Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - [PERSON], [PERSON], Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, про захист прав власності на майно, зобов'язання виконати певні дії, стягнення майнової та моральної шкоди завданих внаслідок затоплення житла. В обґрунтування позову зазначив, що йому належить на праві спільної часткової приватної власності, 5/9 часток квартири [ADDRESS], 2/9 частки цієї ж квартири належала його братові [PERSON], який помер [INFO] року, та спадкоємцем його майна за законом є його дружина - [PERSON] - третя особа по справі. Інші 2/9 частки зазначеної вище квартири належить його сестрі. Квартира складається з двох житлових кімнат та допоміжних приміщень загального користування і розташована на третьому поверсі чотириповерхового будинку. Право власності на його частку квартири зареєстровано 10.09.2003 р. КП «БТІ м. Вільногірська», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В січні місяці 2016 року, внаслідок тривалих снігопадів, що призводило до поступового та тривалого розтавання снігу, уся тала вода не мала можливості стікати з даху вниз по трубі, а розтікалась по зовнішній стіні будинку, що призвело до потрапляння значної кількості води до внутрішніх приміщень будинку, в тому числі до його квартири, що і призвело до затоплення квартири, в результаті чого було знищено та частково пошкоджено належне йому житло, а також майно, що знаходилось в квартирі. З приводу затоплення квартири, він звернувся до підприємства відповідача та 29 січня 2016 року, працівниками даного підприємства, було складено акт про затоплення квартири. Вважає, що затоплення його житла стало наслідком невиконання відповідачем покладених на нього обов'язків, передбачених чинним законодавством України, а також умов договору, який між ними було укладено за № 4945 від 09.02.2011 р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Таким чином, відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, належної якості послуги йому не надав, своєчасно не займався обстеженням, обслуговуванням, ремонтом та заміною несправних частин обладнання, яке забезпечувало водовідведення з даху будинку, що й призвело до затоплення та завдання шкоди житлу, що йому належить. Крім майнової шкоди, з вини відповідача йому також було завдано й моральної шкоди, яка зокрема, полягає в наступному: оскільки затоплення житла з вини відповідача сталося в холодну пору року - в січні місяці, то висушити стіни, стелю та підлогу в квартирі після її залиття фактично неможливо, що призвело до суттєвого погіршення умов його проживання в квартирі, оскільки фактично в усіх приміщеннях квартири присутня вологість у великій кількості, скрізь відчувається запах цвілі, частково зацвіли стелі та покрились чорним нальотом в кухні та ванній кімнаті, міжкімнатні двері частково відсиріли, палас, який знаходився на підлозі в кімнаті, та інші покриття, що були на підлозі в інших приміщеннях квартири, також набрали в себе вологи й почали цвісти та неприємно пахнути, що завдавало йому значних моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану майнову шкоду, у розмірі 12 249,07 грн., зобов'язати відповідача виконати поточний ремонт системи водовідведення талої води на будинку [ADDRESS], яка розташована безпосередньо біля його квартири, стягнути з відповідача моральну шкоду, в розмірі 50000 грн. та судові витрати по справі: оплата юридичної допомоги адвоката 400 грн.; витрати з оплати судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2642 грн. 40 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 826 грн. 80 коп. В судовому засіданні позивач у повному обсязі підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, так як затоплення стало не по вині відповідача, а через несприятливі погодні умови, та пояснила, що КП «Жилсервіс» з 2009 року є виконавцем послуг з утримання будинків та споруд, прибудинкових територій. Балансоутримувачем є управління архітектури, яке здійснює капітальний ремонт покрівлі, такі роботи в цьому будинку не передбачені, так як наразі в цьому немає необхідності. В судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача була допитані свідки. Так, свідок [PERSON], показала, що вона працює на підприємстві відповідача інженером житлової служби і приймала участь у складані актів огляду приміщення при затоплені квартири позивача. Пояснила, що позивач проживає на третьому поверсі [ADDRESS], чотирьох поверхового будинку. В січні 2016 року відбулося затоплення квартири позивача в наслідок обмерзання водостічних пристроїв, вважає, що до повноважень КП «Жилсервіс» відноситься ремонт водостічних пристроїв, однак не їх очистка, так як ця послуга тарифами не передбачена, відчистку повинні здійснювати власники квартир. Ремонт покрівлі здійснювався в 2008 році, ремонт карнизів в 2010 році. Скарг від інших сусідів не надходило, тільки 1-2 скарги з іншого під'їзду. Свідок [PERSON], показала, що вона працює техніком житлової служби на підприємстві відповідача. 29.01.2016 року в аварійну - диспетчерську службу, надійшла заявка про затоплення квартири позивача. Вона пішла та склала акт. В той час була аномальна зима, багато опадів, балкон позивача, був перекритий з порушенням технічних умов, тому відбулось затоплення. Покрівля в даному будинку в задоволеному стані, а це було одноразове стихійне лихо і позивач повинний був сам очистити свій балкон від снігу. Інших скарг за всі ці роки від позивача не було, це було одноразове залиття. Скарг з боку інших сусідів не надходило. Ознайомившись зі змістом позову, з'ясувавши позицію сторін з приводу заявлених позовних вимог, заслухавши покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України) Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ст.5 ЦК України, суди при винесенні рішень, повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин. Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідність ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (далі закон - №1875-IV) залежно від функціонального призначення до житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Стаття 19 зазначеного закону, регламентує, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 7 ч. 2 ст. 21 1875-IV передбачено, що виконавець зобов'язаний утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; У відповідності до положень закону 1875-IV балансоутримувач будинку зобов'язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Згідно з положеннями ст. 20 вказаного Закону, позивач, як споживач комунальних послуг та як власник житла, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг. Виходячи з правовідносин, які склалися між сторонами,

Outcome: partial