Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому послалась на те, що 30.07.2004 року була прийнята на роботу цукерником другого розряду в цукерковий цех №1 ЗАТ «Житомирські ласощі», 15.03.2011 року переведена без зміни істотних умов праці в ТДВ «ЖЛ», 30.11.2015 року звільнена на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із переведенням до товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС ТРАСТ» та 08.12.2015 прийнята за переведенням старшим комірником складу сировини ТОВ "РЕНЕСАНС ТРАСТ". За словами позивача, 04.01.2016 вона була звільнена з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі» та на момент звільнення з вказаної посади відповідач не провів із нею остаточного розрахунку та заборгував заробітну плату за грудень 2015 року в сумі 3 839 грн. 23 коп. Звертала увагу, що зважаючи на характер та обсяг страждань, яких вона зазнала, характер немайнових витрат, обсяг вимушених змін у життєвих стосунках, а також те, що позивачу знадобилось докласти додаткових зусиль для організації свого життя, адже інших доходів вона не має, на думку [PERSON] таке порушення її трудових прав відповідачем є істотним і призвело до моральних страждань. З огляду на викладене у позовній заяві, гр. [PERSON] просить суд стягнути з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на свою користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 3 839 грн. 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 12 157 грн. 53 коп., компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки в сумі 16 429 грн. 08 коп. і моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Визнала, що одержала в якості погашення заборгованості по заробітній платі 1 000 грн. Представник ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» заперечував проти позовних вимог. Пояснив суду, що позивачу в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі було виплачено 1 000,00 грн. та ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» мало намір виплатити всю заборгованість, однак позбавлена такої можливості у зв'язку із рейдерським захопленням. За словами представника, відповідач не може надати дані щодо невикористаної відпустки позивача, так як у відповідача відсутні такі відомості. Так само невідоме місцезнаходження трудової книжки [PERSON], що зберігалась в м. Житомирі. Визнав, що позивач [PERSON] працювала у відповідача із 08.12.2015 по 04.01.2016 року. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що гр. [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» у період із 08.12.2015 по 04.01.2016 року. Вказана обставина визнана представником ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ», а тому не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. На ухвалу суду відповідачем не була надана довідка про нараховану та невиплачену заробітну плату [PERSON], тому суд керувався при прийнятті рішення по справі наявними в матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача. Як убачається із Виписки з системи персоніфікованого обліку (форма ОК-5) відносно позивача [PERSON], виданої органами Пенсійного фонду України (а.с. 9), заборгованість по заробітній платі перед позивачем за відпрацьовані дні грудня 2015 року становить 3 839 грн. 23 коп., та із зазначеної суми були сплачені страхові внески. З урахуванням визнання позивачем одержання 1 000 грн. в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі та оскільки у день звільнення відповідач ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» не провів з позивачем повного розрахунку та доказів протилежного суду не надано, суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 2 839 грн. 23 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). Так, за розрахунками суду, і суд погоджується із наведеним позивачем [PERSON] в тексті позовної заяви розрахунком середнього заробітку, середньоденний заробіток позивача становить 213,29 грн. (заробітна плата за грудень 2015 в сумі 3 839,23/18 робочих днів). З огляду на положення ст. 11 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 12 157 грн. 53 коп. (за період із 05.01.2016 по 28.03.2016 року включно). Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Аналогічна за змістом норма закріплена у ст. 24 Закону України «Про відпустки», де вказано, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Суд, з огляду на відомості, що містяться в особовій картці [PERSON] та Виписці з системи персоніфікованого обліку (форма ОК-5), також погоджується із наведеним позивачем [PERSON] у позовній заяві розрахунком суми компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки та стягує її в межах заявлених позивачем вимог, а саме - 16 429 грн. 08 коп. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами)роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема незаконного звільнення, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На переконання суду, заявлений позивачем розмір на відшкодування заподіяної моральної шкоди нею достатньою мірою не підтверджений, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов у цій частині частково, визначивши, що, у тому числі з урахуванням вимог розумності та справедливості, на відшкодування заподіяної [PERSON] моральної шкоди з відповідача, як колишнього роботодавця, підлягає стягненню 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує також із ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» в дохід держави судовий збір в сумі 826 грн. 80 коп. пропорційно до задоволеної частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial