Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2021 року звернулася до суду із зазначеним позовом та просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 12000 гривень щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.03.2018 року було розірвано. Дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю. На забезпечення необхідного рівня матеріального забезпечення дітей в середньому необхідно 25000 гривень на місяць. Діти звикли до саме такого рівня матеріального забезпечення, який вони мали до розірвання шлюбу батьків. Так, за травень 2021 року на утримання дітей було фактично витрачено 24552,88 гривень, а саме: навчання сина в Харківському національному університеті внутрішніх справ в місяць коштує 1760 гривень; вартість квитків на проїзд до м.Харків - 417 гривень; перекази сину на карту для покриття непередбачуваних витрат на навчання та проживання в м.Харків - 2950 гривень; ремонт та заправка комп`ютерної техніки, що використовується для навчання дітей - 500 гривень; непродовольчі товари для доньки (прикраси для волосся) - 609 гривень; канцтовари - 458 гривень; одяг для дітей - 8908 гривень; витрати на харчування на загальну суму 8818,32 гривень, в тому числі 2/3 з цих витрат, що припадає на 2 дітей, становить - 5878,88 гривень; лікувальний масаж та електрофорез для сина - 2320 гривень; проживання у гуртожитку сина в м.Харків за місяць - 753 гривень. Забезпечити дітям самостійно належне матеріальне утримання мати не має можливості, оскільки її дохід за місяць складає близько 5800 гривень, при цьому майже половину доходу позивачем витрачається на оплату комунальних послуг. Окрім цього, витрати на утримання сина збільшуються у зв`язку з проблемами із здоров`ям дитини (патології серця та хребта). Відповідач є молодою та працездатною особою, володіє житловою (дві квартири в м.Полтава) та нежитловою нерухомістю, працює директором підприємства, є власником корпоративних прав ТОВ «ІНСОФТ» та виходячи з цього має об`єктивні можливості сплачувати заявлений розмір аліментів. Відповідач є керівником, а також кінцевим бенефіціаром з розміром частки - 50% в ТОВ «ІНСОФТ», власником авто HONDA CR-V 2012 року випуску; в шлюбі не перебуває, непрацездатних, недієздатних, неповнолітніх осіб, окрім дітей, відповідач на утриманні не має. Тому, батько має можливість сплачувати аліменти заявленого розміру. Ухвалою суду від 24.06.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив задовольнити позов частково, стягнути з нього аліменти на дітей у розмірі 4000 гривень. Зазначив, що відповідач не має фінансової можливості задовольнити вимоги позивача в розмірі 12000 гривень. Крім того, навіть під час спільного проживання родина не могла витрачати 25000 гривень на обох дітей в місяць. Також, виникає логічне питання, звідки у позивачки є можливість витрачати близько 25000 гривень на місяць лише на дитячі потреби. Численна кількість чеків та квитанцій не можуть бути належними доказами у розумінні ЦПК України. Так, факт покупки одягу 10 разів за один місяць викликає сумніви в реальності понесених витрат. Покупка продуктів харчування по 3-4 рази на день в одних і тих же магазинах аж ніяк не піддається розумінню. Відповідач вважає, що аліменти у розмірі 4000 гривень відповідатиме вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей. Що стосується заявлених позивачем витрат на лікування сина та долучених медичних довідок, то додаткові витрати на дитину не є аліментами (коштами на утримання дитини), оскільки оплата за лікування, навчання, гуртожиток відносяться до додаткових витрат. Сумнівними є довідка та долучений чек. Позивач необґрунтовано при визначенні розміру аліментів включає витрати на оплату гуртожитку сина до загального розрахунку аліментів, оскільки відповідач також несе витрати по оплаті гуртожитку, що підтверджується долученими квитанціями. Відповідач добровільно перераховує кошти дітям в сумі 4000 гривень щомісяця. Відповідач дійсно працює у ТОВ «ІНСОФТ» на посаді директора. Місячний дохід відповідача становить 5297,62 гривень, що підтверджується відповідною довідкою про доходи від 16.08.2021 року. Прибуток компанії за минулий рік становив 22227 гривень, що підтверджується відповідною податковою декларацією. На утриманні у відповідача перебуває його мати-пенсіонерка [PERSON] , [INFO] , яка потребує постійного догляду та матеріального забезпечення за станом здоров`я. Що стосується автомобіля, нежитлового приміщення та гаражу - вони є спільною сумісною власністю подружжя, які були придбані під час шлюбу (а.с.90-97). Позивач надала відповідь на відзив, в якому просила позов задовольнити повністю. Зазначила, що протягом червня 2021 року позивачка витратила близько 21573,55 гривень на дітей; протягом липня 2021 року позивач витратила на дітей близько 24996,80 гривень. Щодо заперечень відповідача з приводу витрат на лікування сина та подання позивачем медичних довідок, то п.1 ч.1 ст.182 СК України внормовано, що судом при визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я дитини. Оскільки сторони за спільною згодою направили сина навчатися до м.Харків, то витрати на здобуття освіти повинні також оплачуватися спільно та враховуватися при визначенні розміру аліментів. Наведений відповідачем розмір доходів не відповідає фактично здійсненим витратам відповідача на придбання нерухомого майна. Так, у 2020 році відповідач придбав квартиру в м.Полтаві за 1045560, 11 гривень та у 2019 році придбав квартиру в м.Полтаві вартістю 1257786,39 гривень. З довідки про доходи матері відповідача вбачається, що мати відповідача отримує пенсію в розмірі 3793,50 гривень, що цілком забезпечує її прожитковим мінімумом, встановленим законом. Окрім того мати відповідача забезпечена власним житлом, має ще одного сина [PERSON] , який також несе обов`язок з утримання матері (а.с.185-189). Згідно заперечень проти відповіді на відзив, представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено та не обґрунтовано походження коштів, які в рази перевищують її місячний заробіток, що вона нібито витрачає на утримання дітей. Всі документи, що були надані позивачем, є неналежними доказами в розумінні цивільного процесуального законодавства. На більшості чеків, наданих позивачем, немає інформації про позивача як покупця. Крім цього, виникає сумнів у реальності здійснення даних покупок. Мати відповідача потребує не тільки фінансового забезпечення, а й постійного догляду та уваги в силу хвороби. Що стосується квартири [ADDRESS] - вона була передана відповідачу на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А, серія та номер: 19/48-10, виданий 24.05.2018 року. Кошти на придбання іншої квартири надані нинішньою дружиною відповідача, яка має достатній рівень матеріального забезпечення та у зв`язку з особистими обставинами не мала можливості в той час зареєструвати житло на себе, тому покупцем у договорі зазначено тільки відповідача (а.с.219-226). В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримала, просила вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Уточнила, що позивач просить стягнути аліменти по 6000 гривень щомісячно на кожну дитину. Зазначила, що у позивача є інші доходи, є збереження, їй допомагають батьки. Заробітна плата її складає 5800 гривень. Особи, які купували товари, в чеках не ідентифіковані, але чеки надані в оригіналах. Відповідач сплачував по 4000 гривень, але не за всі місяці. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що він на даний час одружений. У нього відсутні такі фінансові можливості, які вимагає позивач. Вони і раніше в таких сумах не купували товари. Син не жалівся на здоров`я. В 2019 році він дійсно купив квартиру на гроші, які йому повернули, а другу квартиру купили з дружиною, зробили в ній ремонт в 2020 році, в якій з нею проживають. До цього, після розлучення, він жив з матір`ю. Він залишив дітям та позивачу квартиру, автомобіль, перераховує гроші на навчання сина, в 2019 році їздив з дітьми в Єгипет, кожного місяця перераховує дітям по 4000 гривень. Колишня дружина є власником гаражу, автомобіля, нежитлового приміщення. Крім того, у нього є 19-річний син, який навчається, він теж йому добровільно надає допомогу. Відповідач допомагає також 73-річній матері. Вважає, що 8000 гривень, враховуючи і допомогу матері, достатньо для утримання дітей. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково з підстав, зазначених у відзиві. Вказала, зокрема, що заробітна плата в 6500 гривень це єдине джерело у відповідача для утримання дітей, матері і його самого. Квартиру фактично придбала нинішня дружина відповідача, щорічний дохід якої складає близько 1 млн. гривень. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони в 2003 році уклали шлюб. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.03.2018 року шлюб між подружжям було розірвано (а.с.11-12). Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.13,14). Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання. Діти після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю. Встановивши, що діти сторін проживають разом з матір`ю, відповідач є батьком неповнолітніх дітей, відповідно зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до ратифікованої постановою Верховної ради України №789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ( стаття 18 Конвенції ). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України в редакції, чинній на дату ухвалення рішення, встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2). Зі змісту ч.1ст.184 СК України вбачається, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Згідно ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо суми аліментів суд виходить із норми ст.180 СК України, яка передбачає обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому суд частково задовольняє вимоги позивача і стягує з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, оскільки, з огляду на цю норму закону, вказаної суми цілком буде достатньо для утримання дітей з урахуванням і фінансової участі матері. Посилання позивача на необхідність сплачувати витрати на навчання дітей, придбання канцелярського приладдя, лікування сина судом не може бути враховано при визначенні розміру аліментів, оскільки ці питання відносяться до додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України. Суд відхиляє в якості доказу утримання дітей копії товарних чеків, наданих позивачем, оскільки вони містять тільки перелік товарів без ідентифікації покупця. Також суд враховує, що відповідач мешкає окремо від дітей та приймає участь в їх утриманні, що підтверджується наданими до суду копіями квитанцій - грошових переказів (а.с.98-165). З огляду на викладене, суд вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріального становища обох сторін, матеріальних потреб дітей, обов`язку другого з батьків також утримувати дітей, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, а відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні; сімейного стану платника аліментів - наявності іншої сім`ї, непрацездатної матері, повнолітнього 19-річного сина, який навчається; наявності нерухомого та рухомого майна, джерело походження якого відповідач пояснив; наявності нерухомого та рухомого майна у матері дітей, суму стягнутих аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін - належить встановити по 2000 гривень щомісяця на утримання кожної дитини. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач не надала допустимих та переконливих доказів, що відповідач має значні доходи і має можливість сплачувати щомісячно по 6000 гривень аліментів на кожну дитину, оскільки матеріали справи не містять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у розмірі, вказаному позивачем. Суд приходить до висновку, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно є достатнім та не буде порушувати майнові права дітей. А враховуючи те, що обоє з батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дітей, та позивачем не надано доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на утримання дітей у розмірі 6000 грн., вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, що є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 гривень по справі про стягнення аліментів. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial