Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК шахта «Комсомолець Донбасу» про відшкодування моральної шкоди, в якій вказав, що з 07.09.1987 року по 11.01.1993 року, та з 12.02.2001 року по 14.09.2007 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював гірничим очисного забою підземним розряду з повним робочим днем під землею. 27.05.2007 року в період роботи на підприємстві був травмований. Висновком МСЕК від 13.09.2007 року втрата професійної працездатності складає 40 %, встановлено третю групу інвалідності. Зазначив, що стан здоров'я продовжує погіршуватись. Законодавством України забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладено на власника підприємства або уповноваженого ним органу. Посилаючись на ст. ст. 153, 233, 234, 237-1 КЗпП України, на той факт, що в зв'язку зі шкодою здоров'ю йому, позивачу, спричинена моральна шкода, бо оскільки втратив працездатність, змушений постійно лікуватись, втрачені нормальні життєві зв'язки, потребуються додаткові зусилля для організації життя, просив суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди суму 40000,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача, Карпенко В.В., діюча на підставі довіреності № ББУ/КД18/14 від 01.01.2014 року, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимоги. Надала суду заперечення, в якому зазначила, що позивач в позовній заяві не навів доказів моральних страждань, тому сума відшкодування моральної шкоди є необгрунтованою Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих особами, які брали участь у справі, доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] з 07.09.1987 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, на підставі наказу № 1205к від 21.09.1987 року, працював гірничим підземним з повним робочим днем під землею. Звільнений 13.09.2007 року за власним бажання на підставі наказу № 1977к від 14.09.2007, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, розпочатій 02 квітня 1980 року 27 травня 2007 року із позивачем стався нещасний випадок на виробництві що підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 76 за формою Н-1 від 29 травня 2007 року. Згідно висновку МСЕК № 024241 від 13.09.2007 року [PERSON] встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% в зв'язку з трудовим каліцтвом строком до 01.10.2008 року, встановлено третю групу інвалідності. Висновком МСЕК № 006042 від 07.10.2008 року підтверджено втрату професійної працездатності в розмірі 40% у зв'язку з трудовим каліцтвом безстроково, підтверджено третю групу інвалідності безстроково. З акту розслідування нещасного випадку на виробництві за формою Н-5 від 29 травня 2007 року вбачається, що 27 травня 2007 року ланцюг вийшов з під праски, [PERSON] був травмований ланцюгом. Причиною нещасного випадку стало невиконання постраждалим вимог інструкції з охорони праці, порушення п.1.11, п. 2.4. Інструкції з охорони праці для ГРОЗ». З виписок з історії хвороби вбачається, що позивач неодноразово звертався за допомогою у медичні установи з приводу наслідків травми. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Згідно зі ст. 173 КЗпП України вiдшкодування шкоди, заподiяної працiвникам калiцтвом або iншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язкiв, вiдшкодовується у встановленому законодавством порядку. Ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Травмування [PERSON] прямо залежить від того, що на підприємстві-відповідачеві не було створено безпечних, нешкідливих і безпечних умов праці, власник підприємства належним чином не забезпечив відповідними засобами індивідуального захисту, які б запобігали травмуванню, не впровадив сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, не проводив профілактичні заходи для запобігання травмувань. Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним, що неналежним виконанням відповідачем заходів з охорони праці позивачу заподіяно моральну шкоду. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, фізичними болями, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок травми, обмеженням здібностей до тяжкого фізичного навантаження, необхідністю додавати додаткові зусилля для організації свого побуту та постійно лікуватися, підтверджується дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, актом розслідування виробничої травми за формою Н-1, довідками МСЕК, медичними висновками. Порядок і розмір відшкодування працівникові шкоди, пов'язаної із ушкодженням здоров'я внаслідок отриманого каліцтва регулюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яким не передбачено відшкодування потерпілому на виробництві моральної шкоди. Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовується лише матеріальна шкода. При встановлені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та ступінь порушення соціальних зв'язків, додаткових зусиль, необхідних для організації життя позивача, тривалість та глибину страждань. Також суд враховує те, що у нещасному випадку є вина самого потерпілого . Згідно ст. 88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial