Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2009 року, виниклу станом на 12.12.2018 року в сумі 23602,26 гривень, відшкодувати судові витрати по справі в сумі 1921,00 гривень. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 27 липня 2009 року між Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36,00 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві. За посиланням ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не в повному обсязі сплачувала борг за кредитом та відсотки, в зв`язку з чим утворено заборгованість станом на 12.12.2018 року у розмірі 23602,26 гривень. Відповідачу неодноразово адресувались повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, але належну суму до теперішнього часу не повернуто, що змусило ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку захищати свої майнові інтереси. \~ \~ \~ \~Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, представником Гаренко Н.В. (діє на підставі довіреності) надано, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 221 ЦПК України, заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримано, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] адвокат Секірін О.В. (уповноважений ордером) адресував суду заяву про проведення розгляду справи в його відсутність на підставі наявних документальних матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 27 липня 2009 року [PERSON] оформила в акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву про відкриття кредитної картки. Заперечень від відповідача [PERSON] , що нею укладено договір з АТ КБ «ПриватБанк» та отримано кредитні кошти під час розгляду судом справи не надійшло. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказане свідчить, що підписана 27.07.2009 року [PERSON] анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку складає між сторонами договір, відповідно до умов якого відповідачу публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» надано кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 3% в місяць (36,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом; відповідачу видано картку № [NUMBER] . Підписання відповідачем заяви засвідчує її ознайомлення та згоду з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також підтверджує її згоду на те, що вказані документи в цілому складають договір про надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами укладено договір, на виконання якого АТ КБ «ПриватБанк» надано [PERSON] грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Приймаючи такий висновок, суд відступає від правової позиції, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №175/4576/14-ц, яка хоча і стосується застосування норм права у подібних правовідносинах, однак фактичні обставини розглядуваної справи не є аналогічними справі, яка переглянута судом касаційної інстанції. Так, в зазначеному правовому висновку Верховного Суду, встановлена відсутність підтвердження прийняття відповідачем умов, якими передбачено розмір процентів за користування кредитом, тобто сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору у зв`язку з чим Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою, що не містили підпису відповідача не можуть розцінюватись як частина кредитного договору. Разом з тим, в розглядуваній справі, судом беззаперечно встановлено протилежні обставини, зокрема факт підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9) та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 10), у зв`язку з чим дані документи (докази), а також Умови та Правила надання банківських послуг розцінюються як невід`ємна частина кредитного договору, укладеного між сторонами 27.07.2009 року шляхом підписання заяви. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що [PERSON] допущено порушення виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань, станом на 12.12.2018 року укладено кредитну заборгованість в сумі 23602,26 гривень, з яких: 99,13 тіло кредиту, 4363,59 гривень відсотки за користування кредитом, 17539,43 гривень пеня, 1600,00 гривень штрафи. Суд надає оцінку викладених АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувань позовної заяви з позиції слушності аргументів, належності і достатності доказів, врахування позиції відповідача [PERSON] , якою факт порушення умов договору не оспорювався, та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах встановлених договором, а позичальник, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються до кредитних відносин) випливає, що кредит надається суб`єктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів із такої суми. АТ КБ «ПриватБанк», надавши [PERSON] кредитні кошти за договором № б/н від 27.07.2009 року (тобто виконавши своє основне зобов`язання) отримав право на повернення позикових коштів, процентів, а відповідач взяла на себе зобов`язання виконання всіх умов договору. В порушення погоджених сторонами умов договірних відносин відповідач [PERSON] не виконувала умови зазначеного договору № б/н від 27.07.2009 року, порушила передбачені терміни погашення кредиту, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 5-7, 8). Станом на 12.12.2018 року борг за тілом кредиту 99,13 гривень, вказана сума підлягають присудженню до стягнення. Суд перевіряє правильність нарахування АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом. Так, згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Укладаючи кредитний договір № б/н від 27.07.2009 року сторонами обговорений розмір відсоткової ставки та порядок її сплати. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого відділом підтримки інформації за кредитними операціями (з урахуванням графіку погашення кредиту) розмір несплачених процентів за користування кредитом за період з 31.08.2007 року по 31.10.2015 року складає 108,35 гривень, з 01.11.2015 року по 12.12.2018 року 4363,59 гривень. З даного розрахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» при визначенні заборгованості за відсотками було застосовано декілька процентних ставок 36 %, 30 %, 34,80 %, 43,20 %, 29,00 % відсотки річних. Разом з тим, з анкети-заяви вбачається, що сторонами погоджено базову процентну ставку 3 % на місяць, тобто 36 % річних. Згідно ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договірних відносин) процента ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторі. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За змістом абз. 3 ,4 п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. Суд акцентує увагу, що в анкеті-заявці від 27.07.2009 року не передбачено умов щодо зміни відсоткової ставки та процедури повідомлення боржника про зміну такої. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. З урахуванням вказаного, оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання [PERSON] відповідної письмової заяви, то і зміна умов договору, умов кредитування мала відбутися у такий же спосіб. За таких обставин, зміна АТ КБ «ПриватБанк» процентної ставки в односторонньому порядку не відповідає наведеним нормам права. Приймаючи такий висновок, суд враховує, що Верховним Судом України в постанові від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17 зазначено, що боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові. Так, з анкети-заявки вбачається, що відповідач [PERSON] не заперечувала проти інформування про стан її кредитної картки за допомогою е-mail та SMS. Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» не надано відповідних доказів на підтвердження виконання процедури повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за відсоткам за користування кредитом з розрахунку іншої процентної ставки ніж 3 % на місяць (36 % річних), яка погоджена при укладенні кредитного договору, а саме 36 %, 34,80 %, 43,20 %. Застосовуючи формулу, яку запроваджено банком для розрахунку заборгованості, з урахуванням того, що з довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Универсальна", базова % ставка на рік складає 36,00 % та нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів в році, - розрахунок заборгованості за відсотками має бути зведено до наступного: 99,13 гривень (заборгованість за тілом кредиту) х 36 % / 360 днів х 4124 дні (кількість днів з 31.08.2007 року по 12.12.2008 року) = 408,81 гривень. Саме ця сума заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає присудженню до стягнення. Розглядаючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з [PERSON] пені та штрафів, - суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Нарахування пені на суму простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором передбачена положенням Умов та правил надання банківських послуг при непогашенні кредиту в строк, встановлений Графіком погашення кредиту. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 12.12.2018 року нараховано загальну суму пені 17539,43 гривень, штрафу 1600,00 гривень. З вищевказаного вбачається, що пеня і штрафи нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й те ж саме порушення - за порушення відповідачем строків виконання зобов`язання, тобто у цьому випадку має місце подвійне стягнення , що законом забороняється. В правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс-15 від 21.10.2015 р., та постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) зазначено, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, суд вважає не потрібним надавати правову оцінку умовам договору між сторонами щодо покладання на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності в спосіб стягнення неустойки, оскільки до спірних відносин в частині вимог позивача стягнення пені, штрафів підлягає застосуванню положення Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Покровськ Донецької області. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до таких населених пунктів належить м. Покровськ Донецької області. Крім того, райони проведення АТО були визначені іншими нормативно-правовими актами, зокрема, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення». Згідно з цим наказом районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Згідно відомостей в паспорті відповідача про адресу реєстрації [PERSON] є мешканкою м. Покровськ Донецької області. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р була зупинена, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в тому числі і його ст. 2, яка забороняє нарахування штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у зв`язку з тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором № б/н від 27.07.2009 року нарахована неустойка (пеня, штрафи) за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків. Таким чином є підстави для застосування в цій частині вимог норму ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та постановити рішення про відмову в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] пені та штрафів. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову на відповідача. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково на суму 507,94 гривень, тобто на 2 % від заявлених вимог (507,94 / 23602,26 * 100 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дорівнює 38,42 гривень (1921 * 2 / 100).

Outcome: partial