Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є головою домогосподарства по [ADDRESS] та користується декількома земельними ділянками загальною площею 0, 55 га. Вказує на те, що рішенням Кам`янської сільської ради від 12 грудня 2001 року йому надано земельну ділянку площею 0,03 га, що розташована біля музичної школи в постійне користування, однак, рішенням цієї ж ради № 1254-43/2019 скасовано рішення № 21 протокол № 13 від 12 грудня 2001 року, як таке, що прийнято з порушенням ЗК України, зокрема, п.2 ст. 92. Посилаючись на його незаконність просить скасувати його. Крім того, посилається на те, що в його користуванні також була земельна ділянка, площею 0,10 га, поблизу кладовища, надана йому за рішенням зборів уповноважених колгоспників від 05 травня 1972 року, яку він обміняв на підставі рішення засідання правління колгоспу «40 років Жовтня». Вказує на те, що рішенням Кам`янської сільської ради №856-33/2018 від 25.04.2018 року «Про припинення права користування за земельними ділянками, які перебувають в користуванні громадян в межі існуючого кладовища в с. Кам`янка», сільська рада припинила право користування за земельними ділянками, які перебувають в користуванні громадян в межах існуючого кладовища в с. Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області, в тому числі його право користування вказаною земельною ділянкою. Зазначає, що дане рішення Кам`янської сільської ради №856-33/2018 від 25.04.2018 прийнято з порушенням норм земельного законодавства, оскільки порушено процедуру вилучення земельних ділянок для суспільних потреб. Окрім того, зазначає, що Кам`янська сільська рада 12 листопада 2019 року прийняла рішення №1255-43/2019, яким затвердила проект землеустрою та надала у постійне користування Комунальному підприємству Кам`янської сільської ради «Кам`янське» земельну ділянку площею 4,9 га в постійне користування для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального господарства, кадастровий номер 7321082100:01:008:0600. 21 листопада 2019 року Комунальне підприємство Кам`янської сільської ради «Кам`янське» зареєструвало за собою право постійного користування даною земельною ділянкою. На підставі вище викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1254-43/2019 від 12.11.2019 року, №856-33/2018 від 25.04.2018 року, №1255-43/2019 від 12.11.2019 року та припинити право постійного користування Комунального підприємства Кам`янської сільської ради «Кам`янське» земельною ділянкою площею 4,9 га., кадастровий номер 7321082100:01:008:0600 та вирішити питання про стягнення судових витрат. 06 липня 2020 року представник відповідача Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що всі рішення, які оскаржує позивач були прийнятті згідно чинного законодавства, підстав скасовувати їх немає, та права [PERSON] не порушенні. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 10 липня 2020 року [PERSON] направив до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання сільської ради на законність своїх рішень нічим не обґрунтована, рішення, які він оскаржує у судді порушують його права, тому просив суд позов задовільнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в позовній заяві, просив суд позов задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засіданні не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить суд перенести розгляд справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Однак не надав суду доказів, які б підтверджували поважність причин неявки в судове засідання. Тому суд, відповідно до вимог п. 2 ч.2 ст. 223 ЦПК України вважає за можливим розглянути справу без його участі, оскільки він надав суду відзив та висловив свою позицію відносно обставин справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Пункт 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. Відповідно до п. «а» - «г» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Отже, органи місцевого самоврядування у вказаних правових відносинах є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції (нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу). Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Судом встановлено, що [PERSON] є головою домогосподарства, що за адресою [ADDRESS] та користується декількома земельними ділянками загальною площею 0,55 га, що підтверджується витягом із погосподарської книги за період з 1991 по 2020 роки та довідкою Кам`янської сільської ради №1783 від 10.05.2019 року. 10 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Кам`янської сільської ради для проведення заміру земельних ділянок, необхідних для подальшої приватизації. 20 червня 2019 року [PERSON] через свого представника звернувся до Кам`янської сільської ради для отримання дозволу на розробку технічної документації на земельні ділянки, загальною площею 0,55 га. Рішенням Кам`янської сільської ради №1231-43/2019 від 12.11.2019 року позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на земельні ділянки тільки загальною площею 0,42 га, в тому числі: - 0,06 га., цільове призначення земельної ділянки «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», за рахунок земель запасу, що розташована в [ADDRESS] . - 0,10 га. цільове призначення земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства» за рахунок земель запасу, що розташована в с. Кам`янка (урочище Зарінок) Глибоцького району Чернівецької області. - 0,12 га. цільове призначення земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства» за рахунок земель запасу, що розташована в с. Кам`янка (урочище Царина) Глибоцького району Чернівецької області. - 0,14 га. цільове призначення земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства» за рахунок земель запасу, що розташована в с. Кам`янка (урочище Гарнізон) Глибоцького району Чернівецької області. - 0,02 га. цільове призначення земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства» виділена рішенням 1985 року за рахунок земель запасу, що розташована в [ADDRESS] . 05 лютого 2020 року позивач отримав витяг з по господарської книги, який суперечив наданій 10 травня 2019 року довідці про загальний розмір земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача. В по господарській книзі загальний розмір земель, що перебувають в користування позивача становить 0,42 га. Встановлено, що рішенням Кам`янської сільської ради від 12 грудня 2001 року позивачу надано земельну ділянку площею 0,03 га, що розташована біля музичної школи в постійне користування. Рішенням Кам`янської сільської ради скасвовано рішення № 21 протокол №13 від 12 грудня 2001 року (яким позивачу надано земельну ділянку в постійне користування розміром 0,03 га, що розташована біля музичної школи), так як його прийнято з порушенням п.2 ст. 92 Земельного кодексу України. Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. В Рішенні Конституційного суду № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Встановлено, що позивачу [PERSON] було надано земельну ділянку у користування у відповідності до ст. 19 Земельного кодексу України, документ 561-ХІІ, в редакції N 1805-ІП (1805-14 ) від 08.06.2000, а не у відповідності до п.2 ст. 92 Земельного кодексу України, документ 2768-ПІ, який введений в дію 01.01.2002 року. У відповідності до ст. 19 Земельного кодексу України, документ 561-ХІІ, в редакції N 1805-ІІІ (1805-14) від 08.06.2000, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. Окрім того, чинний Земельний кодекс України в ст. 141 містить вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою, серед яких не міститься підстава зазначена в оскаржуваному рішенні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення Кам`янської сільської ради №1254-43/2019 від 12.11.2019 прийнято із порушенням, а отже, є незаконним та підлягає скасуванню. Вирішуючи позовні вимоги в частині позовних вимог про визнання рішень Кам`янської сільської ради №856-33/2018 від 25.04.2018 року та №1255-43/2019 від 12.11.2019 року незаконними та припинення права постійного користування Комунального підприємства Кам`янської сільської ради «Кам`янське» земельною ділянкою площею 4,9 га., кадастровий номер 7321082100:01:008:0600, суд виходить із їх безпідставності, виходячи із наступного. Встановлено, що Рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу «40 років Жовтня» від 05 травня 1972 року [PERSON] виділено земельну ділянку під город в розмірі 0,10 га, а засіданням правління колгоспу цього ж колгоспу 17 березня 1990 року на прохання останнього, який просив обміняти город, вирішили рекомендувати земельній комісії виділити город поблизу житлового будинку. Згідно по господарського обліку у позивача [PERSON] № 1401-1 протягом 2016 - 2020 роки перебували у користуванні земельні ділянки різних площ. Так у 2016 році за вказаним господарством рахувалася земельна ділянка площею 0,88 га, у 2017 році - 0,80 га, у 2018 році - 0,55 га, а протягом 2019 - 2020 рр. - 0,42 га. Разом із тим, не вбачається, які саме земельні ділянка була закріплені за позивачем, як і не вказано їх місця розташування, оскільки, технічна документація на земельну ділянку позивачем не виготовлялася. Встановлено, що позивач отримав земельну ділянку, як вказує 0,10 га під город ще до 1990 року. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року, дію якої зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет). Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року № 6-31цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Результат аналізу наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що особа набувала статусу власника земельної ділянки за двох умов: відповідного рішення ради із відповідним записом у земельно-кадастрових документах та встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі », Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 і Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 року за № 7, земельні ділянки, надані громадянам для ведення особистого підсобного господарства, будівництва й обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального гаражного та дачного будівництва, безоплатно передаються їм у приватну власність у передбачених ст. ст. 56, 57, 67 ЗК України розмірах відповідними радами за місцем розташування цих ділянок. Встановлено, що позивач [PERSON] не звертався за отриманням державного акта на землю, а тому і не встановлювалися межі земельної ділянки та не визначалася її площа. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. У справі відсутні докази встановлення землевпорядними організаціями меж спірної земельної ділянки. На такі докази не посилався позивач та його представники. Крім того, позивачем не наданого жодного доказу на підтвердження того, що на даний час у його користуванні немає земельної ділянки, яка рахується за його господарством. 23.12.2016 року Кам`янською сільською радою винесено рішення №441-17/2016 сесії «Про розробку містобудівної документації «Генеральний план села Кам`янка», плану зонування території села та детальних планів території. 22.02.2017 року - рішення №484-18/2017 сесії Кам`янської сільської ради «Про відновлення межі існуючого сільського кладовища в с. Кам`янка Глибоцького району, відповідно до наявної довідки з державної статистичної звітності (6-зем), а саме 5,9 га». 21.02.2018 року рішенням №755-31/2018 сесії Кам`янської сільської ради затверджено генеральний план розвитку села Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області та затверджено план зонування села Кам`янка Глибоцького району. Рішенням Кам`янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було винесено рішення №856-33/2018 від 25.04.2018 року, вирішено припинити право користування за земельними ділянками, які перебувають у користуванні громадян в межі існуючого кладовища в с.Кам`янка Глибоцького району Чернівецької області та зарахувати вищезгадані земельні ділянки, які знаходяться в межі існуючого кладовища в запас Кам`янської сільської ради. Рішенням Кам`янської сільської ради 12 листопада 2019 року затверджено проект землеустрою та надано у постійне користування Комунальному підприємству Кам`янської сільської ради «Кам`янське» земельну ділянку площею 4,9 га в постійне користування для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального господарства, кадастровий номер 7321082100:01:008:0600. 21 листопада 2019 року Комунальне підприємство Кам`янської сільської ради «Кам`янське» зареєструвало за собою право постійного користування даною земельною ділянкою. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2019 року, земельна ділянка площею 4,9 га., кадастровий номер 7321082100:01:008:0600, яка включає в себе 0,10 га., є комунальною власністю та належить Територіальній громаді с. Кам`янка в особі Кам`янської сільської ради. Як вбачається із довідки КП Кам`янської сільської ради «Кам`янське» від 02.07.2020 року № 9, на земельній ділянці кадастровий номер 7321082100:01:008:0600, станом на сьогодні проводять поховання померлих жителів села Кам`янки та вже здійснено 51 поховання. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд встановивши, що рішення про передачу позивачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0, 10 га сільською радою не приймалося і межі наданої йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,10 га у встановленому законом порядку в натурі не виносились, а відтак відсутні правових підстав для визнання незаконним та скасування оспорюваних позивачем рішень сільської ради №856-33/2018 від 25.04.2018 року, №1255-43/2019 від 12.11.2019 року та припинення права постійного користування Комунального підприємства Кам`янської сільської ради «Кам`янське» земельною ділянкою площею 4,9 га., кадастровий номер 7321082100:01:008:0600, оскільки позивачем не надано належних доказів порушення своїх прав. На підставі наведеного,

Outcome: partial