Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати відповідача [PERSON] усунути йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], встановивши графік його спілкування з дитиною наступним чином: забираючи доньку о 10 год. 1-го числа кожного місяця з дому матері та повертаючи її за постійним місцем проживання до матері о 18 год. 15-го числа кожного місяця. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду в частині встановленого графіку спілкування позивача з дитиною та відмовити в задоволенні вимог в цій частині. Відповідач зазначає, що встановлений судом графік буде негативно впливати на виховання дитини, її психологічний стан, речі дитини знаходяться за місцем її постійного проживання, а тому проживання з батьком протягом двох тижнів в місяць викликає необхідність перевозити речі з місця на місце. На думку відповідача проживання дитини півмісяця не вдома буде призводити до втрати процесу розвитку дитини. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду 03 січня 2013 року. В шлюбі у сторін 27 червня 2010 року народилась дочка [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матірю. З пояснень сторін вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини, тому позов в частині усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною обгрунтовано задоволений судом першої інстанції. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком комісії з питань захисту прав дитини, затвердженим виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради від 28.11.2016 року № 213, як органом опіки та піклування, визначено способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з його дитиною наступним чином: забирати доньку [PERSON] о 10 год. 1-го числа кожного місяця з дому матері [PERSON] та повертати її за постійним місцем проживання до матері [PERSON] о 18 год. 15-го числа кожного місяця, при цьому спілкування має відбуватись за бажанням дитини, з урахуванням її стану здоровя, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку та за попередньою домовленістю з матірю [PERSON]. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції поклав в основу рішення зазначений висновок про встановлення годин спілкування батька з малолітньою дитиною, але не врахував усіх обставин по справі. Відповідно до п. 6 ст.19 СК України суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи вік дитини (6 років 8 місяців), постійне проживання її з матірю, необхідність з 2017 року відвідувати школу, тривала (протягом двох тижнів на місяць) необхідність проживання дитини з батьком є зміною звичних для дитини умов життя, що може впливати на дитину як психотравматичний фактор. З урахуванням всіх обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною слід уточнити, визначивши його наступним чином: систематичних побачень кожної першої та третьої суботи місяця з 10 години до 18 години, забираючи її до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; зустрічей у святкові дні з 12 до 17 годин забираючи її до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; спільного відпочинку [PERSON] та [PERSON] в літній період протягом одного місяця у період його відпусток. Спілкування має відбуватись з урахуванням стану здоровя дитини, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною підлягає зміні. В іншій частині рішення є законним та обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним по справі доказам.

Outcome: partial