Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, який в ході судового розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути з останнього суму боргу згідно договору від 04.07.2013р. № ДФО-36-146509 строкового вкладу «Актив вільний» (надалі договір банківського вкладу) в розмірі 87931,72 грн., що складається з неповернутої суми вкладу в розмірі 74169,01 грн., заборгованості із відсотків за користування вкладом в розмірі 2627,42 грн., 5400,47 грн. донарахованих відсотків за користування вкладом, а також суми інфляційних відрахувань у розмірі 4952,13 грн. та 3 % річних з простроченої суми в розмірі 782,69 грн. Позов мотивує тим, що відповідач зобов'язувався повернути всю суму вкладу до 05.07.2009 року, однак своїх зобов'язань досі не виконав. Як на підставу задоволення позову вказує на положення ст. 1060 ЦК України. У судове засідання позивач не з'явилася, у клопотанні від 21.11.2014р. просила розглянути справу у її відсутності, проти винесення заочного рішення у справі не заперечила. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача у судове засідання з розгляду даної справи повторно не з'явився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, документів про поважність причин неявки у судове засідання не представив. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів та постановити зі згоди позивача заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 04.07.2013р. був укладений договір банківського вкладу, згідно умов якого позивач вніс грошовий вклад на загальну суму 74169,01 грн. (04.07.2013р. 500 грн. та 07.08.2013р. 73699,01 грн.) строком на 12 місяців та один день із визначеним днем повернення грошового вкладу 05.07.2014р. під 20,75% річних. Відповідно до п. 2 договору банківського вкладу такий діє до моменту остаточного повернення вкладнику вкладу та нарахованих за ним процентів. В період до та після закінчення строку дії договору банківського вкладу (05.07.2014р.) позивач зверталася (03.07.2014р. та 05.08.2014р.) до відповідача з вимогою про повернення їй суми вкладу та відсотків за договором банківського вкладу, однак листом від 11.07.2014р. відповідач повідомив її про неможливість виконання зобов'язання із повернення грошового вкладу через недостатність коштів на кореспондентському рахунку банку, у зв'язку з чим суму основного боргу (грошового вкладу) в розмірі 74169,01 грн. було взято для обліку за позабалансовим рахунком. Однак із виписки по особовому рахунку позивача [NUMBER] вбачається, що станом 24.07.2014р. грошовий вклад знаходився на особовому рахунку позивача. Із виписки по картковому рахунку позивача [NUMBER], на який нараховувались проценти за договором банківського вкладу, вбачається, що за цим договором позивачу в період по 31.07.2014р. було не виплачено 2627,42 грн. процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. А тому підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача неповернутої суми вкладу 74169,01 грн. та процентів згідно договору банківського вкладу в розмірі 2627,42 грн. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення процентів за банківським вкладом після закінчення строку дії договору, суд виходить із висновків викладених у Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі 6-39цс13, в якій висловлену правову позицію, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для суду. Зокрема Верховним Судом України було встановлено, що банк був зобов'язаний повернути позивачам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів - 10 квітня 2009 року. Проте банк "Надра" повернув кошти позивачам лише 31 грудня 2009 року, чим порушив свої грошові зобов'язання. За таких обставин з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, оскільки згідно з ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладнику, такий позивачу не був повернутий, й останній не мав реальної можливості користуватись ним, а тому позов в частині стягнення процентів згідно умов договору за користування вкладом після закінчення дії договору банківського вкладу підлягає задоволенню. Згідно представлених позивачем розрахунків, складених у відповідності до вимог ЦК України, достовірність яких відповідачем жодним чином не спростована, загальна заборгованість за процентами згідно договору банківського вкладу складає 5215,19 грн. (5228,41 грн. процентів за ставкою 20,75% річних за мінусом 13,22 грн. сплачених позивачу процентів за період з 05.07.2014р. по 31.07.2014р. за ставкою вкладу «На вимогу»). При цьому правових підстав для нарахування процентів на загальну суму 185,22 грн. на не сплачені проценти в розмірі 2627,42 грн. суд не вбачає. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із практики застосування цієї норми закону у Постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі 6-140цс13, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися ним на свій розсуд вкладом. За таких обставин висновок про те, що банк виконав своє грошове зобов'язання в день перерахування вкладу на поточний банківський рахунок, коли особа не має реальної можливості зняти ці кошти з рахунку готівкою або ж розраховуватися ними з допомогою платіжної банківської картки, є помилковим, банк порушив взяте на себе за договором грошове зобов'язання, а тому він повинен нести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність. Позивач звернувся із вимогою про стягнення з відповідача 3 % річних від суми прострочення та інфляційних втрат, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат ним складений у відповідності до вимог закону, а тому позов також підлягає задоволенню в межах заявлених вимог на суму 782,69 грн. 3% річних та 4952,13 грн. інфляційних втрат (за період з серпня по жовтень 2014р.). Таким чином, загальна сума боргу за договором банківського вкладу складає 87746,50 грн., в тому числі заборгованість за вкладом в розмірі 74169,01 грн., заборгованість із процентів в розмірі 2627,42 грн., донараховані проценти в розмірі 5215,25 грн., 782,69 грн. 3% річних та 4952,13 грн. інфляційних втрат. Судовий збір в частині задоволених вимог майнового характеру (99,79%) підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Outcome: partial