Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові посилається на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2015 року, який між ними зареєстровано у виконавчому комітеті Ізянської сільської ради Хустського району Закарпатської області за а/з № 39. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хустського районного суду від 16.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час дитина знаходяться на повному її утриманні та вихованні позивачки, оскільки відповідач усунувся від виконання батьківських обов`язків, не надає коштів на утримання дитини, що в свою чергу погіршує і без того скрутне матеріальне становище позивачки. Відповідач офіційно ніде не працює, не зареєстрований як підприємець, однак займається продажем килимів та кованих виробів. Під час спільного проживання заробітку відповідача було достатньо для утримання сім`ї. За таких обставин позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 4000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. До матеріалів справи позивачка надала фото матеріали, які просила рахувати доказом зайняття підприємницькою діяльністю з боку відповідача. В порядку перегляду заочного рішення суду у даній справі, ухвалою Хустського районного суду від 29.10.2019 року заочне рішення Хустського районного суду від 14.06.2019 скасовано з призначенням даного позову до розгляду в загальному порядку. В судовому засідання представник позивачки Микита М.Ф. позовні вимоги підтримала, та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Просила суд взяти до уваги надані позивачкою до справи письмові докази у виді фотографій, яким стверджується той факт що відповідач є молодою працездатною особою, займається діяльністю з продажу різного виду товарів за місцем свого поживання за що отримує доходи, з яких може сплачувати на утримання дитини по 4000 гривень щомісячно. Представник позивачки вважає, що відповідач створив належні умови для свого власного життя, при яких дозволяє собі поїздки за кордон на відпочинок та влаштовує власне дозвілля на вихідні дні з виїздом у санаторно-курортні заклади. При вирішенні питання стягнення аліментів, просила суд стягнути з відповідача заборгованість по їх виплаті з часу подачі зави в залежності від розміру, який визначить суд. Крім цього, просила допустити негайне виконання судового рішення, так як з моменту звернення позивачки до суду з даним позовом відповідач не надає ніяких коштів на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що позивачка сама створила такі умови, при яких йому не дозволяли навідуватися до дитини і таким чином він не мав можливості здійснювати матеріальне забезпечення дитини. Просив суд не брати до уваги надані позивачкою фотографії, оскільки частина з них зроблена декілька років тому, коли він був ще неповнолітнім юнаком. Вказані фотографії не мають дати коли вони зроблені. Суду стверджує, що він не займається підприємницькою діяльністю, однак допомагає батькові який займається торгівлею різних товарів, здійснює рекламу цих товарів. Фактично він не відмовляється від утримання дитини і на час розгляду справи ним уже перераховано один платіж у сумі 2000 гривень на користь позивачки, яка на даний час фактично знаходиться на заробітках за кордоном. Просив суд взяти до уваги ту обставину, що він не має постійного місця праці, живе на утриманні своїх батьків, яким фактично допомагає і таким чином заробляє на своє утримання. Тому зможе сплачувати позивачці аліменти у розмірі не більше 1000 гривень. Заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хустського районного суду від 16.11.2018 року (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно довідки виданої виконкомом Ізянської сільської ради від 03.12.2018 року за №2979 неповнолітній син сторін знаходиться на утриманні позивачки (а.с.8). Згідно довідки виданої виконкомом Ізянської сільської ради від 17.01.2019 року за №45 позивачка [PERSON] ніде не працює і в неї на повному утриманні знаходиться малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає та протягом тривалого часу самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім`ю. Через важкий матеріальний стан, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки сама утримувати неповнолітню дитину не має можливості. Відповідач є молодою за віком особою, має нерегулярний мінливий дохід, а тому відповідно до вимог ст. 184 СК України, розмір аліментів слід визначати в твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначаються судовим рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": п. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Підчас судового розгляду даної справи не встановлено доказів, які б підтверджували факт зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю або отримання ним особисто значних доходів від здійснення торгівлі різними видами товарів. Також відсутні відомості про наявність у відповідача постійного місця праці, де він міг би отримувати стабільну заробітну плату за рахунок якої можливо б визначити розмір аліментів які поросить позивачка у свої позовній заяві. Суд також бере до уваги те, що відповідач не надає матеріальне утримання своїй дитині враховуючи її матеріальне становище та потребу значних коштів на забезпечення всім необхідним для її належного розвитку. Крім цього суд враховує матеріальне становище відповідача, який є працездатний, отримує мінливий дохід, згідний сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. і приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2019 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 гривень.

Outcome: partial