Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16.02.2006 [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву без номеру, чим підтвердила згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір. Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 Договору, Відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється та змінюється (зменшується, збільшується) за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, щомісячними платежами, у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач в порушення п.6.5 Договору не надавав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тобто свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.03.2020 має заборгованість у розмірі 403592,10 грн., яка складається з наступного: 3940,75 грн. заборгованість за тілом кредита; 396600,66 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3050,69 грн. нарахована пеня. Разом з тим, позивач у своєму позові зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 3940,75 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 16.02.2006 по 27.11.2018 у розмірі 135372,44 грн., що разом становить 139313,19 грн. Також просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою від 28 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. \~ \~ \~ Відповідачу судом направлялась копія ухвали про відкриття провадження та копія позовного матеріалу, але відповідач відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи з викликом сторін від нього до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. З наданих позивачем доказів вбачається, що 16.02.2006 відповідач у справі [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого згідно зі Статутом є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських /а.с.39/, отримала кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту, зобов`язалася належним чином виконувати умови договору, визначені п.6.5. Відповідно до пунктів 6.5, 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на які Позивач посилається як на складову частину кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а у разі невиконання зобов`язань на вимогу банка повернути кредит, оплатити винагороду банку. Відповідно до ст.ст.1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що Відповідач свої зобов`язання повністю не виконував, оплату за кредитним договором своєчасно не здійснював, внаслідок чого станом на 31.03.2020 має заборгованість у розмірі 29636,23 грн., яка складається з наступного: 3940,75 грн. заборгованість за тілом кредита; 396600,66 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3050,69 грн. нарахована пеня /а.с.4-16/. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлені в судовому засіданні обставини витікають з правовідносин по належному виконанню зобов`язань та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язання і наслідків, які виникають при неналежній відмові. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Доказів відсутності заборгованості відповідач суду не надав, правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, оскільки з наданих позивачем доказів видно, що Відповідач підписувала вищевказану Заяву про отримання кредиту, в якій зазначено, що сума кредитного ліміту складає 1650,00 грн., базова процентна ставка 3 % в місяць. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково здійснювала повернення запозичених коштів, із виписки за договором видно, що відповідач користувалася кредитними коштами, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] . Водночас, суд враховує, що позивач не надав доказів того, що відповідач надавала згоду на збільшення відсотків за користування кредитом, і вважає, що нарахування Банком заборгованості по відсоткам в період з 01.04.2015 по 01.03.2020 у розмірі 43,2 % суперечить укладеному між сторонами договору, тому задоволенню підлягає вимога в частині стягнення відсотків за період з 16.02.2006 по строк дії картки 31.10.2017 /а.с.38/, у розмірі, визначеному договором, - 3 % в місяць, або 0,1 % за день. При цьому суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постановах від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 14-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 14-318цс18. Отже, заборгованість відповідача по процентам за користування кредитом має бути розрахована з дня укладення кредитного договору по останній день строку дії кредитної картки, із застосуванням процентної ставки у розмірі 3 % на місяць, оскільки суд вважає, що розрахунок позивача заборгованості за відсотками за період з 01.04.2015 проведений позивачем з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою. Оскільки в період до підвищення відсоткової ставки (з 16.02.2006 по 01.04.2015) загальний розмір заборгованості за відсотками складав 2534,73 грн., а в період з 01.04.2015 по 31.10.2017 3720,06 грн. (3940 днів * 944 дні * 0,1 %), то суд вважає, що слід стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за відсотками у розмірі 6254,79 грн. (2534,73 грн. + 3720,06 грн.). Щодо заявленої вимоги про стягнення пені, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач не був ознайомлений з розміром інших платежів, які необхідно сплачувати за користування кредитними коштами, оскільки надана суду копія його Заяви не містить відомостей про розмір штрафних санкцій за невиконання зобов`язань за договором /а.с.39/. При цьому, суд враховує, що згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626\~цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч.1 ст.638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).\~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Суд вважає, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. А відтак, з огляду на зміст статей\~633, 634 ЦК України можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач,\~обґрунтовуючи право\~вимоги в\~частині стягнення\~складових заборгованості,\~ посилається\~на\~Умови та\~Правила надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку,\~які розміщені\~на сайті:\~www.privatbank.ua , як\~невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач підписував саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, суд вважає, що Умови, викладені на зазначеному сайті, не можна вважати Договором, оскільки суду не надано підтвердження того, що відповідач досяг згоди з позивачем з усіх істотних умов договору. Крім того, суд враховує, що Умови неодноразово змінювалися самим Банком період з часу виникнення спірних правовідносин (16.02.2006) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02.07.2020), суд вважає, що кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Заяву про отримання кредиту, та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме такого, який зазначено в Умовах, розміру комісії, пені, штрафів, у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому суд приходить до висновку, що вказані Умови та Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору б/н від 16.02.2006. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру заборгованості за пенею позивачем не доведено, у зв`язку з чим вимоги в частині стягнення з відповідача пені слід відмовити. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Тому,

Outcome: partial