Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою про відшкодування шкоди завданої відповідачем внаслідок ДТП. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 05.09.2015 року, о 19 год. 10 хв., в районі перехрестя проспекту Московського і вулиці Броненосця Потьомкіна в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Тойота-Камрі», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , з автомобілем «ГАЗ-3110» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.07.2017 року (справа № 641/2614/16-п) провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у з зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Виділено з матеріалів справи протокол серії АП 1 № 365786 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та направлено правоохоронному органу для належного оформлення та усунення встановлених розбіжностей. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2017 року, постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.07.2017 року у відношенні [PERSON] залишено без змін. Позивач вважає, що єдиною причиною виникнення ДТП є дії водія [PERSON] , який і є особою винуватою в скоєнні даної пригоди. Винними діями відповідача завдана матеріальна шкода позивачу яка полягає у пошкодженні автомобіля ГАЗ-3110, д.н.з. [NUMBER] , яка згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 0044/16 від 29.03.2016 року становить 50122,03 грн. Позивач зазначає, що оскільки у вказаних постановах судів першої і апеляційної інстанції категорично не встановлена вина водія [PERSON] у скоєнні даної ДТП, а лише констатується порушення з його боку п. 8.7.3 «е» та п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, то при таких обставинах позивач вимушений звернутися до суду у порядку цивільного судочинства за захистом своїх прав та доводити провину відповідача в рамках цивільної справи. У зв`язку з вищезазначеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 50122 грн. 03 коп. та судові витрати, що полягають у сплаті вартості проведення автотоварознавчої експертизи -1320 грн. 00 коп. сплати судового збору у розмірі 751 грн. 00 коп., послуги адвоката у розмірі 4000 грн., що загалом складає 6071,00 грн. Ухвалою суду від 28.05.2019 року заочне рішення у зазначеній справі було скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 0044/16 від 29.03.2016 року складений експертом, який не попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст. 102 ЦПК України є належним доказом обґрунтованості позовних вимог. Не зрозуміло де зазначено, що шкода завдана автомобілю позивача складає 50122,03 грн.. У висновку не зазначено вартість автомобілю після ДТП та комі ці залишки залишаються та як повинна бути розрахована матеріальна шкода. Просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 05.09.2015 року, о 19 год. 10 хв., в районі перехрестя проспекту Московського і вулиці Броненосця Потьомкіна в м. Харкові сталася дорожньою-транспортна пригода за участю автомобіля Тойота-Камрі», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , з автомобілем «ГАЗ-3110» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.07.2017 року (справа № 641/2614/16-п) провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у з зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Виділено з матеріалів справи протокол серії АП 1 № 365786 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та направлено правоохоронному органу для належного оформлення та усунення встановлених розбіжностей. ( а.с. 5-13) Постановою Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2017 року, постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.07.2017 року у відношенні [PERSON] залишено без змін. ( а.с. 14-19) З висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 0044/16 від 29.03.2016 року вбачається, що матеріальні збитки спричинені власнику транспортного засобу ГАЗ 3110, д.н.з. [NUMBER] складають 45977,20 грн. У калькуляції від 29.03.2016 року № 0044/16 вартості відновлювального ремонту транспортного засобу ГАЗ-3110 «Волга» зазначено, що вартість відновлювального ремонту складає 50122,03 грн. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова справа № 641/2614/16-п , провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення до моменту розгляду справи. Отже, провадження по справі відносно [PERSON] закрито з нереабілітуючих підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 38 КУпАП України, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до КУпАП України підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до КУпАП України чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті. Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП України. Тобто, приписи ст.247 КУпАП є імперативними, і чітко вказають, що суд повинен лише закрити справу, і не вирішувати при цьому жодних інших питань. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Саме відсутність події та складу правопорушення є фактичним доказом відсутності вини та знімає з особи всі можливі претензії. Зазначене встановлено в постанові Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.06.2017 року справа № 641/2614/16-п, та постанові апеляційного суду Харківської області від 26.09.2017 року, що провадження відносно [PERSON] закрито у з зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова Комінтернівського районного суду від 05.02.2018 року справа № 641/2614/16-п ухвалена відносно [PERSON] , щодо закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення до моменту розгляду справи не обмежує позивача у праві звернення до суду з позовом. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В роз`ясненнях наданих в абз. 1,3,7 п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Так відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, не надано інших доказів на спростування доводів позивача. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 78 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Для встановлення вартості матеріальної шкоди спричиненої власнику транспортного засобу ГАЗ 3110, д.н.з. [NUMBER] суд бере до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 0044/16 від 29.03.2016, відповідно до якого сума шкоди визначена за ринковою вартістю автомобіля складає 45977,20 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту на момент вчинення ДТП становить 50122,03 грн., що перевищує ринкову вартість транспортного засобу на момент його пошкодження, а у відповідності п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів матеріальна шкода дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги позивачем є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають частковому задоволенню в сумі 45977,20 грн. Доводи представника відповідача, що висновок експертного авто товарознавчого дослідження є неналежним доказом суд відхиляє, оскільки на спростування зазначеного висновку представником відповідача не надано жодних належних доказів. Крім того представнику відповідачу судом були роз`яснені його права, серед яких є право заявляти клопотання про призначення експертизи. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» орієнтує суди нижчих ланок на те, що, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно має обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду (абз. 3 п. 9). Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачеві 100% вартості автомобіля, яку він мав до його розукомплектування з вини відповідача, і у справі нема доказів, що залишки цього автомобіля не мають ніякої цінності, то позивач зобов`язаний негайно після отримання від відповідача відшкодування шкоди передати у власність останньому цей автомобіль у стані, зафіксованому в акті технічного огляду транспортного засобу від 29 березня 2016 року, а також свідоцтво про його реєстрацію. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., позивачем надано до суду: копію договору про надання правової допомоги від 01.08.2018 року, акт надання послуг правової допомоги від 07.11.2019 року. Як вбачається з акту н6адання послуг правової допомоги, адвокатом Паришкура В.М. виконано наступні роботи: ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, підготовка правової позиції - 4 години, складання цивільного позову 3- години, підготовка доказів до цивільного позову та подача його до суду - 2 години, складання клопотання до суду - 2 години, представництво інтересів клієнта в судовому засіданні - 6 годин. Аналізуючи надані докази суд вважає, що витрати за правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у розмірі 4000,00 грн., є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 751,00 грн. згідно квитанції № 329 від 04.09.2018 року а АТ «Ощадбанк», оплачені експертно-оціночні послуги за договором № 0044/16 від 09.03.2016 року у сумі 1320 грн. 00 коп., а також сплачено 4000,00 грн. за надання правової допомоги згідно квитанції № б/н від 01.08.2018 року, а тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 6021 грн. 80 коп.

Outcome: partial