Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про виселення. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2007 р. між банком та [PERSON] (далі-Позичальник) був укладений кредитний договір №NKN0GK04440020, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 99960,00 доларів США строком до 26.04.2026 р, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 27 квітня 2007 року між банком та позичальником був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 27.04.2007 року, предметом якого є цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Миколаєві, смт. Тернівка по вул. Східна,11-а. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2012 року звернуто стягнення на вищевказане нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 27.04.2007 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" в загальній сумі 160 763,08 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ -1 281 281 грн. 70 коп. В задоволенні вимог про виселення-відмовлено. Станом на день звернення до суду рішення суду залишається невиконаним, зобов'язання за договором споживчого кредиту не сплачуються. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про\~іпотеку» іпотека\~- це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно\~зяким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого\~іпотекою\~зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок\~предмета іпотеки\~переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями ч. ч. 1 і 3 ст. 33 Закону України «Про\~іпотеку»\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на\~предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на\~предмет іпотеки\~також виникає\~з\~підстав, установлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на\~предмет іпотеки\~здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно\~здоговором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про\~іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в\~іпотеку\~житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для\~виселення\~всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.\~Виселення\~проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок\~виселення\~із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави\~виселення,\~а в частині третій - порядок\~виселення\~громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про\~іпотеку»\~та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в\~іпотеку\~житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця\~з\~дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове\~виселення\~здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком\~виселення\~громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене\~іпотекою\~відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість\~виселення\~громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається\~виселеннягромадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене\~іпотекою\~цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про\~виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про\~іпотеку»підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють\~з\~жилого будинку (жилого приміщення), що є\~предметом іпотеки,\~у зв'язку зі зверненням стягнення на\~предмет іпотеки,\~інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого\~іпотекою\~цього житла. Згідно\~з\~правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 14 грудня 2016 року у справах № № 6-860цс16, 6-1141цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, за змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про\~іпотеку»та ст. 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) -\~предмета іпотеки\~у зв'язку зі зверненням стягнення на нього\~іпотеки,\~надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого\~іпотекою\~цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається\~виселення\~громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на\~предмет іпотеки,\~якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене\~іпотекою\~відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР). Так, згідно\~з\~матеріалами справи [PERSON] отримав у Банку за кредитним договором від 27 квітня 2007 року кредит під забезпечення іпотечним майном - спірного будинку , який за договором купівлі-продажу було придбано 27 квітня 2007 року. З\~огляду на те, що в\~іпотеку\~було передано житловий будинок, придбаний саме за рахунок отриманих кредитних коштів, то закон не вимагає необхідності надання відповідачу іншого постійного житла при виселенні. Законом передбачено порядок щодо виселення громадян, що мешкають у житловому будинку, вказана вимога може заявлятися тільки після прийняття рішення про звернення стягнення, тому у задоволенні вимоги щодо виселення відповідача та інших осіб необхідно відмовити. Що стосується вимог про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку №11-А по вул. Східна в смт. Тернівка, то у задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки вжиті судом заходи щодо встановлення кількості зареєстрованих осіб за вказаною адресою, не дали результату. За такого, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: partial