Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач 10.07.2014 року звернувся до суду із позовом до відповідачів про виселення їх із квартири [ADDRESS] (надалі -спірна квартира) зі зняттям з реєстраційного обліку Святошинський районний відділ Державної Міграційної Служби України в м. Києві, який уточнив 19.02.2015 року (а.с. 138-141), посилаючись на те, що судовим рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 05.10.2011 року звернено стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) з метою погашення боргу [PERSON] за її кредитним договором з банком (позивачем). Позов мотивував тим, що за іпотечним договором відповідач [PERSON] , як поручитель за виконання умов кредитного договору передав банку вказану квартиру (надалі - спірна). У цій квартирі зареєстровані боржник [PERSON] , поручитель, їх неповнолітні діти: [PERSON], [PERSON], [INFO] року народження, а також [PERSON] Зазначив, що відповідачі не виселяються із вказаного житла на вимогу банку, банк звернувся до суду. Вимоги обґрунтовує ст. ст. 39,40 Закону України «Про іпотеку» , ст. 109 ЖК України. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, посилаючись на викладені у позові обставини. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що позивач не є власником спірної квартири, виконавчого провадження не існує у зв*язку із мораторієм на виселення відповідачів за іпотечним договором, який укладений для забезпечення валютних зобов*язань. Інші відповідачі в судове засідання не прибули, повідомлений про час та дату розгляду справи, тому суд розглядає справу без його присутності. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Суд вважає належними відповідачами [PERSON] [PERSON], які одночасно є законними представниками їх неповнолітніх дітей, а також - [PERSON]., 1994 року народження, яка зареєстрована у спірній квартирі та проживає у ній. Суд розглядає справу на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України (на засадах змагальності, диспозитивності, в межах заявлених вимог та наданих доказів), які роз*яснені в судовому засіданні учасникам розгляду справи. При цьому суд дотримується вимог ст. 60 ЦПК України щодо обов*язку сторін довести належними достовірними доказами ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Представники сторін не заперечують фактичні обставини щодо проживання, реєстрації відповідачів у спірній квартирі, наявність іпотечного боргу, його стягнення за судовими рішеннями в іноземній валюті, а також отримання вимог банку від 14.05.2014 року про виселення лише відповідачем [PERSON] 19.05.2014 року (а.с.44-46). Суд погоджується зі ствердженням представника позивача про те, що він має право пред*явити позов про виселення осіб із житла у зв*язку з іпотечним боргом , його стягнення за судовим рішенням і у зв*язку зі зверненням стягнення на таке житло у зв*язку зхі стягненням боргу (рішення суду від 05.10.2011 року, а.с.39-41) з огляду на вказане ним законодавство. Суд погоджується зі ствердженням представника відповідача про те, що позивач не надав доказів про отримання досудової вимоги про виселення відповідачів [PERSON] [PERSON], які одночасно є законними представниками їх неповнолітніх дітей зі спірної квартири, оскільки із наданих позивачем копії поштового документа (а.с.46) не вбачається достовірно, що така вимога отримана відповідачами [PERSON] [PERSON] У зворотньому повідомленні пошти про вручення вимоги банку про виселення відповідачів зі спірної квартири вказано, що вимогу отримала [PERSON] У довідці за формою-3 про проживання відповідачів у спірній квартирі вказано, що власником особового рахунку на сплату комунальних послуг щодо спірної квартирі є [PERSON] Також вказано про його та [PERSON] дітей та фізичну особу [PERSON] Суд враховує, що позивач не надав достовірних доказів про отримання вимоги банку про виселення зі спірної квартири відповідачами [PERSON] [PERSON], є лише докази про її направлення вказаним відповідачам, а також відповідачу [PERSON], яка її і отримала. В матеріалах справи немає доказів про те, що [PERSON] є членом сім*ї відповідачів (дорослих), що вона повідомила вказаних відповідачів про те, що є вимога банку про їх виселення. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно до п. 43 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (надалі - Пленум) при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи викладене, суд не має правових підстав для виселення відповідачів, оскільки доказів про отримання вимоги відповідачами [PERSON] [PERSON] про виселення банк не надав. Також суд враховує, що банк не надав доказів про те, що виконавче провадження щодо стягнення на предмет іпотеки фактично проводиться. Враховуючи, цю обставину, то позов не підлягає задоволенню в частині відповідачів [PERSON] [PERSON] та їх дітей також із зазначених підстав. Суд також враховує заперечення представника відповідача щодо того, що вимоги про виселення є похідними від вимог про стягнення на майно, тому можна зробити висновок щодо дії закону про вказаний мораторій і щодо вимог про виселення. Суд враховує, що відповідач [PERSON]. не має перед банком жодних зобов*язань за валютними кредитами. Тому вона може бути виселена зі спірної квартири на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та відповідних роз*ясень вказаного Пленуму. Тому суд і виносить рішення про її виселення. Повноважень суду знімати з місця реєстрації фізичних осіб, в тому числі і відповідачів за вказаним спором суд не має, оскільки ними наділена Державна міграційна служба України. Тому суд відмовляє у знятті із реєстраційного обліку відповідачів, в тому числі, відповідача [PERSON] У випадку не вирішення питання про зняття з реєстрації відповідача [PERSON] вказаною службою у зв*язку з її висленням ( у випадку набрання чинності вказаного рішення) позивач матиме право (якщо бажатиме) оскаржити таке рішення служби в порядку адміністративного судочинства. Судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує із [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial