Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, заборгованості по оплаті нарахованих відсотків, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, суми штрафних санкцій у розмірі 417 466,72 доларів США та 162 027,74 гривень, посилаючись на такі обставини. Між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», 01 листопада 2007 року укладено кредитний договір № 014/1581/74/03334, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 350 000 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та [PERSON] 28 лютого 2011 року укладений договір поруки №14/1581/74/03334/2, надалі між банком, з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, укладено договір поруки № 14/1581/74/03334/1 від 28 лютого 2011 року. Між банком, з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, укладено договір поруки № 014/1581/74/03334/3 від 28 лютого 2011року. Відповідно до вказаних договорів поручителі взяли на себе зобов'язання солідарно з позичальником відповідати перед банком за належне виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором. Позивач повністю та в строки виконав свої зобов'язання за кредитним договором, втім [PERSON] не виконує умови договору, не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом, у зв'язку із чим у відповідачів утворилась істотна за розміром заборгованість. Відповідачі у судове засідання не з'явилися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Як вбачається з розділу 1 статуту банку, згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 30 жовтня 2013 року, банк-позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», у зв'язку із чим усі права та обов'язки останнього перейшли до позивача. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 014/1581/74/03334 від 01 листопада 2007 року, [PERSON] отримала від позивача кредит в іноземній валюті в сумі 350 000,0 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 31 жовтня 2022 року із сплатою 12,0% річних. У подальшому між сторонами укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору, якими змінювались окремі пункти умов основного кредитного договору. Позичальником не виконані умови п. 5.2 зазначеного договору, тобто щомісячно до 15 числа не здійснювалась плата ануїтетних платежів, у зв'язку із чим у відповідачів перед позивачем виникла значна заборгованість. Відповідно до п. 5.6 договору позичальник має здійснити дострокове повернення кредиту, відсотків та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. За п. 6.5 договору банк має право достроково вимагати погашення заборгованість за кредитом, або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, у випадках порушення умов договору. Згідно з розділом 1 укладених договорів поруки № 14/1581/74/03334/1, № 14/1581/74/03334/2, № 14/1581/74/03334/3 від 28 лютого 2011 року, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися перед банком у повному обсязі відповідати за належне виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з укладеного між сторонами кредитного договору №014/1581/74/03334 від 01 листопада 2007 року, в тому числі зобов'язань щодо повернення у встановлений договором строк суми кредиту, сплату процентів за користування кредитом, комісій та можливої неустойки. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/1581/74/03334 від 01 листопада 2007 року, станом на 24 жовтня 2014 року у відповідачів існує наступна заборгованість за кредитом: ? заборгованість за кредитом та відсотками - 417 466,72 доларів США, ? заборгованість за штрафними санкціями - 162 027,74 гривень. Разом за кредитним договором заборгованість відповідачів перед позивачем станом на 24 жовтня 2014 року складає 417 466,72 доларів США, що дорівнює еквіваленту 11 213 156,10 гривень (за курсом НБУ станом на день постановлення цього рішення), та 162 027,74 гривень. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За пунктами 11, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). З огляду на наведене, сума залишку заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом має бути стягнута в валюті кредиту, а сума штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором - в національній валюті України. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо позовних вимог до поручителів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Судом враховано, що в якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 28 лютого 2011 року між банком, з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON] й [PERSON], з іншої, укладено договори поруки, відповідно до умов яких, останні поручилася за належне виконання зобов'язань [PERSON] за цим кредитним договором. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як вбачається зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Офіційний курс української валюти, встановлений НБУ на день постановлення рішення, складає 2 685,8114 гривень за 100 доларів США. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне встановити, що у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості відповідача за вказаним договором позики становить 401 466,72 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день постановлення рішення - складає 11 213 156,10 гривень та 162 027,74 гривень. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Щодо порядку стягнення судових витрат. Судові витрати позивача, викликані сплатою судового збору з в'язку з поданням цього позову, підлягають стягненню з відповідачів. Втім, суд вважає за необхідне в частині вимог про солідарне стягнення судових витрат з відповідачів відмовити, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення таких витрат у солідарному порядку та стягнути з відповідачів вказані видатки у рівних частках. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial