Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини-інваліда та стягнення додаткових витрат. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 19.09.2014 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, з жовтня 2018 року вони з відповідачем проживають окремо, вирішується питання про розірвання шлюбу. Як зазначає позивач, малолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Крім того, дитина має рідкісне генетичне захворювання, є дитиною-інвалідом з дитинства, потребує постійного стороннього догляду, щоденного лікування, щоденного дієтичного та спеціалізованого харчування, щоденного використання памперсів, що несе за собою постійні значні грошові витрати, бо дитина часто хворіє та перебуває на стаціонарному лікуванні. Крім того, донька потребує щомісячних медичних обстежень, здачі аналізів, що також потребує значних витрат. Крім того, за станом здоров`я дитина потребує реабілітації, яку вона (позивач) проводить на дому з різними ортезами, виготовленими ортопедами «Ортосвіт». З урахуванням наведеного, необхідні грошові витрати на утримання та життя їхньої дитини з розрахунку на 1 місяць становлять 14996,09 грн., щомісячні витрати на аналізи становлять 2745,00 грн. Загальний розмір місячної суми на утримання дитини становить 17741,09 грн. Оскільки за станом здоров`я потребує постійного догляду, вона (позивач) не може працевлаштуватись, отримує соціальну допомогу, інших доходів не має, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 17741,09 грн. щомісячно з подальшою індексацією. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.06.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 30.06.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача аліменти у вказаному розмірі з 16.12.2019 року по день смерті дитини [INFO] . 10.06.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про додаткові позовні вимоги, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача аліменти у вищевказаній сумі, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, понесені на лікування та спеціалізоване харчування дитини в розмірі 31824,17 грн., вказуючи на те, що вказані витрати понесені нею під час перебування дитини у медичних закладах за період з 19.12.2019 року по [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, вказавши, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на користь позивача в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, оскільки відповідач постійно матеріально допомагав позивачу, купував необхідні ліки, сплачував комунальні послуги за квартиру, де проживає позивач з дитиною. Щодо додаткових витрат, то відповідач та його представник зазначили про неправильність розрахунків позивача та вважають, що дійсні витрати становлять 8436,75 грн. Крім того, в цей період ним також були понесені витрати на ліки та продукти для дитини в загальному розмірі 9182,27 грн. Проте, якщо суд буде вважати доцільним стягнути з нього кошти на користь позивача, то така сума не може бути більшою ніж 4218,38 грн., оскільки відповідно до СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі з 19.09.2014 року перебували у зареєстровану шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05.02.2018 року. Від шлюбу сторони мали малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Судом також встановлено, що дитині сторін було встановлено статус дитини-інваліда, за станом здоров`я донька сторін потребувала постійного стороннього догляду, постійного лікування, спеціалізованого харчування, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. В судовому засіданні також встановлено і даний факт визнано сторонами, що малолітня дитина сторін по день смерті проживала разом з позивачем та знаходилася на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, малолітня донька сторін проживала разом з позивачем та перебувала на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплатити позивачу аліменти на утримання дитини за період з моменту звернення позивача до суду з даним позовом по день смерті дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За таких обставин, з урахуванням наявності на утриманні відповідача малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , його майнового стану, рівності прав батьків по утриманню дитини, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини-інваліда [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 16 грудня 2019 року і до дня смерті - [INFO] . При цьому суд не може врахувати надані відповідачем квитанції про перерахунок коштів на ім`я позивача як сплату аліментів, оскільки такі квитанції не містять призначення платежу. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат, то суд вважає, що вони також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Так, позивач зазначає про те, що за період з 19.12.2019 року по [INFO] нею понесені витрати на лікування та харчування дитини під час перебування на стаціонарному лікуванні в загальному розмірі 31 824,17 грн., які вона просить стягнути з відповідача. Сторона відповідача проти даних вимог заперечувала, вказуючи на неправильність розрахунків позивача та вважають, що дійсні витрати становлять 8436,75 грн., а тому з урахуванням рівності обов`язків батьків щодо дитини розмір таких витрат, що може бути стягнутий з відповідача, не може перевищувати 4218,38 грн. Крім того, в цей період ним також були понесені витрати на ліки та продукти для дитини в загальному розмірі 9182,27 грн. Перевіривши надані розрахунки сторін щодо витрат, якими вони аргументують свої твердження, суд приходить до висновку про те, що наданими позивачем квитанціями підтверджується факт понесення нею додаткових витрат на дитину в загальному розмірі 21 933,02 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відтак, з урахуванням вказаної норми, з відповідача належить стягнути Ѕ частину понесених додаткових витрат, тобто 10966,51 грн. При цьому суд зауважує, що вказані витрати підтверджені належними та допустимими доказами. Що ж стосується решти суми, заявленої позивачем, то суд звертає увагу на те, що у розрахунку загальної суми позивачем двічі враховано квитанції про сплату за спеціалізоване харчування від 08.12.2019 року на суми 420,00 грн., 440,00 грн., 2670,00 грн., 3500,00 грн. Крім того, судом до уваги не можуть бути прийняті чеки, які містять закреслення та виправлення сум, оскільки вважає їх неналежними та недопустимими доказами. Що ж стосується посилань відповідача на те, що ним також були понесені додаткові витрати на лікування дитини, то суд зауважує, що з наданих відповідачем квитанцій неможливо встановити, що ці витрати були понесені саме на потреби їхньої спільної з позивачем дитини. Грошові перекази, як вже було зазначено вище, не можуть бути враховані судом, оскільки не містять призначення платежу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] . Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 16.12.2019 року по день смерті дитини - [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial