Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась [PERSON] , в якому просила стягнути з КДНВП «Кварсит» на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 01 липня 2018 року по 03 вересня 2018 року в сумі 31389,50 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01 квітня 2017 року по 01 квітня 2019 року в розмірі 25303,52 грн.; зобов`язати відповідача здійснити сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.09.2016 року по 03.09.2018 року у розмірі 36208 грн.57 коп. та покласти на відповідача судові витрати. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 01 липня 1998 року позивач працювала на Костянтинівському державному науково-виробничому підприємстві «Кварсит». 03 вересня 2018 року позивач була звільнена наказом № 117 від 03.09.2018 р. На день її звільнення їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01 квітня 2017 року по 03 вересня 2018 року у розмірі 86536,37 грн., частину якої станом на 10 липня 2018 року за період з квітня 2017 року по червень 2018 року в сумі 55146,84 грн. було стягнуто з КДНВП «Кварсит» на її користь на підставі судового наказу, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області від 18 липня 2018 року. Проте вказане рішення суду станом на час подання позову не виконане. Оскільки затримка розрахунку по заробітній платі під час звільнення сталась з вини роботодавця, з нього необхідно стягнути на користь працівника середній заробіток за весь час такої затримки, розмір якого станом на час подання позову до суду складає 25303,52 грн. Оскільки не внесення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача за період з 01.09.2016 року по 03.09.2018 року у розмірі 36208,57 грн. порушує право позивача на підтвердження трудового стажу, вважає за необхідне в судовому порядку зобов`язати відповідача вчинити вказані дії. Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме: заборгованість по заробітній платі в розмірі 31389,50 грн. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не визнав, посилаючись на те, що вказана заборгованість виникла через форс-мажорні обставини, а отже вина роботодавця за затримку розрахунку при звільненні відсутня, що своєю чергою виключає можливість притягнути роботодавця до відповідальності, передбаченої трудовим законодавством. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому він зазначив, про те, що відповідачем не доведено наявність форс-мажорних обставин, які спричинили затримку розрахунку по заробітній платі. Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що встановлені у відповідному висновку ТПП форс-мажорні обставини, були причиною значного зменшення обсягу виробництва на підприємстві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та в заявах по суті. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх обґрунтування, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , працювала в КДНВП «Кварсит» з 01 липня 1998 року по 03 вересня 2018 року на посаді інженера з розрахунків та режимів електричної дільниці, та була звільнена на підставі наказу № 117 від 03.09.2018 р. за власним бажанням в зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.11.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації у зв`язку із порушенням строків її виплати стягнуто з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 року по вересень 2016 року включно в сумі 25761 гривні 56 копійок. Судовим наказом, виданим Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області від 18 липня 2018 року у цивільній справі за заявою [PERSON] до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати стягнуту з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит на користь: [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату станом на 10 липня 2018 року за період з квітня 2017 року по червень 2018 року у розмірі 55146 грн. 84 коп. Рішення суду залишаються не виконаними. Вказані обставини визнаються сторонами. Згідно з довідкою Костянтинівського ДНВП «Кварсит» № 1-187 від 10 липня 2019 року заборгованість по заробітні платі [PERSON] за період з 01 липня 2018 року по 03 вересня 2018 року склала 31389,50 грн., що відповідає сумі 41628,57 грн. з наступним утриманням з неї податків та зборів. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з КДНВП «Кварсит» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2018 року по 03 вересня 2018 року у розмірі 41628,57 грн. з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. А отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі під час звільнення, передбаченої ст. 117 КЗпП України слід зазначити таке. Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Верховний Суду України у постанові № 6-365цс16 від 23 березня 2016 року виклав правовий висновок про те, що до трудових правовідносин, врегульованих ст. 116, 117 КЗпП України, застосовується положення ст. 617 ЦК України. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 10 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (далі - ТППУ). Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені сертифікатом про форс-мажорні обставини, свідчить про відсутність вини роботодавця у затримці виплат робітнику належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати від 27.05.2014 р. невиконання зобов`язань КДНВП «Кварсит» в другому кварталі 2014 року по контракту №147/113 ві 10.10.2013 року відбулось в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, за наявності фактів збройних зіткнень на вказаній території, блокування органів влади та інше та за своїм характером не залежало від волевиявлення сторін і третіх осіб, обставини є форс-мажорними для КДНВП «Кварсит», тобто непередбачуваними, знаходяться поза контролем та перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов`язань. В постанові Верховного Суду у справі № 233/3523/17 від 10 квітня 2019 року звернуто увагу судів про необхідність надати оцінку чи наявність обставин форс-мажору за певним договором може свідчить про неможливість повного виконання відповідачем фінансово-економічних зобов`язань підприємства в цілому, та що підприємство позбавлене можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами. Судом було перевірено наявність вказаних обставин та встановлено, що внаслідок неможливості подальшого виконання контракту від 10.10.2013 року КДНВП «Кварсит» призупинило відвантаження виробів військового та подвійного призначення до Російської Федерації, в зв`язку з чим було позбавлене основного джерела фінансування і наразі підприємство знаходиться в стані простою, що свідчить про те, що вказана форс-мажорна обставина вплинула на можливість виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати своїм робітникам, в т.ч. [PERSON] . Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність вини КДНВП «Кварсит» у затримці виплати [PERSON] належних при звільненні сум у строки визначені статтею 116 КЗпП України. А отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача здійснити сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.09.2016 року по 03.09.2018 року у розмірі 36208 грн.57 коп. необхідно зазначити таке. Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Відповідно до абз. 1, 2 ч. 8, ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. З наведеного випливає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.09.2016 року по 03.09.2018 року у розмірі 36208 грн.57 коп. є передчасними, оскільки зазначені перерахування повинні бути здійснені роботодавцем під час нарахування та виплати заробітної плати відповідно до рішення суду що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2018 року у справі 645/6843/15-ц. А отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 425,44 грн.

Outcome: partial