Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.09.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Tiguan д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Land Rover Discovery д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль Volkswagen Tiguan д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода в розмірі 172060, 56 грн. Винною в даній ДТП визнано відповідачку [PERSON] . Оскільки відповідачка не бажає добровільно відшкодувати розмір завданої шкоди, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачки суму матеріальних збитків в розмірі 174400, 56 грн. та судові витрати по справі. 23.09.2019 року до суду надійшов Відзив представника відповідачки на позовну заяву. Відповідно до викладених у Відзиві заперечень зазначено, що відповідачка не заперечує факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди 24.09.2018 року по вул. Малиновського, 5 в м. Києві та її вини у скоєнні такої ДТП, а також факту завдання механічних пошкоджень автомобілю марки Volkswagen Tiguan, д.н.н [NUMBER] . Разом з тим [PERSON] не погоджується із сумою матеріального збитку у розмірі 172060, 56 грн., яку визначено у звіті №14/2018 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Відповідачка замовила експертизу у судового експерта Коваль І.М. , який на її замовлення 20.09.2019 року склав Висновок експерта №334/19 судової експертизи у цивільній справі №754/10036/19. Відповідно до вказаного висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.н [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП становить 138344, 11 грн. Крім того, представник звертає увагу суду, що у відповідачки па дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди був у наявності Поліс серії AM №1811181 від 18.11.2017 року, укладений з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька». У відповідності до умов цього полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, встановлено в розмірі 100000,00 грн., а розмір франшизи встановлено в 0,00 грн. Про наявність у відповідачки полісу AM №1811181 від 18.11.2017 року позивач був повідомлений у день дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин стягненню з відповідачки за заподіяння матеріальної шкоди на користь позивача підлягає сума в розмірі 40 684,11 грн., а сума в розмірі 100000,00 грн. підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька». На підставі викладеного представник відповідача просить суд задовольнити позов в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 40684,11 грн. та судових витрат у розмірі 406, 88 грн. В решті позовних вимог відмовити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог ПрАТ «СК «Галицька». 24.10.2019 року від представника позивача до суду надійшла Відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що твердження відповідачки, що вона не вважає своїм обов`язком відшкодування шкоди в повному обсязі через те, що вона мала страховий поліс серії АМ №1811181 від 18.11.2017 року, не відповідають вимогам чинного законодавства України, яким встановлено наступне. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи вищенаведене, представник зазначає, що [PERSON] після задоволення вимоги [PERSON] не буде позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 25.11.2019 року від представника відповідачки до суду надійшли Заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що відповідачка визнає позов частково, а саме в розмірі різниці між вартістю, заподіяного матеріального збитку та сумою, яка підлягає сплаті з страховика ПрАТ «Страхова компанія «Галицька». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.11.2019 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.04.2020 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.05.2020 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2020 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити та стягнути з відповідачки, крім матеріальної шкоди, витрати на проведення оцінки у розмірі 1500, 00 грн., витрати на транспортні послуги у розмірі 840, 00 грн., витрати по сплаті судової експертизи у розмірі 4239, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник відповідачки у судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки різниці між вартістю заподіяного матеріального збитку та сумою, яка підлягає сплаті з страховика ПрАТ «Страхова компанія «Галицька». Представник третьої особи - ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 24.09.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Tiguan д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Land Rover Discovery д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль Volkswagen Tiguan д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода в розмірі 171048, 27 грн., що підтверджується Висновком експертів за результатами проведення комісійної авто товарознавчої експертизи №14347/20-54 від 10.07.2020 року (а.с. 194-201). Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] що підтверджується постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 08.11.2018 року (а.с. 7). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом серія АМ №1811181, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну - 100000, 00 гривень, розмір франшизи - нуль (а.с. 105). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Так, звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №14/2018 від 10.10.2018 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Volkswagen Tiguan, д.р.н. [NUMBER] , станом на 24.09.2018 року дорівнює 172060, 56 грн. (а.с. 8-14). Відповідачка даний розмір матеріальної шкоди заперечує та на спростування даного розміру майнової шкоди надала Висновок експерта № 334/19 судової автотоварознавчої експертизи від 20.09.2019 року, відповідно до якого зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 24.09.2018 року, станом на дату ДТП становить 138344, 11 грн. (а.с.82-90). Судом за клопотанням представника позивача було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Так, відповідно до Висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної автотоварознавчої експертизи №14347/20-54 від 10.07.2020 року розмір матеріального збитку, завданого [PERSON] , становить 171048, 27 грн. (а.с.194-201). Вирішуючи спір у частині визначення розміру завданої матеріальної шкоди, в межах змагальності, суд надає перевагу саме висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної авто товарознавчої експертизи №14347/20-54 від 10.07.2020 року, оскільки висновок наданий на виконання ухвали суду про призначення судової експертизи, є саме експертним висновком, а тому саме він повинен бути прийнятий судом до уваги, як доказ розміру завданої позивачу шкоди. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Так, відповідно до п. 22.1 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що порушення Правил дорожнього руху відповідачкою знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку із заподіянням матеріальної шкоди майну позивача, але з урахуванням того, що [PERSON] застрахувала свою цивільно-правову відповідальність в страховій компанії та у встановлений законом строк повідомила про подію, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика, що становить 71048, 27 грн. (171048, 27 грн. - 100000, 00 грн. = 71048, 27 грн.). Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у справі № 785/18006/15-ц від 04.07.2018 року, а саме відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оцінивши усі зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково і стягнути з відповідачки на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 71048, 27 грн., а також витрати на проведення оцінки у розмірі 1500, 00 грн., витрати на транспортні послуги у розмірі 840, 00 грн. та витрати по сплаті судової експертизи у розмірі 4239, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 733, 88 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial