Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» звернулося до суду з позовом в якому вказано, що 19.02.2013 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-20721-190213, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн. на строк до 18.02.2014. 27.04.2018 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" було укладено договір факторингу №409/К, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від 19.02.2013. За твердженням позивача заборгованість відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14.05.2021 складає 16 467,63 грн., з яких: 9 195,64 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 4 655,69 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом; 817,03 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 1 799,27 грн. - інфляційні втрати. Позивач зазначає, що додаткових нарахувань штрафних санкцій, пені та іншого з моменту відступлення права вимоги, ним, як новим кредитором, не було здійснено. Всі суми пені та відсотків були нараховані первинним кредитором - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Представник позивача Кравчик І.П. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове за сідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, згідно якої у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, а також через оголошення на сайті Зачепилівського районного суду Харківської області веб-портал Судова влада України - http://court.gov.ua/sud2013/, заперечень щодо позову до суду не подано, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до норм ст.83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Визначений судом строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Водночас, від відповідача по даній справі, на адресу суду не надходило жодних документів, тому суд вважає, що відповідач своїм правом на подання відзиву та доказів по справі не скористалася. З урахуванням положень ст.ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін для її розгляду по суті, заочно, у відсутності сторін по справі. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.02.2013 ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на підставі кредитного договору № 003-20721-190213 надало відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 10 000,00 грн. 27.04.2018 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір про відступлення права вимоги №409/К, за яким останнє отримало право грошової вимоги до боржників ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» вказаних у Додатку №1, в тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 003-20721-190213 від 19.02.2013. Згідно наданого позивачем Витягу з Реєстру передачі прав вимоги до договору факторингу №409/К заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 003-20721-190213 від 19.02.2013 становить 13 851,33 грн., з яких: 9 195,64 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 4 655,69 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюються печаткою. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В силу ч.1ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України). Отже позивач ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правомірно набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від № 003-20721-190213 від 19.02.2013. У справі відсутні докази повернення відповідачем коштів за даним договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти у добровільному порядку первинному кредитору ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» не повернуті, позивач ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», як новий кредитор, який отримав право вимоги до відповідача за договором про відступлення прав вимоги, має право вимагати виконання боржником обов`язку з погашення заборгованості за кредитним договором, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, те, що відповідачем не надано відзиву на позов та не спростовано розмір використаних кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 13 851,33 грн., з яких: 9 195,64 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 4 655,69 грн. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом. При вирішенні заявлених ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з такого. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» крім визначених первинним кредитором ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» сум заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути нараховані 3% річних у розмірі 817,03 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 799,27 грн. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З аналізу норм Цивільного кодексу України вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно розрахунку наведеного в позовній заяві, позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за вищевказаним кредитним договором в такому розмірі: 3% річних в сумі 817,03 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 799,27 грн. Разом з тим, суд не може здійснити відповідний перерахунок або перевірку вказаних сум, оскільки позивачем на надано відповідних статистичних даних і не складено розгорнутий розрахунок даних сум. Крім того позивачем не зазначено належних та допустимих доказів початку та закінчення періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а із зазначеного позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлені до стягнення суми, що позбавляє суд можливості переконатися в тому, що такий розрахунок проведений вірно та сумнівів у своїй достовірності не викликає. Доказів нарахування первісним кредитором ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат позивачем також не надано. Ризик наслідків ненадання доказів процесуальний закон покладає на позивача. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, тому суд відмовляє у їх стягненні. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 16 467,63 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 13 851,33 грн., що становить 84 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 906,80 грн., що складає 84 % від 2 270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial