Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У липні 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет", [PERSON] освіти і науки України про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати її частини у зв'язку з порушенням термінів виплати, стягнення середнього заробітку за весь час затримки її виплати, визнання незаконним припинення трудового договору, зобов'язання вчинити певні дії по відновленню трудових правовідносин, стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у трудових відносинах і відповідно до посадових окладів, вчених звань та ступенів, з урахуванням відпрацьованого часу їм щомісячно нараховувалась та виплачувалась заробітна плата/грошовий доход у строки, визначені ст.115 КЗпП України та колективним договором. Однак, з червня - липня 2014 року відповідачем заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась з посиланням на різні причини (відсутність достатнього фінансування державного бюджету, організаційні причини, пов'язані з проведенням АТО та таке інше). На теперішній час заборгована заробітна плата їм не виплачена, відповідач в добровільному порядку відмовляється виплатити заборгованість по заробітній платі з посиланням на те, що він не несе за неї відповідальності, а тому не вважає себе боржником, бо вона виникла в період часу, коли державним вищим навчальним закладом ДонНТУ керував інший склад ректорату, та як юридична особа було зареєстровано за місцезнаходженням у м.Донецьку по вул.Артема,58. Позивачі вважають незаконними рішення, дії та бездіяльність відповідача, який заявляє, що трудові правовідносини з ними, починаючи з 03.11.2014 року у зв'язку з переведенням ДонНТУ в м.Красноармійськ за наказом Міносвіти України від 03.10.2014 року №1129 припинені в односторонньому порядку на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, чим порушує їхні трудові права щодо оплати праці. Вони вважають, що на їхні вимоги поширюється положення про відповідальність [PERSON] освіти і науки України, так як відповідно до відомостей про державну реєстрацію відповідача, що підтверджує його правосуб'єктність, як юридичної особи, засновником якої є [PERSON] освіти і науки України (ЄДРПОУ 38621185), а тому у разі недостатності коштів у відповідача солідарну відповідальність за його зобов'язанням має нести [PERSON] освіти і науки України, оскільки відповідач фінансується за рахунок коштів державного бюджету України через УДКС України та з цього приводу належить до сфери управління міністерства. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2015 року в позовних вимогах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відмовлено. З зазначеним рішенням не погодилися позивачі та подали апеляційну скаргу, в якій ставлять питання про перевірку законності та обґрунтованості рішення суду 1 інстанції, скасування його та ухвалення нового рішення, що задовольнить позовні вимоги позивачів. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначили, що судом першої інстанції було визнано встановленими, недоведені відповідачем обставини, які не були підтверджені належними і допустимими доказами. При розгляді справи судом, було порушено принцип змагальності сторін. Позивачі вважають, що суд ухилився від перевірки доказами їх доводів: По-перше, завірені копії сторінок трудових книжок з записами про роботу позивачів, розрахунково платіжні відомості про нараховану та не виплачену зарплату та інше відповідають вимогам ст.ст. 57-59,64,65 ЦПК України, а тому є належними та допустимими доказами, що обґрунтовують вимоги позивачів. По-друге, заперечення відповідача щодо не визнання ним факту перебування позивачів у трудових відносинах з ДВНЗ «ДонНТУ» є голослівними, та не відповідають фактичним обставинам. По-третє, суд необґрунтовано прийняв до уваги заперечення відповідача проти реальних фатів та обставин наявності трудових відносин. По-четверте суд залишив без правової оцінки доводи позивачів щодо допущених відповідачем порушень трудових прав, визначених п.6 ст.36, ст. ст. 97, 115, 120 КЗпП України. Представник відповідача Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити. Представник відповідача [PERSON] освіти і науки України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с.238-243) Позивачі в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, просили справу розглянути без їх участі ( а.с.190). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на Сході України та продовження збройного конфлікту на території міста Донецьк, з метою збереження життя та здоров'я громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні і здорові умови і навчання згідно наказу [PERSON] освіти і науки України від 03.10.2014 року № 1129 «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті» до завершення збройного конфлікту на території м. Донецьк Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 2 (а.с.103). На виконання зазначеного наказу МОН України внесені відповідні зміни до Статуту університету, тобто з 22 жовтня 2014 року Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність на підконтрольній території (а.с.104-108,109-110,11-113). З метою забезпечення оперативного інформування працівників і студентів, аспірантів та докторантів Донецького національного технічного університету з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення Університету, відповідачем на офіційному вєб-сайті було розміщено інформацію (http://donntu.edu.ua/praciv/zvernennya.html) та запропоновано заповнити реєстраційну заяву через мережу Інтернет або у інший доступний спосіб повідомити про продовження роботи в системі освіти України (а.с.114-115). Однак позивачі не висловили свій намір працювати в системі освіти України, не надали заяв про працевлаштування, не уклали трудових договорів (контрактів), тому трудові книжки позивачів не зберігаються у відповідача, оскільки вони не перебувають у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується довідкою №572 від 29.07.2015року Донецького національного технічного університету (а.с.116). В зв'язку з продовженням збройного конфлікту на території м. Донецька, захопленням невідомими особами будівель та споруд університету, які розташовані в м. Донецьку, у адміністрації університету на теперішній час повністю відсутній доступ до будь-якої документації вищого навчального закладу, у т.ч. документів кадрового обліку працівників, трудових книжок, особових справ працівників, що робить неможливим встановлення факту перебування у трудових відносинах осіб з університетом, наказів за особовим складом. Особам, які виявили бажання продовжувати працювати в системі освіти України, було запропоновано особисто вирішити питання щодо перевезення трудової книжки та документів кадрового обліку до м. Красноармійська, оскільки трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До позовної заяви для підтвердження трудових відносин з відповідачем позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали копії трудових книжок (а.с. 8, 18, 24, 34, 42- 43, 57-59), в яких запис про продовження роботи позивачів зроблено особою без визначення прізвища, тобто позивачі для підтвердження записів про прийняття на роботу, про переведення на іншу роботу, продовження роботи не надали суду наказів або копії наказів, засвідчених в установленому законом порядку. Таким чином, суд вважав, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не довели факт перебування в трудових відносинах з відповідачем, оскільки у доданих копіях трудових книжок містяться записи з посиланням на накази, які відповідач не видавав; містяться записи, які не відповідають дійсності і тому такі докази суд не може вважати допустимими та засобами доказування по справі. Крім того, суд вважав, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не доведи наявність заборгованості перед ними по заробітній платі відповідача, так як надані копії розрахунково-платіжних відомостей не скріплені підписами осіб, які їх підготували, документи виготовлено особами, які не є працівниками відповідача, тому такі докази неможливо вважати допустимими та засобами доказування по справі. Таким чином, позивачами на надано доказів факту перебування у трудових відносинах з відповідачем та виникнення у відповідача заборгованості перед позивачами щодо виплати зарплати та інших компенсаційних виплат. В зв'язку з тим, що між позивачами та відповідачем не було укладено трудових договорів, вимога щодо погашення заборгованості по заробітній платі та відновлення трудових відносин з позивачами є безпідставною. Відповідно вимог позивачів щодо спричинення їм моральної шкоди в розмірі 5000,00грн. невиплатою заробітної плати та інших грошових виплат у встановлені законом строки, то ці вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленумом Верховного Суду України в Постанові від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема п.5, роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди,протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зав'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, тобто чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяння не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. З огляду на викладене, суд вважав, що позивачами не доведений факт порушення відповідачами трудового законодавства, а саме, позивачі перебувають в зоні АТО, а згідно з п.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. З вказаними висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, судом зроблені взаємовиключні висновки про те, що позивачі перебували у трудових відносинах з відповідачем та що позивачами та відповідачем не було укладено трудових договорів . Як вбачається із матеріалів справи позивачі у позовній заяві посилаються на те, що вони перебували у трудових відносинах з відповідачем, починаючи з червня липня 2014р. відповідач нараховував їм заробітну плату, але не виплачував її з посиланням на різні причини (відсутність достатнього фінансування державного бюджету, організаційні причини, повязані з АТО та таке інше). В добровільному порядку заборгованість не виплачена. Відповідач також не реагує на їх звернення та заяви, повязані з трудовими правовідносинами, відмовляється надати довідки про підтвердження суми заборгованості із заробітної плати, чи було виплачено єдиний соціальний внесок на підтвердження страхового стажу, а також податок з доходів фізичних осіб за спірний період, довідки про знаходження їх у трудових відносинах та з інших організаційних питань їх роботи, повязаної з переведенням університету у м. Красноармійськ згідно з наказом міністерства освіти України від 03.10.2014р.. На підтвердження позову позивачами надано фотокопії трудових книжок, фотокопії паспортів, довідок про присвоєння ідентифікаційних кодів, розрахунково платіжні відомості працівників за липень, серпень, вересень 2014р., фотокопії банківських кредитних карт. При цьому розрахунково платіжні відомості заповнені щодо [PERSON] 23.04.2015 року, щодо [PERSON] - 23.09.2014 року та 10.10.2014 року, щодо [PERSON] -23.04.2015 року, щодо [PERSON] - 21.04.2015 року, [PERSON] 27.11.2014 рок, щодо [PERSON] 20.02.2015 року, щодо [PERSON] -20.06.2014 року та 09.10.2014 року . З фотокопії аркушів трудової книжки 6,7 [PERSON] вбачається, що вона була прийнята в Донецький національний технічний університет 01.06.2000р. диспетчера диспетчерської групи, на копії трудової книжки зроблено запис «продовжує працювати» та копію завірено старшим інспектором без зазначення прізвища. З фотокопії аркушів 12,13 трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона була прийнята в Донецький національний технічний університет 31.032003 р. бібліотекарем 1 категорії до науково-технічної бібліотеки, 09.02.2004р. переведена на посаду завідуючої сектором НТБ згідно з наказом від 27.01.2004р. 14.10.2013 переведена на посаду бібліотекаря 1 категорії бібліотеки. На копії трудової книжки зроблено запис «продовжує працювати». Фотокопія завірена старшим інспектором відділу кадрів без зазначення дати та із нерозбірливим зазначенням прізвища. З фотокопії аркушів 4,5 трудової книжки [PERSON] вбачається, що 27.10.2008 що вона була прийнята в Донецький національний технічний університет на посаду диспетчера навчального відділу, 23.04.2015р. зроблено запис «продовжує працювати» та копію завірено старшим інспектором без зазначення прізвища. З фотокопії аркушу 5 трудової книжки [PERSON] вбачається, що 01.09.2010р. йому було продовжено дію термінового трудового договору з Донецьким національним технічним університетом на посаді асистента кафедри прикладної екології та охорони навколишнього середовища терміном на 5 років. Фотокопія аркушів трудової книжки завірена старшим інспектором відділу кадрів без зазначення дати та із нерозбірливим зазначенням прізвища. З фотокопії аркушів 3, 5,7 трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона 01.12.2002 р. була зарахована до аспірантури з відривом від виробництва до кафедри хімічної технології палива. 30.11.2005р. відрахована з аспірантури з відривом від виробництва у звязку з закінченням строку навчання, 01.12.2005 прийнята на посаду асистента кафедри хімічної технології палива за терміновим трудовим договором терміном 5 років. 01.09.2010р. продовжена дія термінового трудового договору на посаді асистента кафедри хімічної технології палива за терміновим трудовим договором терміном 5 років. 01.10.2014р. переведена на посаду старшого викладача кафедри хімічної технології палива до проведення конкурсу. Фотокопія завірена старшим інспектором відділу кадрів без зазначення дати та із нерозбірливим зазначенням прізвища. З фотокопії 15 аркушу трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона 01.09.2011р. була прийнята до Донецького державного технічного університету, на посаду старшого викладача кафедри програмного забезпечення інтелектуальних систем. Фотокопія завірена старшим інспектором відділу кадрів без зазначення дати та із нерозбірливим зазначенням прізвища. З фотокопії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона 01.09.2005р. була зарахована до Донецького державного технічного університету, студенткою 1 курсу, 30.12.2005р. відрахована із складу студентів у звязку із закінченням терміну навчання. З фотокопії аркушів 4,5 вбачається, що 01.12.2010р. була прийнята на посаду асистента кафедри технології та техніки геологорозвідувальних робіт з терміном 5 років. 30.11.2010 р. звільнена за власним бажанням. З фотокопії аркушів 6,7 вбачається, що 01.12.2010 р. зарахована до аспірантури з відривом від виробництва до кафедри технології та техніки геологорозвідувальних робіт, 30.11.2013 р. відрахована з аспірантури у звязку із закінченням терміну навчання. Фотокопія завірена старшим інспектором відділу кадрів без зазначення дати та із нерозбірливим зазначенням прізвища. З фотокопії аркушів 8,9 вбачається, що з 01.03.2013 р. по 30.06.2013 р. працювала за сумісництвом на посаді асистента кафедри технології і техніки буріння свердловин на 0.25 ставки, з 01.09.2013 р. по 30.11.2013 р. працювала за сумісництвом на посаді асистента кафедри технології і техніки буріння свердловин на 0.25 ставки. З фотокопії аркушів 10,11 вбачається, що 01.12.2013 прийнята на посаду асистента кафедри технології і техніки буріння свердловин до проведення конкурсу. 10.02.2014 р. затверджено на посаді асистента кафедри технології і техніки буріння свердловин як обрану за конкурсом. 08.12.2014 переведена на посаду старшого викладача кафедри технології і техніки буріння свердловин, 20.04.2015 р. зроблено запис «продовжує працювати» та копію завірено без зазначення прізвища. Згідно з наказом [PERSON] освіти і науки України №1129 від 03.10.2014р. «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті» враховуючи складну суспільно політичну ситуацію на Сході України та продовження збройного конфлікту на території м. Донецьк, з метою збереження життя та здоровя громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні і здорові умови праці ( у тому числі навчання), на заробітну плату, не нижче від визначеної законом встановлено, що до завершення збройного конфлікту на території м. Донецьк Донецький національний технічний університет проводить свою діяльність на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету та розміщується за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 2. Виконуючому обовязки ректора Донецького національного технічного університету в оперативному порядку вирішувати всі питання забезпечення початку нового 2014/2015 навчального року на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету, починаючи з 03 листопада 2014р., забезпечити оперативне інформування працівників і студентів Донецького національного технічного університету з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення університету, організації освітнього процесу, забезпечення місцем проживання (гуртожитками), тощо. Наказом першого заступника Міністра [PERSON] освіти і науки України №1174 від 17.10.2014р. затверджено зміни до Статуту Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», пункт 1.2 розділу I Статуту викладено у новій редакції: Місцезнаходження Донецького національного технічного університету:85300, Донецька область, місто Красноармійськ, площа Шибанкова, 2, телефон/факс 2-03-09, e-mail: ukrdonntu@gmail.com. Зміни щодо місця знаходження юридичної особи університету внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджено витягом з цього реєстру від 22.04.2015р.. Як вбачається із заперечень відповідача з 22 жовтня 2014р. Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність на території, підконтрольній Україні у м. Краматорську. Будівлі та споруди університету у м. Донецьку захоплені невідомими особами, тому у адміністрації університету повністю відсутній доступ до будь якої документації. Позивачами було надане письмове клопотання про витребування у відповідача та в Управління пенсійного фонду України відомостей про позивачів, як застрахованих осіб ДВНЗ «ДонНТУ» з метою ідентифікації штатних працівників та підтвердження суми нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з липня по вересень 2014р.. Вказане клопотання без конверта без штампу реєстрації дати вхідної кореспонденції підшите судом після рішення суду та не розглянуте судом. Враховуючи доводи апеляційної скарги щодо не розгляду судом цього клопотання ухвалою Апеляційного суду Донецької області було витребувано у відповідача - Донецького національного технічного університету та в Артемівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області відомості, щодо яких було заявлене клопотання. Від представника університету надійшла відповідь про неможливість надати копії щомісячних звітів до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька через відсутність доступу до документації університету, що залишилась у приміщеннях у м. Донецьку. Артемівським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області надані Індивідуальні відомості про застраховану особу на кожного з позивачів за 2014 рік, з яких вбачається що страхувальником позивачів є [PERSON] вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет», вказані наступні суми заробітку для нарахування пенсії: [PERSON] у липні 2014р. 3 846,92 грн., у серпні 2014р. 2 651,83 грн., у вересні 2014р.- 2 097,39 грн. . [PERSON] у липні 2014р. 4 557,44 грн., у серпні 2014р. 868,96 грн., у вересні 2014р. 3 004,85 грн., [PERSON] у липні 2014р. 3 232,88 грн., у серпні 2014р. 2 029,03 грн., у вересні 2014р. 2 098,99 грн., [PERSON] у липні 2014р. - 4 153,05 грн., у серпні 2014р. 4 156,80 грн., у вересні 2014р. 4 083,71 грн., [PERSON] у липні 2014р. 5 414,01 грн., у серпні 2014р. 2 929,92 грн., у вересні 2014р. - 3 116,64 грн., [PERSON] у липні 2014р. 6 836,79 грн., у серпні 2014р. 3 455,17 грн., у вересні 2014р. 4 330,61 грн. [PERSON] у липні 2014р. 3 954,65 грн., у серпні 2014р. 1810,20 грн., у вересні 2014р. 2 484,77 грн. У графі «позначка про сплату страхових внесків» у кожній із довідок за липень, серпень, вересень 2014р. зазначено «так», тобто страхові внески сплачені. Таким чином, вказаними довідками безспірно підтверджено, що позивачі перебували у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет». Та обставина, що позивачі після зміни місця знаходження університету не подали заяви про працевлаштування і з ними не укладено нових трудових договорів (контрактів) не свідчить про те, що попередні трудові угоди припинені, оскільки відсутні докази про їх припинення у встановленому законом порядку. Надані позивачами фотокопії трудових книжок завірені неналежно, без зазначення дати та прізвища особи, яка їх завірила, а фотокопія трудової книжки [PERSON] завірена у 2015р., тобто після переміщення університету на підконтрольну Україні територію. Крім того, у трудових крижка [PERSON], [PERSON] , зроблено запис 20.04.2015 року та 23.04.2015 року, відповідно « продовжує працювати» , тобто після переміщення університету на підконтрольну Україні територію. Отже, копії трудових книжок не є належними доказами перебування у трудових відносинах позивачів з відповідачем, однак, достатнім доказом наявності трудових відносин є Індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5. Розрахунково платіжні відомості працівників, надані кожним з позивачів, заповнені в 2015 році., не містять підпису посадової особи, тому не можуть бути визнані допустимими доказами. У них міститься інформація про розмір нарахованих сум заробітної плати, яка не співпадає з інформацією, зазначеною у Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5. Проте наявність інформації про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата не виплачена. Позивачі додали фотокопії їх банківських кредитних карток, однак, ними не надано деталізованої інформації про рух коштів на їх рахунках. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність у нього доступу до документації, що залишилась у приміщеннях університету в м. Донецьку. Відповідно до частин 2, 8 ст. 9 Закону України № 2464-VI від 8 липня 2010 року ( з наступними змінами) «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Частиною 2 ст. 24 Закону № 2464-VI від 8 липня 2010 року визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Оскільки з Індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що страхові внески за спірний період сплачені, та за відсутності належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про невиплату заробітної плати позивачам за липень, серпень, вересень 2014р. відсутні підстави вважати, що заробітна плата не виплачена. Відсутні також докази припинення трудових відносин з позивачами, як зазначено вище, встановлено, що позивачі працювали в університеті, після переміщення університету в іншу місцевість не переїхали з ним, однак, не звільнені у встановленому законом порядку до даного часу. Тому підстав для задоволення позову про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності відповідача щодо припинення трудових відносин у зв'язку з переміщенням ДВНЗ ДонНТУ в інший населений пункт, зобов'язання відповідача та співвідповідача виконати певні дії по відновленню з позивачами трудових правовідносин з дотриманням норм трудового законодавства та поновлення їх на роботі, про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди немає. Судом першої інстанції також неправильно застосовано п.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки згідно із ст. 3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Отже на правовідносини, що виникли між сторонами у дані справі вказаний Закон не поширюється. Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial