Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що 20 лютого 1999 року його батьки, [PERSON] , [INFO] , уродженець і житель міста Хорол Полтавської області і [PERSON] , [INFO] , уродженка села Вергуни Хорольського району, жителька [ADDRESS] , вступили до реєстрованого шлюбу. Реєстрація їхнього шлюбу була проведена у відділі рагсу Хорольського районного управління юстиції Полтавської області. Позивач, [PERSON] , [INFO] , уродженець і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У свідоцтві про народження позивача батьками записані, відповідно, батько [PERSON] і мати [PERSON] . Свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане у відділі рагсу Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 11 березня 2001 року зроблено відповідний запис за № 21. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між батьками розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 75 від 27 серпня 2004 року. Свідоцтво видано [PERSON] 11 липня 2005 року у Відділі РАЦС Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, свідоцтво серія [NUMBER] . Позивачу, [PERSON] , [INFO] виповнилося 18 (вісімнадцять) років і він має статус повнолітньої особи. Але, позивач продовжує навчатися і є студентом 1 (першого) курсу денної форми навчання ННІ енергетики та комп`ютерних технологій Харківського національного університету сільського господарства імені Петра Василенка. Відповідно до довідки, виданої заступником директора ННІ ЕКТ від 10.09.2020 року за № 1491 про те, що позивач дійсно є студентом 1 (курсу) денної форми навчання ННІ енергетики та комп`ютерних технологій Харківського національного університету сільського господарства імені Петра Василенка. Форма навчання - денна. Дата вступу до університету - 07.09.2020 року, дата закінчення університету - 30.06.2022 року. Батько позивача, [PERSON] , був зобов`язаний до сплати аліментів на користь матері позивача, [PERSON] , на утримання позивача до досягнення ним 18 років. Крім того, батько позивача, [PERSON] був зобов`язаний до сплати аліментів на його користь, на період навчання в Хорольському агропромисловому коледжу Полтавської державної аграрної академії до 30 червня 2020 року. Відповідно до договору № 073-141 пр - 20к про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою від 07.09.2020 року , тобто, між Харківським національним технічним університетом сільського господарства імені Петра Василенка та позивачем [PERSON] , позивач зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених цим договором, що підтверджує комерційну форму навчання. На день укладення договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 21000 (двадцять одну) тисячу гривень. Також, позивач проживає в гуртожитку і за проживання здійснено оплату в розмірі 3000 (три тисячі) гривень за перший курс навчання та проживання в гуртожитку, що підтверджується квитанцією від 02.09.2020 року. Позивач ніде не працює, навчається, форма навчання - денна, комерційна, тому потребує матеріальної допомоги на період навчання. Це ще раз підтверджує той факт, що позивач, як повнолітній син своїх батьків, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а саме на оплату навчання, проживання в гуртожитку, проїзд до університету, а також, проїзд до м. Харків, харчування, одяг, взуття та канцелярські прилади. Потреба позивача в матеріальній допомозі не викликає сумніву. Тягар обов`язку утримання, на період навчання, повинні нести батьки позивача. Але, в даний період часу, ввесь тягар обов`язку утримання позивача на його навчання несе мати, [PERSON] . Батько позивача, [PERSON] на протязі тривалого періоду часу, не спілкується із позивачем , не цікавився і не цікавиться життям, в добровільному порядку не надавав і не надає ніякої допомоги, крім по рішенню суду. 28.09.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але подав до суду заяву в якій прохав розглянути справу у його відсутність та позовні вимоги визнав частково , прохав стягнути з нього аліменти на користь позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідач є батьком повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Позивач являється студентом 1 (курсу) денної форми навчання ННІ енергетики та комп`ютерних технологій Харківського національного університету сільського господарства імені Петра Василенка.Форма навчання - денна. Дата вступу до університету - 07.09.2020 року, дата закінчення університету - 30.06.2022 року, що доводиться довідкою вказаного навчального закладу № 1491 від 10.09.2020 року. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1ст. 141 СК Українимати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З огляду на зазначене, позивач є одним із двох суб`єктів, які мають право на звернення до суду з таким позовом, а відтак має право вимагати стягнення аліментів на свою користь. Враховуючи вищезазначені положення, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна позиція зазначена і в рекомендаціях, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку,сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежновід форми навчання), виникає заобов`язкової сукупностітаких юридичнихфактів:досягнення дочкою,сином віку,який перевищує18,але єменшим 23років;продовження ниминавчання;потреба узв`язку зцим уматеріальній допомозі;наявність убатьків можливостінадавати такудопомогу. Отже, стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, можливе лише за сукупності перелічених обставин, відсутність однієї із них, у тому числі і можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу, унеможливлює стягнення аліментів. Статтею200 СК Українивстановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодекс (стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів інші обставини, що мають істотне значення). Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов`язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом. Відповідно до п.п. 3 п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, судповинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становищедитиниі платника аліментів;наявність в останньогоіншихнеповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини,батьків,повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено, що відповідач, який є батьком повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , працездатний, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у вигляді аліментів. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Принцип рівноправності подружжя також передбачає рівність їх обов`язків щодо матеріального забезпечення їхніх дітей, яке, з огляду на вимоги сімейного законодавства не може бути меншим від рівня, необхідного дитині для гармонійного розвитку, а тому з огляду на наявність матеріального обов`язку батька, який є працездатним та має можливість надавати мінімальну фінансову допомогу дитині, суд не може прийняти недостатній заробіток відповідача, як обставину, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує усі добуті у судовому засіданні докази та ті, що знаходяться в матеріалах справи та вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на період навчання необхідно задовольнити, оскільки відповідач визнав позовні вимоги частково та не заперечував проти надання матеріальної допомоги позивачу на навчання. При вирішенні питання про розмір аліментів, які повинно бути стягнуто з відповідача, суд враховує вимоги ст.182 СК України та вважає необхідним стягнути з [PERSON] аліменти на навчання [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів доходу (заробітку), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки має на утриманні неповнолітню доньку, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою повнолітню дитину, що продовжує навчання на підставі описаних вище норм права, його стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, задовольнити позов . Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судового збору на користь держави.

Outcome: partial