Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з жовтня 2010 року по жовтень 2012 року в сумі 9015,70 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку у сумі 4000,00 грн., а також моральну компенсацію в сумі 2000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 26.02.1999 року його було прийнято на роботу до ДП Харківський приладобудівний завод ім. Шевченка на посаду керівника відділу. 27.09.2012 року позивача було звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем йому було нараховано заробітну плату за період з березня 2010 року по вересень 2012 року в сумі 9015,70 грн., але виплата її не відбулась внаслідок відсутності грошових коштів. Відповідно до судового наказу від 23.01.2012 року, з відповідача на його користь було стягнуто заробітну плату за період 2008-2011 років в сумі 19047,00 грн. Вказаний судовий наказ було направлено для виконання до Жовтневого ВДВС ХМУЮ, проте фактично наказ виконано не було і до сьогодні позивачем не отримано заробітну плату. На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач повинен сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку, складає 4000,00 грн. Вищенаведені протиправні дії відповідача завдали позивачу не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, адже через не отриману заробітну плату після звільнення позивач та його родина опинилися в скрутних умовах, через що він був вимушений змінити свій звичний образ життя. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в позові, в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, ним були подані письмові заперечення проти позову, в яких представник відповідача позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме в частині виплати заборгованості по заробітній платі за вересень, жовтень 2012 року в сумі 3844,70 грн., а також в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 4000,00 грн. В задоволенні позову в іншій частині просив відмовити, оскільки заборгованість в сумі 5171,00 грн. за період з жовтня 2010 року по березень 2011 року вже стягнута з ДП Харківський приладобудівний завод ім. Шевченка на підставі судового наказу. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., то в цій частині позов також не визнав, зазначивши на відсутності вини відповідача в несвоєчасній виплаті позивачу заробітної плати. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП Харківський приладобудівний завод ім. Шевченка з 26.02.1999 року. Був прийнятий на роботу на посаду керівника відділу, в подальшому 27.09.2012 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Вказана обставина підтверджується даними трудової книжки серії АТ-ІІ № 8422492 та не спростовувалась відповідачем. Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Як вбачається з наданої відповідачем довідки № 014-248 від 30.03.2015 року, заборгованість ДП Харківський приладобудівний завод ім. Шевченка по заробітній платі перед позивачем за період з жовтня 2010 року по жовтень 2012 року складає 9015,70 грн. Відповідно до судового наказу від 23.01.2012 року, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова, з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату за період: серпень, вересень, листопад, грудень 2008 року, березень, квітень 2009 року, березень, квітень, червень, вересень грудень 2010 року, січень березень, жовтень листопад 2011 року в розмірі 19047,00 грн. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Таким чином, оскільки вже існує рішення суду, яким задоволено вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період по жовтень 2011 року, то у суду відсутні підстави повторно стягувати зазначені грошові кошти з відповідача в рамках даної цивільної справи. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за вересень та жовтень 2012 року в розмірі 3844,70 грн. Як вбачається із заперечень проти позову, в цій частині позовні вимоги були визнані відповідачем. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5171,00 грн. суд відмовляє, оскільки вказані кошти вже стягнуті з відповідача відповідно до судового наказу, виданого 23.01.2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В абзаці першому п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Абзацом 2 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 4000,00 грн., які були визнані відповідачем, ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, задовольняє позов в цій частині. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд частково задовольняє вказані вимоги з наступних підстав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що порушенням прав позивача на отримання повного розрахунку при звільненні йому було спричинено моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування вказаної шкоди суд враховує характер моральних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності та справедливості, а також той факт, що з відповідача на користь позивача через затримку розрахунку при звільненні стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 500,00 грн. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 8344,70 грн. (3844,70 грн. плюс 4000,00 грн. плюс 500,00 грн.) Оскільки позивачі у справах, що виникають з трудових відносин, звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", суд на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial