати дитину до себе на п'ять днів, так як суд вважає, що в такий спосіб будуть порушенні права самої дитини на сталий розвиток, спілкування її з іншим батьком та молодшою сестричкою. З урахуванням усіх обставин справи, реального бажання та прагнення кожного з колишнього подружжя забезпечити належне батьківське піклування над малолітньою донькою, віку самої малолітньої, суд вважає, що відновлення стосунків батька та дитини має бути поступовим та не вплинути різко на зміну сталого способу життя дитини з переїздами до місця проживання батька. При цьому батько не позбавлений можливості за наявності відновлення стосунків з дитиною знову порушити питання про можливість спілкування з дитиною за місцем його проживання по досягненню дитиною іншого віку. Суд вважає, що ці вимоги на даний час цілком можуть бути компенсовані за рахунок встановлено способу побачень по знаходженню дитини в ДНЗ «Зірочка» в [ADDRESS] як це зазначалось вище.

Outcome: partial