Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] загальною площею 0,0775 га для обслуговування житлових будинків та господарських споруд, де знаходиться житловий будинок позивача. По сусідству з ним, за адресою: [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка, яка належить відповідачу [PERSON] та [PERSON], які без погодження та дозволу позивача встановила огорожу своєї земельної ділянки таким чином, що вона на 1,5 м заступає на земельну ділянку позивача. Дане підтверджується Протоколом №1 засідання комісії з розгляду та вирішення земельних спорів з приводу суміжного землекористування, яким встановлено порушення з боку відповідача та рекомендовано [PERSON] відновити порушену межу. Позивач зазначає, що користуватися своєю власністю не має можливості так, як відповідачка створює йому в цьому перешкоди, розмістивши свою огорожу на його території. Добровільно усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою відповідач відмовляється. Просить суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом змінення огорожі належної їй суміжної земельної ділянки за адресою [ADDRESS] відповідно межам, зафіксованому у кадастровому плані земельної ділянки, та відшкодувати моральну шкоду на користь позивача у сумі 2500 гривень 00 коп. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у позовній заяві та додав, що відповідачка [PERSON] користується суміжною земельною ділянкою та встановила паркан і у добровільному порядку відмовляється усунути перешкоди у користуванні йому земельною ділянкою. Факт порушення відповідачкою його прав землевласника встановлений сільською радою. Відповідач [PERSON] у житловому будинку з 2011 року не проживає та не користується земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовної заяви зазначивши, що дійсно [PERSON] у будинку не проживає, але є власником земельної ділянки та на момент придбання будинку, огорожа була встановлена на тому ж самому місці, що й в теперішній час, ніякої перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою вона не чинить. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення на позовну заяву, в якій зазначив, що не може відповідати за дії вчинені [PERSON]. Оскільки 30.06.2010 року рішенням Бериславського районного суду Херсонської області розірвано шлюб між відповідачами. З початку 2011 року [PERSON] у зазначеному будинку не проживає, відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №745977 йому належить земельна ділянка розміром 0.1158 га для обслуговування житлових будинків та господарських споруд за адресою : [ADDRESS], але він не користується нею. На підставі Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 21.12.2010 року будинок [ADDRESS] було визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], у зазначеному будинку вона проживає, земельною ділянкою користується у повному обсязі. Відповідач вважає , що у даному випадку його діями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушено, а тому він не може відповідати за дії які не вчиняв. Представник третьої особи Аннас Людмила Іванівна Голова Веселівської сільської ради Бериславського районну позов визнала та пояснила, що за даною адресою, вона та члени комісії намагались врегулювати конфлікт у зв'язку з порушенням права користування земельною ділянкою та усунення перешкод у здійсненні права власності [PERSON] . Встановлено порушення меж з боку відповідачки, але [PERSON] відмовляється від порушення прав землевласника [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.214 ЦПК України суд, установивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосовувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини та Конституцію України. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи зі змісту права власності та положень ст.78 ЗК України, ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право володіти, користуватися і розпоряджатися належною йому земельною ділянкою на свій розсуд, відповідно до її цільового призначення, а також використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Крім того, частинами 2, 4 статті 13 ЦК України установлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Судом встановлено, що Рішенням Бериславського районного суду від 30.06.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано(а.с.47). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 21.12.2010 року будинок [ADDRESS] було визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS](а.с.46, 51- 56). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №745977 належить земельна ділянка розміром 0.1158 га для обслуговування житлових будинків та господарських споруд за адресою : [ADDRESS] відповідачу [PERSON] (а.с.21-45,48-49). В судовому засіданні було встановлено, що на момент розгляду позовної заяви по суті даною земельною ділянкою розміром 0,1158 га користується [PERSON], про що у судовому засіданні не заперечували сторони. Позивачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС№024896 належить земельна ділянка розміром 0.0775 га для обслуговування житлових будинків та господарських споруд за адресою : [ADDRESS](а.с.7) та видано технічний паспорт на житловий будинок за реєстраційним номером №83 (а.с. 8-13). З метою врегулювання спору у добровільному порядку позивач звернувся до сільської ради та відповідно до протоколу №1 від 27.03.2014 року засідання комісії з розгляду та вирішення земельних спорів з приводу суміжного добросусідства землекористування Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області з огляду суміжних земельних ділянок, які знаходяться за адресою [ADDRESS], користувач [PERSON], та [ADDRESS] землевласник [PERSON], комісією було встановлено, порушення меж земельних ділянок, які рекомендовано відновити. Межі дійсно не відповідають межам, які зафіксовані на кадастровому плані земельних ділянок. Та було рекомендовано [PERSON] та [PERSON] дотримуватися правил добросусідства, передбачених Земельним Кодексом України. [PERSON] не бажає переносити паркан (а.с. 17-18). Суд вважає, що відповідачкою не спростоване належними та допустимими доказами твердження позивача про порушення його прав землекористувача, саме нею. Судом було роз'яснено сторонам вимоги ст..10, 146 ЦПК та наслідки не вчинення певної дії, а саме проведення судово-землевпорядної експертизи, але сторонами не було заявлено клопотання про проведення експертизи. Суд вважає, що відповідальність по даному позову не може нести відповідач [PERSON], оскільки незважаючи на те, що він являється власником спірної земельної ділянки, але з 2011 року земельною ділянкою не користується, у житловому будинку не проживає, ніяких перешкод позивачу не чинить, про що не заперечували сторони у судовому засіданні. Виходячи з цього та з'ясування обставин справи суд вважає за необхідне, задовольнити позов в частині усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов'язання вчинити певні дії [PERSON] в зв'язку з володінням та користуванням земельною ділянкою . Що стосується відшкодування моральної шкоди на користь позивача, то суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України встановлено, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Згідно ст. 10 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не довів суду, що дії відповідача [PERSON] призвели до моральних страждань, а також не обґрунтував розміру моральної шкоди. Відповідно до ст.ст.317, 319, 373, 375, 386, 391 ЦК України, ст.152 ЗК України,

Outcome: partial