Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, а саме просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, набуте сторонами за час шлюбу: житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,12 га, яка розташована в [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частини вказаного житловго будинку та 1/2 частини земельної ділянки. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала до суду письмову заяву відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, причина неявки суду не відома. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22.10.1983 року позивач уклала шлюб з відповідачем - [PERSON], який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, актовий запис №452. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2013 року №495/2754/13-ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі сторонами був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 230,0 кв.м, житловою площею 75,8 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами: «Б» - вбиральня-душ, «В» - сарай, споруди №1 - 7. У 2011 році відповідач оформив право власності на спірний будинок на своє ім'я, що підтверджуться довідкою КП "Білгород-Дністровське БТІ" від 26.08.2014 року №1318. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями, набутий сторонами під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя та з урахуванням ст. 70 СК України підлягає поділу між ними в рівних частках, а саме по 1/2 частині кожному. Позовні вимоги [PERSON] в частині визнання земельної ділянки загальною площею 0,12 га, яка розташована в [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та поділу її в рівних частках не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, із матеріалів справи вбачається (відповідь Дерземагенства у Білгород-Дністровському р-ні Одеської області), що сторонами у встановленому законом порядку право власності на вказану земельну ділянку оформлено не було, а тому вона не підлягає поділу між ними. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині вимог поділу житлового будинку.

Outcome: partial