Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 27.05.2016 року, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.03.2012 року, яка станом на 17.04.2016 року становить в загальному розмірі 41 275,21 грн. та складається із: заборгованості за кредитом - 21 339,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 794,15 грн., заборгованості за пенею та комісією - 700 грн., а також штрафів, що включають 500 грн. - фіксована частина, 1941,68 грн. - процентна складова. В обґрунтування пред'явлених вимог вказує, що 23.03.2012 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 8000,00 грн., в подальшому збільшеному до 25 000 грн. та кінцево зменшеному до 20 270 грн., у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач свої зобов'язання виконує неналежним чином, в результаті чого станом на 17.04.2016 року має заборгованість в розмірі 41 275,21 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи у контексті ст.74 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За даних обставин неодноразові неявки відповідача суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року, у зв'язку з чим з метою дотримання розумних строків розгляду справи, з урахуванням згоди представника позивача вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.03.2012 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника 1115131400289206144, що передбачає приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-БАНК» (а.с.6, 8-10), яка в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання. Відповідно до п.1 Анкети-заяви позичальника (а.с.6) [PERSON] отримав кредит в сумі 8000 грн., в подальшому збільшеному до 11 000 грн. - 19.02.2013 року, до 13 000 грн. - 31.05.2013 року, до 25 000 грн. - 10.10.2013 року, та кінцево зменшеному до 20 270 грн. - 19.05.2015 року, у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку MasterCard Standart «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних (за ставкою 3 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с.27). Згідно п.п.3.2-3.3 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.8) підписанням анкети-заяви позичальник дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Як визначено п.9.12 вказаних Умов та Правил (а.с.9), договір діє протягом 12 місяців з моменту укладення. Якщо протягом строку його дії жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Погашення кредиту здійснюються позичальником шляхом поповнення картки через внесення на неї коштів в готівковому чи безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (п.5.2 Правил, а.с.9-зворот). У випадку несвоєчасного виконання боргових зобов'язань, позичальник сплачує проценти за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію (п.5.5.1 Правил, а.с.9), а у випадку порушення ним строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості (п.8.6 Умов надання банківських послуг, а.с.9). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором б/н від 23.03.2012 року перед [PERSON] виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання не виконує, сплативши востаннє 26.08.2015 року 454,65 грн. - в рахунок повернення кредиту, та 454,65 грн. - погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, а 03.09.2015 року - додатково по 1,46 грн. за кожним із вказаних платежів (а.с.4-5), в результаті чого станом на 17.04.2016 року утворилась заборгованість за кредитом - 21339,38 грн., по процентам за користування кредитом - 16 794,15 грн., яку суд вважає доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання. З огляду на істотність порушення відповідачем строків платежів по грошовим зобов'язанням більш ніж на 120 днів, починаючи з 30.09.2015 року, з урахуванням визначеного умовами кредитування розміру штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, п.10 Тарифі (а.с.7) в сумі 500 грн. - фіксована частина та 1941,68 грн. - процентна складова, який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, нарахованим сумарно в розмірі 700 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Із системного аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Згідно п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі із зазначенням переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Так, види комісії, передбачені Умовами кредитування (за зняття готівки, за отримання балансу на чек в банкоматах, за безготівковий розрахунок) в аспекті положень п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту суд розцінює як додаткові плати за розрахунково-касове обслуговування при користуванні кредитними коштами, зняття яких автоматично здійснюється банком безпосередньо в момент видачі готівки шляхом списання з карткового рахунку. В той же час, ні Умовами кредитування та Правилами надання банківських послуг, ні в пред'явлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, що входить до сукупної вартості кредиту, не визначено її розмір, базу розрахунку, натомість будь-яких доказів стосовно тотожності даного платежу з «комісією», яку позивач пред'являє в позові сумарно з пенею, суду не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України. Також суд критично ставиться до заявлення заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобов'язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені - як штрафної санкції за порушення виконання зобов'язань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобов'язальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону і свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та пред'явленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості (а.с.3-5) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 700 грн., в той час як в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с.5) вона вказана виключно як заборгованість по комісії, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку як доказу в обґрунтування пред'явлених позовних вимог в цій частині, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобов'язань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23.03.2012 року року станом на 17.04.2016 року за кредитом 21339,38 грн., по процентам за користування кредитом - 16794,15 грн., а також штрафу, який включає 500 грн. - фіксована частина і 1941,68 грн. - процентна складова, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 40575,21 грн. (з розрахунку: 21339,38 + 16794,15 + 500 + 1941,68). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ч.1 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.18) пропорційно розміру задоволених вимог 98,3 % (40575,21 грн. : 41275,21 грн.*100% = 98,3 %), що становить відповідно 1354,57 грн.

Outcome: partial