Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою та уточнивши позовні вимоги просить стягнути на її користь з [PERSON], 2958,42 грн. витрат понесених на оплату комунальних послуг та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачка, покликається на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] з часткою 7/12 частин. Окрім неї співвласниками квартири є: [PERSON] - 4/12 та [PERSON] - 1/12 частина. 03.08.2012 р. [PERSON] став співвласником даної квартири, оформивши свідоцтво про право на спадщину. З того часу по липень 2016 р. [PERSON] не брав жодної участі в оплаті комунальних послуг. Весь цей час комунальні платежі оплачувалися нею та [PERSON]. [PERSON] відмовлявся вносити плату за комунальні послуги та відшкодовувати їм свою частку витрат. [INFO] р. [PERSON] помер, а спадщину після його смерті прийняла відповідачка, яка також не бере участі в оплаті комунальних послуг. Протягом 2012-2017 рр., витрати на оплату комунальних послуг склали 38255,26 грн., що підтверджується копіями квитанцій. З них кошти в сумі 2958,42 грн. становить 1/12 від загальної суми оплачених компослуг, в межах строків позовної давності. 31.05.2017 р. вона надіслала до відповідачки вимогу-досудове попередження про повернення заборгованості. Однак, станом на день подачі позову [PERSON] жодних коштів їй не повернула, а тому вона змушена звернутися до суду з метою захисту своїх порушених прав та стягнення коштів з відповідачки. В судовому засіданні інтереси позивачки [PERSON] представляв адвокат Марочканич М.О.. Представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. З врахуванням наведеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки. Згідно з письмовими запереченнями, відповідачка вважає позовні вимоги безпідставними. Зазначає, що позивачкою не надано жодних доказів того, що у її покійного батька існувала заборгованість за послуги з утримання та збереження спільного майна. Так, усі рахунки за комунальні платежі відкриті на позивачку, тому відповідно ще за життя батько передавав грошові кошти останній як відшкодування за комунальні послуги. Окрім того, ні вона, ні батько жодного дня не проживали та ніколи не були зареєстровані у вищевказаній квартирі, тому відповідно не були та не є споживачами житлово-комунальних послуг в розумінні ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Додатково повідомила, що [PERSON] понад 30 років користується всією квартирою [ADDRESS] в тому числі і її часткою та жодних коштів за це не сплачує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи документами, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] з розміром часток - 1/3, 7/12 та 1/12 відповідно (а.с. 6-8). Також, беззаперечно встановлено, що [PERSON] помер [INFO] Згідно листа завідувача Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. №448/02-14 від 28.02.2017 р., після смерті [INFO] р. [PERSON] спадщину прийняла його дочка [PERSON]. Таким чином, остання набула право на 1/12 квартири [ADDRESS] (а.с. 30). Відповідно до ч.1, 4 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Як вбачається з вимоги-досудового попередження від 31.05.2017 р., що [PERSON] зверталась з вимогою до [PERSON] повернути їй заборгованість по утриманню квартири за період 2012-2017рр., покликаючись на те що за загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов'язки спадкодавця. Однак, така залишилась не виконаною. Проте, суд вважає за необхідне звернути увагу, що співвласником даної квартири відповідачка стала тільки 23.12.2016 р., що підтверджується, зокрема, копією долученої спадкової справи одержаною на вимогу суду від Стрийської державної нотконтори. Тому, суд критично оцінює твердження представника позивача, що стягненню підлягають витрати на утримання квартири за період 2012-2017 рр., оскільки, окрім вищенаведеного, у матеріалах справи відсутні докази, що попередній співвласник [PERSON], який являвся для відповідачки спадкодавцем, не брав участі в утриманні належної йому частки квартири. Жодних доказів того, що позивач зверталась до [PERSON] з будь-якими вимогами про сплату комунальних послуг суду не надано, а судом не здобуто. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Крім того, статті 68, 162 ЖК УРСР, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Разом з тим, як вбачається з довідки №2806 від 27.09.2017 р. виданої КП «Мрія» [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS], де має зареєстроване місце проживання. Також, згідно довідки № 2075 від 27.09.2017р., покійний [PERSON], був зареєстрований та проживав постійно з 26.12.1979р до дня своєї смерті за адресою [ADDRESS] Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так аналіз ст. 360 ЦК України свідчить, що участь кожного співвласника у "витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" означає необхідність несення витрат, які є необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. При цьому маються на увазі витрати, які об'єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Таким чином, з наведеного, вбачається що оскільки відповідачка не проживає у квартирі, співвласником якої являється, а відповідно не користується та не є споживачем послуг, які обліковуються приладами обліку та оплачуються за фактично використану кількість, а саме: послуги з водопостачання та водовідведення, послуги електропостачання та газопостачання. Відповідно витрати за такі повинні нести виключно особи, які цими послугами користуються для задоволення власних потреб. При цьому витрати, які безпосередньо пов'язані з утриманням будинку(квартири) та прибудинкових територій, серед яких централізоване опалення та квартирна плата (так як ці послуги надаються з метою збереження та належного і безпечного функціонування житла), а тому власник повинен нести такі витрати незалежно від того чи проживає він у квартирі. Також, слід зазначити, що вказані витрати розподіляються між співвласниками (наймачами) квартир прямо пропорційно площі окремої квартири та нараховуються за 1 м.кв. виходячи з загальної площі квартири. В судовому засіданні встановлено, що за період з 26.12.2016р. (час прийняття спадщини відповідачкою) по 30.04.2017р.(останнє нарахування відображене в розрахунку комунальних підприємств) сума понесених позивачкою витрат на утримання спірної квартири, а саме за централізоване теплопостачання становить 6263,19 грн., та квартплата 831,38 грн, що в загальному складає 7094,57 грн.. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачу [PERSON] належить 1/12 частина квартири [ADDRESS], відповідно її частка в оплаті комунальних послуг становить 591,21 грн., які підлягають стягненню з останньої. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, де зазначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial