Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.12.2014 року між позивачем та Акціонерним товариство « Банк «Фінанси та Кредит», в особі Відділення №1 Філії «Запорізьке регіональне управління « АТ « Банк» Фінанси та Кредит» укладено Договір-заява №313731/50251/3-14 «Про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 міс. в іноземній валюті». Згідно умов договору ( п.1 ), вона внесла на валютний рахунок №2630.3.035335.011, а банк прийняв 144146,00 доларів США на строк із 11.12.2014 року по 11 березня 2015 року. Відповідно до п.2 умов Договору за час користування коштами вкладу банк нараховує і виплачує вкладнику проценти за ставкою 11,50% річних. Відповідно до п.6 умов договору, після закінчення строку договору вклад повертається вкладникові. У звязку з порушенням умов договору в повернені вкладу за договором відповідач зобовязаний повернути позивачу суму вкладу в розмірі 144146,00 доларів США. За кожен день прострочення виконання зобовязань, позивач просить стягнути з банку 3% від вартості послуг за договором депозиту за кожен день прострочення виконання зобовязань. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволені позову, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, в звязку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Нормою ч.1 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). В судовому засідання належними документами встановлено, що 11.12.2014 року між позивачем та Акціонерним товариство « Банк «Фінанси та Кредит», в особі заступника начальника Відділення №1 Філії «Запорізьке регіональне управління « АТ « Банк» Фінанси та Кредит» укладено Договір-заява №313731/50251/3-14 «Про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 міс. в іноземній валюті» (а.с.6). Згідно меморіального ордеру від 11 грудня 2014 року, на рахунок відповідача позивач внесла 144\~146,00доларів США (а.с44). Позивач зверталася до банку із заявою про повернення грошових коштів за банківським вкладом в звязку із закінченням строку договору та виплату нарахованих процентів. В судовому засіданні встановлено, що до цього часу банк не повернув позивачеві вклад. Такі дії банку суд вважає незаконними з огляду на наступне. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Також ч.2 ст.1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Враховуючи, що відповідачем взяті на себе договірні зобов'язання за укладеним з позивачем договором не виконані, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за договором № 313731/10125/3-15 від 16 січня 2014 року. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2, 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України сторони та інші особи , які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Позивачем розрахунок заборгованості 3 % річних від простроченої суми за договором банківського вкладу не надано, таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги в цій частині. Також суд звертає увагу, що у справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які [PERSON] отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку що відповідачем було порушено право позивача на отримання депозитного вкладу та відсотків нарахованих за ним. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3654,00 грн..

Outcome: partial