Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить розірвати шлюб, який був укладений та зареєстрований 05 листопада 2009 року в Кривоозерській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області, актовий запис №5. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка з грудня місяця 2014 року проживає в сім'ї відповідача. Посилаючись на те, що між нею та відповідачем шлюбні стосунки припинені через те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та провокує бійки, позивач вказує, що їх шлюб остаточно розпався, збереження сім'ї неможливе. Позивач просить визначити місце проживання спільної дитини біля неї. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, не заперечуючи щодо вимог по розірванню шлюбу, при цьому просили визначити місце проживання [PERSON] з батьком, оскільки у сім'ї відповідача наявні найбільш сприятливі умови для проживання та виховання дитини. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 листопада 2009 року в Кривоозерській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №5, відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видано 05 листопада 2009 року(а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Кривоозерською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області, актовий запис №3 21 січня 2010 року(а.с.4). Однією сім'єю як чоловік та жінка сторони не проживають на протязі року. Зберігати сім'ю позивач та відповідач не бажають і вважають це неможливим, що підтверджується їх поясненнями в суді. Суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Проте, якщо її мати своєю поведінкою створює загрозу для нормального психологічного розвитку дитини, на підставі положень ч.1 ст.161 СК України, враховуючи вік дитини, стан здоров'я, існують випадки залишення дитини з батьком. Положеннями ст.141 СК України встановлено, що при вирішенні спору, суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказувала, що дитина - [PERSON] є її онукою, дитина проживає разом з нею та її сином, відповідачем по справі. Зі слів дитини їй як бабусі відомо, що проживаючи з матір'ю вона постійно боялася її співмешканця, вони дуже часто змінювали будинки, в яких проживали, оскільки позивач не має власного житла, дівчинка скаржилась, що співмешканець матері вчив її цілуватися "по-дорослому", приставав до неї. Вона та її син вживають всіх можливих заходів для належного забезпечення дитини та не створюють жодних перешкод для спілкування матері і дитини, при цьому мають переживання за життя дівчинки при обставинах, на які вказує дитина. Як встановлено в судовому засіданні мати дитини, а саме позивач [PERSON], не має постійного місця проживання, в смт.Криве Озеро проживає на змінних квартирах, працює в нічну пору доби, залишаючи малолітню [PERSON] разом зі своїм співмешканцем, який по відношенню до дитини веде себе непристойно. З грудня місяця 2014 року мати дитини не вживала заходів для спілкування з дочкою, її вихователями в навчальному закладі, не цікавилась матеріальним забезпеченням дівчинки. Водночас батько, а саме відповідач, має постійне місце проживання, належні умови для проживання та виховання малолітньої [PERSON], що підтверджено даними акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 30 березня 2015 року(а.с.29). За даними відділу освіти Кривоозерської РДА судом встановлено, що практичним психологом відділу освіти 29 квітня 2015 року була проведена робота з дитиною [PERSON], [INFO], щодо визначення емоційного стану дівчинки, страхів, переживань, ставлення її до сім'ї, відносин з батьками та її бажання щодо подальшого місця проживання. При спілкуванні з дитиною встановлено, що проживаючи з батьком, відповідачем по справі [PERSON], та його батьками, дівчинка має позитивний емоційний стан, розумові здібності, які відповідають її віковому періоду, відсутність у дитини страхів та переживань. В сім'ї батька створено позитивний психологічний мікроклімат, що сприяє її загальному розвитку. При цьому встановлено, що дитина [PERSON] не дуже часто бачиться з мамою, у зв'язку з тим, що дівчинка боїться до неї йти, мама рідко приїжджає, дитина відмовляється проживати з мамою, пояснюючи тим, що боїться співмешканця матері, а також тим, що мати зі співмешканцем ображали її, залякували інтернатом. Згідно висновку фахівців, для збереження повноцінного психічного розвитку, емоційного розвитку дитини, рекомендовано не піддавати малолітню стресовим ситуаціям та психологічному тиску. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність залишення проживати малолітню дитину [PERSON] разом з батьком [PERSON], що буде найбільш сприяти інтересам дівчинки. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial