Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25 жовтня 2003 року нею було зареєстровано шлюб з відповідачем. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2013 року шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час зареєстрованого шлюбу ними було придбано автомобіль «Сеvrolet сгuzе» 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], що є їх спільною сумісною власністю подружжя. Автомобіль на теперішній час знаходиться у відповідача, він ним користується, добровільно розділити автомобіль не бажає. 6 листопада 2017 року позивачка уточнила позовні вимоги, згідно яких просить визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «Сеvrolet сгuzе», автомобіль виділити відповідачу, стягнути з відповідача на її користь компенсацію її долі в спільному майні в розмірі 100000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Суду надані письмові заперечення проти позову, в яких відповідач посилається на те, що 27 грудня 2013 року шлюб між ним та позивачкою було розірвано. На той час спору щодо розподілу майна між ними не було, оскільки він дозволив позивачці забрати ті речі, які вона забажає. При цьому спору щодо розподілу автомобілю «Сеvrolet сгuzе» також не було, оскільки позивачка залишила автомобіль йому, оскільки він не претендував на ті речі, які вона забрала з квартири. Відповідно до ч. 2 cт.72 СК України до вимоги про поділ майна, після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідач вважає, що позивачка мала би лише право заявити вимогу щодо визнання ідеальних часток подружжя без реального поділу автомобіля та залишити автомобіль у їхній спільній частковій власності. А за відсутності такої вимоги вважає, що поданий позивачем позов суперечить чинному законодавству. Також вважає, що позов безпідставний, оскільки про намір поділу майна позивачка йому не повідомляла і він взагалі не проти поділу майна у мирному порядку. У звязку з вищевикладеним відповідач просив відмовити позивачці в задоволенні позову та застосувати сплив строку позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2003 року по 9 січня 2014 року, який було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 9 січня 2014 року (а.с.2, 5). Згідно ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. ст.70 ч.1, 71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 16.04.2011 року сторонами під час шлюбу був придбаний автомобіль «Сеvrolet сгuzе» 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстрований на імя відповідача (а.с.6). Ринкова вартість автомобіля Chevrolet Cruze, реєстраційний номер [NUMBER] підтверджується звітом про оцінку транспортного засобу фізичної особи-підприємця [PERSON] від 19.09.2017р., і на дату оцінки становить 139256 грн. (а.с.34-55). Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, спірне майно підлягає поділу судом. Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними. Відповідно до положень ч.ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У зв'язку з тим, що жоден із подружжя не вніс на депозитний рахунок суду грошову суму, суд позбавлений можливості присудити позивачці грошову компенсацію вартості 1/2 частини майна, що підлягає поділу, а поділив його в натурі. Згідно роз'яснень, що містяться в абз.3 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки автомобіль «Сеvrolet сгuzе», приданий у 2009р., що є предметом поділу, є неподільною річчю, а жоден із подружжя не вніс грошової суми на депозитний рахунок суду в рахунок грошової компенсації вартості квартири, суд приходить до висновку, що він підлягає поділу між сторонами шляхом визнання ідеальних часток сторін в зазначеному автомобілі без його реального поділу із залишенням автомобіля у спільній частковій власності сторін. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у звязку із частковим задоволенням позову підлягають присудженню з позивачки на користь відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, що складаються з оплати вартості послуги за звіт про оцінку транспортного засобу в розмірі 182,22 грн., а також з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 490,75 грн. Відповідно до ст.372 ЦК України, ст. ст.61, 69-71 СК України,

Outcome: partial