Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона проживала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO] На теперішній час малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою. У зв`язку з нестабільною ситуацією на території України та з метою оздоровлення дитини, позивач [PERSON] має намір виїхати з сином за межі території України, а саме до Російської Федерації, однак, батько малолітньої дитини - [PERSON], який є відповідачем у справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється. Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації та повернення до України її малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у супроводі матері - [PERSON], без згоди батька малолітньої дитини - [PERSON], строком на три роки. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації - Труняков Є. С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] проживала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). На теперішній час малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою, що підтверджується актами депутата Новоайдарської селищної ради (а.с. 23, 24). З довідки, наданої Новоайдарським РТМО вбачається, що [PERSON] перебуває на «Д» обліку з діагнозом - рецидивуючий бронхіт з частими загостреннями, аденоїди ІІІ ст. та потребує санаторно-курортного лікування (а.с. 21). У зв`язку з нестабільною ситуацією на території України та з метою оздоровлення дитини, позивач [PERSON] має намір виїхати з сином за межі території України, а саме до Російської Федерації, однак, батько малолітньої дитини - [PERSON], який є відповідачем у справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється. Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації та повернення до України її малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у супроводі матері - [PERSON], без згоди батька малолітньої дитини - [PERSON], строком на три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачає обмеження на виїзд з України з міркувань безпеки громадян. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка вказала державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування в цій державі. Суд приймаючи рішення, повинен бути впевненим в тому, що зазначена подорож за кордон, не завдасть шкоди дитині, її інтересам і не буде порушувати права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Зважаючи на те, що позивач висловила стійке волевиявлення, направлене на тимчасове вивезення малолітньої дитини за кордон, зазначивши державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Однак, суд, враховуючи думку відповідача, який заперечував проти задоволення позовних вимог, та враховуючи інтереси дитини, той факт, що малолітній [PERSON] потребує санаторно-курортного лікування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та встановлює строк перебування малолітнього [PERSON] за межами території України на строк 3 місяці, а саме з 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року. Представник третьої особи заперечень щодо позовних вимог не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial