Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 02 серпня 2013 року його поновлено на роботі на посаді заступника начальника вказаного Управління. Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення суду в частині повнолення на роботі підлягає негайному виконанню. Проте, відповідач всупереч вимогам ч.5 ст. 235 КЗпП України поновив його на роботі не з 02 серпня 2013 року, а з 13 серпня 2013 року, тобто через 11 календарних дні. Вважає, що на підставі ст. 236 КЗпП України відповідач має сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за 11 календарних дні при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 3 313 грн. 96 коп., що розраховується за наступною формулою: 11 календарних дні - період вимушеного прогулу х 301 грн. 36 коп. - розмір його середньоденного заробітку = 3 313 грн. 96 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити: стягнути з відповідача на його користь 3 313 грн. 96 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (11 календарних днів) при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі. В судовому засіданні представник відповідача Пащенко В.Л., діюча на підставі довіреності від 15 травня 2014 року (а.с.19), позовні вимоги визнала частково, просила стягнути з відповідача не 3 313 грн. 96 коп., а 2 109 грн. 52 коп. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, оскільки позивачем неправильно здійснено розрахунок заборгованості, а саме не враховано те, що в період з 02 по 13 серпня 2012 року були чотири вихідні дні (субата та неділя) - 03, 04, 10, 11 серня, які не підлягають оплаті. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 02 серпня 2013 року, яке набуло чинності та звернуто до виконання, [PERSON] поновлено на роботі на посаді заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київській області, як незаконно звільненого (а.с.20-22). Цим рішенням встановлений середньоденний заробіток позивача, який складає 301 грн. 36 коп. (а.с.21), що не спростовується сторонами. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Проте, відповідач всупереч вимогам ч.5 ст. 235 КЗпП України наказом № 113-к від 13 серпня 2013 року поновив його на роботі не з 02 серпня 2013 року, а з 13 серпня 2013 року, тобто через 11 календарних/7 робочих днів (а.с.23). Позивач ввазає, що на підставі ст. 236 КЗпП України відповідач має сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за 11 календарних дні при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 3 313 грн. 96 коп., що розраховується за наступною формулою: 11 календарних дні - період вимушеного прогулу х 301 грн. 36 коп. - розмір його середньоденного/середнього заробітку = 3 313 грн. 96 коп. Проте, суд з таким розрахунком погодитися уцілому не може, виходячи із таких підстав. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п.21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, при здійсненні розрахунку позивачем не враховано те, що в період з 02 по 13 серпня 2012 року були чотири вихідні дні (субата та неділя) - 03, 04, 10, 11 серня, які не підлягають оплаті, а тому до розрахунку включаються лише робочі 7 днів за вказаний період, й стягненню підлягає 2 109 грн. 52 коп. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі (7 робочих днів х 301 грн. 36 коп.(середньоденна заробітна плата позивача) = 2 109 грн. 52 коп.). У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст. 236 КЗпП України). Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного, ст. 236КЗпП України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: partial