Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] , з яким під час виконання трудових обов`язків в ТОВ «НВП «СКМ» 02 березня 2011 року стався нещасний випадок, внаслідок якого він помер в лікарні [INFO] . Проведеним спеціальним розслідування встановлено, що нещасний випадок, який стався 02.03.2011 року з [PERSON] , є таким, що пов`язаний з виробництвом. Після загибелі батька нормальні життєві зв`язки були знищенні, позивач постійно відчуває почуття самотності і не може оговтатись від лиха, що спіткало його родину, оскільки він вже ніколи не зможе відчути любов та турботу батька. Через смерть батька він зазнав великих моральних страждань, які не згасають з роками, він усвідомлює, що стратив батька назавжди і більше ніколи його не побачить. Також не побачать свого дідуся його діти. Вважає, що моральні страждання, які він пережив у день смерті батька і які переживає до теперішнього часу, завдані йому з вини Відповідача, на підприємстві якого й стався нещасний випадок, внаслідок якого батько загинув. Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь 420 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Процесуальні дії у справі. 09.08.2021 позовна заява надійшла до суду. Ухвалою від 16.08.2021 провадження у справі відкрито та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Заяв та клопотань від сторін не надходило. В зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с.7/. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] у віці 44-х років /а.с.8/. Згідно з Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02.03.2011 на ТОВ «НВП «СКМ», за формою Н-5 від 23.03.2011, затвердженого 29.03.2011 року першим заступником начальника територіального управління Держпромнагляду по Дніпропетровській області нещасний випадок, що стався з [PERSON] , пов`язаний з виробництвом. Відповідальними особами за вказаний нещасний випадок є пультівник електроплавильної печі [PERSON] , який порушив Інструкцію з охорони праці, та начальник цеху ТОВ «НВП «СКМ», який не забезпечив дотримання підлеглим персоналом вимог нормативних актів з охорони праці /а.с.9-14/. Відповідно до Акту №01 за формою Н-4 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, від 29.03.2011, - 02 березня 2011 року на підприємстві Відповідача стався нещасний випадок, де потерпілим є батько Позивача - [PERSON] , який отримав опіки полум`ям голови, тулуба та кінцівок 2-3 ступеню (біля 40 % поверхні тіла), які ускладнилися розвитком опікової хвороби з загостренням хронічної виразки шлунку, яка призвела до шлунково-кишкової кровотечі. Згідно з Актом, причиною нещасного випадку є невиконання вимог Інструкції з охорони праці, невиконання посадових обов`язків. До нещасного випадку призвела експлуатація спеціального технологічного устаткування, шино проводи низької напруги, електродугова рудовідновча піч типу РПО-1,5, 1994 року випуску /а.с.15-17/. Підприємство відповідача зазначений акт не оспорило. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд. Статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. При цьому положеннями ст. 43, ч.1 ст. 46 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. При вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Відповідно до п.99 зазначеної Постанови, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд також керується положеннями ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 № 155, згідно з якою від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обгрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку, а також загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини, судом встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями Відповідача та заподіянням Позивачеві моральної шкоди. При цьому суд вважає, що відповідач мав створити батькові Позивача та іншим працівникам підприємства належні безпечні умови праці, за яких факт настання смерті потерпілого був би неможливим. Бездіяльність Відповідача, що полягла в тому, що ним не забезпечено безпечні умови праці, які призвели до смерті батька Позивача, внаслідок чого відбулась втрата його життєвих зв`язків з рідною людиною. Судом достовірно встановлено, що нещасним випадком, внаслідок якого помер батько Позивача, останньому заподіяні моральні страждання, що спричинили погіршення його душевного та психічного стану, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили негативні наслідки морального характеру через те, що Позивач був позбавлений батьківської турботи, любові, можливості спілкування з рідною людиною. Відсутність батька, усвідомлення того, що ця втрата є непоправною, відчуття самотності, туги, хвилювання призводять до його моральних страждань і переживань. Тому суд вважає, що Відповідач як промислове підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, зобов`язаний відповідати за завдану шкоду. Факт смерті батька Позивача беззаперечно свідчить про те, що він відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Отже, суд вважає, що факт моральних страждань Позивача є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. При цьому, суд враховує вищезазначені обставини, обсяг фізичних та моральних страждань Позивача, їх інтенсивність і тривалість наслідків, що наступили, і, враховуючи, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає співмірною моральним стражданням Позивача суму моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial