Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач 24.05.2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги позивач просить суд: - скасувати наказ комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від 21.04.2017 року №227-К; - поновити позивача на посаді начальника відділу надання послуг з паркування комунального підприємства «Київтранспарксервіс»; - стягнути з КП «Київтранспарксервіс» на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу; - стягнути з КП «Київтранспарксервіс» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн.; - стягнути з КП «Київтранспарксервіс» на користь позивача судові витрати в розмірі 10970,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 21.04.2017 року директором підприємства «Київтранспарксервіс» був підписаний наказ №227-К, відповідно до якого позивача було звільнено з посади начальника відділу паркування у Дарницькому та Дніпровському районі м. Києва у зв'язку з реорганізацією підприємства та скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою звільнення є наказ від 12.01.2017 року №6, наказ від 19.01.2017 року №19, попередження про скорочення посади від 19.01.2017 року. Вказував на те, що відповідно до статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержувати законодавства про працю. При звільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці заховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із нами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Зазначив, що згідно статей 42 та 42-1 КЗпП України: при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Так, вийшовши на роботу позивач отримав наказ про припинення трудового договору, на якому зазначив свою не згоду з незаконним звільненням та надав роз'яснення своєї незгоди зі звільненням посилаючись на норми трудового законодавства України. Керівництво Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на неодноразові звернення так і не надало ґрунтовного роз'яснення в зв'язку з чим в.о. директора [PERSON] були порушені вимоги ст.ст. 42-1,49-2 КЗпП України. Так, [PERSON] будучи виконуючим обов'язків керівника Комунального підприємства прийняв незаконне рішення про звільнення [PERSON] з займаної посади. Позивач має безперервний стаж роботи понад 2 роки, протягом якого сумлінно виконував покладені на нього обов'язки. Як вбачається з вищевикладеного [PERSON] було звільнено з посади з порушенням норм чинного законодавства України. 22.03.2017 року був отриманий лист від відповідача за №053/05-1077, до зазначеного листа були додані наступні документи: наказ Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від 12.01.2017 року №06 «Про затвердження та ведення в дію штатного розпису», організаційна структура Комунального підприємства «Київтранспраксервіс», штатний розпис Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від січня 2017 року. Посадова інструкція начальника відділу надання послуг паркування від 19.01.2017 року. Всі вищеперераховані документи були прийняті в наслідок необхідності проведення «реорганізації» Комунального підприємства, враховуючи, що позивач має свій примірник посадової інструкції начальника відділу паркування служби паркування та належним чином отриманий штатний розпис Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», що діяв до реорганізації можна здійснити порівняння вказаних документів та визначити дійсність підстави такої «реорганізації» підприємства. Штатний розпис від 12.10.2016 року, (який діяв до моменту прийняття приказу про затвердження нового штатного розпису) передбачає штат у кількості 499 одиниць з фондом оплати праці в розмірі 537 038 гривень, новий штатний розпис передбачає штат 495 одиниць з фондом плати праці 804 244 гривні. Тобто, при зменшенні 4 штатних працівників бонд оплати збільшився на понад 260 000 гривень. Згідно штатного розпису від 12.10.2016 року керівник КП «Київтранспарксервіс» мав трьох заступників, а після реорганізації підприємства та затвердження нового штатного розпису вищезазначений керівник має сім заступників, що призвело до збільшення фонду оплати праці, що суперечить меті проведення реорганізації підприємства (зменшення витрат). В штатному розписі від 12.10.2016 року відділ паркування в районах мав 13 чоловік керівного складу з фондом оплати праці 77191 гривні (одну з керівних посад обіймав позивач), а після реорганізації та затвердження нового штатного розпису відділ надання послуг з паркування по районах налічує 14 чоловік керівного складу з фондом оплати праці 126528 гривень. Даний доказ свідчить про збільшення кількості працівників керівного складу відділу паркування після реорганізації та доводить, що звільнення (скорочення посад) працівників, які обіймали керівні посади до реорганізації здійснювались безпідставно та з порушенням вищезазначених норм трудового законодавства. Посадова інструкція начальника відділу надання послуг паркування затверджена 11.01.2017 року слово в слово співпадає з посадовою інструкцією начальника відділу служби паркування від 2015 року, окрім назви та декількох пунктів пов'язаних з організацією роботи за допомогою РРО. Слід зазначити, що протягом всього 2016 року керівний склад служби паркування і так здійснював організацію та контроль за діяльністю паркувальників щодо застосування РРО, тобто такі зміни до посадової інструкції мали бути внесені на декілька років раніше Все вищеперераховане доводить про відсутність підстав проведення реорганізації підприємства, а саме не проводилось реорганізації або перепрофілювання підприємства, не скорочувалась чисельність (штат) керівного складу працівників служби паркування, що свідчить про порушення трудового законодавства та звільнення неугодних працівників Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» шляхом проведення фіктивної реорганізації. Порушення права на працю передбаченого Конституцією України, а також відсутність грошових коштів необхідних для забезпечення життєдіяльності [PERSON] та його родини призвели позивача до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі вищевикладеного позивач вважає, що його звільнення з посади начальника відділу паркування в Дарницькому та Дніпровському районі м. Києва Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» здійснено з порушенням вимог ст.ст. 42-1,49-2, 141 КЗпПУ. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги уточненої позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Іорданов К.І. в судовому засіданні вимоги позову не визнав в повному обсязі. Суду пояснив, що з урахуванням задач, поставлених Київським міським головою Кличком В.В. щодо невідкладного оновлення паркувальної сфери столиці та необхідності підвищення надходжень в бюджет міста, враховуючи значні збитки підприємства, необхідність економії коштів, на початку року адміністрацією прийнято рішення щодо організаційних змін. Запровадження зазначених заходів продиктовані потребою зменшити витрати на оплату праці працівників, провести оптимізацію управління підприємством та перерозподілити обов'язки у відповідності до поставлених задач. На нагальність вказаних змін багаторазово наголошувалося Київським міським головою. Вказане рішення обговорювалося з трудовим колективом на загальних зборах працівників від 12.01.2017 року, на яких було прийнято рішення щодо необхідності реорганізації підприємства, ліквідації окремих підрозділів та посад. Наказом в.о. директора Комунального підприємства «Про затвердження і введення в дію структури та штатного розпису» від 12.01.2017 року № 6 введено з 19.01.2017 року нову організаційну структуру та штатний розпис, згідно з якими служба паркування була ліквідована, посада заступника начальника відділу паркування в Дарницькому та Дніпровському районах служби паркування була скорочена. Відповідно до даного наказу та на виконання вимог статті 49 КЗпП України кадровій службі було доручено попередити під особистий підпис, із зазначенням дати ознайомлення, працівників, посади яких підлягають виведенню, про наступне вивільнення за два місяці у зв'язку із змінами в організації праці відповідача. Вказаним вище наказом посаду заступника начальника відділу паркування в Дарницькому та Дніпровському районах служби паркування було виведено (скорочено). Наказом в.о. директора Комунального підприємства від 19.01.2017 року № 19-К створено комісію щодо попередження працівників, визначених зазначеним наказом, про скорочення посад. 19.01.2017 року начальника паркування в Дарницькому та Дніпровському районах служби паркування [PERSON] було комісійно проінформовано про зміни в організації виробництва і праці та відповідно до ст. 49-2 КЗпП України запропоновано продовжити подальшу роботи на посаді контролера паркування. Йому було роз'яснено, що у випадку відмови, його буде вивільнено в термін, передбачений чинним законодавством. Питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу. Переважне право залишитися на роботі з'ясовується у разі проведення звільнення працівників і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою власником чи уповноваженим ним органом в межах підприємства, установи, організації. Таким чином, Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» (відповідач), запропонувавши [PERSON] посаду контролера, діяло відповідно до чинного законодавства, й жодним чином не порушило прав інших осіб, в тому числі прав позивача. На виконання статті 43 Кодексу законів про працю 23.02.2017 року за вихідним № 053/05-547 рекомендованим листом, що підтверджується фіскальним чеком, на первинну профспілкову організацію Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» було направлено лист-подання про надання згоди на розірвання трудового договору та наступне звільнення в термін не раніше 20.03.2017 року з наданням вихідної допомоги у розмірі не менше середнього заробітку, належних пільг та компенсацій в тому числі [PERSON] Зазначений лист адресат відмовився отримувати і після закінчення встановленого строку зберігання лист було повернуто до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», що підтверджується довідкою «Укрпошти». З цим листом та додатками до нього голова профспілки був ознайомлений комісійно, про що складений відповідний акт, але отримувати лист відмовився, попросивши надіслати на вказану їм адресу, що й було зроблено. Лист було направлено на адресу, вказану головою первинної профспілкової організації, але отримувати його голова профспілки відмовився і лист повернувся до Комунального підприємства за закінченням терміну зберігання 25.03.2017 року. За чинним законодавством, враховуючи, що у встановлений законодавством термін, відповідь від первинної профспілкової організації не надійшла, вважається що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору з [PERSON] Враховуючи відмову [PERSON] щодо продовження роботи на посаді контролера паркування, наказом від 21.04.2017 року № 227-К начальника відділу паркування у Дарницькому та Дніпровському районах його було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників, п.1. статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку та компенсації за невикористану відпустку. На виконання вимог законодавства, в день звільнення, тобто 21.04.2017 року комісією з трьох працівників відділу кадрів було видано [PERSON] копію наказу про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку, проведено з ним остаточний розрахунок. За наведених обставин, вважає, що порушень Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» чинного законодавства при звільненні позивача не допущено. Отже, вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими, а тому у задоволені позову [PERSON] до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про скасування наказу, поновлення на роботі та сплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди має бути відмовлено в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Позивач [PERSON] згідно з наказом № 26-К від 22.01.2015 року був прийнятий на посаду провідного спеціаліста відділу контролю якості надання послуг та виконання робіт з 22.01.2015 року з випробувальним терміном один місяць та оплатою праці згідно штатного розпису, після чого згідно з наказом № 126-К від 02.03.2015 року [PERSON] за його згодою було переведено на посаду начальника відділу паркування в Дарницькому районі служби паркування з оплатою згідно штатного розпису. Наказом 157-К від 18.03.2015 року [PERSON] за його згодою переведено на посаду начальника відділу паркування в Дніпровському районі служби паркування з оплатою згідно штатного розпису. Після чого [PERSON] за його згодою було переведено на посаду начальника відділу паркування в Дарницькому та Дніпровському районах служби паркування відповідно до наказу директора Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» Першина В.Г. від 13.07.2015 року № 359/1-К. Представник відповідача в судовому засіданні вказував на те, що з урахуванням задач, поставлених Київським міським головою Кличком В.В. щодо невідкладного оновлення паркувальної сфери столиці та необхідності підвищення надходжень в бюджет міста, враховуючи значні збитки підприємства, необхідність економії коштів, на початку року адміністрацією прийнято рішення щодо організаційних змін. Запровадження зазначених заходів продиктовані потребою зменшити витрати на оплату праці працівників, провести оптимізацію управління підприємством та перерозподілити обов'язки у відповідності до поставлених задач. На нагальність вказаних змін багаторазово наголошувалося Київським міським головою. Вказане рішення обговорювалося з трудовим колективом на загальних зборах працівників від 12.01.2017 року, на яких було прийнято рішення щодо необхідності реорганізації підприємства, ліквідації окремих підрозділів та посад. Наказом в.о. директора Комунального підприємства «Про затвердження і введення в дію структури та штатного розпису» від 12.01.2017 року № 6 введено з 19.01.2017 року нову організаційну структуру та штатний розпис, згідно з якими служба паркування була ліквідована, посада заступника начальника відділу паркування в Дарницькому та Дніпровському районах служби паркування була скорочена. Відповідно до даного наказу та на виконання вимог статті 49 КЗпП України кадровій службі було доручено попередити під особистий підпис, із зазначенням дати ознайомлення, працівників, посади яких підлягають виведенню, про наступне вивільнення за два місяці у зв'язку із змінами в організації праці відповідача. Вказаним вище наказом посаду заступника начальника відділу паркування в Дарницькому та Дніпровському районах служби паркування було виведено (скорочено). Наказом в.