Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про встановлення порядку користування квартирою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. На даний час між сторонами виникають суперечки та конфлікти стосовно спільного користування квартирою. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: -виділити йому в особисте користування житлову кімнату площею 9,4 кв.м., зазначену в технічному паспорті під №4 та шафу вбудовану площею 0,6 кв.м., зазначену в технічному паспорті під №5; -виділити у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кімнату площею 17,4 кв.м. обладнану балконом, зазначену в технічному паспорті під №6 та кімнату площею 12,9 кв.м., зазначену в технічному паспорті під №8, шафу вбудовану площею 1,0 кв.м., зазначену в технічному паспорті під №7; -у спільному користуванні в квартирі [ADDRESS] залишити: коридор №1 площею 8,9 кв.м., санвузол №2 площею 3,1 кв.м., кухню №3 площею 4,7 кв.м. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.03.2019 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду по суті. 06.06.2019 року від [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він просив у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідачів у рівних частках понесені ним судові витрати: по сплаті судового збору - 704,80 грн., по сплаті проведеної експертизи у розмірі 3600,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи у їх відсутності та відзив на позовну заяву, в якому позовну заяву про встановлення порядку користування квартирою визнали, однак просили зменшити розмір витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрат на правову допомогу, посилаючи на те, що категорія даної справи не складна та відсутній спір між сторонами. Законний представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності та позов визнала. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи встановлені судом. Позивач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 28.10.2005 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданим Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 14.11.2013 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності по ј частці кожному. [INFO] помер [PERSON] Після його смерті спадщину у вигляді 1/ 4 частки спірної квартири прийняли в рівних частках його мати - [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] Після отримання спадщини після смерті [PERSON] частки співвласників квартири [ADDRESS] розподілені наступним чином: [PERSON] - 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2018 року, [PERSON] - 1/12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2018 року, [PERSON] - 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2018 року, [PERSON] - ј частка на підставі свідоцтва про право власності від 14.11.2013 року, [PERSON] - 1/ 4 частка на підставі свідоцтва про право власності від 14.11.2013 року; [PERSON] - 1/ 4 частка на підставі свідоцтва про право власності від 14.11.2013 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.10.2018 року Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.07.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Відповідно до копії технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з 3-х кімнат, жилою площею 39,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 9,4 кв.м., 2-а кімната - 17,4 кв.м., 3-я кімната - 12,9 кв.м., коридору - 8,9 кв.м., санвузолу - 3,1 кв.м., кухні - 4,7 кв.м., вбудованої шафи площею 0,6 кв.м., вбудованої шафи - 1,0 кв.м. Загальна площа квартири 58,9 кв.м. Згідно довідки Департаменту з надання адміністративних послуг від 31.01.2019 року та довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області позивач зареєстрована у спірній квартирі. Як вбачається з довідки ТОВ "Центральний 1" №1410 від 23.10.2018 року [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , ніколи не були зареєстровані. З матеріалів позовної заяви вбачається, що сторони не можуть дійти згоди з відповідачем щодо розподілу кімнат між співвласниками з метою зручного користування та розпоряджання майном. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-109 від 27.11.2018 року, провести поділ приміщень квартири або виділ ј частини квартири [ADDRESS] між співвласниками на самостійно ізольовані квартири, враховуючи планування квартири, об`ємно-планувальні характеристики квартири, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В. 2.2-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення» - технічно не можливо. На підставі вимог п.п. 2.22, 2.24, 2.27, 2.28 ДБ В.2.2-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення», можливо визначити порядок користування приміщеннями квартири між співвласниками, при цьому, виділити в загальне користування приміщення коридору літ. №1 площею 8,9 кв.м., санвузол літ. №2 площею 3,1 кв.м., кухні літ. №3 площею 4,7 кв.м., загальною площею - 16,7 кв.м., т.т. на ј частину - пл. 4,18 кв.м. За такого, пропонується один варіант визначення порядку користування приміщеннями квартири з виділом співвласнику [PERSON] окремих приміщень, згідно його ідеальної частки, а саме: - виділити в користування співвласника [PERSON] з ідеальною часткою - ј частина: житлову кімнату літ.№4 - пл. 9,40 кв.м., вбудовану шафу літ. №5 - пл. 0,6 кв.м. Разом пл. 10,0 кв.м. Загальна площа, що виділяється в користування співвласника [PERSON] з ідеальною часткою - ј частина складає 14,18 кв.м., що на 0,55 кв.м. менше від ідеальної площі - 14,73 кв.м. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному співвласнику належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватись відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування ним. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а за відсутності згоди вирішується судом. Правовий аналіз вище зазначених статей вказує на те, що незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням вказаних вимог закону, а також враховуючи те, що в добровільному порядку визначити порядок користування житловим приміщенням відповідачі відмовляються, суд приходить до висновку про задоволення позову та встановлення між сторонами порядку користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-109 від 27.11.2018 року. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До судових витрат, як зазначено ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141. ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги та представництво в суді від 19.10.2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 3000 грн. та розрахунок витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 141. ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Дослідивши зазначені докази, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та враховуючи чи пов`язані ці витрати з розглядом справи суд виходячи зі складності справи, виконаних робіт (наданих послуг), їх обсягом та часом, витраченим на їх виконання, ціни позову та значення справи для позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі по 750 грн. з кожної, а всього 1500 грн. Також з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі по 1200 грн. з кожної, а всього 2400 грн. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі по 352,40 грн. з кожного.

Outcome: partial