Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в якому згідно уточнених позовних вимог просила виділити їй та визнати за нею право власності на: 49/100 частини земельної ділянки площею 0,0246 га, розташованої за адресою: м.Донецьк, вул.Бакинських комісарів,24а; 49/100 частини житлового будинку площею 291,4 кв.м., розташованого за адресою: м.Донецьк, вул.Бакинських комісарів,24а; 49/100 частини будівлі магазину, розташованого за адресою: м.Донецьк, пр.Червоногвардійський,40а, яка складається з підвалу площею 181,5 кв.м., першого поверху площею 139,1 кв.м. Також позивач просила виділити відповідачу [PERSON] та визнати за ним право власності на 51/100 частини земельної ділянки площею 0,0246 гр, розташованої за адресою: м.Донецьк, вул.Бакинських комісарів,24а; 51/100 частини житлового будинку площею 291,4 кв.м. , розташованого за адресою: м.Донецьк, вул.Бакинських комісарів,24а; 51/100 частини будівлі магазину, розташованого за адресою: м.Донецьк, пр.Червоногвардійський,40а, яка складається з підвалу площею 181,5 кв.м., першого поверху площею 139,1 кв.м. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що у період з 28 квітня 1990 року по 01 березня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За період перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано вищезазначене нерухоме майно. Право власності на все нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем. Питання про добровільний поділ спільного сумісного майна між ними не досягнуто, що змушує позивача звернутися до суду з питанням розділу спільного з відповідачем майна. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 28 квітня 1990 року по 01 березня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу /а.с.7,8/. За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано наступне нерухоме майно: - на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1995 року, земельну ділянку з недобудованим жилим будинком готовністю 61%, розташовану у м.Донецьку по вул.Бакінських комісарів, 3 квартал 394 та земельну ділянку площею 0,0246 га, розташовану за вказаною адресою. Після завершення будівництва житлового будинку, на ім'я відповідача було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок та господарські споруди, на підставі рішення виконкому Куйбишевської районної у м.Донецьку ради №183/1 від 13.06.2012р. та зазначено нову адресу цього будинку: м.Донецьк вул.Бакинських комісарів,24а. Також відповідачем у встановленому порядку було зареєстровано право власності на земельну ділянки, набутої на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1995р., отримано державний акт на право власності на земельну ділянку; - на підставі рішення виконкому Калінінської районної в м.Донецьку ради №163/1 від 11.04.2007р. будівлю магазину з реалізації товарів народного споживання площею 320,6 кв.м., розташованого за адресою : м.Донецьк, пр.Червоногвардійський, буд.40а /а.с.23-27/. Свідоцтво про право власності видано 17.04.2007р. Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок №24а по вул.Бакинських комісарів у м.Донецьку; земельну ділянку площею 0,0246 га та будівлю магазину площею 320,6 кв.м., розташовану за адресою: м.Донецьк, просп. Червоногвардійський буд.40а. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як встановлено ч.2,3 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У позовній заяві позивач просив виділити та визнати за ним право власності на 49/100 частин спільного сумісного майна, а за відповідачем визнати та виділити 51/100 частину майна. В матеріалах справи відсутні відомості, які свідчать про наявність обставин, з якими закон пов'язує можливість відступу від засади рівності часток подружжя, зокрема про те, що одна зі сторін не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, приховала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала його на шкоду інтересам сім'ї тощо. Крім того, договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було. Враховуючи, що майно, яке є обєктом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя та у суду відсутні підставі для відступу від засади рівності часток, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна та визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину спірного майна, виділивши ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишивши майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial