Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до відповідача та просить стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 24631,52 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 38243,52 грн., кошти на відрядні та господарські витрати в сумі 14596,95 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідач згідно ст. 169, 225 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення по справі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 2011 року перебував у трудових відносинах з Приватною фірмою «Азурит», остання займана посада - головний інженер. Наказом № 31-К від 18 липня 2014 року [PERSON] був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. При звільненні працівника, згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, в порушення вищезазначених норм законодавства, розрахунок при звільненні з позивачем не проведений та відповідач має заборгованість з виплати заробітної плати на день подання позову в сумі 24631,52 грн. 15 квітня 2015 року відповідачем виплачено позивачу заробітну плату у розмірі 22891,00 грн., тому вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають до часткового задоволення за мінусом даної суми у розмірі 1740,52 грн. Крім того, згідно ч. 1 ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. На підставі ч. 2 ст. 121 КЗпП України працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму житлового приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. За час роботи позивач виконував службові доручення (виїжджав у відрядження) не в місця його постійного роботи, але йому не виплатили відрядні витрати та господарські витрати, і тому заборгованість складає 14596,95 грн.. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення відрядних витрат та господарських витрат обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачений обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Із матеріалів справи вбачається, що для [PERSON] не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, тому вимога позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 21 липня 2014 року по 28 квітня 2015 року підлягає до задоволення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМ України №100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденний заробіток позивача становить 195,12 грн. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 21 липня 2014 року по 28 квітня 2015 року становить 38243,52 грн. (196 днів х 195,12 грн.). У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться уразі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що в результаті порушення трудових прав позивача відповідачем, а саме невиплатою належних сум при звільненні, спричинена моральна шкода. При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, їх тривалість, час який необхідний був для відновлення звичного способу життя, при цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає доведеним розмір моральної шкоди 2000 грн., тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial