Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В травні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON], про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності, її поділ та анулювання реєстрації права власності відповідачки на спірну квартиру (так у позові), посилаючись на невизнання відповідачкою своїх прав на цю нерухомість / а.с. 2 - 3 /. Під час перебування даної справи в провадженні суду [PERSON], користуючись своїми процесуальними правами, неодноразово доповнював та уточнював свої позовні вимоги / а.с. 16 - 17, 82 - 83 / і до моменту виходу суду в нарадчу кімнату не відмовився від жодної з них, і таку відмову не прийнято судом шляхом винесення відповідної ухвали. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 85 /, заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх, пояснивши, що в період зареєстрованого шлюбу між сторонами по справі, за спільні кошти, ними було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстроване за відповідачкою. Відповідачка не визнає права позивача на це майно. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], що діє на підставі відповідних повноважень / а.с. 34, 35 / заявлені позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, подавши письмові заперечення проти позову з додатками / а.с. 53 - 54 /. З пояснень сторони відповідачки вбачається, що спірна квартира хоч і придбана 16 січня 1996 року, проте куплена за кошти виручені від продажу квартири, в якій мешкали сторони по справі в м. Тернополі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, надані учасниками процесу на засадах змагальності і диспозитивності, та, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 1994 року по 23 липня 2012 року / а.с. 60 /, після чого цей шлюб припинено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Згідно згаданого судового рішення від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] та спільно проживали до лютого 2012 року / а.с. 8 /. Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Саме в період зареєстрованого шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS], покупцем якої у відповідному договорі зазначено відповідачку [PERSON], за якою і було зареєстроване в органах бюро технічної інвентаризації право власності на придбану нерухомість / а.с. 4 - 5 /. Адреса придбаної квартири в подальшому змінювалася / а.с. 7 /. Згідно відповідних довідок [PERSON] зареєстрована у придбаному помешканні разом зі своїми дочками / а.с. 12, 74 /. Як слідує зі змісту ст. ст. 22, 28 КпШС України в редакції 1969 року, норми якої підлягають застосуванню до спірних правовідносин на час їх виникнення, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Під час розгляду справи по суті стороною відповідачки суду не надано жодного належного і допустимого доказу того, того, що спірна квартира відповідачкою придбана хоч і в шлюбі, проте виключно за її власні кошти, в тому числі і одержані від продажу квартири в м. Тернополі. Більш того, цією стороною суду надано копію розпорядження № 611 від 22.12.1996 року за підписом заступника голови Тернопільської міської ради, зі змісту якого вбачається, що відповідна квартира в м. Тернополі приватизована позивачем, відповідачкою та дочкою відповідачки згідно із Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду" і належала кожному з них на праві часткової власності. Таким чином, суд приходить до переконання про те, що квартира [ADDRESS], сторонами придбана в зареєстрованому шлюбі і за їх спільні кошти, а відтак є їх спільною сумісною власністю. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення, а відтак він має право на ? частину такої квартири на підставі ст. ст. 22, 28 КпШС України в редакції 1969 року. Разом з тим, як вбачається з копії технічного паспорту спірної квартири, така квартира розташована на четвертому поверсі чотириповерхового будинку та складається з трьох житлових кімнат / а.с. 61 - 63 /. За змістом ст. 181 ЦК України спірне майно є нерухомою річчю. Зважаючи не те, що квартира розташована на четвертому поверсі, на думку суду, вона не може підлягати реальному поділу на дві частини (дві окремі квартири) через неможливість облаштування окремих виходів. В супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ст. 27 ч. 2 ЦПК України, стороною позивача [PERSON] суду не надано належних і допустимих доказів, які б з підтверджували технічну можливість такого поділу, тобто, не доведено що спірний об'єкт нерухомості відповідно до ст. 183 ЦК України є подільною річчю. З урахуванням викладеного позовні вимоги щодо поділу квартири є безпідставними, в тому числі і в частині передачі у власність сторін окремих кімнат і залишення у їх спільному користуванні окремих приміщень квартири, що в усякому разі призведе до порушення принципу рівності часток у спільному майні подружжя, та є неприпустимим. Позовні вимоги [PERSON] в частині „анулювання" реєстрації права власності відповідачки на спірну квартиру не узгоджуються з положеннями ст. ст. 22, 28 КПШС України в редакції 1969 року, а відтак до задоволення не підлягають.

Outcome: partial