Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.03.14 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ подружнього майна, заявою від 31.07.14 року (а.с.69-72) уточнив позов та просив визнати автомобіль ВАЗ «Лада-Калина» н.з. [NUMBER] вартістю 58000 грн. спільною сумісною власністю подружжя, поділити вказане майно та визнати за ним право на 1/2 частку вказаного автомобіля на суму 29000 грн., стягнути з відповідача на його користь 29000 грн. компенсації за половину автомобіля та стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі, під час шлюбу придбали спірний автомобіль за 49000 грн. за спільні сумісні кошти, хоча кредитний договір оформлено на ім'я відповідачки, автомобіль був придбаний в інтересах сімї, після придбання автомобіля ним були придбані додаткові речі для оснащення автомобіля на загальну суму 10500 грн., які він отримав від продажу належного йому автомобілю ВАЗ. Після розірвання шлюбу він намагався вирішити питання про поділ автомобіля, однак відповідачка відмовилась. Від знайомих він дізнався, що відповідач продала їх автомобіль, тому звернувся до суду з позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 19.06.14 року звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою власністю (а.с. 27-29) та обґрунтовувала позовні вимоги тим, що з 01 липня 2000 року перебувала у шлюбі з позивачем, рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16.01.12 року шлюб розірвано. 23.04.07 року між нею та СПД [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 11193 «Лада-Калина». 27.04.07 року вона отримала кредит у сумі 47500 грн. на підставі кредитного договору з АКІБ «УкрСиббанк», того ж дня укладено договір застави транспортного засобу, у подальшому погашення кредитної заборгованості здійснювалось нею особисто за рахунок отримуваної заробітної плати. Проте на момент придбання автомобіля вона з відповідачем фактично припинила шлюбні відносини, відповідач зареєстрований за іншим місцем проживання і участі у придбанні автомобілі та погашенню кредиту він не брав, тому просила суд визнати автомобіль її особистою власністю. 31.07.14 року позивачем [PERSON] який одночасно є відповідачем по зустрічному позову, надано заперечення проти зустрічного позову, які обґрунтовані тим, що фактично сімейні стосунки були припинені у грудні 2011 року, свідки позивача є її підлеглими особами, про те що автомобіль придбано спільно свідчить те що в кредитному договорі зазначено, що він разом з сином позивачки є поручителями по кредитному договору. Він був записаний у реєстраційне посвідчення як особа яка має право керування транспортним засобом, автомобілем користувались разом, деякий час ставили його на зберіганні у його сусіда в гаражі, разом приїздили до с. Михайлівка, оскільки вели там підсобне господарство, він дійсно знявся з реєстрації однак у зв'язку з тим, що балатувався на виборах на посаду сільського голови с. Михайлівка, після чого не реєструвався у відповідачки оскільки при його відсутності менше плата за комунальні послуги. Тому просив у зустрічному позові відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON], його представник - [PERSON] позов первісний підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав, вказаних у запереченнях проти позову. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний просив задовольнити з підстав, вказаних у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.07.2000 року сторони одружились, що підтверджується відміткою в паспорті позивача (а.с.7), 16.01.2012 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.30). Сторони спільно проживали, а 30.07.03 року позивач [PERSON] вибув у с. Михайлівка (а.с.58). 23.04.07 року між [PERSON] та СПД [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль марки ВАЗ модель 11193 д.н. [NUMBER], 2007 року випускувартістю 47500 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 123, актом прийому-передачі автомобіля (а.с.55-57). 27.04.07 року між відповідачем [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11148991000 на підставі якого відповідач отримала кредит у сумі 47500 грн. та зобов'язалась повернути його до 26.04.12 року зі сплатою відсотків та комісій, передбачених кредитним договором, що підтверджується договором про надання споживчого кредиту (а.с.31-38). У забезпечення виконання зобов'язань відповідача по даному кредитному договору АКІБ «Укрсиббанк» прийнято заставу транспортного засобу, фінансову поруку гр.. [PERSON], фінансову поруку гр.. [PERSON], що підтверджується п. 2.1 кредитного договору (а.с.32). Отримані за кредитним договором кошти відповідач [PERSON] сплатила за купівлю автомобіль марки ВАЗ модель 11193 д.н. [NUMBER], 2007 року випуску, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, договором купівлі-продажу від 23.04.07 року (а.с.40, 55-57). У період шлюбу сторони працювали, що підтверджується довідками з місця роботи про отриманий дохід (а.с. 49-54), (а.с. 77-81). На час розгляду справи кредитна заборгованість погашена, а власником спірного транспортного засобу є відповідач [PERSON] (а.с.143). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також задобровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. У судовому засіданні відповідач по зустрічному позову [PERSON] факт фактичного припинення шлюбних відносин не визнав, підтвердив окреме проживання однак не у зв'язку з припиненням сімейних стосунків, а у зв'язку з необхідністю утримувати інший будинок, вести підсобне господарство в інтересах сім'ї. Враховуючи, що режим окремого проживання між подружжям [PERSON] встановлено не було, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтверджують факт припинення сумісного проживання у зв'язку з припиненням шлюбних відносин, вимог по встановлення зазначеного факту позивач не пред'являла, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову про визнання майна особистою власністю слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 СК України, ч. 4 ст. 65 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тому кредитні кошти отримані відповідачкою по зустрічному позову на підставі кредитного договору від 27.04.07 року є спільною сумісною власністю, а отже а позовні вимоги по первісному позову про визнання автомобілю спільною сумісною власністю слід задовольнити. Подружжя має право на поділ спільного майна. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Доказів того, що спірний автомобіль був відчужений позивачем [PERSON] не надано, тому суд відхиляє його твердження про відсутність автомобіля, відповідач [PERSON] грошових коштів на депозитний рахунок не внесла, сторони не досягли згоди щодо вартості майна, а тому спірний легковий автомобіль не може бути поділено в натурі відповідно до часток подружжя. Враховуючи ту обставину, що спірний автомобіль марки ВАЗ модель 11193 д.н. [NUMBER], 2007 року випускусторонами придбано за час перебування у шлюбі, суд приходить до висновку, що цей автомобіль є спільною власністю сторін, їх частки у спільній власності є рівними і кожна із сторін має право власності на 1/2 частку вищевказаного майна. Позовні вимоги щодо поділу майна в натурі задоволенню не підлягають, оскільки відповідач грошових коштів на депозитний рахунок не весла, сторони не дійшли згоди щодо вартості даного майна та не надали суду доказів щодо вартості спірного майна на час розгляду справи, не заявили клопотання про проведення товарознавчої експертизи, що не позбавляє сторони звернутися з відповідним позовом до суду після визначення вартості спірного майна, на підставі чого суд приходить до висновку про визначення ідеальних часток подружжя у спірному майні без його реального поділу. На підставі викладеного первісний позов слід задовольнити частково, визнавши автомобіль марки ВАЗ модель 11193 д.н. [NUMBER], 2007 року випуску спільною сумісною власністю подружжя та поділити автомобіль, визнавши за сторонами право власності на 1/2 частку спірного майна, в решті первісного позову слід відмовити, також з викладених підстав в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Оскільки первісний позов підлягає частковому задоволенню з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати, пропорційно до задоволеної частини вимог - 243,60 грн.. Належних доказів на підтвердження вартості витрат на правову допомогу позивачем не надано, а тому в їх стягненні слід відмовити.

Outcome: partial