Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 3.03.1984 року сторони уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають повнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. 6.08.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. 5.11.2014 року доньці виповнилось 18 років, однак вона продовжує навчатись і на даний час є студенткою 1 курсу денної форми навчання юридичного факультету Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана. Строк навчання закінчується 30.06.2018 року. Поскільки донька навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу, при цьому вона є інвалідом дитинства 3 групи довічно, тому просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 50% від всіх його доходів щомісяця як матеріальну допомогу на навчання дитини, поскільки [PERSON] працює на СТО, однак на якій посаді, з якою щомісячною зарплатою та де саме сказати не може. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с.19), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, 3.03.1984 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Боярською міськрадою Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис №51 (а.с.7). Від спільного шлюбу вони мають повнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5). На даний час дитина зареєстрована та проживає разом з батьками в квартирі [ADDRESS]. 6.08.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 6.08.2010 року відділом РАЦС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №659 (а.с.6). Згідно п.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 5.11.2014 року доньці сторін [PERSON] виповнилось 18 років (а.с.5). За змістом довідки до акту огляду МСЕК серія АВ №0417526 [PERSON] є інвалідом 3 групи з дитинства довічно, їй протипоказана важка праця, переохолодження, адміністративно-господарська праця з обмеженим обсягом робіт (а.с.23). Вона проходить індивідуальну програму реабілітації інваліда №0175 з 11.02.2015 року (а.с.24-25). Як інвалід 3 групи з дитинства [PERSON] отримує щомісячну державну допомогу в розмірі 949 грн. (а.с.3). Як вбачається з довідки №712/14 від 18.12.2014 року [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання юридичного факультету Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана, строк навчання закінчується 30.06.2018 року (а.с.4). Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с.14) разом з позивачкою та донькою. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату та місце проведення даного судового засідання за останнім відомим місцем проживання (а.с.19), на час розгляду справи не надав доказів про його працевлаштування, при цьому в судове засідання він не з'явився, тому суд не отримав інформації про місце його роботи, крім того, позивачці воно також невідоме, і за таких обставин суд приходить до висновку, що аліменти у випадку задоволення позову підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. Як передбачає ч.1, ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що поскільки донька сторін [PERSON] є інвалідом 3 групи з дитинства довічно і продовжує навчання у вищому навчальному закладі, при цьому їй протипоказана важка праця, переохолодження, адміністративно-господарська праця з обмеженим обсягом робіт і з цього приводу вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач, її батько, має можливість надавати їй матеріальну допомогу, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду - 23.12.2014 року до 30.06.2018 року - дня закінчення навчання [PERSON] у зазначеному вище ВУЗі. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial