Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Звертаючись до суду позивач заявляє позовні вимоги, а саме: - визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на квартиру [ADDRESS], житловою площею 16,9 кв.м, загальною площею 32,8 кв.м, на підставі договору дарування від 26 квітня 2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мороз Г.І., р.№6753: - скасувати рішення про державну реєстрацію, індексний номер 39715870 від 16.02.2018 року, та запис за №24872041 державного реєстратора Департаменту реєстрації ХМР Дейнеко Тетяни Вікторівни від 14.02.2018 року про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі дублікату свідоцтва про право власності [NUMBER] від 12.07.1993 року, який зареєстрований за №Д-1024-4-93-18124а від 13.02.2018 року; - визнати недійсним спадковий договір стосовно квартири [ADDRESS] від 08.06.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В., р. №388; - скасувати рішення про державну реєстрацію на підставі спадкового договору, індексний номер 41515629 від 08.06.2018 року та обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], запис про обтяження номер 26535452, підставою виникнення обтяження є вказаний спадковий договір, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41515629 від 08.06.2018 року, державний реєстратор - приватний нотаріус ХМНО Непочатих В.В., особа, в інтересах якої встановлено обтяження - [PERSON], особа майно якої обтяжується - [PERSON]. Стягнути з відповідачів на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає наступні обставини з посилання на докази, а саме: 26 квітня 2005 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON], який діяв за малолітнього сина [PERSON], [INFO], було укладено договір дарування, відповідно до п. 1 якого [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Мороз Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №6753. Зазначена квартира є однокімнатною, житловою площею 16,9 кв.м, загальною площею 32,8 кв.м, що підтверджується копією технічного паспорту КП ХМБТІ від 12.04.2005 року. Після нотаріального посвідчення договору дарування від 26 квітня 2005 року право власності за неповнолітнім [PERSON] в КП ХМБТІ не було зареєстровано, але [PERSON] набув зазначене право, яке було зареєстровано у нотаріальному реєстрі правочинів. На час укладення договору дарування право власності [PERSON] належало на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 12.07.1993 року, зареєстрованого в КП ХМБТІ 12.07.1993 року за №П-4-530. [PERSON] була для позивача не сторонньою людиною, бо є тіткою матері [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO] року. У квітні 2005 року [PERSON] повідомила про свій намір подарувати квартиру малолітньому [PERSON] на його день народження. [PERSON] надав згоду на дарування [PERSON] квартири синові, у зв'язку з чим на шостий день народження дитини[INFO] року між [PERSON] та [PERSON], який виключно діяв за малолітнього сина [PERSON], було укладено договір дарування вищезазначеної квартири, власником якої був саме [PERSON], [INFO], як того бажала позивачка. В 2016 році [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Мороз Г.І. про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] недійсним. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року по справі №642/968/16-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору дарування було відмовлено. Постановою апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року апеляційна скарга представника [PERSON] - [PERSON] залишена без задоволення, рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2017 року по справі №642/968/16-ц залишено без змін. Таким чином, судовим рішенням, яке набуло чинності, була підтверджена наявність права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], на підставі договору дарування від 26 квітня 2005 року. З урахуванням відсутності оригіналу договору дарування вказаної вище квартири від 26 квітня 2005 року, для проведення реєстрації права власності на нерухомість за [PERSON] виникла необхідність в отриманні дублікату договору дарування. Після набуття рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2017 року по справі №642/968/16-ц законної сили, позивач звернувся до приватного нотаріуса Мороз Г.І. з заявою про видачу дублікату договору дарування від 26 квітня 2005 року, який був ним отриманий 16 липня 2018 року. Також 16 липня 2018 року [PERSON], який діяв за дорученням від [PERSON], подав дублікат договору дарування від 26 квітня 2005 року та інші документи для державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], за [PERSON] Рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації ХМР Вєлєвої А.О. №42110249 від 18 липня 2018 року відмовлено в державній реєстрації права власності на зазначену квартиру, бо в процедурі розгляду заяви було встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за дарувальником на підставі іншого правовстановлюючого документу. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №132109377 від 25.07.2018 року стало відомо, що 14.02.2018 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Дейнеко Тетяною Вікторівною внесена запис про право власності [PERSON] за №24872041 на підставі дублікату свідоцтва про право власності [NUMBER] від12.07.1993 року, який зареєстрований за №Д-1024-4-93-18124а від 13.02.2018 року, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39715870 від 16.02.2018 року. Окрім того, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №132109377 від 25.07.201.8 року вбачається, що 08.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В., р.№388. Після посвідчення спадкового договору приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В. було накладено обтяження - заборона на нерухоме майно, винесено запис про обтяження №26535452, підставою виникнення обтяження є вказаний спадковий договір, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41515629 від 08.06.2018 року, державний реєстратор - приватний нотаріус ХМНО Непочатих В.В., особа, в інтересах якої встановлено обтяження - [PERSON], особа, майно якої обтяжується -[PERSON] Таким чином, після ухвалення судом першої інстанції рішення до набрання рішенням законної сили [PERSON] в порушення прав та законних інтересів [PERSON] отримала в Харківському міському центрі приватизації державного житлового фонду дублікат свідоцтва про право власності від 12.07.1993 року, зареєстрованого в КП ХМБТІ 12.07.1993 року за №П-4-530 (бо оригінал було анульовано при укладенні договору даруванні від 26 квітня 2005 року) та зареєструвала право за собою на підставі дублікату, який зареєстрований за №Д-1024-4- 93-18124а від 13.02.2018 року, про що 14.02.2018 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Дейнеко Тетяною Вікторівною внесено запис про право власності [PERSON] за №24872041. 08.06.2018 року, після винесення постанови апеляційним судом Харківської області від 31 травня 2018 року, [PERSON] в порушення інтересів [PERSON] було укладено спадковий договір з [PERSON]., яка по наявній інформації, є дружиною представника [PERSON] - [PERSON]. З урахуванням того, що належне [PERSON] право власності оспорюється [PERSON], та відсутністю реєстрації на квартиру в КП ХМБТІ після укладення та посвідчення договору дарування від 26 квітня 2005 року, вважаю необхідним звернутися з позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі вказаного договору дарування від 26 квітня 2005 року. Окрім того, у позивача відсутній оригінал договору дарування, що також є підставою для звернення з позовом про визнання права власності. Дублікат договору було отримано лише після ухвалення постанови апеляційним судом Харківської області від 31 травня 2018 року по справі №642/968/16-ц. Внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], на підставі дублікату свідоцтва про право власності №4-93- 18124а від 12.07.1993 року, який зареєстрований за №Д-1024-4-93-18124а від 13.02.2018 року, є незаконним, обмежує позивача у здійсненні права власності, є перешкодою у праві володіння та розпорядження майном, у зв'язку з чим мають місце підстави для скасування правової реєстрації. Окрім того, спадковий договір від 08.06.2018 року, укладений в порушення інтересів [PERSON] між [PERSON] та [PERSON]., є недійсним, також створює перешкоди для здійсненні права [PERSON] на володіння та розпорядження своїм майном, бо [PERSON] є власником квартири на підставі договору дарування з 26 квітня 2005 року. З наведених підстав позивач заявляє позовні вимоги Згідно наданого відзиву відповідачі зазначили: Сторона відповідачів вважає позов надуманим та необґрунтованими Право власності на квартиру належало та належить відповідачу по Справі - [PERSON], що підтверджується Дублікатом свідоцтва про право власності на квартиру від 13.02.2018 та Витягом з реєстру від 16.02.2018 про реєстрацію права власності на Квартиру. За приписами ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення супу, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Щодо прийняття дарунка та реєстрації договору дарування. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім або багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Воля учасників правочинів, що відображає намір здійснити правочин, повинна одержати визначене закріплення. Це необхідно для того, щоб зміст правочину став відомий її учасникам, умови правочину були чітко зафіксовані і можна було без ускладнень вирішувати спори сторін, якщо такі виникнуть у майбутньому. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Особливість режиму нерухомого майна визначається тим, що права на нього та правочини щодо нього підлягають державній реєстрації. При цьому, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація правочинів проводиться нотаріусами відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 671 /далі Тимчасовий порядок/. Відповідно до частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України (435-15) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Частиною першою статті 210 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) визначено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин е вчиненим з моменту його державної реєстрації. Зважаючи на викладене, дарування завжди є договором, заснованим на взаємній згоді сторін, який передбачає згоду обдаровуваної особи безоплатно прийняти пропоноване майнове право. Реєстрація об'єктів нерухомості здійснюється бюро технічної інвентаризації відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.02.2004 за№ 157/6445 (із змінами та доповненнями). Слід зазначити, що право власності на нерухоме майно (квартиру), що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, одним правовстановлювальним документом або їх дублікатів: в нашому випадку - нотаріально посвідченим договором дарування за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Як зазначає позивач у позові «Після нотаріального посвідчення договору дарування від 26 квітня 2005року право власності за неповнолітнім [PERSON] в КП ХМБТІ не було зареєстровано, але [PERSON] набув зазначене право, яке було зареєстровано нотаріальному реєстрі правочинів»/позов, аркуш 2/. Це твердження позивача хибне - державної реєстрації правочину (Договору дарування) нотаріусом здійснено не було. Згідно з Тимчасовим порядком Державний реєстр правочинів - єдина комп'ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Позивач має на увазі не Державний реєстр правочинів, а номер у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріуса. До того позивач не надав до суду доказ про державну реєстрацію правочину /витяг) /п.п. 11, 18-22, 24 Тимчасового порядку/. Як вбачається з договору дарування Квартири від 26.04.2005 /далі Договір дарування/, пунктом 6 Договору дарування встановлювалося, що «Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Представник обдарованого свідчить, що він дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після ного нотаріального посвідчення». Одночасно, як зазначено у Договорі дарування «Відповідно до вимог статті 210 Цивільного кодексу України цей договір підлягає реєстрації в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»/додаток 6 до Позову/. Позивач просить суд визнати за ним право власності на Квартиру на підставі Договору дарування. Однак підстави, на які посилається позивач, є хибними, оскільки дарунок (Квартиру) позивачем не прийнято, державна реєстрація правочину не здійснена, про що зазначено вище /п.1 Обґрунтувань відзиву/. Крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає документи витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в сільській місцевості, де інвентаризація не проведена, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики відчужуваного нерухомого майна. Враховуючи наведене та аналізуючи положення статей 719, 722 (договір дарування), Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно за договорами дарування та пожертви виникає у набувача з моменту нотаріального посвідчення цих договорів та отримання дарунка чи пожертви. При цьому не слід забувати, про необхідність державної реєстрації права власності на нерухому річ (за винятком земельної ділянки) в бюро технічної інвентаризації (до 01.01.2013) /http://old.minjust.gov.ua/8160, 09.11.2018/. Позивач сам підтверджує у позові той факт, що ним право власності на квартиру в КП ХМБП зареєстровано не було/позов, аркуш 2/. Додатково зазначаємо, що оригіналу Договору дарування від дарувальника позивач не отримував, отже дарунок не приймав. І про це позивач сам зазначає у своєму позові: «З урахуванням відсутності оригіналу договору дарування вказаної вище квартири від 26 квітня2005 року, для проведення реєстрації права власності на нерухомість за [PERSON] і виникла необхідність в отриманні дублікату договору дарування». Про необхідність позивача в отриманні дублікату договору дарування - ця «необхідність» «виникла» /16.07.2018/ після спливу строку більш ніж у 13 років з моменту підписання Договору дарування. Таким чином, відповідачі вимагають про відмову в задоволені позовних вимог. Позивач та представник позивача на позовних вимогах наполягали. В пояснення представник позивача вказав обставини викладені в обґрунтуванні позовних вимог. Представник відповідачів, позовні вимоги не визнав. В поясненні вказав обставини викладені у відзиву наданому суду. Третя особа згідно наданих письмових пояснень зазначає: Департамент реєстрації Харківської міської ради розглянувши вищевказаний цивільний позов, не погоджується з ним та вважає його необґрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється Департаментом реєстрації Харківської міської ради на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), який регламентує умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 6 Закону до суб'єктів державної реєстрації прав належать: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти. До організаційної системи державної реєстрації прав також входять державні реєстратори. Державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради було прийнято рішення № 39715870 від 16.02.2018, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] у відповідності до вимог законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, оскільки заявником були надані всі необхідні документи, які передбачені Законом та Порядком. Повідомляємо, що станом на сьогодні, законодавчо визначена процедура внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону визначено підстави внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, змін до них та їх скасування. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Одночасно зазначаємо, що постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі-Порядок ведення). Пунктом 46 вказаного Порядку ведення встановлено, що зміни до записів Державного реєстру прав, записи про скасування державної реєстрації прав, записи про скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав вносяться до Державного реєстру прав та записи Державного реєстру прав скасовуються виключно на підставі рішення державного реєстратора. Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державне реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав (п. 51 Порядку ведення). Пунктом 54 Порядку ведення визначено, що скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у скасуванні відповідних записів. Звертаємо увагу, що діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно суб'єктами державної реєстрації прав виключно за заявочним принципом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону, яка кореспондується з п. 6 Порядку встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п'ятим цієї частини. Пунктом 26 Порядку визначено, що державна реєстрація прав може проводитися за заявою заявника шляхом звернення до фронт-офісів, що забезпечують прийняття та видачу відповідно до цього Порядку документів під час державної реєстрації прав. У разі подання заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав, до фронт-офісу уповноважена особа такого фронт-офісу вчиняє усі дії щодо прийняття та видачі документів для державної реєстрації прав, передбачені цим Порядком та здійснення яких покладається на уповноважену особу. Статтею 2 Закону передбачено, що заявник - це, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Департамент реєстрації Харківської міської ради вважає, що вимога про скасування рішення державного реєстратора предметно не підсудна Ленінському районному суду м. Харкова у зв'язку з наступним. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Частиною 2 статті 20 КАС України, встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» внесені зміни до відповідних законодавчих актів, якими розширені повноваження органів місцевого самоврядування, в тому числі в сфері державної реєстрації. Департамент реєстрації Харківської міської ради є виконавчим органом міської ради, до повноважень якого віднесена, поряд з іншим, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з положеннями ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування е Україні» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень належить до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Департамент реєстрації Харківської міської ради є суб'єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на виконання делегованих повноважень. Враховуючи вищевикладене, справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дейнеко Т.В., приватний нотаріус ХМНО Непочатих В.В. про визнання права власності, скасування правової реєстрації, визнання недійсним спадкового договору в частині скасування рішення державного реєстратора № 39715870 від 16,02.2018 підсудна Харківському окружному адміністративному суду. Таким чином, в зв'язку зі змінами в чинному законодавстві, на теперішній час законом визначена множинність суб'єктів, що надають послуги в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Тому третя особа вимагає: Вирішити питання про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині вимог по скасуванню рішення державного реєстратора № 39715870 від 16.02.2018, що стало підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] У разі незадоволення клопотання про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК, відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Дослідив докази сторін, судом встановлені наступні факти та обставини: Квартира [ADDRESS] є однокімнатною, житловою площею 16,9 кв.м, загальною площею 32,8 кв.м, що підтверджується копією технічного паспорту КП ХМБТІ від 12.04.2005 року. Вказана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 12.07.1993 року, зареєстрованого в КП ХМБТІ 12.07.1993 року за №П-4-530. У квітні 2005 року [PERSON] повідомила про свій намір подарувати квартиру малолітньому [PERSON] на його день народження, т.я. сторони перебували у рідних стосунках. [PERSON] надав згоду на дарування [PERSON] квартири синові(позивачеві), у зв'язку з чим на шостий день народження дитини 26 квітня 2005 року між [PERSON] та [PERSON], який виключно діяв за малолітнього сина [PERSON], було укладено договір дарування вищезазначеної квартири, власником якої був саме [PERSON], [INFO], як того бажала позивачка. Означені факти підтверджені письмовими доказами, визнані обома сторони, а тому вони є доведеними. 26 квітня 2005 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв за малолітнього сина [PERSON], [INFO], було укладено договір дарування, відповідно до п. 1 якого [PERSON]. безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Мороз Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №6753. Після нотаріального посвідчення договору дарування від 26 квітня 2005 року право власності за неповнолітнім [PERSON] в КП ХМБТІ не було зареєстровано, але за [PERSON] було зареєстровано у нотаріальному реєстрі правочині щодо нерухомого майна. В 2016 році [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус Мороз Г.І. про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] недійсним. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року по справі №642/968/16-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору дарування було відмовлено та Постановою апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року по справі №642/968/16-ц залишено без змін. З урахуванням відсутності оригіналу договору дарування вказаної вище квартири від 26 квітня 2005 року, для проведення реєстрації права власності на нерухомість за [PERSON] виникла необхідність в отриманні дублікату договору дарування. Після набуття рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2017 року по справі №642/968/16-ц законної сили, позивач отримав 16 липня 2018 року дублікату договору дарування від 26 квітня 2005 року. 16 липня 2018 року представник позивача, подав дублікат договору дарування від 26 квітня 2005 року та інші документи для державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], за [PERSON] Рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації ХМР Вєлєвої А.О. №42110249 від 18 липня 2018 року відмовлено в державній реєстрації права власності на зазначену квартиру, бо в процедурі розгляду заяви було встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за дарувальником на підставі іншого правовстановлюючого документу. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №132109377 від 25.07.2018 року стало відомо, що 14.02.2018 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Дейнеко Тетяною Вікторівною внесена запис про право власності [PERSON] за №24872041 на підставі дублікату свідоцтва про право власності [NUMBER] від12.07.1993 року, який зареєстрований за №Д-1024-4-93-18124а від 13.02.2018 року, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39715870 від 16.02.2018 року. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №132109377 від 25.07.2018 року вбачається, що 08.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В., реєстровий №388. Після посвідчення спадкового договору приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В. було накладено обтяження - заборона на нерухоме майно, внесена запис про обтяження №26535452, підставою виникнення обтяження є вказаний спадковий договір, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41515629 від 08.06.2018 року, державний реєстратор - приватний нотаріус ХМНО Непочатих В.В., особа, в інтересах якої встановлено обтяження - [PERSON], особа, майно якої обтяжується - [PERSON] 08.06.2018 року, після винесення постанови апеляційним судом Харківської області від 31 травня 2018 року, [PERSON] в порушення інтересів [PERSON] було укладено спадковий договір з [PERSON] та застосовано обтяження - заборона на нерухоме майно, підставою виникнення якої є вказаний спадковий договір. Дослідив та оцінив в сукупності докази матеріалів справи, суд дійшов наступному: Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірна, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 5 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму вищого спеціалізованого суду України, Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірна, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. За змістом вимог статті 257 ЦК України визначено: Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом вимог статті 266 ЦК України визначено: Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За змістом вимог статті 267 ч. 3. 4 ЦК України визначено: Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, як встановлено судом, 26квітня 2005 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON], який діяв за малолітнього сина [PERSON], [INFO], було укладено договір дарування, відповідно до п. 1 якого [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Мороз Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №6753. Таким чином, враховуючи що на сьогоднішній день вказаний договір в судовому порядку не визнано недійсним, а тому у позивача право реєстрації прав на нерухоме майно не припинило існувати. З урахуванням викладених обставин, та наведених норм закону, суд вважає, що правова позиція, представника позивача є обґрунтованою, а відповідача хибною, т.я. право власності на мано яке передане за нотаріально посвідченим договором дарування відповідно до встановленого законом порядку у неповнолітнього виникла з часу отримання майна, тобто з моменту укладення договору дарування, а тому в даному випадку правова позиція відповідачів та їх представника щодо до застосування строку позовної давності, помилкова. Статтею 2 Закону передбачено, що заявник - це, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), який регламентує умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 6 Закону до суб'єктів державної реєстрації прав належать: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти. До організаційної системи державної реєстрації прав також входять державні реєстратори. Державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради було прийнято рішення № 39715870 від 16.02.2018, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] у відповідності до вимог законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, оскільки відповідачкою були надані всі необхідні документи, які передбачені Законом та Порядком. Крім того, на час звернення відповідачки про реєстрацію право власності, сам позивач таких дій не вчинив. До тогож, визнання право власності за позивачем на певне майно є підставою для проведення реєстрації на вказане майно за позивачем. Крім того, вимогами статті 4 ч.1 ЦПК України визначено: Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, за вказаною нормою закону право на захист, передбачає захист від порушений прав відповідачем. Але в обов'язки відповідачів не входить право здійснення реєстрації на нерухоме майно. Таким чином, вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію, про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] заявлені до неналежної особи. Отже, на думку суду, позовні вимоги щодо скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно, є безпідставними. Згідно зі ст.ст. 1302, 1307 ЦК України за спадковим договором одна сторона зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувана. На майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч.1, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оскільки, [PERSON] є власником квартири на підставі договору дарування від 26 квітня 2005 року, при укладені спадкового договору від 08.06.2018 року, між [PERSON] та [PERSON]., суперечить означеним нормам закону, т.я. [PERSON] немала прав власності на вказане майно, а тому немала право розпорядження майном, що є підставою визнання спадкового договору недійсним, наслідком чого повинна бути скасоване обтяження т.я. вказане обтяження безпосередньо є наслідком спадкового договору та не може існувати окремо від договору та в свою чергу порушує право позивача визначеним вимогами статті 328 ЦК України. Враховуючи наведені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial