Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що між позивачем та [PERSON] 16.11.2007 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 200000,00 дол. США строком до 19.11.2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки №Е/V072016, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 345 кв.м., житловою площею 104,60 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] Вказував на те, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим 26.02.2013 року рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці було звернено стягнення на вказаний предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки. Після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок позивачем направлялись відповідачам повідомлення з пропозицією добровільно звільнити житловий будинок, проте на вказані повідомлення банку відповідачі жодним чином не відреагували. Таким чином, вважає, що відповідачі підлягають виселенню з вказаного вище житлового будинок, а також відповідачі підлягають зняттю з реєстраційного обліку їх місця проживання за адресою знаходження предмету іпотеки, оскільки іпотекодавець без узгодження своїх дій з іпотекодержателем здійснив реєстрацію сторонніх осіб, чим порушив право банку. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просив виселити відповідачів з житлового будинку по [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі ДМС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що банком в повній мірі не було виконано процедуру добровільного звільнення відповідачів з займаного ними житлового приміщення на яке звернено стягнення як на предмет іпотеки, зокрема банком було належним чином повідомлено лише позичальника і поручителя щодо добровільного звільнення будинку, окрім того Першотравневим районним судом м.Чернівці вже розглядалась вимога банку щодо виселення відповідачів та заочним рішенням від 26.02.2013 року в задоволенні позову в цій частині відмовлено, а тому просила відмовити в задоволенні позову. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УДМС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою - [ADDRESS] саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання по справі не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим, суд вважає, за можливе розглянути дану справу без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, частково дослідивши матеріали справи №2-5045/12, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 16.11.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 200000,00 дол. США строком до 19.11.2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Окрім того, 16.11.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором та відповідно до іпотечного договору відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 345 кв.м., житловою площею 104,60 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] (а/с 7, 13). Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.02.2013 року в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором звернено стягнення на житловий будинок загальною площею 345,00 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, в задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідачів відмовлено у зв'язку з відсутністю доказів щодо направлення позивачем відповідачам про звільнення спірного будинку та останнім отримано таку вимогу (а/с 16). Як вбачається зі змісту ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом, аналогічна норма міститься в ст. 109 ЖК України. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою місцезнаходження предмету іпотеки по [ADDRESS], що підтверджується довідкою ТОВ «ТД «Укрвторресурс» та даним АДМ при УДМС України в Чернівецькій області (а/с 22, 33). Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 43 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що позивачем направлялись повідомлення мешканцям будинку [ADDRESS] та дані повідомлення були отримання повнолітніми відповідачами, які діють в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх та малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а/с 18,19,20). Таким чином, вимоги позивача щодо виселення відповідачів із спірного житлового приміщення є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо зняття відповідачів з з реєстраційного обліку у територіальному органі ДМС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, виходячи з наступного. Так, у відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх, які не мають батьків, та осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. Таким чином, підставою для зняття з реєстрації осіб являється рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Враховуючи те, що відповідачем не заявлялось клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача, а також судом до участі у справі не залучалися органи до компетенції яких входить зняття з реєстрації, суд не в праві вирішувати питання щодо прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі у справі. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial