Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який згодом уточнив, про стягнення з нього 8\~424 грн. 22 коп. - матеріальної шкоди та 15\~000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином, посилаючись на те, що 13.05.2011 року приблизно о 17:30 год. [PERSON], знаходячись у дворі житлового будинку № 30 по вул. Шевченко в с. Костянтинівка Мелітопольського району, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс йому один удар руками у груди, після чого надавив великими пальцями рук йому на очі, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді садни лівої скроневої області на лівій щоці, в області внутрішнього кута лівого ока, травматичний набряк мяких тканин навколо лівого ока, крововилив в конюнктиві внутрішнього відділу лівого очного яблука, кваліфіковані висновком експерта № 526 від 04.07.2012р. Мелітопольського міжрайонного бюро СМЕ Запорізького обласного бюро СМЕ, як легкі тілесне ушкодження. 19 квітня 2013 року вироком Мелітопольського\~ міськрайонного суду Запорізької області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 680,00 гривень у дохід держави. Вирок набрав законної сили 07.05.2013 року. В звязку з лікуванням\~ від наслідків заподіяних ушкоджень позивач був змушений звернутися до лікарів Мелітопольської ЦРБ, та з 18.05.2011р. та майже рік амбулаторно лікувався\~ у лікаря невропатолога та офтальмолога. Позивачем було витрачено на придбання ліків та проходження медичних обстежень(МРТ) - 2274,25 грн. Також для представництва своїх інтересів у кримінальному провадженні та для складання та подачі позову до суду, для представництва його інтересів у цивільному провадженні позивачем були понесені витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн. Таким чином, завдана позивачу вказаним злочином матеріальна шкода становить 8 424,22 грн. Крім того, в результаті неправомірних дій відповідача, позивач зазнав моральні страждання, пов'язані з фізичним болем. Перенесений ним психоемоційний стрес у зв'язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями, негативним чином позначився на його самопочутті, порушив його спокій і звичний для нього уклад життя, що вимагав додаткових зусиль для організації свого життя. Тепер позивач відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт через неправомірні дії з боку відповідача, враховуючи також тривалий час з дати набрання вироком суду законної сили і несплатою з боку відповідача йому матеріальної та моральної шкоди. В нього часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, внаслідок чого страждає не лише він, але і його близькі. Його непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях його життя. Також нанесення йому тілесних ушкоджень, у його дворі, принизило його гідність на очах сусідів. Завдану йому моральну шкоду оцінює в 15 000,00 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю за обставинами, в ньому вказанами, просить його задовольнити. Відповідач, його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі. Зазначили, що лікування позивача не стосується завданих ушкоджень йому з боку відповідача, моральна шкода не підтверджена відповідними доказами. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа \~має \~право в порядку, \~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~ Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі,\~ що набрав законної сили, або постанова\~\~ суду\~\~ у\~ справі\~ про\~ адміністративне\~ правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про\~ цивільно-правові наслідки\~ дій\~ особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду у справі № 815/3457/2012 від 19 квітня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 680,00 гривень у дохід держави. Вироком встановлено, що 13.05.2011 року приблизно о 17:30 год. [PERSON] знаходячись у дворі житлового будинку № 30 по вул. Шевченко в с. Костянтинівка Мелітопольського району, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс один удар руками у груди, після чого надавив великими пальцями рук\~ на очі\~ [PERSON], в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді садни лівої скроневої області на лівій щоці, в області внутрішнього кута лівого ока, травматичний набряк мяких тканин навколо лівого ока, крововилив в конюнктиві внутрішнього відділу лівого очного яблука, кваліфіковані висновком експерта № 526 від 04.07.2012р. Мелітопольського міжрайонного бюро СМЕ Запорізького обласного бюро СМЕ, як легкі тілесне ушкодження.\~ /а.с. 5-7/. Згідно копії медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], [INFO],\~ в період з 18.05.2011р. по 20.05.2012 року хворий амбулаторно лікувався\~ у лікаря невропатолога та офтальмолога. /а.с. 10-13/. Одночасно з медичної карти вбачається, що більшість діагностичних та лікувальних заходів [PERSON] проходив з питання підтвердження діагнозу «Посттравматична невралгія 1 пари тройничного нерву зліва» та «Лікворно-дистензіонний синдром», для встановлення якого, в тому числі, позивачу було видано направлення та пройдено ним МРТ грудного відділу хребта від 29.09.2011 року. Однак, згідно висновку експерта Мелітопольського міжрайонного відділення Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи № 526 від 24.07.2012 року (а.с.к.п.81-82), висновку експерта Мелітопольського міжрайонного відділення Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи № 1 від 24.01.2013 року (додатковий) (а.с.к.п.95-97) , діагнози «Посттравматична невралгія 1 пари тройничного нерву зліва» та «Лікворно-дистензіонний синдром», вказані у амбулаторній картці [PERSON] об»єктивною клінічною , неврологічною симптоматикою не підтверджуються ; причинно-наслідковий зв»язок між вказаними неврологічними діагнозами та тілесними ушкодженнями у [PERSON] відсутні. Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт завідуючий Мелітопольським міжрайонним відділенням Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] підтвердив,що згідно медичної документації, на якій ґрунтувалися висновки експерта, прямого взаємозв»язку між проведеним МРТ грудного відділу хребта та наявними ушкодженнями у [PERSON] немає. Тому суд приходить до висновку про неможливість стягнення з Відповідача витрат на придбання ліків, які призначалися у зв»язку з виставленням діагнозів «Посттравматична невралгія 1 пари тройничного нерву зліва» та «Лікворно-дистензіонний синдром». З тієї ж причини суд не знаходить за можливе стягнення з відповідача витрат на проходження МРТ-дослідження грудного відділу хребту в сумі 1540грн. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на купівлю позивачем ліків, призначених лікарем-окулістом у зв»язку зі скаргами на біль у лівому оці згідно записам в амбулаторній картці хворого, а саме- фінлепсін в розмірі 20,60 грн. та витрати на КТ головного мозку в розмірі 350 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру та товарним чеком, виданими на імя [PERSON] і копією компютерної томографії головного мозку від 19.05.2011 року (а.с 10-11,13, 14). Крім того, для представництва своїх інтересів у кримінальному провадженні, позивачем були понесені витрати в розмірі 1700, 00 грн., про що свідчать копія угоди про надання правової допомоги від 18.05.2011 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 841 (а.с.к.п.5), квитанція до прибуткового касового ордеру від 18.05.2011 року (а.с.102). Так, Пленум Верховного Суду України у п.5 Постанови № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз'яснив, що при вирішенні питань, не врегульованих кримінально-процесуальним законодавством, слід керуватись відповідними положеннями Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, враховуючи, що права позивача були порушені з боку відповідача, який вчинив своїми діями злочин відносно позивача, у зв'язку з чим останній змушений був скористатись правовою допомогою адвоката і поніс внаслідок чого витрати для відновлення своїх порушених прав, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на відшкодування збитків, в тому числі витрат на правову допомогу адвоката в кримінальному процесі в порядку цивільного судочинства, оскільки не врегулювання вказаного питання кримінально-процесуальним законодавством (діючого на час розгляду кримінальної справи та винесення вироку) не позбавляє позивача права звернутись з позовом про захист порушеного права в порядку, передбаченому ЦПК України. Факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, а також їх розмір підтверджений належними, допустимими, переконливими та обґрунтованими доказами, вказаними вище та протоколами судових засідань, що містяться у матеріалах кримінальної справи. Суд знаходить неспроможними доводи представника відповідача щодо спливу позовної давності по вимогам про стягнення вказаних витрат з відповідача як такі, що не ґрунтуються на нормах закону. Так, як вбачається із змісту угоди про надання правової допомоги від 18.05.2011 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON], за якою сплачено гонорар, її положення діють на протязі дослідчої перевірки, досудового та судового слідства. Вирок у справі винесено 19 квітня 2013 року, даний позов подано 20 жовтня 2015 року, тобто в межах трирічного строку. Що стосується вимоги про стягнення витрат, понесених позивачем для представництва його інтересів у даному цивільному провадженні в розмірі 4300, 00 грн. слід зазначити наступне. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На даний час граничний розмір визначається на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підтвердження вказаних витрат позивачем надано лише копія угоди про надання правової допомоги від від 19.10.2015 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с.18), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4120 (а.с.21), копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 19.10.2015 року на суму 4300,00 грн. (а.с.102). Оскільки позивачем не надано суду достатніх та належних доказів понесених ним витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги у вказаному розмірі \~(довідка про найменування та кількість послуг з надання правової допомоги із зазначенням затраченого часу та розрахунок адвоката), суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ст. 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідного до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров'я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від Зі березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків . Моральна шкода, завдана позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, полягає в спричиненні йому тілесних ушкоджень. Також протиправна поведінка відповідача об»єктивно порушила повсякденний уклад життя позивача, оскільки він повинен був проходити експертизи, з'являтися за викликами до міліції під час розслідування кримінального провадження, відстоювати свої права в суді, змушений був докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав. Також суд враховує той факт, що на протязі більш ніж шести років з дня вчинення злочину відповідач так і не спромігся на добровільне відшкодування шкоди позивачу, навіть після набрання вироком відносно нього законної сили, що, безумовно, негативно впливало на моральний стан позивача. Таким чином, доведеним є факт завдання моральної шкоди позивачу, пов'язаної з переживанням ним фізичного болю, душевних страждань як під час вчинення злочину та і після його вчинення, тому\~\~згідно положень ст.23 ЦК України, врахувавши вимоги розумності і справедливості, відповідність заподіяній матеріальній шкоді, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. моральної шкоди У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial