Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на підставі договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-362 від 31 травня 2007 року (надалі за текстом - Договір кредиту) банк надав [PERSON] в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 31 000,00 дол. СІІІА зі сплатою 13,00 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 28 травня 2022 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти в сумі 15 000 дол. США та 16 000 дол. США на підставі заяв на видачу траншів від 01 червня та 03 серпня 2007 року, а всього позичальником було отримано 31 000 дол. США. В свою чергу, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, зокрема порушив умови повернення кредиту та погашення процентів за користування кредитом. Станом на 23 жовтня 2013 року заборгованість по кредиту склала 30 985,65 дол. США. Також, позичальник не виконує власного обов'язку по сплаті процентів за використання кредиту, закріпленого п.3.3.8 зазначеного договору, внаслідок чого станом на 23 жовтня 2013 року заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом склала 22 863,31 дол. США. За несвоєчасне повернення кредиту відповідачу нарахована пеня в розмірі 72,07 дол. США та пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 2 967,99 дол. США. 31 травня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № Дп900/06-034-3б2, за яким остання зобов'язалася перед позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ([PERSON]) зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливої неустойки. Станом на 23 жовтня 2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором склала 56 889,02 дол. США, в тому числі: - заборгованість по кредиту - 30 985,65 дол. США; - заборгованість за процентами - 22 863,31 дол. США; - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 72,07 дол. США; - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 2 967,99 дол. США. Направлена 25 серпня 2011 року на адресу відповідачів вимога про сплату заборгованості залишилися ними без виконання. З врахуванням викладеного банк просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №900/06-034-362 від 31 травня 2007 року в сумі 56 889,02 дол. США. Відповідач [PERSON] позовні вимоги фактично визнав та пояснив, що з настанням економічної кризи в країні наприкінці 2008 року він не мав фінансової можливості вносити кошти на погашення кредиту. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та звернулася в суд із зустрічним позовом до банку про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказала, що дійсно 31 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №900/06-034-362, відповідно до п.п. 1.1.1.1-1.1.1.2 п.1 якого останньому банк мав би видати кредит в розмірі 15000 дол. СІЛА до 01 червня 2007 року, а решту в сумі 35000 дол. США - після додаткового оформлення в забезпечення по даному договору земельної ділянки, яка буде придбана за рахунок першого траншу кредиту, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. На виконання цього договору цього ж дня між банком та нею укладено договір поруки. При цьому, банком до серпня місяця 2011 року їй ніяким чином не повідомлялось про погашення [PERSON] взятих на себе зобов'язань по договору. Більше того, банк навіть не повідомив її про те, що між ним та [PERSON] були укладені додаткові угоди у 2007-2008 рр., якими внесені зміни до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №900/06-034-362 від 31 травня 2007 року. Про дані обставини їй стало відомо лише в кінці лютого місяця 2014 року, коли із Смілянського міськрайонного суду нею було отримано позовну заяву банку про стягнення заборгованості по договору в солідарному порядку із неї та [PERSON] Вважає, що внаслідок укладення між банком та [PERSON] додаткових угод від 03 серпня 2007 року та 08 жовтня 2008 року значно збільшився обсяг її відповідальності в разі неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань по договору, тому відповідно до положень ст. 559 ЦК України просить визнати припиненою її поруку за договором поруки №Дп900/06-034-362 від 31 травня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ «Укрсоцбанк», із 03 серпня 2007 року. Третя особа [PERSON] вважає, що позовні вимоги банку до [PERSON] про стягнення боргу підлягають до задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в солідарному порядку підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 31 000 дол. США. В свою чергу, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, зокрема порушив умови повернення кредиту та погашення процентів за користування кредитом, в зв'язку із чим станом на 23 жовтня 2013 р. заборгованість по кредиту склала 30 985,65 дол. США. Згідно п.1.1 договору кредиту №900/06-034-362 від 31 травня 2007 року позивач надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти на умовах платності. Відповідно до п.2.5. даного договору кредиту, позичальник зобов'язаний сплачувати позивачу проценти за використання кредиту, нараховані за поточний місяць до 10 числа місяця, наступного за місяцем в якому нараховані проценти. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Позичальник не виконував власного обов'язку по сплаті процентів за використання кредиту, закріпленого п.3.3.8 зазначеного договору, внаслідок чого станом на 23 жовтня 2013 року заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом склала 22 863,31 дол. США. Згідно з п. 4.2. кредитного договору, за прострочення строків повернення кредиту чи прострочення сплати процентів за кредитним договором, позичальник зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Таким чином, за несвоєчасне повернення кредиту [PERSON] нарахована пеня в розмірі 72,07 дол. США та пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 2 967,99 дол. США. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором станом на 23 жовтня 2013 року становила 56 889,02 дол. США, в тому числі: - заборгованість по кредиту - 30 985,65 дол. США; - заборгованість за процентами - 22 863,31 дол. США; - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 72,07 дол. США; - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 2 967,99 дол. США. Разом з тим, в ході розгляду справи ПАТ «Укрсоцбанк», скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 31 ЦПК України щодо зменшення розміру позовних вимог, з огляду на доводи викладені в запереченні проти зустрічного позову [PERSON], банк перерахував заборгованість за процентами, нарахованими за користування кредитом виходячи з відсоткової ставки в розмірі 13% річних, а не в розмірі 15%, та просить стягнути із відповідачів на свою користь заборгованість за процентами в розмірі 19 725,47 дол. США. Таким чином, з врахуванням зменшення позовних вимог в частині заборгованості за процентами із 22 863, 65 до 19 725, 47 дол. США, із відповідача [PERSON] відповідно до положень ст.ст. 526, 550, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України та ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №900/06-034-362 від 31 травня 2007 року заборгованість по кредиту в сумі 30 985, 65 дол. США, заборгованість за процентами в сумі 19 725, 47 дол. США, заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 72, 07 дол. США, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 967, 99 дол. США, а всього 53 751, 19 дол. США, а також 3 441 грн. судового збору. Щодо позовних вимог банку про стягнення боргу за кредитним договором в солідарному порядку із поручителя [PERSON] та її вимог по зустрічного позову до банку про припинення договору поруки слід зазначити наступне. Згідно до пункту 1.1.1. договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 31 травня 2007 року надання банком кредиту передбачалося здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 13% річних в межах максимального ліміту заборгованості до 50 000 дол. США, з наступним порядком надання траншів кредиту: 1.1.1.1. - 15 000 дол. США до 01 червня 2007 року; 1.1.1.2. - 35 000 дол. США після дострокового оформлення в забезпечення по даному договору земельної ділянки, яка буде придбана за рахунок першого траншу кредиту. Проте, додатковою угодою №1 від 03 серпня 2007 року, без повідомлення та згоди поручителя [PERSON], до п. 1.1.1. кредитного договору внесено зміни, якими визначено максимальний ліміт заборгованості до 31 000 дол. США з наступним порядком надання траншів кредиту: 1.1.1.1. - 15 000 дол. США до 01 червня 2007 року; 1.1.1.2. - 16 000 дол. США до 31 серпня 2007 року. Таким чином, внаслідок зазначеної зміни до договору кредиту, банк замість надання позичальнику другого траншу в розмірі 35000 дол. США зобов'язався надати останньому до 31 серпня 2007 року транш кредиту в розмірі 16000 дол. США, але вже без додаткового оформлення в забезпечення по даному договору земельної ділянки, яка мала б бути придбана [PERSON] за рахунок першого траншу кредиту в сумі 15 000 дол. США. Оскільки ж банк та [PERSON] без відома [PERSON] додатковою угодою №1 суттєво змінили умови кредитного договору, що полягала у відсутності обов'язкового придбання [PERSON] за рахунок першого траншу земельної ділянки на своє ім'я в забезпечення другого траншу, суд приходить до висновку, що обсяг відповідальності [PERSON], як поручителя, за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань по договору значно збільшився. Обсяг відповідальності поручителя [PERSON] також збільшився і внаслідок укладення поміж банком та [PERSON] додаткової угоди №2 від 08 жовтня 2008 року, адже, цією угодою зазначені сторони домовились про збільшення процентної ставки по договору із 13% річних до 15%, знову ж таки без будь-якого повідомлення поручителя про це. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст. 555 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"). Окрім того, аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2013 року (справа N 6-97цс13), яка є обов'язковою для виконання відповідно до ст.360-7 ЦПК України, і з якої вбачається, що за змістом ч.1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки. Ураховуючи викладене, матеріали справи, які не свідчать про обізнаність поручителя [PERSON] про підняття відсоткової ставки за кредитною угодою, а також про обізнаність поручителя за зміненою угодою відсутності в основному договорі кредиту обов'язку позичальника використати перший транш кредиту на придбання у власність земельної ділянки як заставного майна з метою отримання другого траншу, відсутність будь-яких повідомлень чи додаткових угод з цього питання, відсутність такої умови у договорі поруки, відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України тягнуть за собою припинення поруки [PERSON] перед банком із дня укладення додаткової угоди №1, тобто із 03 серпня 2007 року. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 550, 553, 554, 555, 559, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial