Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач у своїх інтересах та в інтересах свого сина [PERSON] просить суд встановити порядок користування двокімнатною квартирою № 44 буд. 98 по вул. Костянтинівській м. Прилуки, яку вони приватизували разом із відповідачами в період шлюбу, у 2003 році. Просить виділити в користування йому та сину більшу кімнату площею 14,2 кв.м з балконом площею 0,9 кв.м, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 9,3 кв.м та балконом 0,9 кв.м, решту приміщень залишити у спільному користуванні. Також позивач [PERSON] просить визнати автомобіль [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та стягнути на його користь половину вартості автомобіля 12686 грн. 40 коп. грошової компенсації. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги. Відповідачі позовні вимоги не визнали. При цьому відповідачка [PERSON] суду пояснила, що автомобіль який був з 2009 року зареєстрований на неї, вона в березні 2014 року перереєструвала його на свою доньку від першого шлюбу [PERSON] Вважає, що мала право це зробити. Вона знаходилась у шлюбі з позивачем [PERSON] і мала від нього на це усну згоду. Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Так, сторони з лютого 1998 року знаходилися в юридичному шлюбі та спільно проживали. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. В період шлюбу в 2003 році приватизували квартиру [ADDRESS] на чотирьох членів сімї: позивача [PERSON], їх спільного сина [PERSON], відповідачку [PERSON] та її доньку від першого шлюбу [PERSON], хоча за ордером квартири одержувала в березні 1999 року мати відповідачки Наумець, як працівник будівельного управління м. Прилуки. Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені з листопада 2013 року, а рішенням суду від 06.10.2014 року шлюб було розірвано юридично. Позивач [PERSON] став проживати у [INFO] зареєстровану на його матір, але яка в цій квартирі ніколи не проживала і не проживає, так як має власний будинок в с. Журавка Варвинського району, де постійно мешкає. В цій же квартирі став проживати і спільний син сторін [PERSON], хоча іноді ночує і у квартирі № 44 де мешкає його мати відповідачка [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні і цього по суті не заперечують позивач [PERSON] та син [PERSON], жодних перешкод у користуванні квартирою № 44 будинку 98 по вул. Костянтинівська відповідачка [PERSON] не чинила раніше і не чинить зараз. Вона не заперечує проти проживання у квартирі колишнього чоловіка та її спільного сина. У них є ключі від цієї квартири і вони як співвласники цього помешкання в любий час можуть реалізувати своє право на проживання та спільне володіння нерухомим майном. Але в силу технічних особливостей квартири, її розмірів та розташування, її неможливо розподілити на дві частини. Крім того, як убачається з плану будівлі на квартиру [ADDRESS] була виявлена зміна площі квартири в результаті самовільної добудови коридору і ці зміни до цього часу не узаконені. Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, "...це майно не є обєктом права власності воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку..." При задоволенні позову [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою № 44 з виділенням йому та сину в рахунок ? частини квартири кімнати № 2 площею 14,2 кв. та балкона 0,9 кв.м, а відповідачці з донькою квартиру №1 площею 9,3 кв.м та балкон 0,9 кв.м, буде значно порушено права відповідачів на житлові умови, а інших варіантів встановлення порядку користування квартирою технічно не існує. Выдповыдачы [PERSON] та [PERSON] категорично проти видылення позивачам быльшоъ кымнати та сплати та грошовоъ компенсацыъ. А тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині встановлення порядку користування квартирою № 44 будинку 98 по вул. Костянтинівській та усунені перешкод у користуванні квартирою. Відносно визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Так, ч.3 ст. 65 СК України вимагає письмової згоди другого з подружжя по договорам, які потребують нотаріального і (або) державної реєстрації. Подружжя знаходилось в юридичному шлюбі станом на день реєстрації автомобіля 20.03.2014 року, а тому була необхідна письмова згода позивача [PERSON] на зміну власника цього автомобіля, свою усну згоду вын заперечуэ при таких обставинах. А тому автомобіль [NUMBER] необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя та тягнути з [PERSON] ? частину вартості автомобіля визначеного експертом в сумі 12687 грн. 40 коп. Також враховуючи, що на момент подачі позовної заяви не було відомо про вартість спірної квартири та автомобіля і позивачем було сплачено лише 973 грн судового збору замість 1996 грн. 85 коп. визначеної експертами вартості спірного майна, з позивача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави 1023 грн. 85 коп. в рахунок доплати судового збору. З відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути, на повернення витрат по сплаті судового збору виходячи з вартості ? частини автомобіля, 551 грн. 20 коп. та відшкодування витрат за проведення авто технічної експертизи в сумі 802 грн. На підставі ст.ст. 60, 65,69 СК України, та

Outcome: partial