Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди, зазначивши, що з 20 жовтня 2011 року по 27 грудня 2011 року він працював у відповідача на посаді голови правління Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема». Наказом №514/к від 27 грудня 2011 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. При звільненні повного розрахунку з ним не проведено, а саме не виплачено заборгованість по заробітній платі за період з 21 жовтня 2011 року по 27 грудня 2011 року у розмірі 23 678 грн. 60 коп. У зв'язку з чим позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 21 жовтня 2011 року по 27 грудня 2011 року у розмірі 23 678,60 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку у сумі 310765,41 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., яка завдана йому тривалою невиплатою заробітної плати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представники відповідача Олейнік О.М., Шуненко Е.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, пояснивши, що дійсно існує заборгованість відповідача перед позивачем з заробітної плати, але у розмірі 19 581,60 грн., що підтверджується наданою довідкою. Середній заробіток за час затримки розрахунку зазначений позивачем у розмірі 310765,41 грн. не визнають, оскільки він значно перевищує заборгованість з заробітної плати, крім того вини підприємства у невиплаті [PERSON] при звільненні повного розрахунку немає, оскільки рахунки підприємства арештовані. Що стосується позовних вимог в частині спричинення моральної шкоди, вважають ці вимоги такими, що не підтверджуються доказами. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 21 жовтня 2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на посаді Голови правління ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема». 27 грудня 2011 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними наказами, копії яких наявні у матеріалах справи. Заборгованість підприємства при звільнені позивача складає 19 581 грн. 60 коп. за період за листопад та грудень 2011 року, що підтверджується довідкою ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», а відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню в розмірі 19 581,60 грн. Що стосується заборгованості по заробітній платі за жовтень 2011 року, то дане питання вирішено комісією по трудовим спорам, рішення якої перебуває на теперішній час на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнився 27 грудня 2011 року, заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу до цього часу так і не виплачено, що підтвердили сторони у судовому засіданні. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Відповідно до довідки відповідача заробітна плата за два місяці перед звільненням позивача складає 12 750 грн. 00 коп. Тобто, середньоденна заробітна плата позивача складає 579 грн. 54 коп. (12750:22)=579 грн. 54 коп. Час затримки невиплати заробітної плати на день ухвалення рішення суду складає 581 робочий день. Таким чином, середній заробіток за час затримки складає 336712,74 грн. (579,54 грн. х 581 робочий день). Разом з тим, як роз'яснив в п. 20 своєї постанови Пленум Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки в порівнянні з середнім заробітком та інші обставини. Таким чином, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, в порівнянні з середнім заробітком, інші обставини по справі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь [PERSON] середнього заробітку в розмірі 5000 грн., а відтак в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд не може погодитися з посиланнями представників відповідача на відсутність вини підприємства, оскільки на момент звільнення [PERSON] не всі рахунку підприємства були арештовані, що підтверджується наданою довідкою. Крім того, аналіз норм матеріального права, а саме ст.ст.116,117 КЗпП України, дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд також вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач не сплачував заробітну плату позивачу, чим порушив його законні права на своєчасну оплату праці і тим самим привів до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків. З врахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в сумі 1000 грн. відповідно до ст.237-1 КЗпП України. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 19 581 грн. 60 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 5000 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а всього 25 581 грн. 60 коп. Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню, але не більш ніж за один місяць. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в 255 грн. 82 коп.

Outcome: partial