Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 28.12.2011 року між Приватбанком і відповідачем був укладений договір №б/н, за яким відповідач 28.12.2011 року отримала кредит в розмірі 1400 грн.. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору останній складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Відповідно до Умов надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.10.2015 року заборгованість відповідача за кредитом склала 13004.41 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1218 грн., посилаючись на ст.ст. 526-530,1049,1050,1054 ЦК України. У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, підтвердила факт укладення між нею та позивачем кредитного договору №б/н від 28.12.2011 року та отримання кредиту в сумі 1400 грн. Взяті на себе зобов'язання виконує неналежно через значне погіршення свого матеріального становища, погіршення стану здоров'я чоловіка, який хворів та потребував коштів на лікування, втратою роботи та відсутністю її на даний час, у зв'язку з цим, належним чином сплачувала кредит. З цих підстав просила зменшити розмір заявленої позивачем пені. Вислухавши відповідача, дослідивши позов позивача та письмові докази, що є в справі, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст..11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою їх виникнення, окрім іншого, є договори та інші правочини. Зокрема, відповідно до ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 28 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за яким відповідач 28.12.2011 року отримала кредит в розмірі 1400 грн.. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З поданих матеріалів вбачається, що [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правила надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом у строк, встановлений договором не виконала. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 жовтня 2015 року мас заборгованість - 13004 грн. 41коп., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 1238 грн. 62 коп., - заборгованість по процентам за користування кредитом - 7820 грн. 34 коп., - заборгованість по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2850 грн., - штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00коп., - штраф (процента складова) - 595 грн.45 коп). Відповідно до положень ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст..1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] кредитні кошти отримала, однак своє зобов'язання перед Банком не виконала, в зв'язку з чим станом на 31.10.2015 року має заборгованість перед Банком в сумі 13004 грн. 41 коп., то зазначена сума заборгованості мала б підлягати до стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Як зазначено у ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування відповідачу [PERSON] комісії та пені за користування кредитом. Так в позовній заяві та доданому розрахунку міститься вимога про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2850 грн., при цьому відсутній розрахунок самої комісії та відповідно пені, при цьому слід зазначити, що наявними документами у справі не передбачено порядок нарахування комісії, у звязк уз чим суд приходить до висновку, що вказана сума становить нараховану позивачем пеню за порушення виконання зобов'язань за договором. Судом встановлено, що всупереч вимог Закону відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №б/н від 28.12.2011 року належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 31.10.2015 року склав 13004 грн. 41коп., у т.ч. заборгованість за кредитом - 1238 грн. 62 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7820 грн. 34 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2850 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00коп., штраф (процента складова) - 595 грн.45 коп. у зв'язку з цим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вказана сума грошових коштів, що є безумовним та безальтернативним обов'язком відповідача. Крім цього, правовими наслідками невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов є покладення на сторону обов'язків, передбачених ст..611 ЦК України, зокрема сплати неустойки. Пенею відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Окрім стягнення боргу за кредитом, а також відсотків за користування кредитом, представник позивача просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 2850 грн.. Сплата відповідачем неустойки (пені) у випадку невиконання/неналежного виконання зобов'язання передбачена укладеним сторонами договору. Отже, сплата відповідачем неустойки (пені) є обов'язком відповідача, визначеним ст.ст. 549 та 611 ЦК України та кредитним договором від 28.12.2011 року. Водночас, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) зазначив, що у таких випадках суду слід мати на увазі, що положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Окрім цього, Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що положення ч.3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Судом встановлено, що сума отриманого відповідачем кредиту складає 1400 гривень., заборгованість за кредитом складає 1238 грн. 62 коп., розмір пені складає 2850 грн. Відтак, заявлена до сплати пеня є занадто неспівмірною з розміром основного боргу відповідача, тому суд вважає можливим відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, враховуючи очевидну неспівмірність розміру неустойки з розміром основного боргового зобов'язання відповідача зменшити розмір заявленої до сплати неустойки (пені) на суму штрафу встановленого договором як фіксованої частини так і процентної складової. У зв'язку з цим, відповідач [PERSON] просила суд зменшити розмір заявленої позивачем пені. Підставами для зменшення пені вказувала значне погіршення свого матеріального становища, погіршення стану свого здоров'я свого чоловіка, який потребує коштів на лікування. Ці обставини у сукупності з явною не співмірністю розміру пені та основного боргу, є підставою для задоволення заяви відповідача та зменшення розміру пені. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які становлять 1218 грн.

Outcome: partial