Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення відповідачів суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2018 року по 21 серпня 2020 року у розмірі 109 073, 19 грн, допустивши до негайного виконання рішення суду стягнення всієї суми, та суму судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач був звільнений з роботи за пунктом 1 частини першої ст. 40 КЗпП України 16 липня 2018 року. Рішенням суду від 12 червня 2019 року, що набрало законної сили 04 серпня 2020 року позивач був поновлений на посаді фахівця з тендерних закупівель, але грошові виплати суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не отримав. Згідно з наданою відповідачем довідкою, заробітна плата позивача за травень 2018 року становить 4 167, 50 грн, а червень 2018 року - 3 283, 50 грн, тому за 527 днів підлягає виплаті сума у розмірі 109 073, 19 грн. Відповідач Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради «Київський міський туристично-інформаційний центр» не визнав позов у частині розрахунку позивачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу у заявленому ним розмірі, заперечував проти його задоволення, представником вказано у відзиві на позов, що період вимушеного прогулу [PERSON] становить 533 дні за період з 17 липня 2017 року по 02 вересня 2020 року, за травень 2018 року заробітна плата складає 4 167, 50 грн, за червень 2018 року - 208, 38 грн, тому сума до виплати складає 56 887, 09 грн. Від відповідача Київської міської державної адміністрації відзив на позов не надходив до суду. ІІ. Процесуальні дії. 25 серпня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 27 серпня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного порядку без виклику сторін у судове засідання. 19 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позов. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. З лютого 2014 року по 16 липня 2018 року сторони перебували у трудових відносинах. Наказом (Розпорядженням) № 8-к від 16 липня 2018 року Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський міський туристично-інформаційний центр» про припинення трудового договору (контракту) з 16 липня 2018 року позивача звільнено з посади фахівця з тендерних закупівель у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України. 12 червня 2019 року рішенням Печерського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 04 серпня 2020 року, частково задоволено позов [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради «Київський міський туристично-інформаційний центр», Київської міської державної адміністрації і скасовано Наказ (Розпорядження) № 8-к від 16 липня 2018 року Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський міський туристично-інформаційний центр» про припинення трудового договору (контракту) про звільнення з 16 липня 2018 року [PERSON] з посади фахівця з тендерних закупівель як незаконний, присуджено стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по заробітній платі у розмірі 167 259, 03 грн, компенсацію моральної шкоди - 5 000,00 грн. Вказаним рішенням суду від 12 червня 2019 року встановлено, що при звільненні позивачу не було видано належним чином оформлену трудову книжку. 25 серпня 2020 року наказом № 41-к Про скасування наказу КП «КМ ТІЦ» від 16 липня 2018 року № 8-к, скасовано наказ (розпорядження) КП «КМ ТІЦ» від 16 липня 2018 року № 8-к «Про припинення трудового договору (контракту)» про звільнення з 16 липня 2018 року [PERSON] з посади фахівця з тендерних закупівель, поновлено його на вказаній посаді, наказано юрисконсульту повідомити [PERSON] про поновлення його на посаді, головному бухгалтеру наказано скласти скоригований табель обліку використання робочого часу з 17 липня 2018 року по 02 вересня 2020 року, здійснювати нарахування та виплату заробітної плати у розмірі та у порядку, встановленому у штатному розписі і колективному договорі КП «КМ ТІЦ». За травень 2018 року, відповідно до розрахункової відомості Типової форми № П-50, затвердженої наказом Мінстату України, [PERSON] відпрацював 21 робочий день, нараховано за всіма видами оплат 4 167, 50 грн заробітної плати. За червень 2018 року, відповідно до розрахункової відомості Типової форми № П-50, затвердженої наказом Мінстату України, [PERSON] відпрацював 1 робочий день, нараховано за всіма видами оплат 3 283, 50 грн заробітної плати, з яких 3 075, 12 грн становить оплата щорічної відпустки. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з положеннями ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів, на число цих відпрацьованих робочих днів. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до пункту 4 розділу III Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої - третьої ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов`язків доказування. За частиною четвертою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд, перевіривши наведені сторонами розрахунки, встановив правильність наданого стороною відповідача, що підтверджується доданими до відзиву розрахунковими відомостями за травень і червень 2018 року і табелями обліку використання робочого часу за ці ж місяці вказаного року. Так, за травень 2018 року заробітна плата позивача становила 4 167, 50 грн, за червень 2018 року 3 283, 50 грн заробітної плати, з яких 3 075, 12 грн становить оплата щорічної відпустки, проте ця сума за пунктом 4 розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, не враховується, тому за червень 2018 року залишається - 208, 38 грн. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За змістом законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено наявності підстав для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на відсутність доказів таких витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів у рівних частках підлягає стягненню сума у розмірі 567, 32 грн. На підставі встановлених обставин, що мають юридичне значення,

Outcome: partial