Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні її дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь державного закладу, в якому буде перебувати дитина або опікуна, а також накласти заборону відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , до досягнення повноліття [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач, як одинока матір, [INFO] в КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР народила хлопчика, якого покинула в закладі охорони здоров`я, про що 14.03.2019 року було складено відповідний Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Більше долею дитини відповідач не цікавилась, з питання повернення їй на виховання малолітнього сина до служби у справах дітей не зверталась. Відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебуває, будь-які відомості про батька дитини відсутні. Так, на підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 22.03.2019 року №136 «Про реєстрацію покинутої дитини [PERSON] ( хлопчик ), який народився [INFO] » Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснено реєстрацію народження покинутої дитини та хлопчику присвоєно прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] . 04.04.2019 року виконкомом районної ради було прийнято рішення «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштування його до державного закладу на повне державне забезпечення», оскільки родичів та інших громадян, які б виявили бажання влаштувати дитину до сімейних форм виховання виявлено не було. Так, з відповідачем неодноразово була проведена профілактично-виховна робота щодо збереження біологічної сім"ї та можливості повернути дитину собі на виховання, проте остання свого рішення не змінила, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала у разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представники третіх осіб до судового засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, як убачається з матеріалів справи, відповідач 13.03.2019 року, о 09 год. 40 хв., в КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР народила хлопчика (а.с.11 зі зворотн.боку). Згідно заяви батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку від 14.03.2019 року за №306, відповідач відмовилась забрати народжену нею дитину з пологового будинку, про що цього ж дня було складено відповідний Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я було складено (а.с.9,12). На підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 22.03.2019 року №136 «Про реєстрацію покинутої дитини [PERSON] ( хлопчик ), який народився [INFO] » Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України було здійснено реєстрацію народження покинутої дитини та хлопчику присвоєно прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] , матір`ю якого була записана відповідач - [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с.7,13). 04.04.2019 року виконкомом районної ради було прийнято рішення «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштування його до державного закладу на повне державне забезпечення», оскільки родичів та інших громадян, які б виявили бажання влаштувати дитину до сімейних форм виховання виявлено не було (а.с.8). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 29.05.2019 року, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, не забезпечують дитині необхідного харчування, медичного догляду, тощо. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: покинула новонароджену дитину в закладі охорони здоров`я та більше долею дитини не цікавилась, з питання повернення їй на виховання дитини до служби у справах дітей не зверталась, на проведену профілактично-виховну роботу щодо збереження біологічної сім"ї та можливості повернути дитину собі на виховання не відреагувала. Враховуючи встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами представника позивача та висновком Саксаганської районної у місті ради від 29.05.2019 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її дитини, і вважає що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Враховуючи що зазначений позов пред`явлено до суду 27.06.2019 року, суд вважає що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини саме з цієї дати і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч. 4 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач, у порушення ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів на обґрунтування зазначеної частини позовних вимог, а саме доказів реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] , доказів проживання дитини за вказаною адресою, доказів того, що дитина має будь-яке відношення до вказаної квартири. Окрім того, суд зауважує, що відповідачу згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить 1/3 частка вказаної вище квартири, тоді як позивач просить суд накласти заборону на відчуження майна на всю квартиру, що, в разі задоволення даної вимоги, буде порушувати права інших співвласників квартири. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у загальному розмірі 1536 грн. 80 коп. (768 грн. 40 коп. - за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 768 грн. 40 коп. - за позовну вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: partial