Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог посилався на те, що домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу, а саме [PERSON] 133/200 частини та [PERSON] 67/200 частини. Спірне домоволодіння разом з господарськими приміщеннями розташовані на земельній ділянці площею 0,0432 га. Дана земельна ділянка також знаходиться в спільній частковій власності відповідно [PERSON] 133/200 частини та [PERSON] 67/200 частини та має кадастровий номер 1210100000:03:131:0008. Оскільки між сторонами останнім часом стали виникати сварки стосовно користування домоволодінням та земельною ділянкою, позивач звернувся до суду та просить суд винести рішення котрим розподілити спірне домоволодіння та відповідно до часток кожного співвласника виділити частки в натурі, окрім того позивач просить суд стягнути на користь відповідача грошову компенсацію, встановити порядок користування земельною ділянкою, зобов'язати відповідача отримати дозвіл на переобладнання домоволодіння та стягнути судові витрати по справі. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати незаконним державний акт виданий на ім*я [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Дніпропетровську скасувавши його, окрім того позивач по зустрічному позову просить суд встановити факт, що має юридичне значення, та усунути перешкоди у володінні, користуванні власністю шляхом заборони [PERSON] та членам його родини закривати вікна будинку та вхід до підвалу. В судовому засіданні представники [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити, пояснивши що акт виданий на ім*я [PERSON] є законний та що на даний час ніяких перешкод у користуванні [PERSON] його власністю вони не чинять. Відповідач [PERSON] та його представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісних позовних вимог, пояснивши, що порядок користування як домоволодінням так і земельної ділянкою вже давно визначено, та виділ в натурі часток є неможливим. Наполягали на задоволенні своїх позовних вимог. Представник управління Держкомзему у м. Дніпропетровську в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причин неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Виходячи з положень частини першої ст. 356 ЦК України право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦПК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі із спільного майна учасники спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування земельної ділянки, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника / землекористувача/. Відповідно ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Судом встановлено, та матерілами справи підтверджено, що домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Так, [PERSON] належить на праві власності 133/200 частини домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, на підставі договору дарування частки домоволодіння /ВКТ № 747299 реєстр 713 / 05 липня 2008 року / посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], а [PERSON] на праві власності належить 67/200 частин спірного домоволодіння, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого відділом комунального господарства Жовтневого райвиконкому народних депутатів м. Дніпропетровська від 04 травні 1989 року, реєстр 222 /т. 2 а.с. 7-15/. Спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0432 га., яка розташована на території Жовтневого району в м. Дніпропетровську, її цільове поризначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровиц номер ділянки - 1210100000:03:131:0008. Дана земельна ділянка знаходиться в спільній власності [PERSON] відповідно 133/200 частини та [PERSON] відповідно 67/200 частини. Право власності на земельну ділянку [PERSON] підтверджується рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 20 травня 1999 року за № 978 /т.2 а.с. 17-20/, а [PERSON] договором дарування земельної ділянки від 05 листопада 2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] серія ВТК № 748300 /т. 2 а.с. 16/. Кожним зі співвласників було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку. [PERSON] отримав державний акт 05 вересня 2001 року серія ЯЛ № 045028, а [PERSON] - 16 вересня 2011 року серія ЯЛ № 926636 /т.2 а.с.21-24/. Акти зареєстровані в книзі записів державних актів на право власності на землю. До державного акту на землю наданий додаток серія ЯЛ № 926636 в якому вказаний список співвласників земельної ділянки з зазначенням частки у спільній власності. Право користування та порядок користування земельною ділянкою є абсолютно протилежними поняттями. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за № 7 зазначено, у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. В абз. 1 п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснив, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово- ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. Також, у відповідності до абз. 2 п. 19 цієї Постанови, при пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. 13 червня 2013 року ухвалою суду по справі було призначено будівельно - технічну та земельно- технічну експертизи. Після отримання висновку в судовому засідання, додатково було надано пояснення експертом. Згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи Дніпропетровського науково- дослідного інституту судових експертиз № 1607/1608/1609/1610-13 від 25 квітня 2014 року, проведеної за ухвалою суду, експертом надано два варіанти розділу домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. Серед запропонованих експертом варіантів розподілу домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську варіант 1 розподілу домоволодіння є найбільш відповідний, оскільки згідно даного варіанту розподілу як житлового будинку так і господарських споруд частки співвласників змінюються мінімально. Згідно варіанту 1 пропонується: Виділити [PERSON] в натурі та визнати право власності на 134/200 частини в домоволодінні А-1 та в житловій прибудові А1-1, яке складається з квартири № 2 загальною площею 83,8 кв.м., а саме: 2-1 санвузол площею 3,3 кв.м., 2-2 коридор площею 4,1 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 11,1 кв.м., 2-4 житлова кімната площею 15,5 кв.м., 2-5 (помилково вказано як 7-5) коридор площею 10,0 кв.м., 2-6 кухня площею 10,7 кв.м., 2-7 житлова кімната площею 10,2 кв.м., 2-8 житлова кімната площею 9,3, кв.м. та на частку квартири 1 приміщення 1-7 площею 9,6 кв.м. Окрім того будівлі і споруди: ганок літ. «а1», козирок над літ. «а1», підвал під літ. «А1-1», гараж літ. «Б», оглядова яма під літ. «Б», вхід до погребу літ. «Д», душ літ. «Е», погреб літ «Ж», вхід до погребу літ « 3», хвіртка № 1 та 11, огорожі № 2, №7, №10, №12, сходи № 8, 8,89 м.п. огорожі №3, та 9,62 м.п. огорожі №6, ?? колодязю № 9, вимощення 1, розташовані по [ADDRESS] Виділити [PERSON] в натурі та визнати право власності на 66/200 частини домоволодіння А-1 та в житловій прибудові А1-1, яка складається з квартири № 1 загальною площею 41.5 кв.м., а саме приміщення 1-1 житлова кімната площею 11, 0 кв.м., приміщення 1-2 житлова кімната площею 12.1 кв.м,, 1-4 житлова кімната площею 8.5 кв.м. 1-5 коридор площею 6,5 кв.м. 1-6 санвузла площею 3.4 кв.м. Будівлі та споруди: відкрита веранда літ. «а-1», ґанок літ. «а», убиральня літ. «В», гараж літ. «Г», хвіртка № 4 , ворота №5, вимощення 1 та 11, 12 колодязю № 9; 6,71 м.п. огорожі № 3 та 11,81 м.п. огорожі № 6, розташовані по [ADDRESS] Оскільки частка [PERSON] була збільшена, в судовому засіданні представники [PERSON] не заперечували проти стягнення грошової компенсації, тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 745 грн. грошової компенсації. Згідно наданого варіанту 1 в житловому будинку необхідно переобладнати у ж/б прим. 1-4 переобладнати під кухню, у ж/б прим. 1-7 провести демонтаж сантехнічного та газового обладнання, у ж/б між приміщенням 2-5 (помилково вказано як 7-5) і прим. 1-7 пробити дверний отвір, у ж/б прим. 1-1 і прим. 1-2 розібрати перегородку. Згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи Дніпропетровського науково- дослідного інституту судових експертиз № 1607/1608/1609/1610-13 від 25 квітня 2014 року, серед запропонованих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою доцільним є той для [PERSON], який повністю відповідає вищевказаному варіанту виділу в натурі домоволодіння, та включає в себе наступне: [PERSON] (133/200 частки) земельну ділянку окрашену на плані в жовтий колір (287,28 кв.м), а [PERSON] земельну ділянку на плані окрашену в зелений колір (144,72 кв.м). Границі між земельними ділянками обох співвласників на плані земельної ділянки домоволодіння визначено червоною лінією. При цьому земельна ділянка площею 7,56 кв.м, яка заштрихована, виділяється і враховується в площу земельної ділянки співвласника [PERSON], але у випадку необхідності обслуговування стін житлового будинку і колодязю № 9, співвласник [PERSON] має право отримувати доступ до даної земельної ділянки для проведення ремонтних робіт по житловому будинку і колодязю № 9. в загальному користуванні обох співвласників залишається земельна ділянка окрашена на плані в червоний колір площею 6 кв.м.. При встановлених обставинах, відповідно до вимог чинного законодавства суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про виділення йому в натурі належної частини домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську з визнанням за ним права власності на виділені об*єкти нерухомості, визначення порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 квітня 2014 року. Разом з тис суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог стосовно зобов'язання [PERSON] отримати дозвіл на переобладнання домоволодіння, оскільки вони є передчасними. Окрім того суд відмовляє в задоволенні позовною вимоги [PERSON] стосовно стягнення з відповідача вартості за проведення судової будівельної експертизи, яка проводилася за ухвалою суду, та гіодезйомки, оскільки позивачем не надано належним доказів оплати вказаних послуг. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають присудженню з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON]. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] звертаючись до суду з позовною вимогою про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, не надав суду належних доказів, що дійсно порушено його право як власника, окрім того в судовому засіданні як [PERSON] так і його представники пояснили, що на даний час перешкод у користуванні та володінні власністю не існує, а позовна вимога заявлена на майбутнє. Стосовно визнання незаконним державного акта серія ЯА № 926636 про право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, суд також не знаходить підстав для задоволення оскільки вказаний акт видано на підставі договору дарування земельної ділянки від 05 листопада 2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] серія ВТК № 748300, а дарувальнику вказана земельна ділянка належала на підставі Дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку серії № 107445, виданого 05 вересня 2001 року Дніпропетровської міської радою на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 20 травня 1999 року за № 978, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 036824, що відповідає вимогам діючого законодавства. В зв'язку з задоволенням позовної вимоги [PERSON] про розподіл та виділ в натурі часток зустрічна позовна вимога [PERSON] стосовно встановлення юридичних фактів про здійснення виділу в натурі кожному із співвласників відокремленого майна за угодою не підлягає задоволенню. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial