Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: про зміну розміру аліментів, присуджених рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], з 500 грн. щомісячно до повноліття дитини до 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання чинності рішення суду та до повноліття дитини; стягнення з відповідача на свою користь додаткових витрат на дитину [PERSON] в сумі 1000 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказувала, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання їх спільної доньки у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Вказувала, що оскільки на теперішній час відповідач влаштувався на роботу, має регулярний дохід, то є підстави для зміни аліментів, які були призначені судом з 500 грн. щомісячно на 1/3 частину з усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Крім того, зазначала, що їх спільна з відповідачем донька перебуває на «Д» обліку у пульманолога, за станом здоровя дитина потребує дієтичного харчування та медикаментозного лікування, а тому вважала, що батько дитини має брати участь у додаткових витратах на дитину в сумі 1000 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] в попередніх судових засіданнях просила суд задовольнити позов. Її представник за договором про надання юридичних та інформаційно-консультативних послуг від 26.01.2016 року (а.с.25-27) [PERSON] в судовому засіданні наводила доводи, які є аналогічними викладеним у позові та наполягала на задоволенні вимог [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти предявлених до нього вимог, вказував, що на теперішній час він не працює, знаходиться на обліку як безробітний у Харківському міському Центрі зайнятості. Вказував, що заборгованості зі сплати присуджених аліментів він не має, тим більше, коли в нього є можливість він сплачує більше, ніж було призначено судом. Не заперечував проти того, що його донька дійсно лікується з приводу аденоїдів, проте заперечував, що вона потребує постійного лікування, як на те вказує позивач. Вважав, що належних доказів для задоволення предявлених до суду вимог про стягнення з нього грошових коштів у сумі 1000 грн. щомісячно позивач не надала, оскільки у матеріалах справи відсутні призначення лікарів, які свідчать про необхідність придбання медичних препаратів для постійного вживання їх дитиною. Також вказував, що долучена до матеріалів справи довідка про одержання путівки на санаторне-курортне лікування дитини не містить гербової печатки та штампу лікувального закладу, що ставить відомості, які в ній зазначені під сумнів та взагалі була отримана позивачем вже після звернення її до суду. Щодо посилань позивача на те, що вона змушена сплачувати за комунальні послуги, в тому числі і за нього, оскільки він є зареєстрований у цій квартирі, то він наголошував на тому, що неодноразово пропонував їй оформити субсидію, оскільки довгий час працював на комунальних підприємствах, що давало підстави для 100% пільги для нього, як особи, яка там працює. Крім того, зазначав, що питання про стягнення заборгованості зі сплати комунальних послуг не є предметом розгляду справи, а долучені до матеріалів справи квитанції про їх сплату не свідчать про необхідність зімни розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ст.11 ЦПК України) обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданої копії Свідоцтва про народження дитини, актовий запис № 3171, серії I-ВЛ № 211713, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.4). Крім того, з рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2013 року вбачається, що судом було стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення їх спільною дитиною повноліття (а.с.5). Згідно положень ч.1 статті 192 СК вбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.\~\~ У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна розміру аліментів як і зміна способу присудження аліментів може мати місце виключно за наявності конкретно передбачених законодавством підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Отже, позивачу необхідно довести, а суду встановити, що є обґрунтовані підстави для зміни розміру аліментів, а також способу їх присудження. У звязку із чим, аналізуючи подані сторонами докази та враховуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зміну розміру аліментів є такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що у мотивувальній частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2013 року було встановлено, що на час призначення аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно, суд виходив з того, що відповідач не має постійного заробітку, його дохід на місяць складає 2000 грн. (а.с.5 зворотна сторона). Доказів того, що на теперішній час відповідач має постійний заробіток матеріали справи не містять, а тому обґрунтованих підстав для зміни способу присудження аліментів немає, як і не має підстав стверджувати, що на теперішній час розмір доходу відповідача збільшився, оскільки як вбачається з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки, оригінал якої був оглянутий у суді, 15.10.2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади та з 19.11.2015 року йому розпочато виплату допомоги по безробіттю (а.с.34, 36). На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для зміни способу присудження аліментів та крім того, на думку суд на теперішній час ця зміна може призвести до погіршення матеріального становища дитини, оскільки зі слів [PERSON] на сьогодні він отримує соціальну допомогу по безробіттю у розмірі 515 грн. 92 коп., а тому розмір аліментів, в разі зміни його судом, буде дорівнювати 30 % прожиткового мінімуму для дитини її віку, тобто 436 грн. 50 коп., що є меншим, ніж було призначено за рішенням суду від 02.04.2013 року. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно, то суд зазначає наступне. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). \~Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на\~\~рівень\~\~життя,\~\~достатній\~\~для\~\~її фізичного,\~\~інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за\~\~створення\~\~умов,\~\~необхідних\~\~для\~\~всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У ч. 1 статті, що коментується, закріплене правило, відповідно до якого у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв'язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах, пов'язаних з утриманням дитини. Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" також зазначено, що до участі у зумовлених особливими обставинами додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися лише батьки. Оскільки йдеться про понесені або передбачувані витрати, вони мають визначатись у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені у вигляді конкретної суми, яка підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно, наприклад, у разі тривалої хвороби або каліцтва дитини. У зв'язку з цим суд має право зобов'язати одного з батьків, як того, який сплачує аліменти, так і того, до якого вимога про їх стягнення не була подана, взяти участь як у понесених, так і у передбачуваних додаткових витратах на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами\~\~є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для\~\~вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті\~\~обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на її навчання у платному навчальному закладі, на проведення з нею додаткових занять, на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, судово-медичної експертизи, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно травму і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами. Наприклад, витрати на додаткове харчування дитини за нормами, розробленими МОЗ, повинні підтверджуватись довідками органів місцевого самоврядування, торгівельних організацій або дирекції ринків про середні ціни на продукти харчування у період їх придбання; витрати на спеціальний медичний догляд - довідками медичних закладів про вартість медичних послуг; витрати на лікування, протезування, санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками і рахунками, проїзними документами тощо. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надала до суду копію витягу з медичної картки з Міської дитячої поліклініки №13, копію виписки №2475 із медичної картки хворої [PERSON], [INFO] від 24.06.2014 року, копію медичної картки амбулаторного хворого [PERSON], [INFO] із Міської клінічної лікарні №30 (а.с.50-69, 71), оригінали яких були оглянуті сторонами та судом. Аналізуючи надані позивачем медичні картки та довідку, суд приходить до висновку, що дитина проходила неодноразові лікування у медичних установах, їй призначались лікарські засоби, які як вбачається з чеків, долучених до матеріалів справи, придбавала її мати позивач по справі. Як вбачається з копій квитанції про перерахування аліментів, які відповідач [PERSON] долучив до матеріалів справи, останній своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти за рішенням суду та крім того, у деякі місяці відповідач самостійно збільшує розмір перерахованих аліментів майже у двічі, про що свідчать квитанції та пояснення самого відповідача, проти яких не заперечувала позивач. Проте, з огляду на чеки на придбання ліків (а.с.30-33), які були долучені позивачем, приписи лікарів, які збігаються з придбаними ліками та копії квитанцій про сплату аліментів, судом встановлено, що відповідач не приймав участі у придбанні саме цих лікарських засобів, оскільки розмір аліментів, перерахований з жовтня по грудень 2015 року включно, дорівнював розміру, присудженому судом. Також судом досліджено копії аналізів з ООО-П «ЦМЄИ» від 12.08.2015 року на суму 120 грн. (а.с.29), у сплаті яких відповідач також участі не брав. Проте дослідження, які були зроблені у листопаді 2014 року (а.с.28) були частково сплачені відповідачем, про що свідчить розмір перерахованих аліментів у листопаді 2014 року, а який більше на 220 грн., тобто залишок не сплаченої суми дорівнює 160 грн. (760/2 = 380 грн. -220-грн. = 160 грн.). Таким чином, проаналізовані докази підтверджують незадовільний стан здоровя дитини у деякі періоди часу та доводять існування істотних обставин для визначення та стягнення з відповідача грошових коштів на додаткові витрати на дитину, проте лише у одноразовому вигляді, оскільки доказів необхідності проведення подальшого лікування та належних доказів прогнозуємих витрат на його проведення, суду надано не було. Щодо необхідності стягнення витрат на санаторне-курортне лікування дитини, то суд погоджується з відповідачем відносно того що долучена до матеріалів справи довідка від 29.01.2016 року (а.с.70) не відповідає вимогам, встановлених до довідок, отриманих з медичних установ, оскільки не містить у собі жодних печаток самої медичної установи та крім того в ній не зазначено конкретного лікувального закладу, де може бути проведено санаторне-курортне лікування дитини, та не долучено відомостей про вартість путівки, яку позивач має намір придбати. Також суд вважає посилання позивача як на підставу задоволення її позову необхідність нею сплачувати комунальні послуги у великому розмірі, такими, що не стосуються предмету доказування, а тому судом до уваги не беруться. Таким чином, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також, оцінюючи надані докази, суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі, доведеному позивачем у вигляді вже здійснених витрату сумі 1208 грн. 43 коп., що складається з 50 % вартості придбаних ліків та 160 грн. частка від оплачених позивачем досліджень від 21.11.2014 року, 60 грн. 50% від здійснених аналізів від 11.08.2015 року. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial