Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

В червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Посилався на те, що він народився [INFO], відповідач [PERSON], [INFO], є його батьком. На підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 квітня 2008 року з нього стягувались аліменти на його утримання до досягнення повноліття, однак з листопада 2015 року батько припинив надавати йому матеріальну допомогу. На даний час він повнолітній, з 01 вересня 2014 року навчається на другому курсі денного відділення в державному професійно-технічному навчальному закладі «Чернівецький професійний ліцей автомобільного сервісу». Навчання в нього безкоштовне, але у зв'язку з денною формою навчання він не має змоги працювати, а на заробітки матері та пенсію бабусі на даний час прожити дуже складно. Його батько офіційно працює, має постійний дохід і можливість надавати йому матеріальну допомогу. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його утримання, оскільки він продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1450 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним 23-річного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його утримання, оскільки він продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1450 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним 23-річного віку з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, доповнивши, що відповідач [PERSON] рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 04 грудня 2007 року був позбавлений батьківських прав по відношенню до нього, але оскільки він продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, то відповідно до ст.199 СК України батько зобов'язаний його утримувати. Він отримує стипендію в розмірі 400 грн. щомісячно, однак цієї суми не вистачає на прожиття. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно відповідач [PERSON] є біологічним батьком позивача [PERSON], однак рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 04 грудня 2007 року був позбавлений батьківських прав відносно свого сина. Він за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 квітня 2008 року до повноліття сина сплачував аліменти на його утримання в розмірі 1/2 частини від заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст.199 СК України батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, а оскільки відповідач позбавлений батьківських прав відносно свого сина [PERSON], який згідно ст.6 СК України вже не є дитиною, тому у нього немає обов'язку утримувати повнолітнього сина, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Однак, якщо суд прийде до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів, то просить врахувати те, що у [PERSON] перебуває на утриманні його мати [PERSON], 1937 року народження, яка часто хворіє та потребує догляду. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 04 грудня 2007 року відповідач [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] (копія рішення на а.с.6). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 квітня 2008 року стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/2 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття (копія рішення на а.с.7). Відповідач [PERSON] сплачував аліменти на утримання сина, але після досягнення ним вісімнадцятирічного віку припинилась сплата аліментів відповідачем на його утримання. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] разом з матір'ю та бабусею. 01 вересня 2014 року він вступив на денну форму навчання у державний професійно-технічний навчальний заклад «Чернівецький професійний ліцей автомобільного сервісу», з 01 вересня 2016 року буде навчатись на третьому курсі, що підтверджується довідкою № 463 від 16 червня 2016 року (копія на а.с.5), строк закінчення навчання 30 червня 2017 року. Отримує щомісячну стипендію в розмірі 400 грн., що визнав в судовому засіданні. В зв'язку з тим, що позивач [PERSON] навчається на денній формі навчання, він не має можливості десь працювати, а отримуваної ним стипендії не вистачає на прожиття, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на своє утримання, оскільки не досяг віку 23 років і продовжує навчання. Відповідно до вимог ст.ст.199 ч.1, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18, але меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що позивач [PERSON] у зв'язку з навчанням не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, його стипендії, доходів матері та пенсії бабусі не вистачає в повній мірі, щоб забезпечити умови проживання, а тому позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача на своє утримання, оскільки не досяг віку 23 років і продовжує навчання. Відповідач [PERSON] офіційно працює на посаді машиніста тепловозу в СП «Волноваське локомотивне депо», отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 4000 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 738 від 27 липня 2016 року (а.с.29), в нього на утриманні перебуває мати [PERSON], 1937 року народження, яка часто хворіє та потребує догляду, що підтверджується довідками виконавчого комітету Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 25 липня 2016 року (а.с.18-19). При цьому суд не приймає доводи представника відповідача про те, що так як позивачу на момент звернення до суду виповнилось 18 років, то на останнього згідно ст.6 СК України не поширюється статус дитини, тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача як на особу, позбавлену батьківських прав, обов'язку з її утримання, передбаченого ст.166 ч.2 СК України. Однак частиною 2 ст.166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. В цій статті поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості із батьками, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її віком, а отримує (за наявності підстав) право на своє утримання на період навчання до досягнення нею двадцяти трьох років (с.1 ст.199 СК України). Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та наведені докази, суд вважає, що відповідач [PERSON], хоча і позбавлений батьківських прав, однак позивач [PERSON] є його сином в розумінні кровної спорідненості, тому отримує право на своє утримання на період навчання відповідачем як батьком, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який навчається і потребує матеріальної допомоги від нього як батька, оскільки працює, має щомісячний заробіток, у зв'язку з чим суд вважає, що з нього належить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] на період навчання, але не більше чим до досягнення ним двадцяти трьохрічного віку в частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі. При цьому суд враховує, що позивач отримує стипендію щомісячно, у нього є мати, яка по закону також зобов'язана надавати йому матеріальну допомогу, у відповідача на утриманні знаходиться його мати пенсійного віку, а тому аліменти належить стягнути в розмірі 1/5 частини всіх видів його доходів щомісячно, частково задовольнивши позовні вимоги. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., а позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ч.3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України. На підставі викладеного, ст.ст.166, 182, 183, 191, 198-201 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial