Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. У липні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 серпня 2013 року [PERSON] уклала кредитний договір про надання банківських послуг № б/н. 01.08.2013 їй було відкрито кредитний рахунок та вона отримала кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом, а також зобов`язалася повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів та відсотків за користування грошовими коштами. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Тому АТ КБ «Приватбанк» просив суд примусово стягнути з неї заборгованість за кредитним договором, що становить 11302 гривень 49 копійок, що складається: з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 8810 гривень 22 копійки та заборгованості за простроченими відсотками - 2492 гривень 27 копійок. Крім того, позивач також просив стягнути на його користь витрати на оплату судового збору у розмірі 2270 гривень. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Ляр Д.Ю. направив до суду клопотання, яким підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі, розгляд цивільної справи просив здійснити за його відсутності (а.с.65). Представник відповідача [PERSON] направив на адресу суду заперечення проти позову від 15.10.2021, в яких він заперечує проти задоволення позову та зазначає, що відсутні докази підписання [PERSON] заяви б/н від 01.08.2013, а також взагалі отримання нею кредитних коштів. Зазначає, що відповідач звернулась до позивача для відкриття пенсійного рахунку, позивач же не надав доказів укладеного з нею у письмовій формі кредитного договору, доказів надання кредитної картки та доказів зарахування на картку кредитних коштів, доказів того, що вона отримала від позивача умови банку. Позивач направив на адресу суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно до Наказу № PR-2007-249 від 20.07.2007 проводиться автоматизований випуск кредитних карт при випуску або перевипуску заробітних та пенсійних карт. Тому відповідачу була надана кредитна картка, і як видно з виписки з картки, відповідач активно нею користувалась та знімала кошти. Тому позов слід задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у запереченні. Стосовно користування кредитною карткою нібито відповідачем зазначив, що персональними даними [PERSON] могли заволодіти шахрайським шляхом, а відтак невідома особа могла користуватися кредитною карткою на ім`я [PERSON] . До правоохоронних органів з заявою з приводу шахрайських дій відповідач не зверталася. IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг № б/н на отримання кредиту, що підтверджується укладеною сторонами Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.08.2013 (а.с.18). У самій анкеті стоїть відмітка біля пенсійної карти. Відповідно до Наказу № PR-2007-249 від 20.07.2007 (а.с.95-96) затверджено порядок масового випуску кредитних карт, для клієнтів - отримувачів пенсійних карт у віці не більш ніж 65 років випуск кредитних карт відбувається в пакеті з пенсійною картою (по аналогії з заробітними - при замовленні нової або перевипуску діючої). Як встановлено зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.08.2013 відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. 01 серпня 2013 року АТ КБ «Приватбанк» видав [PERSON] кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом (а.с.16), а саме: [NUMBER] з терміном дії 06.2017, [NUMBER] видана 05.08.2017 з терміном дії 07.2021. Крім цього, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.17) вбачається, що станом на 01 серпня 2013 року [PERSON] був встановлений кредитний ліміт у розмірі 4800 гривень, в подальшому цей ліміт було зменшено 27.09.2016, потім збільшено (станом на 31.01.2017 збільшено до 5400 грн), станом на 18.07.2018 кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» виконав своє зобов`язання за договором, що підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] , згідно якої остання знімала грошові кошти та розрахувалася ними (а.с.58-61). Суд звертає увагу на те, що відповідач активно користувалась коштами, наданими їй позивачем починаючи з 25.08.2013, знімаючи готівкові кошти у м.Борисполі, м.Києві, переказувала кошти на інші картки, а також поповнювала карточку. Так, як вбачається з виписки поповнення картки відбувалося на різні суми 166 грн, 1100 грн, 3000 грн, 500 грн і т.д. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. ІV. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. V. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Суд зазначає, що дійсно відповідач поставила одну відмітку щодо отримання пенсійної карти у позивача. Відповідач підтверджує, що отримала пенсійну карту. В той же час на виконання наказу позивача про виготовлення кредитної карти разом з пенсійною картою їй було видано і кредитну картку. Як вбачається з виписки, вже 25 серпня 2013 року з карти № [NUMBER] була знята готівка 4160,00 грн, а 27.08.2013 відбулося поповнення готівкою в терміналі самообслуговування на 2000,00 грн. 09.05.2014 (а.с.60 зворот) відбувся "Переказ на карту Приватбанку через Приват 24. Платник [PERSON] ". Користування кредитними коштами (їх зняття і поповнення карти грошима) спростовує твердження представника відповідача щодо шахрайських дій невідомих осіб, які протиправно користувалися картою відповідача. З цього приводу відповідач навіть не зверталась до правоохоронних органів. Тому невизнання відповідачем отримання нею кредитної карти суд оцінює як спосіб уникнення від сплати заборгованості. Встановлено, що відповідач знімала з кредитної картки грошові кошти та розраховувалася ними. Тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 11302 гривень 49 копійок, що складається: з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 8810 гривень 22 копійки та заборгованості за простроченими відсотками - 2492 гривень 27 копійок. Вказана обставина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 14.06.2021 року (а.с.14-15). З вказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] нарахована заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2492,27 грн. Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б вказували на те, що між сторонами по справі належним чином узгоджений обов`язок відповідача зі сплати на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за прострочення виконання зобов`язання. Тому у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками належить відмовити. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач уклала кредитний договір, отримала кредитні кошти, розпорядилась ними на власний розсуд, і тепер ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором. В той же час, відповідач не надала належних, допустимих доказів на спростування позовних вимог та на підтвердження своїх заперечень проти цих вимог. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 8810 гривень 22 копійки. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення від 24 червня 2021 року (а.с.57) вбачається, що при пред`явленні позову АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Позов АТ КБ «Приватбанк» задоволений частково, а саме 77,95% (8810,22/ 11302,49 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1769 гривень 47 копійок (2270 / 100% ? 77,95%).

Outcome: partial