Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди у праві користування та розпорядження житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування свого позову позивач вказала, що вона є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. Відповідачі є зареєстрованими за вказаною адресою з 2015 року, але фактично не проживали. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі за період їх відсутності не існує. Споріднених стосунків між позивачем та відповідачами не має. Фактично за місцем реєстрації не мешкали та не проживають більше 4 років. Факт реєстрації відповідача в квартирі позивача - заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач просить усунути їй перешкоди у праві користування та розпорядження житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Будь-яких клопотань від відповідачів на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, але не з`явились в судове засідання без повідомлення причин та не подали будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлені такі фактичні обставини. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.06.1984 року (а.с.10), раєстраційного посвідчення Красноармійського БТІ від 08.06.1984 року (а.с.11) будинок за адресою [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що відповідачі не є членами сім`ї чи родичами позивача. На підставі наведено судом встановлено, що станом на день розгляду справи у суді жоден з відповідачів не є ані членом сім`ї позивача, ані власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Місце проживання відповідачів з 21.08.2015 року зареєстровано за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги для прописки громадян (а.с.5-7), довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 18.03.2020 року №01-08/2577 (а.с.8), інформацією з відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 06.04.2020 (а.с.21,22). Відсутність відповідачів за вказаною адресою підтверджуються довідкою голови квартального комітету по вул. Промислова (Жданова) від 16.12.2019 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстровані, але ніколи не проживали та не проживають (а.с.9). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред`явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що у відповідачів відсутнє право власності на вказане житлове приміщення, останні не є членами сім`ї власника житлового будинку і ніколи не користувалися вказаним житловим приміщенням і в ньому не проживали, а лише є зареєстрованим в ньому, що чинить певні перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своєю власністю в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача в частині зняття відповідачів з реєстрації за адресою [ADDRESS] , то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, тобто у разі визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Outcome: partial