Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути, солідарно, з відповідачів грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна спільної часткової власності, а саме, житлового будинку і надвірних будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS] , в розмірі 169 177 гривень та стягнути понесені ним судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.2016 року він є власником 1/2 частини шлакобетонного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Острожець Млинівського району Рівненської області. Співвласниками іншої частини вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у відповідності з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.07.2016 року є [PERSON] та [PERSON] , по 1/4 частки кожна. Враховуючи, що позивач із співвласниками не досягли згоди щодо спільного володіння і користування будинком, а поділ будинку між ними у натурі неможливий, просив у відповідності зі ст.364 ЦК України стягнути з відповідачів компенсацію вартості 1/2 частини спірного майна та після сплати йому цієї вартості, припинити його право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованих по [ADDRESS] . Розмір компенсації в сумі 169 177 гривень, позивач обгрунтовував висновком судової будівельно-технічної експертизи № 7518-7520 у цивільній справі № 566/691/16. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Музика-Дубравський В.А. позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У промові під час судових дебатів представник позивача просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] у зменшеному розмірі, а саме - 103 538 гривень, а таку його заяву просив вважати заявою про зменшення розміру позовних вимог. Відповідач [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що заявлена позивачем вартість 1/2 частки в житловому будинку не відповідає її фактичній вартості. Стверджувала, що між сторонами фактично розподілено житловий будинок і вони - [PERSON] та [PERSON] , фактично володіють кімнатами № 1-4; 1-5, а коридор № 1-1 знаходиться у спільному користуванні. При цьому, у вказаних кімнатах проведено відповідні ремонти і поліпшення, зокрема, замінено опалення, яке до заміни було пічним. Також, відповідачами повністю відремонтовано дах будинку. Інші приміщення, якими фактично володіє позивач [PERSON] знаходяться тривалий час без ремонту, а відтак вартість частки відповідача є значно меншою. Крім цього, відповідач [PERSON] суду пояснила, що не має наміру сплачувати позивачу компенсацію за його частку та набувати право власності на 1/2 частку [PERSON] в спірному житловому будинку з надвірними будівлями і спорудами. Відтак, в задоволенні позову просила відмовити. [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання жодного разу не з"явилась, відзиву на позов чи будь-яких пояснень по суті справи, до суду не подала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, а також висновок проведеної по справі судової оціночної, будівельно - технічної експертизи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] є власником 1/2 частини шлакобетонного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . ( а.с. 8-9, 15-17) Водночас, іншими співвласниками спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами є [PERSON] , [PERSON] по 1/4 частки - кожна. ( а.с. 104-108) Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Аналогічні положення містяться у ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України, які передбачають право співвласника на виділення його частки у натурі, де зазначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Отже, виходячи з положень чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вбачається, що необхідною умовою надання співвласнику грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки у спільному майні, є неможливість виділу у натурі його частки, або якщо такий виділ не допускається згідно із законом. Судом встановлено, що договору про спільне користування співвласниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , не укладено та спільне користування будинком неможливе, у зв`язку з чим, між сторонами по справі і виник даний спір. Також, судом встановлено, що виділ в натурі 1/2 частини житлового будинку і 1/2 частини надвірних будівель та споруд позивачу [PERSON] , що розташовані по [ADDRESS] без порушення прав інших співвласників неможливий. Вказане підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 566/691/16-ц, а саме висновком проведеної по вказаній справі судової будівельно - технічної експертизи № 7518-7520 від 26 квітня 2017 року. Крім цього, неможливість такого виділу підтверджується ухваленим у вищезгаданій цивільній справі судовим рішенням від 23.10.2017 року, відтак, вказана обставина, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. За таких обставин співвласник [PERSON] , у відповідності до ч.2 ст.364 ЦК України, має право на одержання від інших співвласників [PERSON] , [PERSON] компенсації вартості належної йому 1/2 частки в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Так, згідно положень ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Позивач [PERSON] , звернувшись в суд із зазначеним позовом, виявив бажання та надав згоду на одержання компенсації вартості спірного майна, що перебуває у спільній частковій власності сторін по справі. Згідно висновку проведеної по справі судової оціночної будівельно-технічної експертизи від 22.10.2019 року № 8318, ринкова ( дійсна ) вартість за цінами на час проведення експертизи 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,4 м.кв. відповідно до його технічного стану на 26.06.2007 року становить 103 538 гривень. ( а.с.180-186). При цьому, саме цей висновок експерта відображає дійсну вартість 1/2 частки спірного майна, оскільки враховує його технічний стан і характеристики конструктивних елементів станом на 26.06.2007 року, тобто на момент набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку без врахування поліпшень, проведених у подальшому відповідачами по справі. Представлений позивачем висновок №1/5 від 22.01.2019 року оціночно-будівельної експертизи по замовленню [PERSON] , суд відхиляє, як такий, що суперечить висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 22.10.2019 року № 8318 та не відображає дійсну вартість спірного майна його технічний стан і характеристики конструктивних елементів до початку проведення поліпшень, виконаних відповідачами [PERSON] та [PERSON] .. Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірі грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного майна, що становить 103 538 гривень. При цьому, суд відхиляє заяву представника позивача - адвоката Музики-Дубравського В.А., зроблену ним у судових дебатах про зменшення позовних вимог, оскільки відповідно до п. 2 ч.2 ст. 49 ЦПК України таку заяву позивач вправі подати, виключно, до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки, позивачем згідно позовної заяви завлено вимогу про стягнення грошової компенсації в розмірі 169 177 гривень, а стягненню підлягає розмір у сумі 103 538 гривень, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що у відсотковому відношенні складає 61,2 %. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі - 1255,57 гривень, а тому з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору, у відповідній пропорції - 61,2 %, що становить 768,40 гривень. Відповідачами понесено витрати на залучення судового експерта при проведенні судової оціночно-будівельної експертизи в сумі - 6280,00 гривень (а.с. 170). Відтак, вказана сума підлягає розподілу між сторонами по справі також пропорційно до розміру позовних вимог у задоволенні яких відмовлено (38,8%), у зв`язку з чим, з позивача [PERSON] на користь відповідачів слід стягнути - 2437,00 гривень. Висновок експерта №1/5 від 22.01.2019 року по замовленню [PERSON] , не має для суду доказового значення при ухваленні судового рішення по справі, відтак понесені, у зв"язку з цим, витрати при розподілі судових витрат в сумі 1900 гривень (а.с. 88), судом не враховуються. На підставі неведеного ст.ст. 356, 358, 364 ЦК України,

Outcome: partial