Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла заява від представника заявника [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України. В заяві зазначено, що заявник, [PERSON] народився [INFO] в Комсомольському районі Кустанайської області Казахстан. У 1981 році він переїхав на постійне місце мешкання в Україну, проживав на території Запорізької області. У 1990 році переїхав в місто Дружківка Донецької області. З цього часу фактично проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом голови територіального комітету мікрорайону № 3. Приблизно у 2000 році [PERSON] втратив паспорт громадянина СРСР, а також військовий квіток та свідоцтво про народження. Паспорту громадянина України він ніколи не отримував. На теперішній час [PERSON] перебуває на обліку як бездомна особа, що підтверджується посвідченням № 25, виданим 08 травня 2020 року Центром обліку бездомних осіб та будинок нічного перебування. У зв`язку з відсутністю паспорта та іншого документа, що посвідчує особу, [PERSON] не може звернутись до будь-якої державної чи іншої установи, щодо реалізації своїх прав. Заявник звернувся до Дружківського сектору ДМС для отримання паспорта громадянина України, однак у зв`язку з відсутністю свідоцтва про народження документи у нього не прийнято. Для отримання дублікату свідоцтва про народження [PERSON] звернувся до Дружківського відділу реєстрації актів цивільного стану, однак у зв`язку з відсутністю паспорту заяву у нього не прийнято. Факт того, що [PERSON] є громадянином України та його особа можуть бути встановлені лише в судовому порядку. Встановлення факту проживання [PERSON] на території України з 1981 року і по теперішній час є таким, що має юридичне значення для заявника. Просить суд: встановити особу - громадянина України, [PERSON] , який народився [INFO] в Комсомольському районі, Кустанайської області, Республіки Казахстан, РНОКПП [NUMBER] ; встановити факт постійного проживання [PERSON] , який народився [INFO] , який належав до громадянства колишнього СРСР, на території України з 1981 року і по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року; встановити порядок виконання рішення суду, визначивши, що воно є підставою для видачі паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , який народився [INFO] в Комсомольському районі, Кустанайської області, Республіки Казахстан, РНОКПП [NUMBER] . 10 серпня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.12). 25 серпня 2020 року представник заінтересованої особи надав до суду письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання особи на території України (а.с.19-20). 09 вересня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було витребувано докази по справі (а.с.31). 30 вересня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було витребувано докази по справі (а.с.39). В судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] підтримала заяву в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених у ній. В судовому засіданні представник заінтересованої особи заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України, оскільки заявником та його представником не надано достатньо доказів про те, що [PERSON] постійно проживав на території України з 1981 року і по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до ч.2, 4 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в Комсомольському районі Кустанайської області, Казахистан. Із заяви про оформлення паспорта СРСР на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що останній звертався за оформлення паспорта СРСР 24.08.1990 року. При цьому, у заяві зазначено: національність - українець, місце роботи «Запоріжсталь» посада тракторист, адреса мешкання: [ADDRESS] . В ході розгляду справи, судом також встановлено, що у 1990 році переїхав у м.Дружківка, Донецької області де мешкав за адресою: [ADDRESS] по теперішній час, що підтверджується актом голови територіального комітету мікрорайону №3 (а.с.7). Викладені заявнкиом у заяві про встановлення факту обставини знайшли своє підтвердження допитаними у судовому засіданні свідками: [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає [PERSON] давно, разом працюють, коли є робота. Як йому відомо, [PERSON] мешкає у м.Дружківка з 1991 року. В теперішній час орендує житло за адресою: [ADDRESS] . Знає, що приблизно у 2000 році [PERSON] втратив всі належні йому документи, в тому числі і паспорт СРСР. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що знає [PERSON] з 90-х років, оскільки в той час вона працювала на пошті та розносила пошту в м.Дружківка, с.Яковлівка, де мешкав заявник. З 2000 року вона працює у лікарні. Знає, що з 2000 року [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У листі Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК (ст.315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.256 ЦПК (ст.315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянствоУкраїни» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України (13 листопада 1991 року проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Статтею 6 Закону визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р. Згідно з п.п. 8-10 Порядку рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року, є одним із необхідних документів для встановлення належності особи до громадянства України та видачу відповідного документу, що підтверджує громадянство України, зокрема, паспорту громадянина України. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.Стаття 1 цього ж Законудає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободита інтереси фізичних осіб, права та інтересиюридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно дост. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] , який народився, [INFO] та який належав до громадянства колишнього СРСР, на території України з 1981 року і по теперішній час, в тому числі на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року. Разом із цим, суд не вбачає підстав для задоволення інших заявлених вимог, а саме: встановлення особи та встановлення порядку виконання рішення суду, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial