Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ДП «Регіональні електричні мережі», в якому просить стягнути з відповідача на його користь гроші в сумі 350\~000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом та втратою професійної працездатності. Позовна зава мотивована тим, що\~позивач тривалий час працював у відповідача, котрий є правонаступником усіх прав та обовязків: Донецької філії ДП «Укренерговугілля» та ВАТ «Укренерговугілля» на різних посадах. Згідно акту за формою Н-5 «Проведення розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 27 березня 2013 року о 15 год. 50 хв.» від 29 березня 2013 року, комісією створеною відповідно до наказу ДФ ДП «Регіональні електричні мережі» від 27 березня 2013 року № 175, було проведено розслідування вищезазначеного нещасного випадку, яка прийшла до висновку, що даний випадок визначається таким, що пов'язаний з виробництвом. А також встановлено коло осіб дії чи бездіяльність котрих слугували причинами настання нещасного випадку, до переліку яких прізвище позивача не входить. У відповідності до акту № 3/13 «про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом», котрий було затверджено 29 березня 2013 року, було визначено, що [PERSON] до настання нещасного випадку не має жодного відношення. Даним актом було також встановлено, що позивач був госпіталізований з діагнозом «опік полумям виниклої електричної дуги І-ІІ ступеню, обличчя, шиї, обох рук S=6% поверхні тіла», в результаті чого позивач тривалий час перебував на лікуванні. У звязку з отриманим трудовим каліцтвом, відповідно до довідки «про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» [PERSON] 10 ААА № 230806 від 12.06.2014 року [PERSON] встановлено за сукупністю 45 %втрати професійної працездатності, безстроково з 12.06.2014 року, з котрих 15 % складає втрата працездатності за трудовим каліцтвом 27.03.2013 року, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, оскільки [PERSON] постійно відчував фізичний біль, та дискомфорт. У звязку з опіками обличчя та рук, він отримав неймовірні моральні страждання, повязані із спотворенням частин тіла котрі знаходять у всіх на виду. Позивач соромився своєї зовнішності, та намагався будь якими способами уникати зустрічі з друзями, знайомими, рідними. До теперішнього часу нервові закінчення на кінчиках пальців (обох рук) та частина обличчя, що була уражена опіками, не відчувають зміни температури. У звязку з вищезазначеним, також порушений кровообіг у кінцівках пальців, завдяки чому навіть незначний перепад температури у бік зменшення доставляє позивачу дискомфорт та фізичні страждання (фізичний біль). Спотворений зовнішній вигляд (обличчя, руки), не надає позивачу змоги вільно спілкуватися з близькими людьми. Знаходження на лікуванні більше року, чисельні операції, необхідність купувати додаткові ліки, щоб хоч якимось чином поліпшити його зовнішній вигляд, призвели до зменшення сімейного бюджету, та як слідство викликали чисельні сварки у родині, викликані недостатністю грошових коштів для забезпечення потреб родини. Зважаючи на вищевикладене, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань в позові ставиться питання про стягнення з відповідача моральної шкоди спричиненої діями (бездіяльністю) останнього та його посадових осіб у розмірі 350 000,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з наведених в ньому підстав, просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Подала до суду письмові заперечення проти позову, у яких вказала, що не погоджується з позовними вимогами позивача в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Зазначила, що з 27.03.2013 року по 05.04.2013 року позивач дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в інституті невідкладної і відновної хірургії ім. В. К. Гусака, де йому проведено консервативне лікування, та 29.03.2013 року проведена операція - дермабразія, ксенопластика. Післяопераційний стан задовільний, залишилися залишкові рани в області кистей рук та обличчя з хорошою крайовою епітелізацією. З 06.04.2013 року по 10.06.2013 року позивач продовжував лікування амбулаторно за місцем проживання. 11.06.2013 року [PERSON] приступив до виконання своїх обов'язків в якості електрослюсаря з ремонту устаткування розподільних пристроїв. При цьому бажання перевестися на легку працю аж до звільнення, тобто до 29.04.2014 року у позивача не виникало. Незначна перерва в роботі, у звязку з лікуванням, не завадила професійної здатності позивача, він продовжив звичне виконання функціональних обов'язків, тобто, наслідки нещасного випадку жодним чином не позначилися на виробничих відносинах, у зниженні престижу та ділової репутації позивача. Крім того, зазначила, що згідно копій документів, доданих до позовної заяви вбачається, що позивач останній раз отримав консультацію лікаря-комбустіолога 13.05.2014 року. В матеріалах справи відсутні докази того, що в період з травня 2014 року і на момент подачі позовної заяви до суду позивачеві надавалась будь-яка медична допомога у зв'язку з травмою, отриманою 27.03.2013 року. [PERSON] не звертався за консультацією до психолога або психіатра для надання кваліфікованої допомоги з приводу того, що соромився своєї зовнішності, намагався уникати зустрічей з друзями та знайомими. Також у своїй позовній заяві позивач посилається на зменшення сімейного бюджету за придбання додаткових медикаментів, внаслідок чого в родині виникали сварки, не вистачало грошей на потреби сім'ї. Проте, документи, що підтверджують додаткові витрати позивача в матеріалах справи відсутні, тобто немає рекомендацій або призначень лікаря, а також чеків про придбання додаткових лікарських препаратів. Крім того представник відповідача вказала, що на проведення операцій та на знаходження позивача на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, були виділені кошти ДП «Регіональні електричні мережі» та профспілковою організацією підприємства. Також, трудовий колектив в добровільному, порядку збирав кошти на лікування [PERSON], які передавав особисто йому та членам його сім'ї. У звязку з викладеним вважає, що позивач, предявивши вимоги про стягнення моральної шкоди не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є працівником Дзержинського енергоуправління, та їй відомо, що з позивачем по справі 27 березня 2013 року стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав опіки обох кістей рук та частини обличчя. Вказала, що у звязку з настанням нещасного випадку та перебуванням позивача на тривалому лікуванні, трудовим колективом Дзержинського енергоуправління ДП «Регіональні електричні мережі» в добровільному порядку було зібрано кошти на лікування [PERSON] Що стосується коштів, виділених на лікування останнього Державним підприємством «Регіональні електричні мережі», то з цього приводу вона нічого пояснити не може, оскільки їй про це нічого невідомо. Також свідок повідомила, що будь-яких обмежень у спілкуванні позивача із співробітниками вона не спосерігала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення аналогічні поясненням свідка [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебував у трудових правовідносинах, що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с.7). Як вбачається з висновку акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 27 березня 2013 року о 15 годині 50 хвилин в Дзержинському енергоуправлінні ДФ ДП "Регіональні електричні мережі" за формою Н-5, згідно до вимог п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 30.11.2011 року, нещасний випадок з електрослюсарем з ремонту устаткуваня розподільних пристроів [PERSON] визнано таким, що повязаний з виробництвом (а.с.8-10). Як вбачається з [PERSON] №1 за формою Н-1про нещасний випадок з [PERSON], пов'язаний з виробництвом, до настання нещасного випадку призвели порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів, тощо, а також невиконання посадових обов'язків. Діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу\~опік полум'ям електричної дуги I-II ступеню обличча, шиї, обох кистей S=6% поверхні тіла. Особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці: [PERSON], [PERSON] (а.с.8-13). Як вбачається з епікризу карти стаціонарного хворого №4559, [PERSON] [INFO], в результаті проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз: опік полум'ям електричної дуги I-II ступеню обличча, шиї, обох кистей S=6% поверхні тіла, опік слизової оболонки очей 1 ст., термоінгаляційне ураження 1 ст. (а.с.14). Як вбачається з копії довідки МСЕК [PERSON] 10 ААА № 230806 від 12.06.2014 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги аверіну Л.І. 12.06.2014 року при первинному огляді було встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково. При цьому він потребував медичного лікування за наслідками травми (а.с.20). Як вбачається з виробничої храктеристики аверіна Л.І., яка оглянута в судовому засіданні позивач після отримання виробничої травми періодично звертався за лікуванням, у тому числі у зв'язку із травмою на виробництві, протягом періоду часу з 27.03.2013 по 20.03.2014 року (а.с.24). Зазначені обставини сторонами не оспорювалися. Спірним по справі є підстави відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу, та розмір грошового еквіваленту цієї моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування\~власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте зі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»виключена частина 3 статті 34 відповідно до положеньЗакону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Так, відповідно до ч. 8 ст. 36 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Суд враховує те, що відповідно до роз'яснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з положення статті 23 Цивільного кодексу України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Суд враховує тяжкість отриманої позивачем травми та відповідні ускладнення для здоров'я позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоров'я на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд враховує характер отриманої позивачем виробничої травми, а саме опік кистей рук та обличча, і погоджується з доводами позивача про те, що ураження цих частин тіла спричинило і продовжує спричиняти позивачу дискомфорт як у фізичному розумінні (чутливість до зміни температури), так і у психологічному (порушення звичайного характеру спілкування у суспільстві), оскільки саме ці частини тіла постійно перебувають як у беспосередньому фізіологічному контакті з навколишнім природним середовищем, так і візуальному контакті з оточуючими позивача людьми. При цьому, суд критично ставиться до показань свідків, які не підтвердили наявність будь-яких ускладнень у спілкування позивача зі співробітниками, оскільки свідки не можуть достовірно робити висновкі про внутрішні психологічні процеси, які відбуваються у свідомості і думках позивача, і які він може приховувати. Також суд зважає на незабезпечення відповідачем-роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці позивачеві та відсутність вини позивача у настанні нещасного випадку. Також суд враховує відсутність факту будь-якого відшкодування підприємством моральної шкоди позивачу у добровілному порядку, що підтверджено показами свідків у судовому засіданні. Суд вважає, що грошовий еквівалент завданої позивачу моральної шкоди у сумі 350000,00 грн., про стягнення якого з відповідача заявлена вимога у позові є необґрунтованим та вкрай завищеним. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що з моменту настання нещасного випадку на виробництві і отримання травм позивачем, а саме з 27 березня 2013 року до дати звернення позивача із позовом до суду у квітні 2017 року минуло більше чотирьох років. Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачеві в еквіваленті 12000,00 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоров'я внаслідок виробничої травми, та судового збору на користь держави, на підставі ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial