Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору про надання послуг, повернення коштів, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він 12 липня 2015 року уклав договір про надання послуг № 12/07-04 РЛ. Згідно вимог даного договору відповідач зобовязувався надати послуги по виконанню монтажу, демонтажу балкону, а позивач повинен був сплатити за надані послуги кошти, визначені договором. Позивач обумовлені договором обовязки виконав в повному обсязі, що підтверджується сплатою ним коштів у розмірі 1250 гривень передплати та 5300 гривень залишку. Відповідач згідно умов договору повинен був виконати послуги в строк з 25 липня 2015 року по 05 серпня 2015 року, але до теперішнього часу свої зобовязання належним чином не виконав. В звязку з чим просить розірвати вищевказаний договір, стягнувши з відповідача по справі на його користь грошові кошти у розмірі 6550 гривень, штраф у розмірі 250 гривень, пеню у розмірі 1375 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі сплачений ним судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок та витрати на послуги адвоката у розмірі 2500 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить винести рішення на підставі наданих доказів. Крім цього зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача по справі не заперечує проти ухвалення заочного рішення, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про свідчать довідки про отримання СМС - повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2015 року між [PERSON] і фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір, згідно до якого ФОП [PERSON] зобов'язався в строк до 5 серпня 2015 року провести монтаж, демонтаж балкону, а замовник сплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно умов договору. Сума договору складає 2500 гривень. Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. З огляду на зазначене, суд розцінює укладений між сторонами договір як договір підряду. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення в сумі 2500 гривень. З Договору вбачається, що в день його укладення позивач сплатив відповідачу 1250 гривень в рахунок вартості робіт, а залишок повинен бути сплачений в день закінчення робіт. Крім цього, у відповідності до п. 3.2.3 Договору замовник своєчасно повинен надати виконавцю робіт матеріали для надання послуг за договором. На виконання умов даного договору позивач 12 липня 2015 року замовив у ФОП [PERSON] матеріали для виконання монтажу, демонтажу балкону за договором, та оплатив їх у розмірі 5300 гривень, що підтверджується квитанцією № 12/07-01РЛ від 12.07.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до п. 1.3 Договору відповідач зобов'язаний був виконати роботи з 25 липня 2015 року по 05 серпня 2015 року, після виконання позивачем вимог п. 2.1 та п. 2.2 Договору, тобто після сплати 50% вартості робіт. Судом встановлено, що 50% вартості робіт за Договором була повністю сплачена позивачем 12.07.2015 року. З матеріалів справи вбачається, що дотепер відповідачем ФОП [PERSON] свої зобов'язання за договором № 12/07-01 РЛ від 12.07.2015 року не виконані. У зв'язку з невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором неодноразово звертався як до самого відповідача, так і до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області по захисту прав споживачів. Вказане, також, підтверджується матеріалами справи. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст.. 202 ЦК України). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, суд приходить до висновку, що свої зобов'язання, передбачені договором від 12.07.2015 року позивач виконав в повному обсязі, оплативши відповідну суму, однак, відповідач ФОП [PERSON] своїх зобов'язань в строк передбачений договором не виконав, не провівши монтаж та демонтаж балкону, чим істотно порушив умови укладеного договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо розірвання договору укладеного 12.07.2015 року між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON]. Статтями 610, 611 ЦК України\~ передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема спала неустойки. Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі, які перебувають на території України, під час придбання, замовлення або використання товарів (робіт, послуг) для задоволення своїх побутових потреб мають право на: державний захист своїх прав;гарантований рівень споживання; належну якість товарів (робіт, послуг), торговельного та інших видів обслуговування; безпеку товарів (робіт, послуг);необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товари (роботи, послуги), їх кількість, якість, асортимент, а також про їх виробника (виконавця, продавця);відшкодування збитків, завданих товарами (роботами, послугами) неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами) у випадках, передбачених законодавством;звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Відповідно до ст. 10 п. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У позові [PERSON] просить суд стягнути з відповідача заподіяні йому збитки у розмірі 8175 гривень, які складаються з: 1250 гривень за невиконану роботу за договором від 12.07.2015 року; 5300 гривень за сплату вартості матеріалів за договором від 12.07.2015 року; штраф у розмірі 250 гривень та 1375 гривень пені, виходячи з 55 днів прострочення виконання зобов'язання починаючи з 06.08.2015 року по 30.09.2015 року. Як вбачається з договору від 12.07.2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON], вартість роботи за проведення монтажу та демонтажу балкону складає 2500 гривень. Згідно до п. 1.3. вказаного договору виконавець зобов'язується виконати роботи у термін з 25 липня 2015 року по 05 серпня 2015 року. У відповідності до п. 6.6 Договору від 12.07.2015 року пеня за прострочення виконання відповідачем ФОП [PERSON] за період з 06.08.2015 року по 30.09.2015 року складає, виходячи з розрахунку 55 дні прострочення - 1375 гривень. Згідно з нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач надав належні та допустимі докази того, що укладанням договору від 12.07.2015 року № 12/07-01 РЛ, його конституційні права були порушені, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання вищевказаного договору та стягнення майнової шкоди. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди). Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, факт заподіяння позивачу [PERSON], діями відповідача ФОП [PERSON] моральної шкоди, та відповідними у зв'язку з цим душевними стражданнями й переживаннями, а також іншими негативними наслідками для останнього, які вочевидь мали місце, є беззаперечним і сумнівів не викликає.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Однак, при цьому розмір відшкодування зазначеної моральної шкоди у розмірі 5000 гривень у даному конкретному випадку, на думку суду, не відповідає вимогам ні розумності, ні справедливості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь [PERSON] повинна становити 1000 гривень, що в даному випадку є достатньою для компенсації позивачу негативних наслідків, пов'язаних із неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків, передбачених укладеним договором. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач порушив право позивача, суд вважає необхідним позовні вимоги щодо розірвання договору та стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити. Окрім цього позивачем при зверненні з позовом до суду за захистом свої прав, були понесені витрати, повязані з оплатою правової допомоги у розмірі 2500 гривень, які він просить стягнути з відповідача по справі на його користь. З приводу даної вимоги, суд зазначає, що відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Згідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року. Відповідно до вимог цього закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою особою, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Матеріали справи свідчать, що правову допомогу [PERSON] надавав адвокат [PERSON]. Згідно довідки від 24.09.2015 року вбачається, що позивач [PERSON] сплатив гонорар адвокату [PERSON] у розмірі 2500 гривень. У звязку з цим дану вимогу позивача суд задовольняє в повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру станом на 01.01.2015 року складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тому позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок на користь позивача.

Outcome: partial