Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

позивач звернулась до ТОВ «ЕКО-ЕКСПРЕС» з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 11.04.2017 р. працювала в ТОВ «ЕКО-ЕКСПРЕС» на посаді еколога Товариства і 03.07.2017 р. її було звільнено за угодою сторін на підставі положень ст. 36 КЗпП України. Однак, при звільненні їй не було здійснено виплати заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за квітень-липень в розмірі 8421,05 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в кількості 5 днів в сумі 543,86 гривень, середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 5695,70 гривень, моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Позивач в ході розгляду справи підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на невиплату їй з боку підприємства заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за період роботи. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації юридичної особи. Судові повістки повернулись до суду без вручення. За згодою позивача, на підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає. що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.04.2017 р. працювала в ТОВ «ЕКО-ЕКСПРЕС» на посаді еколога Товариства. 03.07.2017 р. позивача було звільнено за угодою сторін на підставі положень ст. 36 КЗпП України згідно з наказом № 48 о/с. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу положень ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При визначені розміру середньої заробітної плати, яка повинна бути стягнута на користь позивача, суд керується нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, Як встановлено судом за час роботи та при звільненні позивачу не виплачувалась заробітна плата, а також не були виплачені всі необхідні платежі при звільненні, а саме компенсація за невикористану відпустку. При зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за квітень-липень в розмірі 8421,05 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в кількості 5 днів в сумі 543,86 гривень, середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 5695,70 гривень, розрахувавши зазначені виплати на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особи, наданих Пенсійним фондом України, відповідно до яких відповідачем були нараховані до виплати наступні суми заробітної плати, з яких стягувались обов»язкові платежі: квітень 2017 р. - 2021,05 гривень, травень 2017 р. - 3200 гривень. За червень 2017 р. заробітна плата не була нарахована відповідачем, хоча позивач фактично працювала. Проведений позивачем розрахунок компенсації за невикористану відпустку, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідає положенням постанови постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, З огляду на зазначені норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов»язку щодо своєчасної виплати заробітної плати та всіх сум, які підлягали виплаті при звільненні, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими, доведеними, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що для працевлаштування в ТОВ «ЕКО-ЕКСПРЕС» позивач переїхала з іншого міста і невиплата заробітної плати позбавила її засобів для існування, змінила спосіб життя, вона вимушена докладати додаткових зусиль для пошуку нової роботи та витрачати час для вирішення зазначеного спору. Однак, на думку суду, позивачем не доведено в повному обсязі розмір позовних вимог в цій частині. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] в частині вимог про відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 1000 гривень. Зважаючи на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у справі.

Outcome: partial