Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області на його користь моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. у відшкодування заподіяної стійкою втратою професійної працездатності моральної шкоди, посилаючись на те, що 11 листопада 2002 року під час праці на ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», з яким він перебував у трудових відносинах, стався нещасний випадок на виробництві, при якому він одержав трудове каліцтво, а саме: були травмовані 2,3,4 пальці правої кінцівки. Висновком МСЕК в 2003 році йому вперше та безстроково встановлено 25 % стійкої втрати працездатності за діагнозом: травматична ампутація 2,3,4 пальців правої кісті на середині фаланг. У зв'язку з трудовим каліцтвом, яке він зазнав під час роботи на підприємстві, він постійно відчуває біль у травмованій кінцівці, через що він постійно проходить лікування та витрачає на це немалі кошти. Через певні фізичні вади він немає можливості вести повноцінне особисте та сімейне життя (не може чіпко тримати предмет пошкодженою кінцівкою, обпиратись на кінцівку та інше), він постійно відчуває оніміння, млявість у пошкодженій кінцівці. Він відчуває свою неповноцінність, порушились його відносини з оточуючими людьми, близькими друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього з'явилось почуття тривоги перед майбутнім. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області за довіреністю Бистрицька О.В. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що факт заподіяння моральної шкоди позивачеві висновком МСЕК не встановлений та позивачем не доведений. Крім того, вважає, що відшкодувати моральну шкоду має виключно роботодавець ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з 25.01.2001 року по 20.07.2007 року, що підтверджується копією трудової книжки в матеріалах справи. 11 листопада 2002 року під час виконання трудових обов'язків з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво. Згідно акту № 4 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1 від 13.11.2002 року, під час виконання 11.11.2002 року трудового обов'язку на підприємстві ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] було травмовано. Згідно довідки МСЕК від 20.01.2003 року позивачу з 03.01.2003 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково у зв'язку з травмою від 11.11.2002 року. Статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на час встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності) було передбачено надання відповідачем соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди, при наявності факту заподіяння її потерпілому (підпункт "е" пункту 1 частини 1). З пояснень представника позивача вбачається, що внаслідок ушкодження [PERSON] здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, він постійно відчуває біль у травмованій кінцівці, через що він постійно проходить лікування та витрачає на це немалі кошти. Через певні фізичні вади він немає можливості вести повноцінне особисте та сімейне життя (не може чіпко тримати предмет пошкодженою кінцівкою, обпиратись на кінцівку та інше), він постійно відчуває оніміння, млявість у пошкодженій кінцівці. Він відчуває свою неповноцінність, порушились його відносини з оточуючими людьми, близькими друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього з'явилось почуття тривоги перед майбутнім. Таким чином, ушкодження здоров'я, зв'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість вести звичний йому спосіб життя, що, зокрема, встановлено висновком МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності. У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, що він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні і фізичні страждання. При цьому суд не бере до уваги доводи і заперечення представника відповідача стосовно того, що факт заподіяння моральної шкоди позивачеві не встановлений та не доведений. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди підтверджується наданими представником позивача та дослідженими у судовому засіданні доказами: копією трудової книжки, копією Акту № 4 про нещасний випадок від 13.11.2002 року, довідкою Часовоярської міської лікарні № 3 від 10.10.2016р. № 567 про лікування [PERSON] у лікаря-хірурга в період з 27.11.2002р. по 31.12.2002р. з приводу виробничої травми, копією довідки МСЕК від 20.01.2003 року про встановлення позивачу втрати професійної працездатності. Суд також вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача стосовно того, що позивач звернувся до суду в 2016 року, а тому норми за якими передбачено відшкодування моральної шкоди вже не діють, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Крім того, відповідно до ст.ст. 8, 22 Конституції України - в України визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Розглядаючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує ступінь втрати позивачем професійної працездатності - 25%, встановлений висновком МСЕК від 20.01.2003 року у зв'язку з травмою від 11.11.2002 року, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках та можливій подальшій професійній діяльності, неможливість відновити втрачене здоров'я, порушення загальновизнаних життєвих зв'язків позивача та, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в розмірі 10 000,00 гривень.

Outcome: partial