Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач КП «Жилкомсервіс» в особі представника Нуянзова Д.С. звернулось до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого просило стягнути солідарно з відповідачів на користь комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: [ADDRESS] за період з 01.03.2007 по 01.02.2020 у сумі 13 672 грн. 94 коп. та судовий збір у сумі 2102,00 грн. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача посилався на те, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є співвласниками (мпільна сумісна власність) квартири [ADDRESS] . Між комунальним підприємством «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків і комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачами, як споживачами послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1 зі змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках, що передбачено частиною 2 ст. 633 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 3 _1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-УІІІ (який введено в дію з 01.05.2019), договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Таким чином, Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою, а співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] перебувають в договірних відносинах з комунальним підприємством «Жилкомсервіс» і зобов`язані сплачувати за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифом. Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також перелік послуг КП «Жилкомсервіс» встановлені відповідними рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 Житлового кодексу України, власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багато квартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. В свою чергу, відповідачі за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачують, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.02.2020 у сумі 13 672 грн. 94 коп. 26.04.2013 з метою захисту порушеного права, комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулось до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу. 11.06.2013 Київським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у сумі 2 791 грн 37 коп., а також суми судового збору. Однак ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2013 за заявою боржників даний судовий наказ було скасовано. Крім цього, 03.10.2018 Київським районним судом м. Харкова за заявою комунального підприємства «Жилкомсервіс» було видано судовий наказ про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.09.2015 по 01.08.2018 у сумі 4 415 грн 94 коп. За заявою боржників, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2018 вищезазначений судовий наказ також було скасовано. Як вбачається з наведеного, боржники приймають дії щодо скасування судових наказів, втім не здійснюють оплати за спожиті послуги, чим продовжують порушувати права підприємства. Послуги надаються всім співвласникам будинку, а тому підприємство зобов`язане надавати послуги незалежно від факту їх оплати окремими власниками житлових приміщень. Таким чином підприємство вимушене нести витрати, пов`язані з наданням послуг та не отримує належну оплату, що призводить до зростання заборгованості та погіршення господарських відносин з підрядниками комунального підприємства «Жилкомсервіс». В свою чергу, зазначене може привести до погіршення якості послуг та, як наслідок, приведення спільного майна багатоквартирного будинку у неналежний стан. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. (а.с.25). Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб відповідачів у справі та отримано 06.07.2020 відповідну довідку. Згідно з правилами ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 24.07.2020 до суду надійшов спільний відзив відповідачів на позовну заяву (а.с.33-37). Так, відповідачі вказують, що вимоги позивача, що викладені в позовній заяві є необґрунтованими, безпідставними та незаконними. Обставини, на які позивач посилається - мають суб`єктивний характер та не відповідають об`єктивній дійсності. Тому позовна заява Комунального підприємства «Жилкомсервіс» не підлягає задоволенню. Посилаються на те, що КП «Жилкомсервіс» не укладав з ними договір про надання житлово-комунальних послуг, КП «Жилкомсервіс», посилаючись на Публічний договір неправильно трактує положення ст.633 ЦК України, та залишає поза увагою п.6 ст.633 ЦК України. Посилання заявника на Публічний договір, нібито підписаний відповідачами, не має юридичного підґрунтя, тому як відповідно до законодавства України (п.2 Закону України «Про приватизацію» від 08.10.1992 р.) та інших нормативних актів, кожен власник квартири укладає з власником будинку договір про участь у витратах на утримання будинку. Форма та зміст публічного договору не відповідає вимогам ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р., а саме, в договорі відсутні: дата та місце укладання договору; вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, узгоджений сторонами; не визначений розмір щомісячних платежів власником квартири; тарифи на кожну послугу; порядок зміни обсягів та визначення якості наданих послуг. Посилаються на те, що відповідно до вимог статті 641 ЦК реклама або інші пропозиції (у даному випадку висвітлення форми типового договору у засобах масової інформації), адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Але ж, не можна ігнорувати й порядок прийняття пропозиції (ст. 642 ЦК) згідно якого відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідачі б могли вважати договір укладеним та умови позивача повністю прийнятими на відстані, без надання на розгляд та погодження тексту типового договору у разі безпосереднього заочного виконання споживачем своїх, начебто погоджених, обов`язків. Але ж, з самого початку та по сьогоднішній день, відповідачі не користуються послугою позивача та не сплачують жодної суми боргу за рахунками у зв`язку з ненадходженням на його адресу таких. Тому, ми не можемо вважати дії відповідачів прийняттям пропозиції та погодженням з умовами та текстом типового договору, що міститься на сторінках друкованого засобу масової інформації - газеті «Слобода». Крім того, вказують, що не зрозумілі вимоги КП «Жилкомсервіс» про стягнення з них заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ще і тому, що відповідно до даних КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», інвентаризація житлового будинку [ADDRESS] в цілому не проводилася, що взагалі піддає сумніву усі розрахунки позивача. Позивач, ухиляючись від свого обов`язку підготувати та укласти письмовий типовий договір з відповідачами, намагається отримати кошти від відповідачів за допомогою примушення останніх до дій, вчинення яких не є для нього обов`язковим. Вказують, що між позивачем та відповідачами відсутні юридичні правовідносини, передбачені законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг обов`язкові при надані таких послуг, а відтак, нема ні юридичних підстав для стягнення зобов`язань, ані самих зобов`язань з оплати комунальних послуг. Неодноразові звернення відповідачів до позивача з вимогою про укладення індивідуального договору про надання житлово-комунальних послуг, а також про надання інформації щодо переліку послуг КП «Жилкомсервіс» фактично проігноровані. Також, окремою самостійною підставою для відмови в задоволенні позовної заяви є недотримання позивачем вимог ст.256, 257 ЦК України щодо строків звернення до суду. Виходячи з позовних вимог КП «Жилкомсервіс» вбачається, що позивач вимагає заборгованість за періоди з березня 2007 року по квітень 2017 року, з травня 2017 року по січень 2020 року. Отже позовні вимоги подані поза межами строку, передбаченого ст..257 ЦК України, та на цій підставі не можуть бути задоволені у зв`язку із застосування позовної давності. Зазначили також, що що попередня сума судових витрат у звязку з розглядом справи на оплату за надання правової допомоги складає 3000 грн. На підставі викладеного відповідачі просять відмовити повністю у задоволенні позову КП «Жилкомсервіс», всі судові витрати покласти на позивача. У судовому засіданні 03.08.2020 представником позивача було подано відповідь на відзив (а.с.50-53). Мотивуючи обгрунтованість позовних вимог та заперечуючи проти доводів відповідачів, представник посилається на те, що публічний договір, що був опублікований в спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 є укладеним з власниками квартир у багатоквартирних будинках та чинним на момент звернення до суду з позовною заявою. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2007 по справі № 2-2206/2007 за позовом прокуратури м. Харкова до комунального підприємства «Жилкомсервіс». Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відмови від отримання послуг або актів-претензій від відповідачів до підприємства не надходило. Зазначив, що твердження відповідача про не проведення інвентаризації житлового будинку [ADDRESS] комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» не стосується суті спору, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), а не проведення інвентаризації комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» не перешкоджає наданню послуг у утримання багатоквартирного будинку. Таким чином, на даний час для укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, співвласникам будинку [ADDRESS] необхідно провести збори співвласників у встановленому чинним законодавством порядку на яких обрати управителя, обсяг його функцій та особу (з числа співвласників), уповноважену на підписання договору. Твердження відповідача про відмову у задоволені позову на підставі строку позовної давності не відповідає дійсності, оскільки відповідно до ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовний строк застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, чого відповідачами зроблено не було. Щодо зазначеної у відзиві суми витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. представник позивача вказує, що вона не підтверджена детальним описом робіт, не надано догвоору про надання правової допомоги чи будь-яких інших доказів понесення таких витрат. Виходячи з викладеного представник позивача просить позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» задовольнити у повному обсязі. 31.08.2020 представником позивача подано заяву про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (а.с.59-60). 15.10.2020 до суду надійшла заява представника позивача про переривання строку позовної давності (а.с.67). Представником зазначено, що в ході судового процесу зі сторони відповідачів було заявлено про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. При застосуванні строку позовної давності просить суд враховувати, що строк позовної давності щодо даних позовних вимог переривається, оскільки КП «Жилкомсервіс» звернулось до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] [PERSON] на користь підприємства заборгованості за надані послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкової території, на підставі чого 03.10.2018 Київським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з заборгованості у сумі 4 415,94 грн (справа № 640/15645/18). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2019 вищезазначений судовий наказ було скасовано. Зважаючи на те, що судовий захист прав підприємства щодо стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу - факт звернення КП «Жилкомсервіс» до суду з заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання перебігу строку позовної давності. Таким чином, 03.10.2018 КП «Жилкомсервіс» шляхом подання до Київського районного суду м. Харкова заяви про видачу судового наказу перервало строк позовної давності щодо спірних правовідносин, як це передбачено ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України. У судовому засіданні 16.12.2020 відповідачами подано заперечення на заяву КП «Жилкомсервіс» про переривання строку позовної давності (а.с.79). Відповідачі по справі продовжують стверджувати, що не визнають позовних вимог на підставі посилань на норми діючого законодавства, що були викладені ними у відзиві на позовну заяву. Їх думка з цього приводу залишається незмінною. Щодо поданої заяви вказують, що позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Але, до заяви про переривання строку позовної давності надається довідка про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг. Розрахунок у цій довідці надається за 40 місяців, а повинен бути тривалістю 36 місяців. Отже, позивач перевищив тривалість строку позовної давності на 4 місяці. Крім того, із розрахунку кожного місяця повинні бути виключені наступні послуги: ТО систем теплопостачання та ТО систем гарячого водопостачання. Це твердження ґрунтується на тому, що згідно акту Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» № ОКТ/285 від 3 листопада 2015 року в квартирі [ADDRESS] була встановлена автономна система теплопостачання, джерело енергії - газ. Опалювальні пристрої та підводки до них системи центрального опалення в квартирі 53 відсутні. Стояки внутрішньодомової системи опалення житлового будинку проходять через приміщення квартири транзитом, заізольовані. 21.12.2020 представником позивача подано письмові пояснення (а.с.89-90). Згідно з ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Однак, Великою Палатою Верховного суду у постанові від 07.07.2020 по справі № 712/8916/20 зроблено висновок про те, що перебіг строку позовної давності переривається саме пред`явленням позову до одного із кількох боржників, тому позивач відмовляється від заяви про поривання перебігу позовної давності, а також розрахунку заборгованості що був поданий 31.08.2020. Враховуючи, що позивач звернувся з даним позовом 25.06.2020, трьох річний строку позовної давності починається з 01.07.2020. Таким чином, періодом стягнення в межах строку позовної давності є період з 01.07.2017 по 01.02.2020. В той же час, позивач не відмовляється від заборгованості поза межами позовної давності та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо виключення з розрахунку заборгованості робіт з технічного обслуговування систем централізованого гарячого водопостачання та опалення. На думку відповідачів підставою для проведення перерахунку заборгованості є встановлення автономного опалення у квартирі [ADDRESS] . Однак, підстави для виключення нарахувань за послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання відсутні, оскільки акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП відповідачами не наданий, а форма акту обстеження системи теплоспоживання жилого приміщення від 03.11.2015 № ОКТ/285 не відповідає вимогам законодавства. При цьому, акт від 03.11.2015 № ОКТ/285 був складений за відсутності комунального підприємства «Жилкомсервіс», як балансоутримувача житлового будинку, про що свідчить відсутність підпису представника балансоутримувача, а також власників квартирі [ADDRESS] , про що свідчить відсутність підпису власника квартири [ADDRESS] . Також, відповідно до пунктів 2.7, 2.8 Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4, після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Копія договору про надання послуг з централізованого теплопостачання з відповідними змінами відповідачами взагалі не надавалась. Належних доказів відключення квартири [ADDRESS] від системи централізованого теплопостачання та постачання гарячої води відповідачами не надано. Крім того, відповідачі у запереченнях від 16.12.2020 стверджують про відключення від централізованого опалення лише квартири [ADDRESS] , а не всього будинку чи під`їзду (централізованої системи опалення у під`їзді) в цілому. При цьому, як зазначено в запереченнях: «Стояки внутрішньодомової системи центрального опалення жилого будинку проходять через приміщення квартири транзитом, за ізольовані». Таким чином, відповідачі не заперечують факт наявності та функціонування у будинку систем централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також що такі системи проходять «транзитом» через житлове приміщення відповідачів. Законодавство не звільняє співвласників багатоквартирного будинку від утримання спільного майна будинку (в тому числі систем централізованого водо-, теплопостачання) у разі встановлення індивідуального опалення у власній квартирі, за умови що будинок, в цілому, не переведений на автономне опалення. Отже, співвласники квартири [ADDRESS] зобов`язані оплачувати послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого постачання гарячої води та теплопостачання, оскілки незалежно від факту переведення на автономне опалення, відповідачі залишаються співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, в тому числі і систем централізованого водо-, теплопостачання. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтрримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява, подана до суду 12.10.2020, про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в повному осбязі (а.с.65). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Судо встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.03.1993 № [NUMBER] (а.с.16). Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується довідками про зареєстрованих у житловому приміщення осіб (а.с.20, 26). З матеріалів справи вбачається, що у КП «Жилкомсервіс» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . У частині третій\~статті 3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені\~Законом України "Про житлово-комунальні послуги". За час дії спірних правовідносин, а саме за період з 01.03.2007 по 01.02.2020 року діяли\~Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами,( далі\~Закон №1875-ІV) та\~Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII\~з подальшими змінами в редакції станом на 17.03.2020 ( далі - Закон № 2189-VIII). Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до\~ст.13 Закону №1875-ІV\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до\~ст. 5 Закону № 2189-VIII\~до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частиною 3\~ст. 31 Закону №1875-ІV\~передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону №2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» КП «Жилкомсервіс» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за № 893 , з подальшими змінами від 27.01.2012, 10.05.2017, 11.05.2018 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові. Відповідно до положень частин 1, другої та третьої\~ст. 32 Закону №1875-ІV\~, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до частин 1\~ст. 9 Закону № 2189-VIII\~споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 1 частини 1\~Закону №1875-ІV\~, пунктом 1\~статті 7 Закону № 2189-VIII\~передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3\~статті 20\~Закону №1875-ІV\~, пунктом 5 частини 2\~статті 7 Закону № 2189-VIII\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з\~переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011, з наступними змінами 27.01.2012 №39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 та від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного типового договору в офіційному виданні ХМР спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1. Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Невід`ємною частиною даного договору є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Частиною 1\~ст. 639 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України\~встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2\~ст. 642 ЦК України\~якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідачів виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Також\~вказані положення закону свідчать про те, що споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Це випливає з положення\~ст. 11 ЦК України\~відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Наведене свідчить, що відповідачі зобов`язані були своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. З довідки про нарахування та оплату житлово\~комунальних послуг за особовим рахунком № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , вбачається, що за період з 01.03.2007 по 01.02.2020 позивачем нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачами оплата послуг не здійснювалася. Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Жилкомсервіс», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Згідно ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати таких послуг, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] за період з 01.03.2007 по 01.02.2020 виникла заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 13 672 грн. 94 коп. (а.с.7-10). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.07.2013 скасовано судовий наказ від 11.06.2013, виданий Київським районним судом м.Харкова за заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості в розмірі 2791 грн. 37 коп., а також судового збору у розмрі 114 грн. 70 коп. (а.с.17). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.10.2018 скасовано судовий наказ від 03.10.2018 у справі №640/15645/18, виданого за заявою КП «Жилкомсервіс» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 4415, 94 грн. та судового збору в розмірі 176,20 грн. (а.с.18). Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд задовольняє клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, заяву про переривання строків позовної давності представником позивача було відкликано. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 01.02.2020 - є обґрунтованими та доведеними. Проте наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 по 30.06.2017 у зв`язку із пропуском позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась за період з 01.07.2017 по 01.02.2020. Згідно наданого розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , заборгованість за надані послуги за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.07.2017 по 01.02.2020 становить 5476 гривень 82 копійок. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути заборгованість за надані послуги з з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.07.2017 по 01.02.2020 в сумі 5476 гривень 82 копійок. В решті позовних вимог, а саме стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з 01.03.2007 по 30.06.2017, слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Доводи відповідачів щодо необхідності здійснення перерахунку та виключення із розрахунків такі послуги як: ТО систем теплопостачання та ТО систем гарячого водопостачання суд відхиляє. Згідно ст. 12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд не збирає докази з власної ініціативи, а відповідачі клопотань щодо здійснення перерахунку послуг чи призначення експериз для визначення дійсної вартості послуг та їх вірного розрахунку не подавали. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Правові засади справлення судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно\~до ст.4 Закону України \~«Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір ставки судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового\~ мінімуму для працездатних\~ осіб\~ станом на 01.01.2020 складає 2102,00 грн. Так, при подачі даного позову до суду КП «Жилкомсервіс» сплатило судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а.с.6). У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України). Початково ціною позову було визначено суму 13 672,94 грн. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідачів 5476,82 грн. (40,06%), у зв`язку з чим з відповідачів слід стягнути на користь позивача КП «Жилкомсервіс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 842 гривень 06 копійок (2102:100*40,06). При цьому, відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п9 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial