Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої розповсюдженням недостовірної інформації. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 2010 року вона є власником нежитлового приміщення - колишнього швейного цеху, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке вона отримала шляхом приватизації. У даному нежитловому приміщенні, яке на момент приватизації було у дуже занедбаному стані, вона провела ремонт та мала намір у ньому організувати проведення дозвілля молоддю села. Проте, відповідач розпускає чутки, як усні, так і письмові, що вона у вказаному приміщенні має відкрити нічний клуб, будинок розпусти та магазин-кафе. Розповсюдження даної неправдивої інформації завдає позивачці моральної шкоди, оскільки вона є педагогом з 44-річним стажем, директором школи. Внаслідок протиправних дій відповідача вона переживає моральні страждання, у неї піднімається артеріальний тиск, турбує безсоння. Просила стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000,0 грн. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Повідомила, що факт розповсюдження відповідачем неправдивих відомостей щодо неї можуть підтвердити свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Додатково пояснила, що на даний момент у приміщенні бувшого швейного цеху проводяться уроки фізкультури, діти грають в теніс, волейбол та баскетбол. Проте, незважаючи на це, відповідач продовжує розпускати чутки про те, що в цьому приміщенні має бути стриптиз, проводитись реалізація алкоголю. Крім усних висловлювань щодо призначення цього приміщення, відповідач також вказує про це у заявах до прокуратури, голови Тлумацької РДА, начальника відділу освіти, організовує схід жителів села з метою визнання приватизації незаконною, бо вона, на його думку, думає відкрити в цьому приміщенні кафе-бар. Всі неправомірні дії відповідача завдають їй моральних страждань, підривають її авторитет в селі, а тому вона просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав на те, що позивачка неправомірно приватизувала приміщення колишнього швейного цеху, тому він і писав відповідні заяви у контролюючі органи та організовував схід жителів села з цього питання. Пояснив, що він нікому не казав про те, що позивачка в даному приміщенні має відкрити стриптиз, а говорив лише про магазин-кафе. Ствердив, що на сьогоднішній день приміщення бувшого швейного цеху належить позивачці і там проводяться уроки фізкультури. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який був головою комісії по розпаюванню, підтвердив, що відповідач ходив по селі та розпускав чутки про те, що позивачка хоче відкрити у приміщенні колишнього швейного цеху нічний клуб і бар, пробував два рази скликати збори селян з цього приводу. Також повідомив, що відповідач приходив до нього додому та просив підписати звернення до прокурора, в якому зазначав, що [PERSON] готує приміщення під бар або нічний клуб. Але він відмовився підписувати цей лист, оскільки відомості в ньому були неправдиві. Позивачка багато старань вклала у відновлення приміщення і на даний момент у ньому займаються фізкультурою учні Будзинської школи, оскільки школа не має спортзалу. Свідок [PERSON] повідомила, що 20 жовтня 2013 р. відповідач в її присутності та в присутності її матері розказував односельчанам, що у приміщенні колишнього швейного цеху директор школи ([PERSON]) відкриває стриптиз. Вона не повірила його словам та при зустрічі запитала про це позивачку. Почувши це позивачка сильно розхвилювалась, сказала що це все неправда і після цього ще довго переживала з цього приводу. Свідок [PERSON], який був головою райвиконкому, повідомив, що як позивачка, так і відповідач займались добудовою школи. Щодо предмету позову нічого повідомити не міг. Свідок [PERSON], яка працює тренером ДЮСШ відділу освіти Тлумацької РДА та вчителем фізкультури в Будзинській школі, повідомила, що в приміщенні, яке належить позивачці, зроблено чорновий ремонт. В ньому встановлено тенісний стіл, баскетбольні щити, проводяться уроки фізкультури та зберігається спортивний інвентар школи. Ключі від приміщення знаходяться в учительській. З приводу чуток про те, що директор школи хоче відкрити замість спортзали нічний клуб або магазин-кафе, пояснила, що позивачка дуже болісно на них реагує, оскільки остання спрямовує всі свої сили на належне виховання молоді села, а ці чутки підривають її авторитет перед односельчанами та управлінням освіти. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є особами похилого віку та нічого не чули про наміри позивачки. Щодо використання бувшого приміщення швейного цеху пояснили, що там проходять уроки фізкультури. Вислухавши пояснення сторін по справі та свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу порушення відповідачем немайнових прав позивачки на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, зумовленого розповсюдженням відносно неї негативної та недостовірної інформації. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Ст.ст. 297 та 299 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, честі та на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У відповідності до п.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила , не доведе протилежного. Слід зазначити, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Крім того, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВС України, згідно з положеннями ст. 277 ЦК і ст. 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Судом встановлено, що [PERSON] працює директором Будзинської школи з 1998 року, має педагогічний стаж більше 40 років, має кваліфікаційну категорію «вчитель вищої категорії», їй присвоєне педагогічне звання «Старший учитель», вона неодноразово була нагороджена почесними грамотами Івано-Франківської ОДА, Тлумацької РДА та Будзинської сільської ради за активну суспільно-громадську позицію, сумлінну працю, успіхи у вихованні учнівської молоді. Позивачка є власником 74/100 частини нежитлового приміщення - колишнього швейного цеху, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим 13.10.2010 р. (а.с. 59). Свідки [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, однозначно вказали на те, що вони особисто чули як відповідач поширював інформацію щодо незаконності приватизації колишнього швейного цеху позивачкою та вказував на те, що позивачка в цьому приміщенні має намір розмістити бар, нічний клуб, стриптиз, а не надавати приміщення для проведення уроків фізкультури. Проте, як вказали свідки та підтвердив сам відповідач, з моменту приватизації даного приміщення позивачкою, воно використовувалось виключно для уроків фізкультури та дозвілля молоді с. Будзин. Будь-яких доказів, які би вказували на те, що позивачка переобладнує приміщення під магазин, кафе, клуб, відповідачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ч. 2 цієї статті, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд визнає, що позивачка перебувала у певному негативному психологічному стані внаслідок поширення відповідачем негативної інформації про неї, оскільки остання є директором школи, бере активну участь у вихованні молоді та в громадському житті села, а поширення негативної інформації, в свою чергу, сприяло підриву її авторитету та ділової репутації як керівника, так і людини, яка має активну громадянську позицію. Згідно долученої до матеріалів справи довідки від 23.04.2014 р., виданої Поліклінічним відділом № 1 Тлумацької ЦРЛ, [PERSON] (позивачка) хворіє вегето-судинною дистонією по кардіального типу, астено-невротичний синдром, потребує санаторного лікування в санаторіях для лікування хворих з функціональним розладом нервової системи (а.с. 55). Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума стягнутої на користь позивачки моральної шкоди підлягає зменшенню до 500 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial