Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між ним та відповідачкою у 2011 році було укладено шлюб, після якого сім'я стала проживати у квартирі, яка належить йому на праві власності. Зазначає, що відповідачка була зареєстрована у цій квартирі. Відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.04.2015 року вище вказаний шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Також зазначає, що відповідачка не проживає протягом останнього року в квартирі, у якій прописана. Домовленостей або наміру про її проживання у цій квартирі відповідачки не було. Відтак вважає позов підставним та просить вимоги задовольнити. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали покликаючись на доводи, які викладені у позові, просили останній задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що квартира є власністю позивача і вона дійсно не проживає у ній з серпня 2014 року. Однак заперечує проти зняття її з реєстрації, оскільки вона не може приписатися у себе вдома в м. Донецьку в силу проведення антитерористичної операції. Зазначила, що на даний час безоплатно орендує житло у м. Червонограді. Крім цього, вказала, що реєстрація їй необхідна для працевлаштування. Завідувач Червоноградського міського сектору ДМСУ у Львівській області подав заяву, згідно якої просить справу розглядати при відсутності їх представника. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Вислухавши пояснення, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з копії договору дарування квартири від 04.07.2006 року, [PERSON] подарувала своєму синові - [PERSON] - квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу № 11476639 від 08.08.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, за позивачем 08.08.2006 року було зареєстровано право власності на вище вказану квартиру. Відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.04.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Дане рішення набрало законної сили 18.04.2015 року. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 71 цього ж Кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Разом із тим, на підставі довідки КП «Комінтех» № 3351 від 24.04.2015 року встановлено, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ступінь родинних стосунків - «дружина». Таким чином, відповідач є зареєстрованою у спірному помешканні як колишній член сім'ї власника. У судовому засіданні відповідачка підтвердила той факт, що не проживає більше одного року у квартирі позивача. Відтак в силу припису ч. 1 ст. 61 ЦПК України, ці обставини доказуванню не підлягають. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства та характер спірних правовідносин, суд вважає, що відповідачка, будучи зареєстрованою у квартирі, що належить позивачу на праві власності, як колишній член його сім'ї, порушує його права та законні інтереси як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України. Окрім цього, відповідачка не користується житловою площею, на якій зареєстрована, не несе витрат, які повязані з утриманням житла, у зв'язку з чим її слід визнати такою, що втратила право на користування даним житловим приміщенням. Разом з тим, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, визнання відповідачки такою, що втратила право на користування вище вказаною квартирою є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою. Враховуючи вище викладені обставини, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є підставними у частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою, відтак підлягають до задоволення. Натомість з огляду на викладену вище норму закону, у задоволенні вимоги про зняття відповідачки з реєстрації місця проживання слід відмовити.

Outcome: partial