Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про захист прав споживачів та стягнення суми депозитного вкладу та відсотків, пені моральної шкоди за договором банківського вкладу (депозиту),. Свої вимоги мотивує тим, що 20 травня 2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений договір банківського вкладу № 2630/80/183627. Згідно умов договору нею було внесено 179 500, 00 грн. За умовами пункту 1.1 ст. № 1 Частини 2 Договору, строк депозиту визнвчений по 20.06.2014 року. Крім того 20 травня 2014 року Позивач уклав із Відповідачем додаткову угоду № 1 до Договору згідно п. 1 якої сторони домовилися викласти п. 1п3 ст. № 1 Частини № 2 Договору в наступній редакції: «В день закінчення строку дії Договору, вклад повертається вкладнику шляхом перерахунку суми Вкладу на поточний рахунок Вкладника відкритий в ПАТ «Міський комерційний банк» код банку 339339». 20 червня 2014 року Позивач звернувся до Банку із наміру отримання вкладу (депозиту). Станом на 05 листопада 2014 року грошові кошти по вкладу (депозиту) Відповідачем сплачено 200, 00 грн. Залишок вкладу складає 182 326, 17 грн., який не повернуто до цього часу. Відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не повернув Позивачу суму вкладу 230 393, 17 грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 230 393, 17 грн., з яких: 182 326, 17 грн. - сума залишку вкладу (депозиту); 9 298, 63 грн. - інфляційні нарахування; 11 700, 34 грн. - пеня; 2 068, 03 грн. - 3 % річних; 10 000, 00 грн. - витрати на правову допомогу; 15 000, 00 грн. - моральна шкода. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 травня 2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений договір банківського вкладу № 2630/80/183627. Згідно умов договору нею було внесено 179 500, 00 грн. За умовами пункту 1.1 ст. № 1 Частини 2 Договору, строк депозиту визнвчений по 20.06.2014 року. Крім того 20 травня 2014 року Позивач уклав із Відповідачем додаткову угоду № 1 до Договору згідно п. 1 якої сторони домовилися викласти п. 1п3 ст. № 1 Частини № 2 Договору в наступній редакції: «В день закінчення строку дії Договору, вклад повертається вкладнику шляхом перерахунку суми Вкладу на поточний рахунок Вкладника відкритий в ПАТ «Міський комерційний банк» код банку 339339». 20 червня 2014 року Позивач звернувся до Банку із наміру отримання вкладу (депозиту). Станом на 05 листопада 2014 року грошові кошти по вкладу (депозиту) Відповідачем сплачено 200, 00 грн. Залишок вкладу складає 182 326, 17 грн., який не повернуто до цього часу. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Міський комерційний банк» вклад по договору не повертає. Таким чином, на день розгляду справи в суді відповідачем умови договорів не виконуються. 06 лютого 2015 року в судовому засіданні було задоволено клопотання Представника Позивача [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог. В якому він вказує, що ціна позову станом на 06.02.2015 року, збільшилася на 21 790, 34 грн. та складає відповідно 252 116, 51 грн., з яких: 182 326, 17 грн. - сума залишку вкладу (депозиту); 22 608, 45 грн. - інфляційні нарахування; 18 907, 08 грн. - пеня; 3 341, 81 грн. - 3 % річних; 10 000, 00 грн. - витрати на правову допомогу; 15 000, 00 грн. - моральна шкода. Відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Крім того статтею 1060 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Таким чином вбачається, що відповідач всупереч волі позивача продовжує користуватися її грошовими коштами. Встановлено, що відповідач не повернув позивачу суму депозитного вкладу у терміни визначений умова договору, чим порушив свої зобов'язання по договору. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того, своїми діями відповідач порушив також вимоги ст.ст. 629 та 1060 Цивільного Кодексу України, пункт 3.3 Постанови НБУ від 03.12.2003 року №516 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за N 1256/8577). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що у встановлений в договорі строк відповідач суму вкладу та відсотки позивачу не повернув, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними, а тому приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 182 326, 17 грн. - сума залишку вкладу (депозиту); 22 608, 45 грн. - інфляційні нарахування; 18 907, 08 грн. - пеня; 3 341, 81 грн. - 3 % річних; 10 000, 00 грн. - витрати на правову допомогу. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним, а відтак приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині стягнення відсотків по банківському вкладу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, слід зазначити наступне. Позивач обґрунтовує свою вимогу тим, що в зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору банківського вкладу, позивачу була завдана моральна шкода, завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 15 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31. 03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. З урахуванням зазначеного вище, зважаючи на те, що позивачем під час розгляду справи не було надано до суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних страждань, що пов'язані з діями відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2 371.17 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial