Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що він з 05.08.2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. За час перебування в шлюбі у них [INFO] народилась донька [PERSON]. Оскільки він зареєстрований та проживає в квартирі батьків за адресою: [ADDRESS], то його дружина разом з донькою проживають разом з ним. Під час перебування у стані вагітності [PERSON] перебувала на «Д» обліку по вагітності в жіночій консультації КНП «КДЦ №2 Дарницького району м.Києва». З народження дитина також була поставлена на облік у КНП «ЦПМСД №3». Дружина з грудня 2012 року працевлаштувалась на роботу на посаду оператора РПА у ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», звідки й пішла у відпустку у зв'язку з вагітністю та народженням дитини. 23.09.2013 року коли він прийшов додому, то виявив, що дружина разом з дитиною вдома були відсутні, тому він вимушений був звернутись до правоохоронних органів. Також він виявив відсутність дитячих речей, коляски та іншого спільного майна. Від правоохоронних органів йому стало відомо, що дружина з донькою знаходяться у матері відповідачки в м.Рубіжному. Потім дружина в телефонній розмові повідомила йому, що не бажає його бачити та дитина буде проживати разом з нею. 07.10.2013р. він приїхав до дружини в м.Рубіжне, але до дитини його не пустили, внаслідок чого він вимушений був звернутись до міліції та заявити про факт протиправної поведінки з боку родичів дружини, які перешкоджали його побаченню з дитиною. Мати дружини [PERSON] має на доньку - відповідачку по справі великий вплив, та у разі виховання його доньки за участю [PERSON] він вбачає негативні наслідки. Він вважає, що відповідно до ст..151 СК України він має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, тому наполягає на переїзді жінки та повернення дитини до нього додому за місцем його проживання: [ADDRESS]. На підставі викладеного позивач просить суд зобов'язати [PERSON] повернути дитину [PERSON] на попереднє місце проживання. Відповідачка [PERSON], не погодившись з вимогами [PERSON], подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з нею за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що з 05.08.2011 року по 20.01.2014 року вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання вони мають доньку [PERSON], [INFO]. В період шлюбу вона разом з чоловіком проживала у батьків чоловіка в [ADDRESS]. З 23.09.2013 року шлюбні відносини між ними фактично були припинені, тому вона переїхала жити разом з донькою за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS]. Вона вважає, що матеріальний стан позивача, морально-психологічний клімат в його родині та житлово-побутові умови в квартирі [PERSON] не забезпечать нормальних умов для проживання, утримання та виховання доньки. Крім того за фактом її насильницького викрадення та дитини, яке сталось 02.11.2013р., відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.146 КК України. Також після народження доньки батько не приймав участі у вихованні доньки. Це виразилось у тому, що він лише раз відвідував її в пологовому будинку, після її виписки з лікарні додому він переїхав жити в іншу кімнату, щоб дитина йому не заважала, він категорично відмовлявся прописати дитину за місцем своєї реєстрації. [PERSON] наполягав на тому, щоб вона переоформила на нього матеріальну допомогу, а він витрачав ці кошти на оплату кредиту на купівлю автомобіля, який він оформив 22.07.2013р. після народження дитини. Вона відмовила йому в переоформленні допомоги, тому він став знущатись з неї та дитини, фізично, економічно та психологічно тиснути, у зв'язку з чим вона вимушена була переїхати проживати за місцем своєї реєстрації в м.Рубіжне. Проживаючи в м.Рубіжне нею створені всі умови для виховання, розвитку та утримання дитини. Вона з донькою своєчасно відвідує лікаря-педіатра. Крім того донці виповнилось лише 8 місяців та вона знаходиться на грудному годуванні. Таким чином вона вважає, що проживання дитини спільно з нею буде максимально відповідати інтересам доньки, тому, на її думку, дитина повинна проживати разом з нею. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Кравцова О.В. заперечувала проти задоволення первісного позову, мотивуючи тим, що дитина ще досить маленька, щоб проживати з батьком. [PERSON] не звертався до них з приводу участі у вихованні доньки. Стосовно позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], то представник третьої особи пояснила, що вони не заперечують проти їх задоволення. Орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання дитини разом з матір'ю, оскільки це відповідає інтересам дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи щоразу повідомлявся належним чином рекомендованими листами, про що в матеріалах справи маються рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.109, 110, 111). 12.03.2014р. від [PERSON] на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його позовом в його відсутність (а.с.64-66). При цьому [PERSON] будь-яких пояснень, заперечень або доказів з приводу вимог по зустрічній позовній заяві суду не надав, не надав він також заяви про поважність причин неявки в судове засідання, хоча в матеріалах справи маються докази того, що він отримав зустрічну позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, ухвалу про об'єднання зустрічного позову з первісним позовом [PERSON], ухвалу про залучення третьої особи Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради (а.с.104, 112). За таких обставин суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі тих доказів, які маються в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення відповідача [PERSON], представника третьої особи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вважає позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, а позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі з 05.08.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Рішенням Рубіжанського міського суду від 20.01.2014 року, яке 11.02.2014 року набрало законної сили, шлюб було розірвано (а.с.93 - 93а). Від спільного проживання у подружжя [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON], у свідоцтві про народження якої сторони записані батьками дитини (а.с.6). [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 16.09.2013 року, що підтверджено витягом з наказу генерального директора ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» №244к від 16.09.2013р. (а.с.8). Рішенням Рубіжанського міського суду від 17.10.2013 року, що набрало чинності 11.11.2013р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 30.09.2013р. й до досягнення дитиною повноліття (а.с.117). Згідно довідки про реєстрацію від 19.02.2014р. №905, виданої ПП "Ромалекс", та акту обстеження житлово-побутових умов від 01.04.2014 року [PERSON] з донькою [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] (а.с.92, 115). В акті обстеження також зазначено, що в даній квартирі зроблений ремонт, мається місце для відпочинку та гри дитини, [PERSON] допомагає донці у вихованні [PERSON]. Відносини в родині доброзичливі, спокійні. Женев'єва відчуває себе спокійно, дівчинка прив'язана до матері. У дитини мається все для її розвитку та виховання в цій родині. Також судом встановлено, що з 22.10.2013 року [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в дитячій міській лікарні м.Рубіжне, що підтверджено медичною карткою розвитку дитини, оригінал якої був досліджений в судовому засіданні, та копії якої знаходяться в матеріалах справи (а.с.41-47, 116). Згідно даних, зазначених в медичній картці, малолітня [PERSON] двічі на місяць оглядається лікарем-педіатром, їй зроблено всі необхідні щеплення за віком. Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Стосовно позовних вимог [PERSON] за первісним позовом суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначив, що він має право на захист своїх батьківських прав відносно доньки [PERSON] на підставі ст..ст.161, 162 СК України. За нормами ст..ст.160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а у разі, якщо батьки не досягли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. З вказаних норм права вбачається, що місце проживання малолітньої дитини у віці до десяти років може визначатися обома батьками за погодженням, тобто шляхом домовленості, яка може бути усною або оформленою у вигляді письмового документа; або рішенням суду чи рішенням органу опіки та піклування. Проте позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що місце проживання малолітньої [PERSON] було визначено з ним. Крім того позивач [PERSON] в доводах свого позову вказав, що між ним та матір'ю дитини не було досягнуто згоди щодо місця проживання дитини. У зв'язку з чим суд зазначає, що на цій підставі та згідно положень ст.161 СК України позивач повинен був звернутись до суду з вимогою про визначення місця проживання малолітньої доньки разом з ним, проте, як вбачається з матеріалів справи, такі вимоги в межах розгляду даної справи [PERSON] не заявлялись. Також судом встановлено, що рішеннями Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.10.2013 року про стягнення аліментів та від 20.01.2014 року про розірвання шлюбу встановлено, що малолітня [PERSON] Женев'єва проживає разом з матір'ю [PERSON]. Вказані рішення суду ним не оскаржувались та набрали законної сили. Це свідчить про те, що [PERSON] не заперечував проти того, що донька проживає разом з матір'ю. Отже аналізуючи спірні правовідносини в контексті ст..161 СК України суд зазначає, що позивачем не заявлялись вимоги про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з ним, тому суд не вбачає підстав для захисту прав [PERSON] у спосіб, передбачений ст..161 СК України. Відповідно до ч.1 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам в контексті статті 162 СК України суд зазначає, що норми даної статті регулюють спірні правовідносини, які виникли вже після того, як між сторонами було вирішено питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Однак позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що місце проживання малолітньої [PERSON] було визначено саме з ним або за домовленістю з матір'ю дівчинки [PERSON] або за рішенням суду. Оскільки такі доказі відсутні, тому звернення [PERSON] до суду з позовом в порядку ст..162 СК України є передчасним, оскільки права його не порушені. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог [PERSON] за первісним позовом, тому в їх задоволенні слід відмовити з зазначених вище підстав. Також суд зазначає, що посилання [PERSON] на те, що він бажає зберегти доньку та дружину, проживати з ними однією сім'єю за місцем його реєстрації та проживання в м.Києві, не заслуговують на увагу, оскільки як було встановлено судом шлюб між ним та [PERSON] розірваний. Згідно ч.4 ст.56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. З наведеного вбачається, що він не може вимагати він [PERSON], яка не являється його дружиною, виконувати права та обов'язки його дружини, а суд не може примусити [PERSON] зберегти шлюбні відносини з колишнім чоловіком [PERSON], оскільки це є порушенням її прав. Суд оцінює як неналежні докази, надані позивачем, а саме: довідки про те, що [PERSON] перебувала на обліку по вагітності та пологам в жіночій консультації КДЦ №2 Дарницького району м.Києва, та про те, що [PERSON] Женев'єва також знаходиться на обліку в КНП «ЦПМСД №3 Дарницького району» (а.с.10, 11), оскільки вони не являються доказом того, що у встановленому законом порядку місцем проживання малолітньої [PERSON] визначено разом з батьком. Також неналежними є докази: сертифікат на ім'я [PERSON] про проходження профілактичного наркологічного огляду та його характеристика з місця роботи (а.с.79, 80), тому що такі докази мають місце при вирішенні спору між батьком та матір'ю щодо визначення місця проживання дитини. Проте, як було встановлено судом, таких вимог [PERSON] не заявляв та вони не були предметом розгляду в межах його позовних вимог. Стосовно позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом суд зазначає наступне. В силу статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За нормами частини 1 та 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже суд при визначенні місця проживання дитини враховує вік дитини, якій на час ухвалення рішення виповнилось лише 9 місяців. З точки зору психології між дитиною та її матір'ю в ранньому віці існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Та й самою природою було закладено спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини саме в жінці. Врахування психологічних особливостей віку, статі дитини, її відносин з кожним із батьків є необхідною умовою винесення судом справедливого та законного рішення. Суд також враховує ту обставину, що дівчинка Женев'єва знаходиться на грудному годуванні, що підтверджено записами в медичній картці дитини, тому розлучення її з матір'ю може привести до негативних наслідків, які можуть вплинути як на стан здоров'я дитини так і на її психологічний стан. Також суд під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховує Принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Крім того суд, відповідно до ч.6 ст.19 СК України, приймає до уваги висновки Органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради від 07.04.2014р. (а.с.114), оскільки він є обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини, та узгоджується з наявними у справі доказами. Отже, ураховуючи положення вище наведених норм закону, та

Outcome: partial