Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернулось до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості. Посилаючись на те, що позивач у період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2015 року надавав відповідачу послуги, а саме теплову енергію. Відповідач є власником квартири [ADDRESS]. В наслідок порушення своїх зобов'язань, а саме сплачувати вартість наданої теплової енергії за відповідачем за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2015 року склалась заборгованість у розмірі 8350,40 грн. Незважаючи на неодноразові попередження, вартість наданої позивачем відповідачу теплової енергії до цього часу сплачена останнім не була. Просить суд позов задовольнити повністю. В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, на задоволені позову наполягала. Відповідач у судове засідання не прибув, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно. Надала суду заяву, в якій просить суд застосувати строк позовної давності, і також зазначив, що позовні вимоги визнає частково в межах строку позовної давності, просить застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості, [PERSON] має заборгованість перед позивачем за надані комунальні послуги в сумі 8350,40 грн. за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2015 року (а.с.5-7). Згідно копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області у видачі судового наказу про стягнення вищевказаної заборгованості позивачу було відмовлено (а.с.4). Роз'яснено, що право позивача на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку. Відповідно до копії відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» знаходиться за адресою: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, 41 (а.с.10). Згідно копії постанови в.о. голови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 11 липня 2014 року «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 06 червня 2014 року №650» вбачається, що внесені зміни і до надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» послуг з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії та для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії (а.с.15-16). Відповідно до копії ліцензії №041817 серії АД від 27 вересня 2012 року (зворот а.с.16) наданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» унесено 14 вересня 2012 року за №304 до державного реєстру на право транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами зі строком ліцензії з 20 вересня 2012 року по 19 вересня 2017 року. Згідно з копією рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради від 05 березня 2008 року №173 (а.с.18-19) «Про погодження тарифів на послуги з теплопостачання, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія»» погоджено тарифи на послуги з теплопостачання, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» населенню згідно з додатком 1, та визначено, що їх застосування здійснюється з дати публікації цього рішення у засобах масової інформації, для населення -253,48 грн. за 1 Гкал (без ПДВ)…. З копії рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради від 11 серпня 2010 року за №344 (а.с.17) «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у місті Артемівську» вбачається, що з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - суб'єктів господарювання, які виробляють та надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» та інші. Відповідно до копії рішення (а.с.12) чергових зборів учасників товариства, вирішено по тексту статуту назву підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінити на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія». Про зміну назви підприємства також підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. ст. 67, 68 ЖК України власники та наймачі квартир зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання. Споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Відповідач звернулась до суду з клопотанням про застосування строків позовної давності. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається із частини 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Із матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2016 року позивач звернувся з позовом до Артемівського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з відповідача заборгованості за надані комунальні послуги, і саме з цього періоду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 264 ЦК України переривається строк позовної давності. Оскільки із поданих документів вбачається спір про право, що відповідає п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, і тому з дотриманням правил частин 1 та 2 статті 264 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість за період з 01 травня 2013 року по 01 серпня 2015 року у сумі 2251,46 грн., так як усього заборгованість за цей період складає 5078,83 грн., але з урахуванням суми субсидії за цей період яка загалом складає 2829,77 грн., та відрахувати 02,40 грн. (це зазначено у мінусі в графі субсидія) (розрахунок: 5078,83 грн. - 2829,77 грн. + 02,40 грн. = 2251,46 грн.) і тому саме 2251,46 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позовні вимоги у межах строку позовної давності. Представником позивача, в обґрунтування пропуску позовної давності,належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог позивача за період з 01 травня 2013 року по 01 серпня 2015 року у сумі 2251,46 грн., а вимоги позивача, що виходять за межі зазначеного терміну, а саме за період з 01 жовтня 2009 року по 01 серпня 2015 року є такими, що не підлягають задоволенню. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову у межах строків позовної давності. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 344,50 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial