Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про вселення та зміну договору найму житлового приміщення. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до ордеру [NUMBER] від 16 липня 1971 року, його батьки, він та відповідачка по справі отримали право на проживання у трикімнатній квартирі [ADDRESS]. На даний час у спірній квартирі зареєстровані та проживають його сестра [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON]. Позивач в квартирі зареєстрований, але не проживає, оскільки відповідачка перешкоджає йому у користуванні спірною квартирою. На підставі наведеного, з урахуванням остаточних уточнень від 22.12.2018 р., позивач просить постановити рішення, яким: 1) вселити його в квартиру [ADDRESS]; 2) змінити договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS]; 3) виділити йому, [PERSON], в користування кімнату площею 10,6 кв.м. з балконом, а [PERSON] та [PERSON], кімнати площею 16,4 кв.м. та 14,8 кв.м.; 4) коридор, кухню, вбиральню, ванну та інші підсобні приміщення залишити для загального користування; 5) зобов'язати Деснянську районну у м. Києві державну адміністрацію скласти з ним окремий договір найму на кімнату площею 10,6 кв.м., а з [PERSON] та [PERSON], на кімнати площею 16,4 кв.м. та 14,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS]; 6) зобов'язати [PERSON] не перешкоджати користуванню виділеною йому кімнатою та підсобними приміщеннями квартири [ADDRESS]. 11 квітня 2017 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі. 22.05.2017 р. на адресу суду надійшло письмове пояснення від представника третьої особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, згідно яких третя особа не заперечує проти укладення окремих договорів найму кімнат у спірній квартирі з позивачем та відповідачем, якщо жилу площу, що припадає на них, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 Житлового кодексу Української РСР. Однак, для вчинення таких дій Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація не має відповідних повноважень, оскільки відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2015 №48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна», будинок [ADDRESS] перебуває на балансі та закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», а отже, договори найму, у яких виступає наймодавцем, з населенням укладає саме вищевказане комунальне підприємство. 22 травня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва було винесено ухвалу по зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 30.01.2019 року Відповідач у справі [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], 3-ті особи: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації про стягнення витрат на утримання та забезпечення житлового приміщення. 26.02.2019 р. від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням проводити розгляд справи за його відсутності. В зазначеній заяві він також зазначив, що від позовної вимоги про вселення він відмовляється. 26.02.2019 р. від [PERSON] надійшла заява в якій вона просить зустрічну позовну заяву залишити без розгляду та винести ухвалу про повернення судового збору. Також подала відзив на позовну заяву в якому не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON], а також просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява з проханням проводити розгляд справ у відсутності представника третьої особи та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 26.02.2019 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] не приватизована, належить до державного житлового фонду та знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». На підставі ордеру на жиле приміщення №Г165661 від 16.07.1971 року виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, право на проживання у квартирі [ADDRESS] отримали: [PERSON] (який помер), [PERSON] (яка померла), [PERSON] та [PERSON]. В даній квартирі зареєстровані: позивач у справі [PERSON], відповідач у справі [PERSON], її донька - [PERSON] Крім того, згідно пояснень позивача у позовній заяві, було встановлено, що фактично в спірній квартирі позивач у справі не проживає. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. У відповідності до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст.104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладання з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає нормам ст.63 Цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладання окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладанні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством,установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Саттею 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ст. 63 Житлового кодексу УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 48 Житлового кодексу УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Згідно ст. 47 Житлового кодексу УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Відповідно до Постанови Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 15.07.1985 № 582 встановлено, що жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менш як 9 кв.м. жилої площі. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено, що в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. За результатом розгляду справи судом встановлено, що в спірній квартирі зареєстровано три особи, загальна жила площа квартири складає 41,8 кв.м., що підтверджується планом квартири (а.с. 7), а відтак жила площа квартири на одну особу становить 13.9 кв.м.. Таким чином, з урахуванням розміру жилої площі, яка припадає на кожного члена сім'ї, є неможливим виділення окремих приміщень без порушення санітарних норм на житлове приміщення, проте, суд враховує те, що позивач [PERSON] просить виділити йому в користування кімнату площею 10,6 кв.м., відповідачці та її доньці кімнати розмірами 16,4 кв.м. та 14,8 кв.м. Житлова кімната розміром 10,6 кв.м. є ізольованою та такою що відповідає вимогам ст.63 ЖК України та саме її позивач просить надати йому у користування. Приймаючи до уваги вищевикладені норми житлового законодавства, суд приходить до висновку про те, що є підстави для розподілу особового рахунку між сторонами та укладення окремих договорів найму. Відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2015 №48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна», будинок [ADDRESS] перебуває на балансі та закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», а отже, договори найму, у яких виступає наймодавцем, з населенням укладає саме вищевказане комунальне підприємство, а не Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація. Суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача не створювати перешкоди позивачу в користуванні кімнатою площею 10,6 кв.м. та місцями загального користування у спірній квартирі. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial