Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 01 січня 2015 року сталось ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] В даному ДТП було пошкоджено його автомобіль, вартість матеріального збитку становить 169 722,56 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяну йому шкоду. Вказав, що через неправомірні дії відповідача він поніс додаткові витрати по оплаті за послуги експерта в розмірі 1200 грн., витрати на послуги евакуатора в розмірі 400 грн. та йому заподіяно моральної шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. Просив суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 169 722,56 грн., на відшкодування за оплату авто товарознавчого дослідження в розмірі 1200 грн.; на відшкодування послуг евакуатора в розмірі 400 грн., в якості відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений, направив суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача та його представника, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 01 січня 2015 року о 17 год. 00 хв. в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Леніна - [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER], на перехресті з вул. Роменська при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю Opel, держаний номерний знак [NUMBER], який рухався прямо по головній дорозі. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3б, 16 ПДР. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Opel, держаний номерний знак [NUMBER], є [PERSON]. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу, проведеного ФОП [PERSON] №51 від 04 лютого 2015 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Opel, держаний номерний знак [NUMBER], становить 169 722,56 грн. Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За таких обставин, оскільки доказів укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача суду не надано, доказів виплати страховою компанією страхового відшкодування суду не надано, тому до стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди підлягає 169 722,56 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати на проведення експертизи в розмірі 1200 грн. та послуги евакуатора в розмірі 400 грн., що підтверджено відповідними квитанціями, тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також позивачем не надано суду доказів заподіяння моральної шкоди, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Суд оцінює критично пояснення, що через неправомірні дії відповідача він зазнав сильних душевних хвилювань, що вплинуло на його психологічний стан, тобто позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між дією та наслідком. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, що їх понесли. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача суд стягує витрати п сплаті судового збору в розмірі 1713,22 грн.

Outcome: partial