Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до до [PERSON], третя особа: полтавський міський центр зайнятості населення та прохав зняти з реєстрації Полтавським міським центром зайнятості трудовий договір від 03.01.2013 року, зареєстрований за № 16501300043 04.01.2013 року. Позивач [PERSON] звернувся до суду 12 вересня 2013 року з зустрічним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], треті особи: територіальна державна інспекція з питань праці у Полтавській області, Полтавський міський центр зайнятості. Відповідно до зустрічного позову прохав відмовити в задоволенні позову ФОП [PERSON] щодо розірвання трудового договору за недовіру. Прийняти рішення, яке б зобов»язувало ФОП [PERSON] вчинити дії щодо розірвання трудового договору за власним бажанням з 15.03.2013 року по ст.. 38 КЗпП України. Зобов»язати Полтавській міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір від 03.01.2013 року, як такий, що розірваний за власним бажанням по ст.. 38 КЗпП України. Стягнути з відповідача заборговану заробітну плату в сумі 334,34 грн. Стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3600 грн. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 2500 грн. У судовому засіданні представники позивача [PERSON], позов [PERSON] підтримали прохали задовольнити. Щодо зустрічного позову, а саме розірвання трудового договору не заперечували, наголошували на тому, що трудовий договір потрібно вважати розірваним з 12 лютого 2013 року, з моменту направлення листа-повідомлення [PERSON], який з 4 лютого 2013 року покинув роботу, а в частині інших позовних вимог [PERSON] прохали відмовити за безпідставністю. Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON], проти задоволення позову [PERSON] не заперечували., зустрічний позов підтримали, прохали задовольнити. Відносно стягнення моральної шкоди представник [PERSON] - [PERSON] наголошувала на тому, що втративши роботу [PERSON] був позбавлений можливості забезпечувати нормальне існування себе і своєї сім»ї, адже робота по трудовому договору з [PERSON] це був його єдиний заробіток, а тому останній зазнав моральної шкоди. Від представника Територіальної інспекції з питань праці надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Окрім цього ними були направленні пояснення відповідно до яких на думку інспекції позовні вимоги [PERSON]про вчинення дій щодо його звільнення є законними і підлягають задоволенню, Що стосується невиплати належної заробітної плати [PERSON], то в ході перевірки встановлено, що в порушення вимог ст.. 30 ЗУ «Про оплату праці» роботодавцем не був забезпечений облік виконуваної [PERSON] роботи, що унеможливило визначити конкретну суму заборгованості. Виходячи з вищевикладеного, вирішення питання невиплати належних сум та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні має бути вирішено при розгляді справи в суді. Третя особа Полтавський міський центр зайнятості неодноразово повідомлявся про слухання справи, в судове засідання не з»явився. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено документально, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено 3 січня 2013 року трудовий договір, який був зареєстрований 4 січня 2013 року за № 16501300043. Відповідно до вищевказаного договору [PERSON] був прийнятий до [PERSON] на роботу водія автотранспорту за сумісництвом. Трудовий договір складений у трьох автентичних примірниках, один з яких перебуває у фізичної особи, другий працівника, третій у державній службі зайнятості, яка здійснила реєстрацію трудового договору. 12.02.2013 року [PERSON] було направлено лист повідомлення, за підписом [PERSON] в якому останній прохав повідомити його по якій причині [PERSON] не з»являється на роботу. В своєму листі [PERSON] наголошував, що якщо [PERSON] не з»явиться, то договір буде розірвано згідно ст. « за прогул», а матеріальні відшкодування будуть стягнуті з [PERSON] за його рахунок через суд. 18.02.2013 [PERSON] знову було направлено лист-повідомлення від [PERSON] Своїм листом від 25.02.2013 [PERSON] сповістив свого роботодавця [PERSON], що не з»являється на роботу в зв»язку з тим, що із 07.02.2013 року знаходиться на лікарняному. 27.02.2013 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням звільнити його від займаної посади за погодженням сторін. Відповідно до листка непрацездатності Серія АГА № 798055 [PERSON] з 7 лютого 2013 року по 11 лютого 2013 року перебував на лікарняному. Відповідно до листка непрацездатності серія АВЮ №646626 [PERSON] з 12.02.2013 року по 1 .03.2013 перебував на лікарняному, а з 2 березня 2013 року вже міг приступити до роботи. 1.03.2013 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з листом, в якому прохав повідомити його щодо розгляду його заяви від 27.02.2013 року про звільнення. 12.03.2013 року [PERSON] було направлено лист від [PERSON], в якому останній прохав з»явитись особисто [PERSON] до центру зайнятості в м. Полтава для розірвання трудового договору. 18.03.2013 року [PERSON] звернувся до Директора Полтавського центру зайнятості Попової О.В. з проханням повідомити чи звертався до центру зайнятості ФОП [PERSON] для розірвання трудового договору від 03.01.2013 року, зареєстрованого 04.01.2013 року. 20.03.2013 року [PERSON] було направлено лист з Полтавського міського центру зайнятості відповідно до якого йому було повідомлено, що ФОП [PERSON] звертався до Полтавського міського центру зайнятості щодо зняття з реєстрації трудового договору з найманим працівником [PERSON], зареєстрованим у Полтавському центрі зайнятості 04.01.2013 року за № 16501300043, але відповідно до п.9 порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260 та зареєстрованим у Міністестві юстиції України 27 червня 2001 р., фізичній особі -підприємцую [PERSON] було відмовлено у знятті з реєстрації трудового договору без присутності працівника. 21 березня 2013 року [PERSON] був направлений лист від [PERSON] в якому останній прохав з»явитись особисто до центру зайнятості в м. Полтаві першого квітня 2013 року на 13 год. 00 хв. для розірвання трудового договору за прогули, по причині неявки на роботу з 02.02.2013 року по 07.02.2013 року. Одночасно [PERSON] повідомовляв, що повідомлення про лікарняний лист з 07.07.2013 року прийшло запізно, а саме 25 лютого 2013 року та оскільки [PERSON] оформлений в ПП [PERSON] по сумісництву, без трудової книжки, то лікарняний лист він мав би пред»являти за основним місцем роботи. 15.05.2013 року [PERSON] було направлено лист від [PERSON], в якому останній повідомляв, що нараховану заробітну плату в січні місяці 2013 року за відпрацьовані сімнадцять днів згідно трудового договору від 03.01.2013 року в сумі 265 грн.68 коп, направлено поштовим переводом на адресу [PERSON], а саме: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 п.4 ст.. 36 КЗпП , підставами розірвання трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); Відповідно до ст.. 38 КЗпП, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що трудовий договір від 03.01.2013 року, зареєстрований за № 16501300043 04.01.2013 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] має бути розірваний 15.03.2013 року, як такий, що розірваний за власним бажанням працівника по ст.. 38 КЗпП України. Враховуючи лікарняні [PERSON] та його заяви про звільнення, а також те, що він не міг бути звільнений в період перебування на лікарняному. Внаслідок дій позивача [PERSON] відповідачу [PERSON] була завдана і моральна шкода, оскільки втрата роботи, яка була єдиним джерелом для існування [PERSON] та його сім»ї, а також конфліктні і напружені стосунки між роботодавцем і працівником призвели до моральних страждань відповідача [PERSON], а тому суд вважає за необхідне задовольнити моральну шкоду в розмірі 1500 грн. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995р. розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодування і понесені судові витрати пропорційно від задоволених позовних вимог.

Outcome: partial