Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У грудні 2016 року позивач Полтавське обласне комунально - виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за опалення місць загального користування в сумі 2853,91 грн. та судового збору. Згідно ухвали суду від 10 березня 2017 року провадження у справі зупинено до часу постановлення рішення Конституційним Судом України за конституційним поданням Верховного Суду України від 02.06.2016 року № 201-2208/0/8-16. 07 листопада 2018 року відповідачем подано клопотання про поновлення провадження у справі та зазначено, що Ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 19.09.2018 року № 7-уп/2018 конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України від 02.06.2016 року № 201-2208/08/16- закрито, тому просив провадження у справі поновити. Згідно ухвали суду від 13 листопада 2018 року провадження у справі поновлено. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», який вказував про безпідставність позовних вимог. Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження. В ході підготовчого провадження стороною позивача надано відповідь на відзив в якому зазначалось про необґрунтованість тверджень відповідача. В свою чергу, 18.11.2018 року відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, який просив застосувати строки позовної давності та задовольнити позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» - частково, на суму 3024,21 грн., у задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних відмовити, судові витрати покласти на позивача. 03 січня 2019 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просили стягнути з [PERSON] заборгованості за опалення місць загального користування за період з 01.10.2011 року по 01.12.2018 року на суму 7340,45 грн., інфляційні втрати на суму 2461,35 грн., 3% річних в сумі 556,07 грн., загальна сума заборгованості становить 10357,96 грн.. 09 січня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги просив задовольнити частково, застосувати строк позовної давності. При цьому, в своїх поясненнях вказував про те, оскільки проведений позивачем розрахунок є не обґрунтованим, щодо розподілу судових витрат покладався на розсуд суду. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом установлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач [PERSON] проживає у [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] 15 липня 2008 року відключив свою квартиру [ADDRESS] від системи централізованого опалення. Так, 29.10.2011 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було зафіксовано та складено акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж теплопостачання в зв`язку з влаштуванням індивідуальної системи опалення. Прилади опалення, відокремлені від централізованого теплопостачання. Крім того, встановлено, що система опалення та гарячого водопостачання квартири підключена до двохконтурного котла на газовому паливі фірми «Beretta», дата включення котла в роботу згідно акту про прийом закінченого будівництва об`єкту газопостачання 15/07/2008 року (а.с.8). Нарахування за опалення місць загального користування ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» проводиться з 01.08.2011 року та при нарахуванні за опалення місць загального користування споживачам, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи теплопостачання, підприємство проводить у відповідності до вимог пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених поставою КМУ №630 від 21.07.2005 року (далі - Правила). Так, відповідно до п.28 вказаних вище Правил визначено, що споживачі, які встановили у багатоквартирному будинку індивідуальні (автономні системи опалення, повинні оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку у відповідності до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. При визначення розміру плати за послуги опалення місць загального користування враховується кількість теплової енергії, що припадає на квартиру з індивідуальним джерелом опалення, відповідно до п. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення, місць загального користування багатоквартирних будинків, яка затвердженаНаказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року та затверджений тариф на послугу централізованого опалення. Нарахування за вказані послуги здійснюються відповідно до встановлених тарифів: - з 01.01.2011 року рішенням Полтавської обласної ради від 01 лютого 2011 встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 290,08 за 1 Гкал теплової енергії; - з 01.08.2014 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 394,07 за 1 Гкал теплової енергії; - з 01.05.2015 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 663,32 за 1 Гкал теплової енергії; - з 01.07.2016 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1350,66 за 1 Гкал теплової енергії; - з 31.12.2017 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1332,82 за 1 Гкал теплової енергії; - з 11.10.2018 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1348,15 за 1 Гкал теплової енергії; Як вбачається, при проведенні розрахунків підприємство керується Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за №1237/13111. Відповідно до пункту 18 зазначених Правил споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання для опалення місць загального користування боржник не виконував. У відповідності до заяв про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за опалення місць загального користування за період з 01.10.2011 року по 01.12.2018 року в сумі 7340,54 грн.. За період з 01.12.2011 року по 01.11.2018 року позивачем нараховано індекс інфляції в сумі 2461,35 грн., 3% річних за період з 01.11.2011 року по 01.12.2018 року в сумі 556,07 грн.. Загальна сума заборгованості за опалення місць загального користування з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 10357, 969 грн.. Договір про надання послуг з теплопостачання місць загального користування між сторонами не укладався, і дана обставина сторонами не заперечувалась. З приводу даного встановленого факту суд констатує, що 29 жовтня 2011 року представниками ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було складено акт про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж теплопостачання в зв`язку з влаштуванням індивідуальної системи опалення, яким зафіксовано, що відключення виконано шляхом видимого розриву приєднань радіаторів 4 шт. Термоізоляція транзитних стояків опалення. Стояки опалення зашиті оздоблювальними матеріалами. Рушникосушарка, яка була встановлена на циркуляційному трубопроводі гарячого водопостачання демонтована, транзитний стояк зашитий оздоблювальними матеріалами. Система опалення та гарячого водопостачання квартири підключена до двоконтурного котла на газовому паливі фірми Beretta. Дата включення котла в роботу згідно акту про прийом закінченого будівництва об`єкту газопостачання 15.07.2008р. Розрахунок за послуги з теплопостачання до 01.08.2011 проводились з МКП «Полтаватеплоенерго». При складанні вищевказаного акту було зазначено, що відповідачу необхідно заключити договір на опалення місць загального користування. 21.11.2011 наданою відповіддю відповідачу було повідомлено, що порядок визначення оплати за опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках та встановлення розміру плати за неї в разі обладнання квартири індивідуальним опаленням проводиться в відповідності з Методикою, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 27.11.06 року, за №1237/13111. Загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК для квартири з індивідуальним опаленням складається з кількості теплової енергії на опалення сходової клітини, що відноситься до Вашої квартири (1,07 Гкал/опал період). Та втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними на горищі (0,63Гкал/опал період). Вказати в Договорі на опалення МЗК кінцеву суму оплати за місяць підприємство заздалегідь не може, так як щомісяця (нарахування за опалення МЗК проводяться протягом опалювального сезону) проводяться коригування нарахувань на сереню фактичну температуру зовнішнього повітря. Кінцева сума до сплати вказана у повідомленні, що щомісяця протягом опалювального сезону надсилається споживачу. Розташування 2-х квартир замість 3-х на поверсі не впливає на питому витрату теплової енергії для опалення МЗК, тому у розрахунку кількості теплової енергії на опалення МЗК для квартири застосовано питому витрату у розмірі 0,082 Гкал/м.кв. В зв`язку з різною площею під`їздів будинку за адресою: [ADDRESS] , у даному розрахунку застосована сумарна опалювальна площа всіх квартир під`їзду для більш точного визначення об`єму спожитої теплової енергії на опалення МЗК. Разом з відповіддю підприємством було вдруге направлено проект договору на опалення МЗК, було запропоновано розглянути, підписати та повернути один примірник на адресу підприємства. Але знову ж пропозиції підприємства були залишенні відповідачем без відповіді. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що на відповідача покладено обов`язок з оплати послуг за централізоване опалення місць загального користування, що узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до частини першої 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, згідно пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондується обов`язок, визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Так як законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Наявними по справі доказами підтверджується, що відповідач зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконував, не вносив платежі за послуги з теплопостачання місць загального користування, у зв`язку з чим за період з 01.10.2011 року по 01.12.2018 року в сумі 7340,54 грн.. Суд приходить до висновку про обгунтованість заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.2,3ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено у судовому засіданні, у вересні 2016 року позивач звертався до Ленінського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу. 14.11.2016 року Ленінським районним судом м.Полтави було винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження, та роз`яснено право звернення до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження. З огляду на те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14. Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Враховуючи те, що з збільшеними позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.10.2011 року по 01.12.2018 року позивач звернувся до суду лише 03.01.2019 року, відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування строку позовної давності, а тому суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права у межах строку загальної позовної давності із позовними вимогами за період до вересня 2013 року, доказів поважності причин пропущення строк позовної давності позивачем не надано, а тому наявні передбачені ч.4 ст.267 ЦК України підстави для відмови в частині позовних вимог за спливом позовної давності. Таким чином, до позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2011 року по 31.08.2013 року слід застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з розрахунком, наданим представником позивача заборгованість відповідача за період з жовтня 2011 року по листопад 2018 року складає 7340,54 грн.; інфляційні втрати з грудня 2011 року по жовтень 2018 року 2461,35 грн.; 3% річних від простроченої суми заборгованості з грудня 2011 року по листопад 2018 року 556,07 грн., а всього 10357,96 грн. Беручи до уваги викладене, з огляду на фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання опалення місць загального користування підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 01.09.2013 року по 01.12.2018 року в сумі 6418,41 грн., а також інфляційні втрати за період з листопада 2013 року по жовтень 2018 року в сумі 1689,18 грн., 3% річних за період з листопада 2013 року по листопад 2018 року в сумі 382,01 грн. Щодо доводів відповідача про невідповідність формули розрахунку заборгованості позивачем, слід вказати наступне. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005N630 (далі - Правила), визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Місця загального користування - це всі допоміжні нежитлові приміщення в багатоквартирному будинку, наприклад, сходові клітини, міжквартирні майданчики, коридори (крім балконів), які є спільною власністю всіх власників квартир / нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Відповідно до ч.1 та 2ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»власники квартир, як співвласники місць загального користування, повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальній площі житла. Підтримання температури у МЗК відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень. Таким чином, до опалюваної площі будинку не включаються лише площі тих приміщень, які відокремлені від приміщень, що опалюються, стінами або дверними чи віконними прорізами із заповненнями, які відповідають вимогам з опору теплопередачі для огороджуючих конструкцій житлових будинків. В іншому разі площа цих приміщень входить до опалюваної площі квартири (будинку). Пунктом 28 Правил передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. За діючими нормативними документами оплата послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку здійснюється відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359. Формула розрахунку позивача не суперечить вказаній методиці та методології передбаченій вказаним актом. Порядок визначення плати за опалення МЗК проводиться у відповідності з Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартиних будинків та визначення плати за їх опалення (далі- Методика), затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 31.10.06, № 359 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.11.06, за № 1237/13111. Відповідно пункту 2.1.4 Методики, загальна кількість теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, складає: УQмзк = Qмзк + Qвтр, де: Qмзк - кількість теплової енергії на опалення сходинкової клітини, Гкал; Qвтр - втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СниП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция и кондиционирование" приложение 12). Кількість теплової енергії на опалення сходової клітини квартири за адресою [ADDRESS] складає 0,23 Гкал/опал. період та розмір втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними на горищі - 0,63 Гкал/опал.період. Надаємо розрахунок нарахувань за послуги опалення МЗК за листопад 2018 року: -за послугу опалення сходинкової клітини: 0,23 Гкал/опал.період х ((16?С - (-0,44667?С) / (16?С - (-0,8?С)) /178 д. х 30д. х 1348,15 грн/Гкал =51,16 грн, де: 0,23 Гкал/опал.період - витрати теплової енергії на опалення МЗК, що припадає на квартиру № 109 ; 16?С - нормативна температура внутрішнього повітря у МЗК; -0,44667?С - температура зовнішнього повітря за розрахунковий період; 178 д.- кількість днів опалювального періоду; 28д. - кількість діб в розрахунковому місяці лютому 2017 року; -0,8?С - середня нормативна температура зовнішнього повітря за опалювальний період; 1348,15 грн. - вартість 1 Гкал. теплової енергії з 11.10.2018. -за втрати розподільчими трубопроводами: 0,63 Гкал/опал.період х ((5?С - (-0,44667?С) / (5?С - (-0,8?С)) /178 д. х 30д. х 1348,15 грн/Гкал = 135,63грн, де: 0,43Гкал/опал.період - втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними на горищі, що припадають на квартиру № 109 ; 5?С - нормативна температура внутрішнього повітря на горищі. На сьогоднішній день прилади опалення під`їзду знаходяться в працездатному стані і функціонують задовільно. В зв`язку з цим підприємство проводить нарахування за дану послугу. Нарахування за опалення МЗК проводяться тільки протягом опалювального періоду. Таким чином, дії позивача щодо нарахування плати за надані послуги є правомірними та обґрунтованими, і відповідають вищезазначеній Методиці та Законам України. З огляду на вище викладене, суд констатує, що згідно з проектною документацією на будинок передбачено опалення місць загального користування. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, суд приходить до висновку, що нарахування відповідачу плати за опалення місць загального користування здійснювалось відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду України від 31.10.2006 р. № 359, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2006 р. за № 1237/13111 (далі - Методика), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та встановлювала порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно з пунктом 2.1.4. Методики загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК складалась з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення МЗК та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. Таким чином, навіть якщо послуги з опалення окремих приміщень МЗК не надаються залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність взагалі підстав для оплати нею послуг щодо центрального опалення місць загального користування будинку. Розрахунок кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, яка припадає на квартиру № 109 , у відповідності до пункту 1.3. Методики проводився з урахуванням фактичної теплової потужності опалювальних приладів, що встановлені в місцях загального користування у будинку по [ADDRESS] . Даний розрахунок відповідачем в установленому порядку не спростований, натомість узгоджується з вказаною Методикою, що дає суду підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що належних та допустимих доказів для застосування положень пункту 5 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV, абзацу другого підпункту 1 пункту 29 Правил для зменшення розміру плати за надані послуги відповідачем по справі не надано та відповідних обставин суду не доведено. Згідно розділу 3 Методики плата за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів. З огляду на вказані вище обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги з приводу обов`язку відповідача оплачувати послуги теплопостачання за опалення місць загального користування є обґрунтованими в межах строку позовної давності. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора обов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, у тому числі й на зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, тому стягнення судом суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних заявлене позивачем відповідає нормам матеріального права. Частиною 1 ст.133ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з огляду на норми ст. 141 ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до пропорційності заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial