Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ВАТ «ПВП «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» (надалі - Відповідач/ПАТ ПВП «Кривбасвибухпром») в період часу з 18.06.1984р. по 13.06.1994р. і з 06.02.2002р. по 22.04.2009р. в професії та на посадах: вибуховика, начальника вибухової дільниці, начальника цеху, головного інженера цеху, згідно професійних та посадових обов`язків безпосередньо перебував на робочих місцях в умовах кар`єрів, де внаслідок особливостей технологічного процесу відкритого видобутку руди, підпадав під вплив пилу, концентрація якого перевищувала гранично допустиму (надалі - ГДК), а також знаходився в зоні працюючих механізмів, які являлися джерелом шуму, що перевищували ГДР. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ст. (надалі - ХОЗЛ), нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), (надалі - туговухість) з подальшим уточненням діагнозу. 21.04.2011 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45%, з яких - 35% по ХОЗЛ, 10% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності з 21 квітня 2011 року - безстроково, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, вироби медичного призначення. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь [PERSON] - 212 535 (двісті дванадцять тисяч п`ятсот тридцять п`ять) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки працівник несе повну відповідальність за свою працю та здоров`я, позивач був обізнаний щодо умов праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я, крім того, розмір моральної шкоди не обґрунтований, завищений, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві ВАТ «ПВП «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» (надалі - Відповідач/ПАТ ПВП «Кривбасвибухпром») в період часу з 18.06.1984р. по 13.06.1994р. і з 06.02.2002р. по 22.04.2009р. в професії та на посадах: вибуховика, начальника вибухової дільниці, начальника цеху, головного інженера цеху, згідно професійних та посадових обов`язків безпосередньо перебував на робочих місцях в умовах кар`єрів, де внаслідок особливостей технологічного процесу відкритого видобутку руди, підпадав під вплив пилу, концентрація якого перевищувала гранично допустиму (надалі - ГДК), а також знаходився в зоні працюючих механізмів, які являлися джерелом шуму, що перевищували ГДР. Вищезазначені факти підтверджується актом Форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» та трудовою книжкою виданою на ім`я Позивача (а.с. 15-17, 34-59). У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Відповідно до п.п. 9, 10, 14 акту Форми П-4, 26.03.2009 року Українським науково- дослідним інститутом промислової медицини, Позивачу встановлено наступний діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. (надалі - ХОЗЛ), нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), (надалі - туговухість) Відповідно до п. 17 акту Форми П-4 причиною виникнення професійного захворювання Позивача є - тривалий стаж роботи в умовах запиленості повітря робочої зони і шуму, параметри яких перевищували нормативні. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу): фіброгенний пил з вмістом вільного Si02 від 10% до 70% в концентраціях від 2,1 до 32,3 мг/м3 (при ГДК - 2,0 мг/ m3); Рівень шуму: еквівалентний рівень від 82 до 116 дБА (при ГДР - 80 дБА). Відповідно до п.19 акту Форми П-4, професійне захворювання отримано Позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва Відповідача,яке не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 15-17). У зв`язку із заподіянням шкоди Позивач, 1З.05.2009 року, вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35%, з яких - 25% по ХОЗЛ, 10% по туговухості, рекомендовано медикаментозне лікування, вироби медичного призначення, що підтверджується витягом з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії ДНА-02 №032204, виданою на ім`я Позивача (а.с. 11). Згідно Виписки-епікризу із медичної карти №1154 від 06.04.2012, в березні 2011 року, враховуючи негативну динаміку перебігу захворювання, ДУ Українським НДІ промислової медицини, Позивачу було уточнено діагноз: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.), загострення середнього ступеня важкості. ЛН другого ступеня. 2.Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). 21.04.2011 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45%, з яких - 35% по ХОЗЛ, 10% по туговухості та встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності з 21 квітня 2011 року - БЕЗСТРОКОВО, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, вироби медичного призначення, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 10ААА №070388, виданою на ім`я Позивача. Відповідно до висновку про умови та характер праці, Позивачу протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу, шуму, переохолодження, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії: 10ААА №049340, виданою на ім`я Позивача. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч. ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом №4 розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 06.04.2009 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , що містяться в матеріалах справи (а.с. 18-33). Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. При вирішенні спору по суті вимог, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо добровільності виконання позивачем його трудових обов`язків, обізнаності шкідливих умов праці, оскільки вказані обставини не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП Українитаст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Крім того, суд бере до уваги, що позивач в період з 1955 року по 1957 рік, з 1961 року по 1972 рік працював також на інших підприємствах, де піддавався шкідливому впливу та виконував роботу в умовах шкідливих факторів (пункт 16 Акту). За таких обставин, судом встановлено, що позивач лише 50% профмаршруту в умовах шкідливого впливу працював на підприємстві відповідача. Також, суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 55000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial