Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач 25.04.2016 року звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] з 15.06.2015 року по 25.12.2015 року працював на посаді юрисконсульта юридичного відділу Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради. Однак, в день звільнення 25.12.2015 року в порушення ст..116 КЗпП України виплата всіх сум проведена не була. Натомість виплата всіх сум була проведена 25.01.2016 року. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум у розмірі 4962,06 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день місце та час проведення судового засідання сповіщені належним чином. Суд , вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що згідно з трудовою книжкою [PERSON] працював в Комунальному підприємстві «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради з 05.06.2015 року по 25.12.2015 року на посаді юрисконсульта юридичного відділу. 25.12.2015 року позивач був звільнений за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України (наказ №125-К від 25.12.2015 року Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно розрахункового листка за грудень 2015 року [PERSON] має заборгованість по заробітній платі у сумі 2229,41 грн./а.с.5 на звороті/ 25.01.2016 року [PERSON] було проведено повний розрахунок по заробітній платі у сумі 2229,41 грн., що підтверджується довідкою виданою ПАТ КБ «Приватбанк» від 22.04.2016 року./а.с.6/ При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного: Згідно з п. 2,3,5,8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденний заробіток позивача за жовтень та листопад 2015 року (заробітна плата за жовтень 2015 року 5577,00 грн. + заробітна плата за листопад 2015 року 6277,00 грн. = 11854 грн./43 дні = 275,67 грн.) Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 25.12.2015 року по 25.01.2016 року , тобто 43 дні х 275,67 грн. становить 4962,06 грн. Таким чином позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягає задоволенню. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплачуючи тривалий час заробітну плату позивачу, порушив його законні права, які призвели до моральних страждань, а тому вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. З урахуванням розумності та співмірності, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 300,00 грн. На основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також у зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то в силу ст.ст.81, 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог необхідно стягнути судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial