Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (далі ДСК «Чорноморське морське пароплавство») на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період починаючи з 27.06.2013 року по дату фактичного розрахунку. Позивач неодноразово подавала уточнені позовні заяви, які за своїм змістом є заявами про збільшення розміру позовних вимог (в частині суми стягнення). В останній редакції такої заяви від 15.04.2016 року позивач просить стягнути середній заробіток у розмірі 191426,56 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач працювала у ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах з 1973 року по 22.02.2013 року. 22.02.2013 року її було звільнено на підставі наказу № 75-Ф у звязку зі скороченням штату працівників, проте без проведення повного розрахунку згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України. 27.06.2013 року відповідач здійснив частковий розрахунок із позивачем. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за затримку виплати належних при звільненні коштів у розмірі 9665,56 грн., невиплачену допомогу при звільненні в розмірі 28613,24 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У порядку примусового виконання рішення суду ДСК «ЧМП» виплатило присуджені позивачу грошові кошти в розмірі 38278,80 грн. та не виконало рішення суду в частині присудження моральної шкоди. Таким чином, як зазначає позивач, відповідач порушив строки виплати за виконавчим листом майже більш, ніж на три роки з дня її звільнення. Днем остаточного погашення заборгованості відповідачем перед позивачем у звязку з затримкою розрахунку при звільненні позивач вважає день ухвалення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 27.08.2013 року. При цьому позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 27.06.2013 року, який станом на 15.04.2016 року становить 191426,56 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Крім того, представник відповідача подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позивач не правильно визначено розмір середньоденної заробітної плати для розрахунку середнього заробітку, а також розрахунковий період, який має становити з 28.08.2013 року по 25.08.2015 року; при цьому мають враховуватися не календарні, а робочі дні в періоді. За підрахунками представника відповідача сума середнього заробітку становитиме 56995,28 грн., а з урахуванням податків, якими оподатковуються належні суми працівникові до стягнення, - 45350,31 грн. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 22.02.2013 року [PERSON] було звільнено з посади заступника головного бухгалтера у ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на підставі наказу № 75-л у звязку зі скороченням штату працівників. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2014 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на її користь середньомісячний заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в розмірі 9665,56 грн., суму невиплаченої допомоги при звільненні, визначену Колективним договором, укладеним між трудовим колективом та адміністрацією ДСК «Чорноморське морське пароплавство» в розмірі 28613,24 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн. З мотивувальної частини зазначеного рішення суду вбачається, що середньомісячний заробіток стягнуто за період з 22.02.2013 року по день розгляду судом спору 27.08.2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року набрало законної сили та було звернуто до виконання. Згідно з випискою з рахунку [PERSON] від 15.09.2015 року, на рахунок позивача було зараховано кошти в розмірі 38278,80 грн. Той факт, що зазначені грошові кошти були перераховані ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року, не заперечувався сторонами, а також підтверджується копією розпорядження державного виконавця № В/17 47494258 від 17.08.2015 року. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. ДСК «Чорноморське морське пароплавство» до цього часу не виконало. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу невиплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та регулюються ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначеної норми дає підстави зробити висновок, що визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. На підставі викладеного, з огляду на те, що фактичний розрахунок із виплати позивачу належних сум при звільненні було здійснено відповідачем після ухвалення рішення суду про їх стягнення, то позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку є обґрунтованими та законними. Проте суд не погоджується із визначеним позивачем періодом, за який має бути стягнуто такий середній заробіток з 27.06.2013 року по дату фактичного розрахунку (при цьому розрахунок позивач здійснила станом на 15.04.2016 року), а також із методикою проведення такого розрахунку позивачем. Так, суд звертає увагу на те, що сума присудженої позивачу за рішенням суду моральної шкоди не охоплюється поняттям «належних звільненому працівникові сум», про які йдеться у статтях 116, 117 КЗпП України. Адже моральна шкода є компенсацією немайнових втрат, яка була присуджена судом позивачу у звязку з порушенням її трудових прав, в даному випадку права на своєчасне отримання усіх виплат при звільненні. Таким чином, невиконання рішення суду в частині стягнення моральної шкоди не може бути підставою для застосування ст. 117 КЗпП України та нарахування середнього заробітку за весь період невиконання рішення суду в цій частині. Що стосується сплати присуджених судом належних позивачу сум при звільненні, а саме невиплаченої допомоги при звільненні, передбаченої колективним договором, то весь період затримки становить з 22.02.2013 року по 25.08.2015 року. Оскільки питання виплати середнього заробітку за період з 22.02.2013 року по 27.08.2013 року вже було предметом судового розгляду, то розрахунок сум середнього заробітку слід розпочинати з 28.08.2013 року. При цьому останнім днем фактичного розрахунку слід вважати день зарахування присуджених позивачу сум у звязку зі звільненням на рахунок позивача, тобто 25.08.2015 року. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що таким днем слід вважати 11.08.2015 року день видачі ДСК «Чорноморське морське пароплавство» відповідного платіжного доручення. Суд звертає увагу на те, що розяснення президії Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 року № 02-5/293 року щодо визначення моменту виконання грошового зобовязання, на яке посилається представник відповідача, втратило чинність у звязку з прийняттям постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань». У пункті 1.4 цієї постанови, зокрема, зазначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30\~Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При обчисленні середнього заробітку суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок). Згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо\~за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. З огляду на викладене, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про необхідність врахування сум податків та обовязкових платежів, які мають бути сплачені роботодавцем як податковим агентом найманих працівників. Крім того, в абзаці 6 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч. ч. 3, 4 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана\~відповідна\~виплата. Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат в усіх випадках збереження середнього заробітку проводиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, середня заробітна плата позивача визначається судом за грудень 2012 року та січень 2013 року. Згідно з розрахунковим листом із заробітної плати позивача за період з листопада 2012 року по лютий 2013 року, у грудні 2012 року позивачу було нараховано всього 2355,91 грн. (з них: заробітна плата 2036,19 грн., індексація доходів 239,53 грн., відпускні 80,19 грн.) та в січні 2013 року 2354,95 грн. (з них: заробітна плата 940,29 грн., індексація доходів 150,45 грн., відпускні 1264,21 грн.). При цьому суми відпускних до розрахунку не включаються, оскільки згідно з пунктом 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням кількості відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді (20 у грудні, 9 у січні) становить 116,08 грн. = (2036,19 грн. + 239,53 грн. + 940,29 грн. + 150,45 грн. грн.) : 29 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку позивачу за період з 28.08.2013 року по 25.08.2015 року розраховується наступним чином: 499 (загальна кількість робочих днів, які підлягають оплаті) х 116,08 грн. = 57923,92 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково у визначеному судом розмірі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial