Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просить суд постановити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , для його подальшого влаштування. Стягнути із [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття на особу або установу в якій буде перебувати діти. Свої вимоги мотивувала тим, що на обліку у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , який не має реєстрації місця проживання. Матір`ю дитини є [PERSON] . До служби у справах дітей та сім`ї із заявою звернулася [PERSON] , яка повідомила, що [PERSON] , яка проживала разом із малолітнім [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вела бродячий образ життя. Вона не утримувала дитину, не цікавилася його здоров`ям. У подальшому 19.10.2019 року взагалі залишила дитину і більше де сина не приходила, матеріально не утримувала та не цікавилася ним. На даний час дитина проживає в сім`ї [PERSON] . Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї було обстежено житлово-побутові умови малолітнього [PERSON] та з`ясовано, що основні потреби дитини бабою та дідом задоволені у повному обсязі. [PERSON] матеріально утримують та здійснюють за ним догляд баба [PERSON] та дід [PERSON] . Як зазначає представник позивача в позовній заяві, спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із [PERSON] проводилася профілактична робота, під час якої їй було роз`яснено обов`язки батьків щодо утримання, виховання та навчання малолітньої дитини та її попереджено про відповідальність у разі невиконання належним чином батьківських обов`язків. Також працівниками сектору ювенальної превенції Дніпровського УП ГУНП в м. Києві було проведено профілактичну роботу, попереджено про адміністративну і кримінальну відповідальність, а також винесено офіційне попередження. Отже, [PERSON] свідомо цілком самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування дитині, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм мора, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримані нею освіти. не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, і цікавиться його здоров`ям та нехтує його потребами. Зазначені фактори, і кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері в виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками. Питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровське районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав. Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи здійснювати у відсутність представника. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Дніпровського районного суду м. Києва не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 жовтня 2019 року батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00024537840 від 13 листопада 2019 року, відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). 21 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА із заявою та надана пояснення, що [PERSON] , яка проживала разом із малолітнім [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вела бродячий образ життя. Вона не утримувала дитину, не цікавилася його здоров`ям. У подальшому 19.10.2019 року взагалі залишила дитину і більше де сина не приходила, матеріально не утримувала та не цікавилася ним. 17.12.2019 року [PERSON] надала письмове пояснення, в якому зазначила, що [PERSON] до сина з жовтня 2019 року не приходила дитиною не цікавилася, матеріально його не утримувала, веде бродячий образ життя. За заявою [PERSON] від 21.10.2019 року малолітній [PERSON] тимчасово був влаштований в її родину, відповідно до наказу №16 від 22.10.2019 року служби у справах дітей та сім`ї . На даний час дитина [PERSON] проживає в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 21 жовтня 2019 року, [PERSON] надала письмове пояснення в якому повідомила, що вона є рідною сестрою [PERSON] , яка перебуває у шлюбі з [PERSON] та має рідну доньку [PERSON] . Вона постійно відвідує родину своєї сестри, їй відомо, що 19 вересня 2019 року до них прийшла [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] та попросила дозволу пожити. Вони погодилися, створили їй належні з дитиною умови. На наступний день, коли вона прийшла в гості до них, побачила хлопчика, який не мав належної ваги. [PERSON] не придбала жодної пачки харчування для сина. Зазвичай годувала дитиною їжею, яку отримувала з гуманітарної допомоги від поліклініки. Сина вона годувала водою із цукром. За місяць проживання змінила для [PERSON] 8 різних сумішей для харчування. [PERSON] залишала сина часто без догляду, покладаючи ці обов`язки на діда та бабу. Сама [PERSON] не мала паспорта, свідоцтва про народження дитини та ідентифікаційного номеру. Всі ці документи вона допомогла їй зробити. А 19 жовтня 2019 року [PERSON] покинула свою дитину на вулиці у колясці та кудись пішла із невідомим чоловіком. 21 жовтня 2019 року вона попросила винести їй паспорт, навіть не поцікавилася про дитину. Сама [PERSON] завжди була брудна та недоглянута, не мала постійного місця проживання. Крім того, 31 жовтня 2019 року, до служби у справах дітей та сім`є Дніпровської РДА. [PERSON] надала письмові пояснення, в яких зазначила, що разом із дитиною [PERSON] , після його народження проживали у свого батька [PERSON] та його дружини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За місцем її реєстрації ніколи не проживали. Дійсно, приблизно 15.10.2019 р, залишила сина [PERSON] на діда та його дружину. Сина матеріально не утримує, не спілкується із ним. Проживає у хостелі, адресу якого не знає. Не згодна, щоб її позбавляли батьківських прав. 05 грудня 2019 року Дніпровським УП ГУНП в м. Києві було розглянуто звернення та надано відповідь, що під час перевірки було опитано гр. [PERSON] остання пояснила, що у зв`язку із непорозумінням із гр. [PERSON] змушена була залишити малолітнього сина разом із нею, а сама на даний час знайшла роботу та допомагає йому фінансово і найближчим часом має намір забрати його до себе. В подальшому було проведено профілактичну бесіду роз`яснювального характеру, попереджено про адміністративну і кримінальну відповідальність, а також винесено офіційне попередження. 13 грудня 2019 року відповідно до Наказу № 14 Про постановку на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих умовах, [PERSON] поставлено на профілактичний облік, як дитину яка перебуває у складних життєвих умовах. 03 червня 2020 року заступником начальника відділу ССДС Дніпровської РДА Вернигорою В.Г. та головним спеціалістом Науменко І. проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] за висновком якого дитині [PERSON] створено належні умови для проживання та виховання бабою, дідом. Загрози життю та здоров`ю дитини відсутня. Викладені факти свідчать, що мати дитини свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про психічний і духовний розвиток дитини, не готує її до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, не цікавиться її здоров`ям, нехтує потребами дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати чек ухилення матері від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] було розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (протокол від 10.06.2020 р. №10). На час розгляду зазначеного питання було встановлено, що дитина [PERSON] перебуває в службі у справах дітей та сім`ї на обліку як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Малолітній не має реєстрації місця проживання. Матір`ю дитини є [PERSON] . Відповідного до повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, державна реєстрація народження малолітнього [PERSON] за вказівкою матері [PERSON] , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. За заявою баби [PERSON] малолітній [PERSON] за наказом служби у справах дітей та сім`ї № 16 від 22 жовтня 2019 тимчасово влаштований до неї в родину. На даний час дитина разом із [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї обстежено житло-побутові умови малолітнього [PERSON] та з`ясовано, що основні потреби дитини задоволені в повному обсязі. Службою у справах дітей та сім`ї із [PERSON] неодноразово проводилася профілактична робота під час якої її було ознайомлено з обов`язками щодо утримання і виховання малолітньої дитини попереджено про відповідальність передбачену законодавством України. [PERSON] цілком самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не створила належних умов для проживання та розвитку дитини, не займається його вихованням, не піклується його здоров`я, фізичний, духовний розвиток. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Разом з тим, п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, передбачено у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені обставини свідчать, що відповідач злісно ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню своєї дитини, не забезпечує його законних прав на нормальні умови життя. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи. Виходячи зі встановлених обставин, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухиляється від виховання та утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов`язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. (ст.14 Сімейного кодексу України) Як передбачено у статі 245 Сімейного кодексу України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу. В свою чергу, Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. (ст.246 Сімейного кодексу України) Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст.193 Сімейного кодексу України. Виходячи з положень ч.2 та ч.3 ст.193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, суд враховує, що цивільним процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого буде передана неповнолітня дитина, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] або зробить неможливим його виконання в цій частині. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial