Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

ПАТ «Юнекс Банк» у січні 2018 року звернулось до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.11.2014 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №0.215.1114.ФО_К, відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит у розмірі 70000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних та з кінцевим терміном погашення до 24.11.2015. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань за кредитним договором №0.215.1114.ФО_К, 24.11.2017 року між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №0.215.1114.ФО_32, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно з позичальником відповідати за виконання умов кредитного договору. Однак, позичальник взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01.12.2017 року становить 91469 грн. 40 коп., а тому позивач змушений звертатись до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути солідарно з відповідачів вказаний розмір заборгованості, а також понесені ним судові витрати. Ухвалою судді від 17.01.2018 було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. Ухвалою судді від 05.02.2018 було вирішено питання щодо призначення по справі судового засідання для розгляду справи по суті, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України. Так, у відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд про його задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала частково та зазначила, що вони визнають позовні вимоги позивача лише в частині стягнення розміру заборгованості, яка включає в себе лише тіло кредиту та відсотки за його користування. По нарахованій позивачем сумі пені просили застосувати строки позовної давності, а в задоволенні вимог банку до відповідача [PERSON] - відмовити, так як ПАТ «Юнекс Банк» пропустив усі встановлені строки для звернення з вимогами до поручителя. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані ними заяви по суті справи та дослідивши наявні матеріали судової справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2014 між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено кредитним договір №0.215.1114.ФО_К, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 50.000 грн. з встановленим терміном користування до 24.11.2015, та зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами. За умовами кредитного договору, позивач зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 50.000 грн. шляхом їх зарахування на поточний рахунок позичальника [NUMBER], а останній в свою чергу зобов'язався їх повернути, сплатити нараховані проценти за користування кредитом та здійснити інші платежі в порядку, строки та на умовах, передбачених цим Договором. Цільовим призначенням кредиту були споживчі цілі позичальника (а.с.5-8). Погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно, рівними частинами, відповідно до графіку погашення кредиту, встановленого Додатком №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною, в порядку та строки, що визначені п.п.2.4, 2.5. Пунктом 2.4 даного договору було визначено, що погашення кредиту та нарахованих процентів за звітний календарний місяць здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 по 10 (включно) число місяця, наступного за звітним, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладання цього договору. З наданої суду копії Додатку №1 до вищевказаного кредитного договору - Графіку погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів вбачається, що відповідач, починаючи з 01.06.2015 та по 10.10.2015 повинен був щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом у розмірі 8.333,33 грн. п'ятьма платежами. Останнім платіж з повернення кредитних коштів повинен був відбутися не пізніше 24.11.2015 у розмірі 8.333,35 грн. При цьому, даним графіком було визначено прогнозну суму процентів, яку позичальник повинен був сплатити у розмірах, якщо виконання договору виконуватиметься належним чином (а.с.9). В подальшому, 26.11.2014 між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №0.215.1114.ФО_К/261114 до вищевказаного кредитного договору, відповідно до умов якої сторони визначили, що кредит надається позичальнику у розмірі 70.000 грн. (а.с.12). Відповідно сторонами було узгоджено викладення у новій редакції Додатку №1 до кредитного договору, згідно якої змінили розмір суми щомісячного погашення заборгованості кредиту, визначивши її у розмірі 11.666,67 грн. (а.с.13). Вбачається, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитними договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 70.000 грн. (а.с.17,18). Однак, відповідач [PERSON] за період користування кредитними коштами, здійснював лише часткові платежі на погашення основної суми кредиту, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість перед позивачем, яка своєчасно у повному обсязі погашена не була. Також встановлено, що в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором між Банком та відповідачем [PERSON] 24.11.2014 було укладений Договір поруки №0.215.1114.ФО_З2. За умовами вказаного договору поруки, [PERSON] зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №0.215.1114.ФО_К від 24.11.2014, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії (а.с.19-20, 21). Пунктом 1.3. договору поруки було визначено, що поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в тіж строки, що і позичальник. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Згідно положень ч. 1 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому, частиною 4 статті 559 ЦК України закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-106цс14, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Також згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Судом встановлено, що за кредитним договором №0.215.1114.ФО_К, укладеного між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON], згідно графіку погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів (Додаток №1 до договору) було визначено останній день сплати відповідачем останнього щомісячного платежу суми погашення заборгованості за кредитом, а також відсотків - 24.11.2015. Направлена позивачем на адреси відповідачів вимога про повернення кредиту та сплати інших платежів за кредитним договором була датована вихідною датою - 05.01.2018 (а.с.26-27). А тому, враховуючи вищенаведене судом встановлений факт направлення позивачем вимоги поручителю після спливу визначеного ст.559 ЦК України строку, а відтак пред'явлені вимоги ПАТ «Юнекс Банк» до [PERSON] не підлягають задоволенню судом. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають, зокрема, з договору, що передбачено ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов?язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов?язання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами в силу ст.629 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. У відповідності до положень ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним вище договором не виконав. Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов'язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим за останнім станом на 01.12.2017 перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 91469,40 грн., що складається з: -56.257,75 грн. - заборгованість по поверненню кредитних коштів; -11.868,31 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; -23.343,34 грн. - сума пені з розрахунку 0,1% в день за простроченим кредитом та процентами. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеного Кредитного договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що пред'явлені позивачем позовні вимоги в даній частині їх стягнення підлягають задоволенню судом. Що стосується позовних вимог ПАТ «Юнекс Банк» про стягнення з відповідача 23.343,34 грн. пені, нарахованої за порушення умов кредитного договору, слід зазначити наступне. Пунктом 5.1 укладеного між сторонами Кредитного договору, було погоджено, що за порушення строків повернення кредиту або процентів та/або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої за договором процентної ставки пеню з розрахунку 0,10% від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів та/або комісій) розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано, її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частиною 2 ст.258 ЦК України встановлена скорочена позовна давність в один рік для стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами, які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами Кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. В ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня, за яким вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, згідно з ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами в частині стягнення з відповідачів нарахованої ним пені - у січні 2018 року, тобто за межами встановленого ч. 2 ст.258 ЦК України спеціального строку позовної давності для пред'явлення таких вимог, що є в свою чергу самостійною підставою для відмови у позові. Доказів, які б підтверджували причини пропуску процесуальних строків для звернення до суду з позовом позивач не надав. Крім того, відсутні вимоги про поновлення пропущених строків. Водночас, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.11.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення пені підлягає задоволенню, як обґрунтована, а відтак у задоволенні позовних вимог ПАТ «Юнекс Банк» в цій частині слід відмовити. А відтак, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позову ПАТ «Юнекс Банк» та стягнення з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №0.215.1114.ФО_К від 24.11.2014 року в загальному розмірі 68.126 грн. 06 коп., яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту в сумі 56.257 грн. 75 коп. та заборгованість по відсоткам у розмірі 11.868 грн. 31 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial