Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач подав до суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діон» про зобов'язання вчинити дії, стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що 07 травня 2014 року його було прийнято на роботу до ТОВ «Діон» на посаду інженера з ремонту сервісного центру. 16 жовтня 2014 року він написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Оскільки при звільненні йому не було видано трудову книжку та заробітну плату за жовтень 2014 року, компенсацію за відпустку у розмірі 720, 00 грн., позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати відповідача видати йому трудову книжку, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, у розмірі 2 405, 20 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. При цьому позивач зазначав, що розмір моральної шкоди він визначає, виходячи з неможливості через відсутність трудової книжки влаштуватися на роботу та отримувати заробітну плату. Він змушений був позичати гроші для матеріального забезпечення сім'ї та лікування дочки. Крім того, позивач вважав, що для отримання пенсії йому необхідно буде докласти зусиль для відновлення записів у трудовій книжці. Пізніше позивач уточнив позовні вимоги, просив зобов'язати відповідача відновити та видати йому трудову книжку, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року у розмірі 720, 00 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки у розмірі 5 411, 70 грн. та моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. Обгрунтовуючи збільшення розміру моральної шкоди, позивач також зазначав, що з вини відповідача він має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, постійно хвилюється, з вини відповідача порушений звичайний устрій його життя. У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив про його задоволення, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення на користь позивача 720,00 грн. заробітної плати, інші позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №4-к від 07 травня 2014 року позивач займав посаду інженера у ТОВ «Діон». Зазначена обставина підтверджується даними довідки відповідача (а.с. 8). Згідно з даними наказу від 01 травня 2014 року позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Діон» на посаду інженера з ремонту обладнання Відділу сервісного обслуговування з 01 травня 2014 року (а.с.36). Наказом керівника ТОВ «Діон» від 16 жовтня 2014 року [PERSON] звільнено 16 жовтня 2014 року з займаної посади за власним бажанням (а.с. 37). Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1)при організованому наборі працівників; 2)при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3)при укладенні контракту; 4)у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5)при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6)при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7)в інших випадках, передбачених законодавством України. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Згідно зі ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що позивачу у день звільнення не було виплачено заробітної плати за жовтень та не було видано трудову книжку. Згідно з даними бухгалтерської довідки (а.с. 47) до сплати [PERSON] при звільненні з роботи підлягало 720, 13 грн. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник відповідача визнав у судовому засіданні вимогу про виплату позивачу заробітної плати у розмірі 720,00 грн., як просив позивач, у межах позовних вимог, а тому суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню. З пояснень представника відповідача у судовому засіданні вбачається, що [PERSON] не надавав трудової книжки при прийомі його на роботу, а тому її не було повернуто йому при звільненні з роботи. Разом з тим, суд критично оцінює ці пояснення та надану представником відповідача копію журналу ведення трудових книжок (а.с.40). Так, з повідомлення УПФУ в Солом'янському районі м. Києва від 06 березня 2015 року видно, що у застрахованої особи [PERSON], згідно поданої роботодавцем основної звітності за період з травня 2014 року по жовтень 2014 року, зазначено ознаку наявності трудової книжки - 1 -«Так». Коригувальними звітами, які були подані страхувальником 02 березня 2015 року було проведено виправлення ознаки наявності трудової книжки на 0-«Ні» (а.с. а.с. 59, 60). Журнал ведення трудових книжок, копію якого надано суду, стосується 2012 року. Таким чином, суд вважає, що позивачу з вини власника не було видано трудову книжку, а тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача видати позивачу належно оформлену трудову книжку підлягають задоволенню. Згідно з п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. Так, судом встановлено, що з приводу видачі трудової книжки існує спір. Суд критично оцінює дані зведеної розрахунково-платіжної відомості (а.с. 39), оскільки вони стосуються 2015 року. Суд визначає середній заробіток, виходячи із середнього заробітку позивача за останні два календарні місяці роботи, згідно з даними наданої відповідачем довідки (а.с.47) та довідки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13 квітня 2015 року: за вересень 2014 року - 1 585, 83 грн., за жовтень 2014 року - 781, 68 грн. У вересні 2014 року 22 робочих днів, у жовтні 2014 року - 12 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 69, 63 грн. (1 585, 83 грн. + 781, 68 грн./ 34 днів). Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 12 533, 40 грн. ( 69, 63 грн. х 180 робочі дні). Разом з тим, зважаючи на наявність спору, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку видачі трудової книжки частково, у розмірі, визначеному позивачем - 5 411, 70 грн. Також суд вважає, що порушення відповідачем законних прав позивача при звільненні з роботи призвело до моральних страждань позивача, втрати його нормальних життєвих зв′язків, вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Суму судового збору у розмірі 730, 80 грн. (243,60 грн. + 243,60 грн. + 243,60 грн.) відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial