Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за липень , серпень, вересень,жовтень,листопад 2014 року з вихідною допомогою 4679грн, яка не була виплачена їй при звільненні,середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з наступного дня після звільнення та до винесення судового рішення , моральної шкоди в сумі 2000гривень. В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що з 13.04.2011 року по 11.11.2014 року працювала на ПАТ «Азовзагальмаш». 11.11.2014 року була звільнена з підприємства за згодою сторін, але до теперішнього часу відповідач так і не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, а саме: за липень 2014 року - 233 гривні, за серпень 2014 року - 866 гривень, за вересень 2014 року - 881 гривня, за жовтень 2014 року - 795 гривень та з 11 днів листопада 2014 року, разом з вихідною допомогою - 1904 гривні. Тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі та виплати їй, згідно до ст. 116 та 117 КЗпП України, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період починаючи з 12.11.2014 року по день винесення рішення судом. Кім того, просить суд, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 гривень, т.щ. діями відповідача їй завдана моральна шкода яка полягала в тому що із-за порушень відповідачем законодавства про працю вона була позбавлена частини належних їй грошових доходів, які необхідні були їй для проживання та лікування бо вона є інвалідом 3 групи. Також, невиплата заробітної плати позначилась на здоров'ї позивачки, у зв'язку з чим вона з 08.12.2014 року по 18.12.2014 року перебувала на лікуванні. Просить суд задовольнити позов. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Будь-яких заперечень чи доказів суду не надав. Дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, згідно записів в трудовій книжці, що [PERSON] з 13.04.2011 року по 11.11.2014 року працювала на ПАТ «Азовзагальмаш» у котельно-зварювальному цеху робітником виробником виробничих лазень. Відповідно до довідки ПАТ «Азозагальмаш» від 24.11.2014 року встановлено, що заробітна плата [PERSON] за липень 2014 року становить - 929,71 гривень, за серпень 2014 року - 1027,13 гривень, за вересень 2014 року- 1046,82 гривень та за жовтень 2014 року - 938,35 гривень. Згідно розрахункового листа [PERSON] за жовтень 2014 року заборгованість заробітної плати за попередні місяці становлять: за липень 2014 року -233,85 гривні, за серпень 2014 року - 866,30 гривень та за вересень 2014 року - 881,94 гривня та за жовтень 2014 року 795,77 гривень. Відповдно розрахункового листа [PERSON] за листопад 2014 року заробітна плата за листопад становить 2319.12 гривень, в тому числі вихідна допомога в сумі 1378.80 гривень. До виплати за листопад 2014 року підлягає сума 1904,26 гривні, окрім того невиплачена раніше зазначена заборгованість за липень,серпень,вересень, жовтень 2014 року в раніше зазначених розмірах. Згідно до довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК м. Маріуполя [PERSON] має 3 групу інвалідності. Згідно довідки Центральної районної лікарні Володарського району [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні з 08.12.2014 року по 18.12.2014 року. Таким чином, судом встановлено, що з липня 2014 року по день звільнення 11.11.2014 року відповідачем як роботодавцем позивачці не виплачувалась заробітна плата , чим порушене її трудове право, передбачене ст.115 КЗпП України, відповідно до якої заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Окрім того, в порушення ст.116 ч.1 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення, при звільненні позивачки 11.11.2014 року за згодою сторін, їй не була виплачена заборгованість із заробітної плати та всі належні їй суми при звільненні. Тому на користь позивачки з відповідача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі, а також всі суми , що підлягають сплаті підприємством при звільненні. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні з 11.11.2014 року року по день розгляду справи судом, т.щ згідно ст.117 ч.1 КЗпП України та Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (п.20) суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення,якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Таким чином, враховуючи що до дня розгляду справи кошти не були сплачені, та відповідач не надав доказів на відсутність його вини в цьому, то з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за період з 11.11.2014 року по день розгулу зазначеної справи судом 23.02.2015 року. Визначаючи суму середнього заробітку за період з 11.11.2014 року по день фактичного розрахунку за затримку розрахунку при звільненні , суд розраховує середню заробітну плату яка розраховується відповідно до Постанови КМ України від 08.02.1995 року №100 виходячи із заробітної плати за останні 2 місяці, що передували події , що ділиться на кількість відпрацьованих робочих днів за цей період, що становить денний заробіток, який помножується на норму робочих днів у відповідному місяці. Останніми місяцями, що передували порушенню трудових прав позивачки при звільненні вбачається вересень та жовтень 2014 року . За вересень 2014 року за 30 робочих днів заробітна плата складала 1046,82 гривень, за жовтень 2014 за 31 робочий день - 938,35 гривень. Розрахунок середньоденного заробітку становить: (1046,82+938,35) : (30+31) = 32,54 гривні. Отже, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 листопада 2014 року (день звільнення) по 23 лютого 2015 року (день винесення судом рішення) включно, становить: 72 робочий день х 32,54 гривні (середньоденна заробітна плата) = 2342.88 гривні, які необхідно стягнути на користь позивачки.. Окрім того, на думку суду, підлягають частковому задоволенню вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, тому що внаслідок порушень з боку відповідача норм трудового законодавства щодо регулярної виплати заробітної плати та виплати всіх належних сум при звільненні вона, будучи ще інвалідом 3 групи і потребуючи медичної допомоги, що підтверджується довідкою про перебування на стаціонарному лікуванні в Володарській ЦРЛ з 08.12.14 по 18.12.14 року, була поставлена в скрутне матеріальне становище, що викликало у неї моральні страждання і переживання з приводу того, що вона, маючи постійне місце роботи, не могла забезпечити собі і своїй родині належні умови проживання, і вона вимушена була прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що 1000 гривень буде достатньою сумою для компенсації понесених позивачкою моральних страждань. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 4682,12 гривні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2342.88 гривень та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, а всього 8025 гривень. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 гривень, від сплати якого позивачка була звільнена при подачі позову.

Outcome: partial