о. директора Комунального підприємства від 19.01.2017 року № 19-К створено комісію щодо попередження працівників, визначених зазначеним наказом, про скорочення посад. 19.01.2017 року [PERSON] було комісійно проінформовано про зміни в організації виробництва і праці та відповідно до ст. 49-2 КЗпП України запропоновано продовжити подальшу роботи на посаді контролера паркування. Йому було роз'яснено, що у випадку відмови, його буде вивільнено в термін, передбачений чинним законодавством. Листом від 23.01.2017 року № 053/05-125 голову первинної профспілкової організації підприємства Вюна О.Д. додатково проінформовано, що в зв'язку зі змінами в організаційній структурі та штатному розписі, затвердженими наказом від 12.01.2017 року № 6, прийнято рішення про скорочення певних посад. Лист Вюном О.Д. отримано, факт отримання засвідчено його власним підписом. 23.02.2017 року за вихідним № 053/05-547 рекомендованим листом, що підтверджується фіскальним чеком, на первинну профспілкову організацію Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» було направлено лист-подання про надання згоди на розірвання трудового договору та наступне звільнення в термін не раніше 20.03.2017 року з наданням вихідної допомоги у розмірі не менше середнього заробітку, належних пільг та компенсацій в тому числі [PERSON] Зазначений лист адресат відмовився отримувати і після закінчення встановленого строку зберігання лист було повернуто до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», що підтверджується довідкою «Укрпошти». З цим листом та додатками до нього голова профспілки був ознайомлений комісійно, про що складений відповідний акт, але отримувати лист відмовився, попросивши надіслати на вказану їм адресу, що й було зроблено. Лист було направлено на адресу, вказану головою первинної профспілкової організації, але отримувати його голова профспілки відмовився і лист повернувся до Комунального підприємства за закінченням терміну зберігання 25.03.2017 року. Наказом від 21.04.2017 року № 227-К [PERSON], який займав посаду начальника відділу паркування у Дарницькому та Дніпровському районах було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників, п.1. статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку та компенсації за невикористану відпустку. В день звільнення, тобто 21.04.2017 року комісією з трьох працівників відділу кадрів було видано [PERSON] копію наказу про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку, проведено з ним остаточний розрахунок. З наданих в судовому засіданні пояснень представника відповідача вбачається, що відповідачем відповідно до наказу «Про затвердження і введення в дію структури та штатного розпису» від 12.01.2017 року № 6 введено з 19.01.2017 нову організаційну структуру та штатний розпис, згідно з якими служба паркування була ліквідована, посада начальника відділу паркування в Дарницькому та Дніпровському районах служби паркування була скорочена, профспілка була належним чином проінформована про наступне скорочення певних посад та працівників на загальних зборах від 12.01.2017 року, позивач персонально за два місяці був попереджений про звільнення. [PERSON] було запропоновано посаду контролера, оскільки позивач не мав спеціальної освіти (диплома), враховуючи переважне право працівника на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України. Підприємством дотримано порядок вивільнення працівників, передбачений статтею 49-2 КЗпП України, адже позивачу було запропоновану посаду контролера. 23.02.2017 року підприємством було направлено лист до профспілкової організації про надання згоди на звільнення члена профспілкової організації [PERSON], який голова профспілки відмовився отримувати. За таких обставин, відповідно до ст. 43 КЗпП України вважається, що згода первинної профспілкової організації Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» отримана. Даючи правову оцінку обставинам, які встановлені при розгляді справи, суд зважає на наступне. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з п. 1, 6 ч. 1ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності та правовий захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.1 ч. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27.06. 2012 року в справі № 6-65цс12, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст.40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 42 Кодексу передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Також статтею 42-1 КЗпП України передбачено, що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором. Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Як роз'яснено в п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 09.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Як вбачається із наказу директора Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від 19.01.2016 року №19-к створено комісію та зобов'язано її повідомити працівників про скорочення посад. В наказах Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» №19-к від 19.01.2016 року та №06 від 12.01.2017 року така підстава не зазначена. Тобто, керівник підприємства вніс зміни в структуру та штатний розпис, а якщо звернути увагу на дати прийняття наказів то спочатку затвердив і вів в дію нову структуру та штатний розпис, а потім створив комісію та зобов'язав її повідомити про скорочення посад. Керівник своїм наказом не скоротив керівні посади, а навпаки доповнив чисельність керівних посад, зокрема заступників та зобов'язав комісію повідомити про скорочення, затвердивши зміни в структурі та штаті підприємства, що не є підставою для їх скорочення. Зміни в структурі та штатному розписі змінили тільки підпорядкування та назву структурних підрозділів підприємства, доказом цього є той факт, що відповідно до штатного розпису затвердженого в січні 2017 року відділ надання послуг з паркування по районах налічує 14 штатних одиниць та підпорядковується заступнику директора з паркування, а відповідно до штатного розпису затвердженого в жовтні 2016 року налічує 13 штатних одиниць і підпорядковується начальнику служби з паркування. Скорочення штату передбачає зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. Як вбачається з аналізу вищенаведених штатних розписів права та обов'язки працівників не змінилися, це підтверджується співставленням посадових обов'язків начальника відділу надання послуг з паркування та начальника відділу служби паркування. Всі відмінності в цих посадових обов'язках обумовлені змінами в організації паркувальної діяльності, які відбулись за довго до прийняття вище згаданих наказів, тобто всі добавлені в новій редакції посадові обов'язки та завдання виконувались начальниками відділів служби паркування. Відповідно жодних змін в посадових обов'язках начальника відділу паркування не відбулось окрім зміни кваліфікаційних вимог, а саме кваліфікаційні вимоги для зазначеного керівника є повна вища освіта. Однак аргументація такого нововведення спростовується наступними доводами. Відповідно до п.1.3 статуту Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» підпорядковане департаменту транспортної інфраструктури КМДА, а не Головному управлінню державної служби України. Відповідно дія наказу Головного управління державної служби не розповсюджується на працівників вищезазначеного комунального підприємства і начальник відділу паркування служби паркування не має жодного відношення до посадової особи місцевого самоврядування тому професійно - кваліфікаційні характеристики посадової особи до нього не застосовуються. Твердження відповідача щодо переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу в зв'язку з чим запропонувавши начальнику відділу паркування (професійна група «Керівники») посаду контролера (група «Працівники») позивач повинен був беззаперечно погодитись на запропоновану роботу спростовується на нижче наведеній підставі. Так, дійсно відповідно до статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Запропонована позивачу робота контролером не відповідає вищезазначеним характеристикам. Всі інші переміщення та переведення працівника в межах підприємства можуть здійснюватися за погодженням з працівником, якого він не давав. Згідно трудового законодавства йому повинні були запропонувати аналогічну посаду і така посада була наявна на підприємстві, але всупереч вимогам закону ця посада йому не була запропонована, незважаючи на те, що позивач в своєму пояснені до наказу про звільнення (вх.№053/05/1140 від 21.04.2017 року) висловив свою згоду на укладання нового трудового договору на посаду начальника відділу надання послуг з паркування та зазначав що має право на укладання трудового договору на підставі ст.42-1 КЗпП. Більш того, наказом Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» №26-к від 20.01.2017 року іншого працівника Комунального підприємства [PERSON] з 23.01.2017 року було прийнято на посаду, аналогічній тій, яку займав позивач та яка за доводами представника відповідача відповідно була скорочена, а саме: начальник відділу надання послуг з паркування в Дарницькому та Дніпровському районах. Також в процесі розгляду справи представником відповідача не надано суду пояснення та документальні докази на підтвердження факту призначення на посаду начальника відділу надання послуг з паркування в Дарницькому та Дніпровському районах особи, яка мала перед позивачем переважне право на прийняття на таку посаду згідно зі ст. 42 КЗпП України (в тому числі з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці). Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку про не надання відповідачем до суду доказів пропозиції позивачу іншої роботи на рівнозначній посаді одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами організаційної структури та штатного розпису підприємства (скорочення чисельності штату), як того вимагає ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. При цьому, суд відхиляє посилання представника відповідача на виконання ним вимог трудового законодавства в частині надання [PERSON] перед звільненням пропозицій про переведення останнього на рівнозначні вакантні посади на підприємстві, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, що характеризують посаду контролера, як рівнозначну посаді начальника відділу паркування в Дарницькому та Дніпровському районах служби паркування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів неможливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу за рівнозначною посадою та/або доказів відсутності роботи за такою посадою до дня звільнення позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням ст.ст. 40, 42, 42-9, 43 КЗпП України, оскільки Комунальним підприємством «Київтраснпарксервіс» не було виконано свого обов'язку та не враховано права позивача на переважне залишення на роботі та не запропоновано всі наявні інші рівнозначні вакантні посади одночасно з попередженням про звільнення. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а наказ № 227-К від 21.04.2017 року про звільнення [PERSON], з посади з посади начальника відділу паркування у Дарницькому та Дніпровському районі м. Києва у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України є таким, що підлягає скасуванню як протиправний. Що стосується позовних вимог позивача про зобов'язання Комунальне підприємство «Київтраснпарксервіс» поновити [PERSON] на посаді начальника відділу паркування у Дарницькому та Дніпровському районі м. Києва, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищенаведений висновок суду про те, що позивача було незаконно звільнено з займаної посади, суд дійшов висновку, що належним способом захисту його порушеного права є поновлення позивача на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме - на посаді начальника відділу паркування у Дарницькому та Дніпровському районі служби паркування Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», з 22.04.2017 року. В даному випадку суд керується також правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 року, відповідно до якої у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Стосовно правомірності позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов наступного висновку. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Відповідно до п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 5 Порядку №100 встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, згідно довідки Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» №21 від 19.02.2018 року середньомісячна зарплата позивача склала 9515,00 грн., з урахуванням того, що за вказаний період [PERSON] фактично відпрацював 20 робочих днів, а середньоденна заробітна плата становить 453,10 грн. Позивача звільнено з займаної посади 21.04.2017 року згідно з наказом Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від 21.07.2017 року за №227-к. Вимушений прогул позивача з 22.04.2017 року по 15.06.2017 року. Таким чином, кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача за 2017 та 2018 роки сукупно становить 278 днів. Відповідно середній заробіток [PERSON], за час вимушеного прогулу з 24.04.2017 року по 15.06.2018 року складає 125961,80 грн. Відтак рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу паркування у Дарницькому та Дніпровському районі служби паркування Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», з 22.04.2017 року та середнього заробітоку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9515,00 грн. підлягає негайному виконанню. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. За моральну шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах (п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, кірм випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивача звільнено із займаної посади з грубими порушенням норм трудового законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., оскільки представником позивача в судовому засіданні не доведений факт завдання моральної шкоди позивачу відповідачем саме в розмірі 1000000,00 грн. та виходячи з принципу розумності та справедливості. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 5, 21, 32, 36, 40, 42, 43, 49-2, 141, 235, 237-1 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями),

Outcome: partial