Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач 28.10.2014р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається , що згідно Договору відновлювальної кредитної лінії №1042 від 31.03.2008 року та Додаткового договору №2 від 31.03.2011 до Договору відновлювальної кредитної лінії №1042 від 31.03.2010 року укладеного з [PERSON] існує заборгованість в розмірі 3943647,97р.. В забезпечення зобов`язання було укладено договір поруки № 2251 від 31.03.2010р. з [PERSON] . Позивач подав клопотання №23-114 від 19.04.2016 з посиланням на ст.31 ЦПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) яким збільшив розмір позовних вимог з 3943647,97 грн. до 7037823,75 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 7037823,75 грн. Проти задоволення зустрічних позовів заперечував. Представник відповідача [PERSON] надав заперечення. Пред`явлено 8.12.2014р. зустрічний позов до ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] про визнання поруки припиненою (а.с.79) , а також 25.02.2015р.зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки.Вказуючи, що у Кредитному договорі не зазначено рахунку на який необхідно сплачувати кредит та відсотки. (а.с.126).. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час розгляду повідомлявся за місцем реєстрації, відзив не надав, судом визнано можливим розгляд у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази , приходить до слідуючого. Встановлено , що між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 1042, за яким Позичальник отримав у Банку кредит у сумі 3 000 000,00 гривень 00 копійок зі сплатою 24% процентів річних за користування ним в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором. Пунктом 1.3. Кредитного договору передбачено, що кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) терміном на 10 років з остаточним терміном повернення не пізніше 31.03.2020 року. Пунктом 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язався надати на умовах Кредитного договору, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути Кредит в передбачені Кредитним договором строки. Згідно з пунктом 1.3. Кредитного договору кредит надається на споживчі цілі готівкою у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) у період з моменту виконання Позичальником загальних умов надання кредиту до 31 березня 2011 року. Пунктом 1.5. Кредитного договору після закінчення Періоду надання кредиту кредитні кошти Банком Позичальнику не надаються, а сума отриманого кредиту погашається у відповідності з умовами договору. Згідно з пунктом 1.7. Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно до 25 числа місяця, починаючи з місяця визначеного нижченаведеним графіком, здійснювати платежі в валюті наданого кредиту готівкою до каси банку на рахунок в філії Банку, що зазначений в договорі, по:погашенню Кредиту, після закінчення Періоду надання кредиту, щомісячно з квітня 2011 року по лютий 2020 року включно рівними частинами в сумі по 27 777,00 гривень, а останній платіж в сумі 27 861,00 гривень здійснити не пізніше дати остаточного погашення Кредиту, що визначена Кредитним договором; сплаті процентів, які нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, щомісячно починаючи з місяця в якому видано перший транш, а останній платіж не пізніше дати остаточного погашення кредиту, що визначена Договором. В березні 2011 року [PERSON] звернувся до Банку з проханням про збільшення терміну вільного користуванням кредитними коштами на 24 місяці. 31 березня 2011 року ВАТ «Ощадбанк», в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області уклав з відповідачем [PERSON] Додатковий договір № 2 до Договору відновлюваної кредитної лінії № 1042 від 21.03.2010 року. Яким передбачено збільшення терміну вільного користування кредитними коштами в межах ліміту кредиту по Договору відновлюваної кредитної лінії № 1042 від 31.03.2011 року на 12 місяців строком до 31.03.2012 року. Додатковим договором №2 від 31.03.2011 року до Договору відновлюваної кредитної лінії № 1042 від 31.03.2010 року внесено зміни зокрема: Пункт 1.7. розділу І «Предмет договору» передбачає, що « Позичальник зобов`язується щомісячно до 05 числа місяця, починаючи з місяця визначеного нижченаведеним графіком, здійснювати платежі в валюті наданого кредиту готівкою до каси Банку на рахунок в філії Банку, що вказана в реквізитах цього Договору, по: погашенню Кредиту, після закінчення Періоду надання кредиту , згідно наступного графіку - щомісячно з квітня 2012 року по лютий 2020 року включно рівними частинами в сумі по 31 255,00 гривень, а останній платіж в сумі 30 775,00 гривень здійснити не пізніше дати остаточного погашення Кредиту, що визначена цим Договором. сплаті процентів, які нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, щомісячно починаючи з наступного місяця в якому видано перший транш, а останній платіж не пізніше дати остаточного погашення Кредиту, що визначена цим Договором» 26 листопада 2012 року Банком було направлено [PERSON] лист - вимогу №21/03 - 1042/29. Вищевказаним листом Банк зобов`язав боржника [PERSON] здійснити повне погашення кредиту, наданого згідно з Договором відновлюваної кредитної лінії № 1042 від 31.03.2008 року та Додаткового договору № 2 від 31.03.2011 року до Договору відновлюваної кредитної лінії № 1042 від 31.03.2010 року, а саме сплатити залишок заборгованості по кредиту, сплатити прострочену заборгованість, сплатити нараховані відсотки та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань. Вищевказаний лист-вимога є повідомленням про відкликання кредиту в розумінні п.2.2.2 Договору відновлюваної кредитної лінії № 1042 від 31.03.2010 року. Також, 26.11.2012 року був направлений лист - повідомлення №21/03 - 1042/32 [PERSON] - фінансовому поручителю, щодо наявної заборгованості за Кредитним договором. Таким чином, після повідомлення про відкликання кредиту, Боржники зобов`язані не пізніше З0 календарних днів з моменту одержання такого повідомлення, здійснити повне погашення кредиту, включаючи основну суму кредиту, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті Боржником на користь Заявника відповідно до умов Кредитного договору. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позивач вказує , що відповідачі суму заборгованості в повному обсязі не погасили, внаслідок чого станом на 10 вересня 2014 року за наданим кредитом наявна заборгованість в сумі:2 062 350 грн. 00 коп. - загальна сума непростроченого кредиту (основного боргу); 754 853 грн. 39 коп. - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу); 640 949 грн. 63 коп. - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за, користування кредитом; 16 671грн. 67 коп. - сума нарахованих відсотків за вересень 2014 року ( з 01.09.2014 року - 09.09.2014 року);193 644 грн. 08 коп. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом;119 999 грн. 19 коп. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом;0,47 коп. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів по відновлюваній кредитній лінії ( за період 06.07.2011 року - 29.09.2012 року); 72 127 грн. 48 коп. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 48 054 грн. 24 коп. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам; 22 700 грн. 21 коп. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу;12 297 грн. 61 коп. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по відсоткам. Загальна сума заборгованості 3 943 647грн.97 коп. Позивач подав клопотання №23-114 від 19.04.2016 з посиланням на ст.31 ЦПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) яким збільшив розмір позовних вимог з 3943647,97 грн. до 7037823,75 грн. Частиною 2 ст.555 ЦК України передбачено, що Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Отже, наявність заборгованості та її розмір підлягають доказуванню на загальних підставах. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В обґрунтування своїх доводів представник відповідачки вказував те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам первинного документу, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Окрім того, вказаний розрахунок заборгованості підписано представником позивача, яка не мала на те відповідних повноважень. Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. За аналізу положень ч. 1 ст. 76, ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України випливає те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях (факт отримання кредиту) та їх розмір підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по кредитному договору, судом досліджувались первинні документи. Відповідно до п.1.6 Кредитного договору загальний термін кредиту складає 10 років, при цьому дата остаточного погашення кредиту не пізніше 31 березня 2020 року. Позивач пред`явив до позичальника лист-вимогу №21/03-1042/29 від 26.11.2012 року про повне погашення кредиту не пізніше 30 календарних днів з дати отримання цього листа-вимоги. Враховуючи, що [PERSON] зазначену вимогу не виконав, то відповідно до п.2.2.2 Кредитного договору граничний строк кредитування по Кредитному договору є 26 грудня 2012 року. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 1.7 Кредитного договору з урахуванням Додаткового договору №2 від 31.03.2011 передбачено, що Позичальник зобов`язується сплачувати проценти, які нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, щомісячно починаючи з наступного місяця в якому видано перший транш, а останній платіж не пізніше дати остаточного погашення Кредиту, що визначена цим Договором. Відповідно до п.1.10.1 Кредитного договору проценти нараховуються … починаючи з дати видачі Кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Про припинення права кредитодавця на нарахування передбачених договором процентів за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України зазначено також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Верховний Суд послідовно дотримується зазначеної позиції. Так, у постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду навела наступний висновок: «Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)». Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що проценти нараховуються в межах строку кредитування. Наведене підтверджується ухвалою ВП ВС від 28 лютого 2019 року у справі № 916/4693/15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80364144), у якій зазначено наступне: «Проте висновок щодо застосування приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України у відповідних правовідносинах, в основу якого покладено, зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, вже викладено у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), підстав для відступу від яких Велика Палата Верховного Суду також не вбачає.». Таким чином кредитодавець не має права нараховувати проценти та пеню поза строком кредитування, тобто після 26.12.2012, а у позичальника та поручителя відсутній обов`язок сплати таких сум. 6. Щодо розміру заборгованості за процентами та кредитом. Позивач направив вимогу про дострокове повернення кредиту від 26.11.2012 тим самим змінив строку дії кредитного договору на 26.12.2012. Враховуючи позицію ВП ВС з 26.12.2012 банк втратив право нараховувати проценти та пеню, а позичальник та поручителі не зобов`язані сплачувати такі платежі. Кошти, які були сплачені по таких процентах повинні бути направлені на погашення тіла кредиту. Позивач визнає, що позичальник сплатив на погашення кредиту 623896,61 грн. У Розрахунках (до позовної заяви та клопотання від 19.04.2016) Позивач зазначає, що станом на 10.09.2014 та на 14.04.2016 (відповідно) «Сума кредиту, що видавалась 2999192,00 грн.». У Розрахунку банк не зазначає про нараховані проценти за період з 31.03.2010 по 31.10.2012р. тому суд приходить до висновку , що проценти за вказаний період сплачені позичальником. Представником Банком це не спростовано. Розмір нарахованих та сплачених процентів згідно Розрахунку за період з 26.12.2012 по 01.10.2013 становить - 496399,40 грн, що підтверджується Розрахунком. Однак, як зазначалося вище, після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту №21/03-1042/29 від 26.11.2012 року, з 26.12.2012 банк не має права нараховувати проценти. Отже, заборгованість по кредиту становить - 1878895,99 грн. (2999192 - 623896,61 - 496399,40 = 1878895,99 (грн)). Щодо вимоги про сплату пені за прострочення сплати кредиту та процентів. Строк дії кредитного договору змінено на 26.12.2012. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Зі спливом зазначеного строку кредитор втрачає право нараховувати, а у позичальника відсутній обов`язок сплачувати нараховану пеню за прострочення сплати кредиту та процентів. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (див. пункт 54 цієї постанови), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду (п.81 постанови ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц. У постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду навела наступний висновок: «Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)». Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц. Так, Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Також існують і інші постанови Верховного Суду з аналогічними висновками, зокрема: від 19 червня 2019 року у справі №752/2605/13-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 756/5568/17, від 17.01.2020 року у справі № 311/3806/14, від 26 травня 2021 року у справі № 757/264/16, від 09 червня 2021року у справі №346/2764/15-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 2-6460/11. Щодо пені, яка нарахована станом на 26.12.2012 то на момент подання позову (27.10.2014) спливла позовна давність щодо пені (ст.258 ЦК України). [PERSON] подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. При таких обставинах суд приходить до висновку , що Пунктом 7.8 кредитного договору передбачено позовну давність 3 роки в тому числі щодо пені, тому пеня, яка нарахована по 26.12.2012 підлягає стягненню в розмірі 9592,5 грн .- пеня за прострочення повернення кредиту, 16251,54 грн - пеня за прострочення сплати процентів. Щодо вимоги про сплату інфляційних втрат та 3% річних. Судом встановлена сума боргу по кредиту 1878895,99 грн. Відповідно до ст..625 ЦК України підлягають стягненню 72127,48 грн. - інфляційні втрати від прострочення повернення кредиту, 85,69 грн. - інфляційні втрати від прострочення сплати процентів, 22700,21 грн. - 3% річних за прострочення повернення кредиту, 448,4 грн. - 3% річних за прострочення сплати процентів. Щодо вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання поруки припиненою. Згідно до ст.. 543 ЦК україни у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до п.1.6 Кредитного договору загальний термін кредиту складає 10 років, при цьому дата остаточного погашення кредиту не пізніше 31 березня 2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, банк пред`явив до позичальника лист-вимогу №21/03-1042/29 від 26.11.2012 року (п.7 додатку до позовної заяви за первісним позовом) про повне погашення кредиту не пізніше 30 календарних днів з дати отримання цього листа-вимоги. Враховуючи, що [PERSON] зазначену вимогу не виконав, то відповідно до п.2.2.2 Кредитного договору граничний строк кредитування по Кредитному договору є 26 грудня 2012 року. Доводи Банку про те, що Банк не змінював строк дії кредитного договору, оскільки це не передбачено умовами кредитного договору, не заслуговують на увагу та спростовуються п.п.2.2.2 та 3.2.2 кредитного договору. Згідно із п.2.2.2 Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника повернення Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором. Виконання Позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення суми Кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги Банку. Пунктом 2.2.2 Кредитного договору визначено перелік обставин для зміни терміну погашення кредиту, зокрема, затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за користування Кредитом, інших платежів за цим договором, в тому числі комісійної винагороди, на один календарний місяць. У Договорі поруки зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.6.3). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Кредитним договором. (п.4.1 Договору поруки). Отже, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про припинення поруки із припиненням всіх зобов`язань Боржника за Кредитним договором, що забезпечується такою порукою не може розглядатися, як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України. Згідно із цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. У випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Банк мав заявити вимоги до поручителя про виконання основного зобов`язання за Кредитним договором протягом шести місяців починаючи з 27.12.2012 року, а саме до 27.06.2013 року. Однак банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання по Кредитному договору, який був установлений (змінений) банком відповідно до п.2.2.2 Кредитного договору, Відповідач (Позивач за первісним позовом) не пред`явив до Поручителя (Позивача за зустрічним позовом) позовних вимог щодо виконання останніми зобов`язань взятих на себе відповідно до Договору поруки. Банк пред`явив позов до Поручителя лише у листопаді 2014 року. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст.ст. 3, 12- 15, 20 ЦК, ст.ст. 3- 5, 11, 15, 31 ЦПК України). Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12). Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Наведене свідчить про припинення дії поруки, що виникла у [PERSON] на підставі укладеного Договору поруки №2251 від 31 березня 2010 року. Доводи Банку, що порука припиняється лише в частині певних місячних платежів, суперечать нормам чинного законодавства. Судом встановлено , що відповідно до ст..559 ЦК України порука є припиненою, тому зустрічна позовна заява підлягає задоволенню. Щодо вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору та Договору поруки №2251 від 31 березня 2010 року. Згідно п.3.1.1 Кредитного договору Банк зобов`язаний відкрити Позичальнику рахунок для надання Кредиту та обліку заборгованості за Кредитом та рахунок для нарахування та обліку нарахованих доходів за Кредитом, а також надати Позичальнику Кредит на умовах цього договору. Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.345 ГК України, істотними умовами кредитного договору є умови щодо мети, суми і строку кредиту, умов і порядку його видачі та погашення, видів забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткових ставок (ціна договору), порядку плати за кредит, обов`язків, прав і відповідальності сторін щодо видачі та погашення кредиту. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору та Договору поруки №2251 від 31 березня 2010 року вимогам законодавства відсутні підстави передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України ., для визнання недійсним, оскільки договори укладені відповідно до норм чинного законодавства, [PERSON] добровільно погодився на його укладення, визначивши умови договору прийнятними для себе, тривалий час виконувала договір , сплачуючи кошти. Суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов задоволенню не підлягає. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню частково, встановлена судом заборгованість по кредитному договору підлягає стягненню з [PERSON] , а саме заборгованість в розмірі - 2000101,81грн., з яких 1878895,99 грн. - кредит, 9592,5 грн - пеня за прострочення повернення кредиту, 16251,54 грн - пеня за прострочення сплати процентів, 72127,48 грн. - інфляційні втрати від прострочення повернення кредиту, 85,69 грн. - інфляційні втрати від прострочення сплати процентів, 22700,21 грн. - 3% річних за прострочення повернення кредиту, 448,4 грн. - 3% річних за прострочення сплати процентів. Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем витрати а саме сплачений судовий збір в розмірі 3654 грн. За зустрічним позовом [PERSON] підлягає стягненню з банку сплачений судовий збір в розмірі487,20 грн.

Outcome: partial