Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів. В обгрунтування своїх позовних вимог вказує, що 17.11.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано судовий наказ за №495/8860/17 про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання їх чотирьох малолітніх дітей. Заочним рішенням від 21.02.2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей з батьком [PERSON] . З огляду на викладені обставини, на теперішній час у позивача змінився сімейний та матеріальний стан, так як на його утриманні перебуває четверо дітей та матір - пенсіонерка. У зв`язку із викладеним, позивач просить звільнити його від сплати аліментів. Оскільки діти проживають разом із позивачем та знаходяться на його утриманні [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь на утримання чотирьох дітей аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи за два минулі роки з моменту звернення до суду. Відзиву на позовну заяву відповідач до суду не надав, у відповідності до ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2019 року провадження по справі було відкрито. Позивач склав письмову заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснити у його відсутності, позовні вимоги підтримав просив задовольнити. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляд справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду не відома, заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи без її участі на адресу суду не надходила. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.11.2017 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд видав судовий наказ за №495/8860/17 про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . На теперішній час діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2019 року по справі №495/9938/18 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Той факт, що діти проживають разом з позивачем підтверджується довідкою Маяківської сільської ради від 08.06.2018 року №452 (а.с. 16). Крім того відповідно до довідки Маяківської сільської ради від 08.06.2018 року №453 (а.с. 17) [PERSON] проживає окремо від дітей з червня 2017 року. Викладені обставини підтверджують той факт, що у позивача змінився сімейний стан, так як діти стали проживати разом із ним та знаходяться на його утриманні. Між сторонами по справі виникли правовідносини щодо сплати періодичних платежів - аліментів на утримання дітей, які в ході виконання рішення про стягнення аліментів змінили місце проживання та утримання із стягувача аліментів на боржника за аліментами, а також звільнення від сплати аліментів. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Встановлена судом обставина щодо спільного проживання позивача з дітьми свідчить про матеріальне забезпечення позивачем дітей, а тому ці встановлені судом обставини мають істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України для задоволення позову про звільнення позивача від сплати аліментів. Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Повне звільнення платника аліментів від їх сплати можливе лише за його позовом у разі наявності для того істотних обставин. Оскільки судом встановлено, що діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON] та знаходяться на його повному утриманні, а відповідач проживає окремо від дітей за іншою адресою, суд приходить до висновку, що позовна вимога про звільнення позивача від сплати періодичних платежів у виді аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач підлягає звільненню від сплати аліментів з дати набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання дітей із батьком, а саме з 26.03.2019 року. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 червня 2018 року у справі № 753/23672/16-ц (провадження № 61-23679св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 342/79/17 (провадження № 61-7416в18) та вважає, що внаслідок істотної зміни обставини в обов`язку сплати аліментів позивачем, покладеного на нього рішенням суду, а саме - повного перебування на його утриманні дітей, настають наслідки звільнення позивача як платника аліментів від їх сплати матері дітей, яка дітей не утримує, проте за рішенням суду отримує від позивача аліменти. Таким чином суд прийшов до висновку, що право позивача [PERSON] порушене, а тому підлягає захисту шляхом задоволення її позовних вимог. Сплата позивачем аліментів на утримання дітей, які проживають з ним не відповідає загальним засадам справедливості, та буде порушувати права дітей, які в разі подальшого відрахування коштів з заробітку батька на користь матері, будуть щомісячно позбавлятись грошових коштів, які останній міг би використати на утримання дітей. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Ст.11 ч.ч. 2, 3 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8,9 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини від її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 03.04.2019 року (із дня звернення до суду із позовом) є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий період, а саме починаючи за два минулі роки з моменту звернення до суду, не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем не надано суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий період не підлягають задоволенню з огляду на їх недоведеність. Конвенції ООН «Про права дитини», ст.ст. 9, 150, 180, 181 ч.3, 197 ч.2, СК України,

Outcome: partial