Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу укладеного між ними 11.11.2008 року у виконавчому комітеті Горінчівської сільської ради Хустського району за а/з №24 та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивачка зазначає, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та бійки. На неодноразові прохання позивачки змінити свою поведінку відповідач не реагує. Матеріальної допомоги на утримання дій відповідач не надає. Відповідач є працездатною особою, працює по найму та має мінливий дохід, інших утриманців не має, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Через важкий матеріальний стан, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки сама утримувати дітей не має можливості. Позивачка [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про часткове визнання позову, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу відповідач визнає в повному обсязі, в частині стягнення аліментів частково в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що на даний час він ніде не працює, не має у володінні та/або та користуванні майна та майнових прав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ №049367 вбачається, що сторони проживають у шлюбі з 11.11.2008 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №24. Від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та бійки. На неодноразові прохання позивачки змінити свою поведінку відповідач не реагує. В поданій заяві позивачка наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в цій частині позовні вимоги визнав. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу,а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Згідно довідки виданої виконкомом Горінчівської сільської ради №909 від 24.07.2017 року позивачка [PERSON] має на утриманні трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Через важкий матеріальний стан, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки сама утримувати трьох неповнолітніх дітей\~ не має можливості. Відповідач є молодою за віком особою, не має інших утриманців, має нерегулярний мінливий дохід, а тому відповідно до вимог ст. 184 СК України, розмір аліментів слід визначати в твердій грошовій сумі. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначаються судовим рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": п. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надає матеріальне утримання своїм дітям, враховуючи матеріальне становище дітей, які потребують значних коштів на забезпечення їх всім необхідним та для їхнього належного розвитку, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який є працездатний, працює по найму та отримує мінливий дохід, інших утриманців не має, згідний сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законодавцем на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO]\~ по 1000 /одній тисячі/ гривень щомісячно, синів: [PERSON], 08.05.2013 р. н. та [PERSON] 03.12.2014 р. н. по 900 /девятсот/ гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31.07.2017 року і до досягнення ними повноліття. Майнового спору позивачем не заявлено.\~\~\~\~\~ На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв'язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 640 гривень. Крім цього, на підставі п.2.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути\~ сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial