Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про виплату страхового відшкодування, стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені та моральної шкоди, який мотивує тим, що 26.10.2018 року по проспекту Князя Володимира в місті Біла Церква Київської області між зупинкою громадського транспорту «вул. Гризодубової» та виїздом на естакаду в напрямку житлового масиву «Леваневського», стався наїзд автобуса «БОГДАН», д.н.з. [NUMBER] , що рухався маршрутом №22, під керуванням водія [PERSON] , на позивача, який в той час рухався в попутному напрямку велосипедом. Внаслідок чого, позивач отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». Разом з цим, цивільно-правова відповідальність власника наземного засобу автобуса «БОГДАН», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Позивач зазначив, що на лікування ним було витрачено 63 627 грн. 13 коп. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 року у справі №357/6237/19 задоволено позов [PERSON] та стягнуто з АТ «СК «ІНГО» 63 627,13 грн. страхового відшкодування у рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП; 3 181,36 грн. моральної шкоди; 4 277,83 грн. пені, 366,08 грн. три проценти річних, 125,03 грн. інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування. Постановою Верховного Суду від 01.09.2020 року вказане рішення залишено без змін. Позивач зазначає, що витрати в сумі 63 627,13 грн. були понесені ним під час лікування в період з 26.10.2018 року по 21.11.2018 року, проте враховуючи характер і тяжкість отриманих ним в результаті дтп травм, лікування потребувало тривалого часу. Зокрема в період з 08.01.2019 року по 29.01.2019 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні та поніс витрати на лікування, розмір яких становить 46 396,75 грн. 02.06.2020 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в зазначеному розмірі, однак отримав від останнього лист про відмову у страховій виплаті. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують його права та не відповідають законодавству, а тому просив суд стягнути на його користь з відповідача 46 396,75 грн. страхового відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, 2 319,84 моральної шкоди, заподіяної в результаті ушкодження здоров`я під час ДТП, 20 000,00 грн моральної шкоди, заподіяної невиплатою страхового відшкодування, 1 159,28 грн. пені, 289,82 грн. 3% річних та 695,95 інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 09.09.2020 року по 23.11.2020\~ року включно. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року вказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 січня 2021 року відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 13 жовтня 2020 року на розрахунковий рахунок відділу ДВС Шевченківського РУЮ м. Києва перераховано 78 930,47 грн. на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року. 17.09.2020 року позивач звернувся до відповідача з листом щодо виплати страхового відшкодування від 14 вересня 2020 року, яким запропоновано на виконання рішення суду від 09.01.2020 року виплатити в добровільному порядку грошові кошти в розмірі 71 577,43 грн. та виплатити в добровільному порядку страхове відшкодування в розмірі 46 396,75 грн. на підставі заяви про страхове відшкодування від 02.06.2020 року. Відповідач звернувся до лікаря-експерта Цокало В.М. для визначення розрахунку відшкодування шкоди, у зв`язку з лікуванням потерпілого [PERSON] . Відповідно до складеного експертом звіту, в заявлених чеках на загальну суму 46 320,73 грн. підтвердженими є витрати в розмірі 46 283,24 грн., пункти, зазначені у платіжному документі від 18.01.2019 року на суму 37,49 грн. є нечитабельні. Посилаючись навстановлені обставини та на положення ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважають, що розмір моральної шкоди становить 2 314,16 грн., а не 20 000 грн., як заявлено позивачем. Крім того, зазначають, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційні втрати, оскільки відповідачем не було порушено вимоги Закону. Крім того, вважають, що ціна позову та витрати на правову допомогу мають бути співмірними, даний спір не є складним, матеріали справи не об`ємні, фактично всі обставини справи є встановленими. 17 лютого 2021 року представником позивача адвокатом Капустіним В.В. направлено відповідь на вдзив, в якій вважає, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують позовних вимог, а навпаки свідчать про їх обґрунтованість. 18.02.2021 року відповідач направив заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом аналогічні викладеному у відзиві. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача направив клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направили клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.10.2018 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «БОГДАН А-09202», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись по проспекту Князя Володимира в місті Біла Церква Київської області в напрямку до вул. Леваневського, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок цього наїзду, [PERSON] отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «БОГДАН А-09202», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, був застрахований у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №4705373 від 09.08.2018 року. Згідно вказаного полісу страхова сума (ліміт відповідальності): за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн. 16 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з відповідною заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із його лікуванням в розмірі 63 627,13 грн. \~\~ 20.04.2019 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» направило на його адресу лист, в якому повідомлялося, що на дату складання листа документ, що підтверджує факт настання ДТП, реєстрацію її представниками поліції та до якого суду були направлені матеріали справи у Страховика відсутній, повідомлено про зупинення розгляду справи до моменту отримання документу, який би підтверджував вину у настанні ДТП водія ТЗ, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 року у справі №357/6237/19-ц позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, задоволено в повному обсязі. Суд ухвалив: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь [PERSON] 63 627,13 грн. страхового відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь [PERSON] 3 181,36 грн. моральної шкоди; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь [PERSON] 4 277,83 грн. пені, 366,08 грн. 3% річних, 125,03 грн інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування. Вирішено пистання розподілу судових витрат. Постановою Верховного Суду від 01.09.2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 року залишено без змін. Судами у вказаних рішеннях було встановлено, що на момент вчинення ДТП автотранспортний засіб марки «Богдан А-09202», номерний знак [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована, на страховика покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду. При цьому відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому має відшкодувати потерпілому завдану йому майнову та моральну шкоду. Через несвоєчасну виплату страхового відшкодування також мають бути застосовані штрафні санкції та стягнута пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України та три проценти річних, інфляційні втрати відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Судом також встановлено, що в період з 08.01.2019 року по 29.01.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» з діагнозом: «посттрепанационный дефект свода черепа справа, хроническая субдуральная гидромаслева», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, історія хвороби №279, у зв`язку з чим, позивачем було понесено додаткові витрати в розмірі 46 396,75 грн. Вказані обставини підтверджуються фіскальними та товарними чеками на придбання медикаментів, засобів медичного призначення, інших товарів та послуг за період з 08 січня 2019 року по 29 січня 2019 року, які знаходяться у матеріалах справи. 02.06.2020 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ІНГО Україна» із заявою про страхове відшкодування, в якій повторно просив здійснити виплату страхового відшкодування на підставі раніше поданої ним заяви від 16.01.2019 року у сумі 63 627,13 грн., а також додаткові витрати на лікування за період з 08.01.2019 року по 29.01.2019 року в сумі 46 396,75 грн. 24.06.2020 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» направило на його адресу лист, в якому повідомлялося, що відповідно до наявних у Страховика документів, на даний час триває досудове розслідування у кримінальній справі та проводяться слідчі дії спрямовані на встановлення істини у справі, відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. А тому ТА СК «ІНГО» призупиняє розгляд справи до набрання рішенням суду законної сили по даній справі, яке необхідне для подальшого розгляду та прийняття рішення щодо виплати/відмови у виплаті страхового відшкодування. Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калюжного Є.Д. від 02 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження №63172654 з примусового виконання виконавчого листа №357/6237/19, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ПАТ «Акціонера трахова компанія «Інго Україна» на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 74 577,43 грн. 20 жовтня 2020 року відповідач виплатив позивачу грошові кошти в розмірі, визначеному рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] та не заперечується сторонами. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Законодавець у ч. 1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8, 9). Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України). Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні\~ в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що позивач повідомив ПрАТ «АСК «ІНГО України» про настання страхового випадку 01.11.2018 року та звернувся з відповідною заявою від 21.01.2019 року, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування та з заявою від 02.06.2020 року. Проте, вказане звернення позивача страховик залишив без реагування. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Разом з тим відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Наведедене було встановлено судами у рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 року та у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №357/6237/19. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «АСК «ІНГО України» , тому з останнього має бути стягнута моральна та матеріальна шкода відповідно до умов договору страхування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №500/2095/15-ц. При вирішенні питання щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат суд враховує наступне. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З огляду на те, що в строки, визначені Законом, позивачу не виплачено страхове відшкодування, а відтак з відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО України» підлягає стягненню пеня за кожен день прострочення такої виплати. Згідно з розрахунком позивача від 23.11.2020 року, що не був спростований відповідачем та, з яким суд погоджується, розмір пені за період з 09.09.2020 року по 23.11.2020 року, що підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО України», становить 1 159 грн. 28 коп.\~ Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пр. № 14-178цс18), позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16). Так, згідно розрахунку, наданого позивачем, з яким суд погоджується, інфляційні втрати становлять 695 грн. 95 коп. та 3% річних 289,82 грн. за період з 09.09.2020 року до 23.11.2020 року, які підлягають стягненню з відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО України» на користь позивача. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем не спростовані жодні доводи позивача та не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували обставини, викладені позивачем. Що стосується вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, як мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що ст.26-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком відшкодовується потерпілому -фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати, а тому з відповідача на користь позивача [PERSON] у якості компенсації моральної шкоди необхідно стягнути грошову суму у розмірі 2 319,84 гривень, в іншій частині стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача 46 396,75 грн. страхового відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, 2 319,84 грн. моральної шкоди, 1 159,28 грн. пені, 289,82 грн. 3% річних, 695,95 грн інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так суду надано договір про надання правової допомоги від 30.11.2018 року, додаток від 28.09.2020 року до договору про надання правової допомоги №183/д від 30.11.2018 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 18 березня 2021 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 18 березня 2021 року, квитанцію на суму 6 700 грн. від 18.03.2021 року, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати, які позивач зазначає як суму, понесену за надання правничої допомоги у розмірі 6 700 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial