Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що відповідачі проживають у [INFO] та є її власниками. ПАТ «Херсонська ТЕЦ» надає відповідачам послуги з централізованого опалення. Протягом тривалого часу відповідачі не сплачують витрати, повязані зі споживанням послуг з централізованого опалення. У звязку з чим утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2016 року в сумі 8783,50 гривень, яку відповідачі виплачувати відмовляються. Просить суд з урахуванням уточнень стягнути з відповідачів пропорційно вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 1378,00 гривень. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, надала заперечення, згідно якого вказала, що за 2014,2015 роки вона та інші відповідачі не отримували належної якості послугу від позивача, що зафіксовано у відповідних актах від ОСББ, а тому вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заперечення відповідача [PERSON] та також просив у задоволенні позову відмовити. Крім того пояснив, що з заявами до ПАТ "ТЕЦ" щодо надання послуг неналежної якості та для перерахунку вартості послуг відповідач не звертався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири, згідно свідоцтва про право власності від 24.09.2003 року, та споживачами послуг з централізованого опалення, які надає позивач ПАТ «Херсонська ТЕЦ» за адресою: [ADDRESS]. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідачів за централізоване опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2016 року складає 8783,50 гривень. Відповідачі добровільно виплачувати заборгованість відмовляються. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона №668/4876/15-ц від 04.06.2015 року скасовано судовий наказ від 24.04.2015 року за заявою ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з [PERSON] в сумі 4034,69 гривень за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року. За період з березня 2015 року по травень 2016 року позивач з заявами про видачу судового наказу не звертався. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. З врахуванням того, що судовий наказ стосується вимог за період з 01.10.2013 року по лютий 2015 року, а позовні вимоги заявлені позивачем також за період з травня 2015 року по травень 2016 року без дотримання порядку, визначення ч.3 ст.118 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за період з 01.10.2013 року по лютий 2015 рокув сумі 4034,69 гривень, тобто по 1344,89 гривень з кожного власника. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки позивач виконав зобовязання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушив взяті на себе договором зобовязання та не повернув кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування позикою та неустойки (штрафу) - за порушення зобов'язання, встановленого договором, підлягає судовому захисту. З урахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в сумі 4034,69 гривень, що складає 45,93% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 8783,50 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, суд дійшов переконання, що пропорційно з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 632,92 гривень, а саме по 210,97 гривень з кожного, що відповідає 45,93% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду 1378,00 гривень.

Outcome: partial