Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 15 серпня 2016 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] позичила 250 доларів США [PERSON], які остання зобов`язувалася повернути до 15 вересня 2016 року, про що написала розписку. При цьому, позивач в позові також послалася, на те, що за користування грішми [PERSON] повинна сплатити позикодавцеві відсотки в розмірі 200 доларів США за кожен місяць прострочення, починаючи з вересня 2016 року. Гроші в обумовлений в розписці строк відповідач не повернула, що й стало приводом для звернення до суду та заявлення вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за борговою розпискою, з урахуванням відсотків за користування коштами, що в загальному становить 28549 грн 50 коп та еквіваленто 1015 доларів США, а також заявлення вимоги про стягнення судових витрат. В ході судового розгляду позивач неодноразово збільшувала розмір позовних вимог. Так, 9 березня 2017 року позивач [PERSON] подала до суду зяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з [PERSON] 39309 грн 50 коп, що еквіваленто 1450 доларів США. 18 квітня 2017 року позивач [PERSON] подала до суду зяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з [PERSON] 44335 грн 50 коп, що еквіваленто 1650 доларів США. 18 травня 2017 року позивач [PERSON] подала до суду зяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з [PERSON] 48969 грн 50 коп, що еквіваленто 1850 доларів США. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Вислухавши пояснення позивача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого 15 серпня 2016 року [PERSON] позичила 250 доларів США [PERSON], про що [PERSON] власноруч написала розписку (а.с.5). Проте, відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання та не повертає позикодавцю позичені гроші в сумі 250 доларів США, чим порушує вимоги, закріплені в ст.1049 Цивільного кодексу України . За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Головною ознакою договору позики грошових коштів є обов`язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача з розрахунку за курсом Національного банку України станом на 16 травня 2017 року становить: сума боргу за борговою розпискою складає 250 доларів США, що в перерахунку по офіційному курсу валют Національного банку України станом на 16 травня 2017 року становить 6618 гривень 00 копійок. Посилання позивача [PERSON] на те, що відповідач [PERSON] зобов`язана також сплатити відсотки в розмірі 200 доларів США за кожен місяць прострочення, не знаходить свого підтвердження належними і допустимими доказами. Зокрема, розписка [PERSON] не містить такого зобов`язання. Текст досліджуваної розписки, зокрема, її умова щодо встановлення відсотків за користування грішми з розрахунку 800 доларів США станом на 29.11.2016 та повернення їх до 29.11.2016 є неоднозначним як засіб доказування та не приймається судом як належний доказ. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Отже, доказів того, що відповідачем [PERSON] взято на себе зобов`язання "...сплатити позикодавцеві відсотки в розмірі 200 доларів США за кожен місяць прострочення..." матеріали справи не містять та відповідно, позивачем не надано. Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положення ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом зобовязання [PERSON] повернути [PERSON] борг в сумі 250 доларів США, а в разі неможливості повернення [PERSON] суми боргу, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 6618 (шість тисяч шістсот вісімнадцять) гривень, що становить 250 доларів США по курсу Національного Банку України станом на 16.05.2017 року. Відповідно до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати [PERSON] становлять 551 грн 20 коп, що підтверджується квитанцією № 57 від 31 грудня 2016 року (а.с.1) та підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial