Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який уточнив під час судового розгляду, і згідно якого вимагає: встановити факт непроживання відповідача однією сім`єю з матір`ю [PERSON] на момент її смерті, що настала [INFO] ; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER] від 22.02.2019 року, яким посвідчено право [PERSON] на спадщину після померлої матері [PERSON] ; визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування після померлої [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Купріянівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, а також житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку у тому ж селі, призначену для ведення особистого підсобного господарства. Як зазначив позивач у позовній заяві та згідно доданих до неї документів, [INFO] померла [PERSON] - його матір та матір відповідача. Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із: земельної ділянки кадастровий номер 2321582200:02:003:0030, площею 16,288 га, розташованої на території Купріянівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,3274 га, розташованої на території Купріянівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. Позивач вказав, що він як спадкоємець першої черги, своєчасно подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини; інші можливі спадкоємці, у т.ч. відповідач, на отримання спадщини не претендували. Проте 22.02.2019 року відповідач також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з тих підстав, що він нібито постійно проживав разом із померлою матір`ю, та того ж дня отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого посвідчено його право власності на 1/2 частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Купріянівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Позивач стверджує, що правових підстав для цього не було, оскільки відповідач не проживав із померлою на момент її смерті, а нотаріус була введена ним в оману. Вважаючи свої права порушеними, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Під час судового розгляду представник позивача адвокат Кравченко В.А. підтримав заявлений позов, пояснив суду, що відповідач [PERSON] не має права на спадкування після померлої матері [PERSON] , оскільки на момент смерті спадкодавця разом із нею не проживав, і своєчасно не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Представник відповідача адвокат Деревський С.В. позов не визнав, наполягає на тому, що відповідач [PERSON] на момент смерті матері був зареєстрований та проживав разом із нею в одному житловому будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, [INFO] померла [PERSON] - матір позивача та відповідача. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 2321582200:02:003:0030, площею 16,288 га, розташована на території Купріянівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,3274 га, розташована на території Купріянівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Діюче законодавство встановлює 2 загальні способи прийняття спадщини. Так, згідно ч.3 ст.1269 ЦК України, передбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Також, згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач заявив про прийняття спадщини як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.48), тобто на підставі ч.3 ст.1269 ЦК України. Проте цей факт спростовується доказами, наданими суду позивачем та його представником. Так, допитані у судовому засіданні за клопотанням позивача свідки [PERSON] та [PERSON] , які поживають в с.Кіровське, підтвердили суду, що відповідач [PERSON] перестав проживати разом із матір`ю приблизно за 5-7 років до її смерті, з`являвся в її будинку епізодично; більш того, обидва свідка пояснили, що навесні 2018 року хвору матір забрав до себе позивач [PERSON] З довідки виконкому Купріянівської сільської ради № 135 від 08.02.2019 року (а.с.59) вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований у буд. [ADDRESS] разом зі спадкодавцем, але не проживає у будинку з 2012 року; сама спадкодавець [PERSON] з травня 2018 року проживала в с.Троянди разом із позивачем [PERSON] , де й померла. З довідки виконкому Купріянівської сільської ради № 176 від 25.03.2019 року (а.с.77) та виписки з погосподарської книги за 2016-2018 рр. (а.с.79) вбачається, що відповідач [PERSON] фактично постійно проживає без реєстрації в с.Купріянівка Вільнянського району Запорізької області у третьої особи. На підтвердження своїх доводів про постійне проживання разом зі спадкодавцем на момент її смерті відповідач та його представник послалися на показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також на довідку виконкому Купріянівської сільської ради № 552 від 08.11.2018 року, надану нотаріусу при оформлення спадщини (а.с.31), про реєстрацію відповідача [PERSON] в одному будинку разом зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті. Проте допитані за клопотанням відповідача свідки [PERSON] (сільський голова), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не змогли підтвердити посилання відповідача; частина цих свідків пояснила що вони не знають, з ким проживала [PERSON] на момент своєї смерті, а свідки [PERSON] та [PERSON] , більш того, пояснили, що за деякий час до смерті матері відповідач [PERSON] став проживати за іншою адресою. Доводи відповідача про постійне проживання разом зі спадкодавцем підтвердили тільки свідки [PERSON] та [PERSON] , але суд критично ставиться до їх показань, оскільки вони є, відповідно, родичкою та співмешканкою відповідача. Що ж стосується довідки виконкому Купріянівської сільської ради № 552 від 08.11.2018 року, то в ній йдеться лише про реєстрацію відповідача у житловому будинку спадкодавця, а не про його фактичне проживання у ньому. Між тим, згідно положень ч.3 ст.1269 ЦК України, факт прийняття спадщини пов`язується саме із фактом постійного проживання разом зі спадкодавцем, а не з фактом реєстрації в одному житловому приміщенні разом із ним. Суд також враховує, що сам відповідач та його представник не заперечували того факту, що на початку травня 2018 року позивач перевіз спадкодавця на постійне місце проживання у свій будинок в с.Троянди Вільнянського району Запорізької області, де вона й померла. Згідно чч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до чч.5-7 цієї ж статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши докази обох сторін, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтував свої доводи належними, допустимими та достатніми доказами, тоді як докази відповідача є суперечливими і непевними. З урахуванням цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 22.02.2019 року - в частині посвідчення права власності за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та про визнання за позивачем права власності на цю частину земельної ділянки, а також на житловий будинок та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, на які правовстановлюючі документи нотаріусом не видавалися. Разом з цим, суд не може задовольнити вимоги позивача про "встановлення факту непроживання", оскільки така форма захисту прав не передбачена діючим законодавством. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial