Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, також в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Останній є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . 29 листопада 2001 року [PERSON] уклав з відповідачами договір купівлі - продажу, відповідно до якого придбав нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений відповідно до діючого на той час законодавства в Криворізькому відділі Товарної біржі «Українська» і зареєстрований ним за №191314 29 листопада 2001 року. Оформити правочин через нотаріальну контору відповідачі відмовились. Будь-які суперечки між сторонам угоди відсутні. [PERSON] з моменту придбання квартири і до дня смерті здійснював право користування та володіння вказаною квартирою. У 2007 році в квартирі була зареєстрована позивач, яка продовжує користуватися спірною квартирою разом із сином. Вищезазначена квартира є спадковим майном, однак відсутність належного правовстановлюючого документа на це майно перешкоджає їй оформити спадщину. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 29 листопада 2001 року, а саме квартири [ADDRESS] , який було зареєстровано на Товарній біржі «Українська» Криворізький відділ 29 листопада 2001 року та визнати за позивачем і її неповнолітнім сином право власності на вказану квартиру в порядку спадкування по 1/2 частці за кожним. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату і час розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного рішення у справі (а.с.129). Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом своєчасно та належним чином: відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] шляхом направлення судових повісток про виклик\~до суду\~за місцем\~проживання останніх,\~зареєстрованим у\~встановленому законом\~порядку;\~відповідач [PERSON] \~ шляхом\~оголошення на\~офіційному сайті\~судової влади.\~Про причини неявки відповідачі суду не повідомили, відзив на позов не подали. Представник відповідача - Криворізької міської ради в особі виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг в судове засідання не з`явився, про час та місце слуханням справи повідомлений належним чином, надав клопотання з проханням проводити розгляд справи без участі представника виконкому, проти задоволення повних вимог не заперечує. Представник третьої\~особи Товарної Біржі "Українська" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, пояснень щодо позову не надав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою від 13 серпня 2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 29 листопада 2001 року на Товарній Біржі «Українська» було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] продали, а [PERSON] купив об`єкт нерухомості: трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 16 лютого 1997 року, зареєстровано на товарній біржі, реєстраційний номер 191314 від 29 листопада 2001 року, що підтверджується договором (а.с.12). На підставі вказаного договору купівлі-продажу нерухомості, придбана квартира зареєстрована в КП Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 29 листопада 2001 року на праві приватної власності за [PERSON] і записана в реєстровій книзі №2ПШ, сторінка 252, номер запису 841, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.13). Із копії свідоцтва про народження слідує, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с.17). 14 лютого 2008 року виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис №01. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.14). Відповідно до довідок, позивач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.16,19). [PERSON] та [PERSON] здійснювали оплату комунальних послуг та послуг з утримання квартири по [ADDRESS] , що підтверджуєтся квитанціями (а.с.23,24). Як видно із копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №59 (а.с.10). Із копії спадкової справи померлого [PERSON] слідує, що 03 липня 2015 року [PERSON] звернулась до П`ятої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій зазначила, що окрім неї спадкоємцем є син спадкодавця (а.с.164). Із довідки №25 від 01 липня 2015 року слідує, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , де були зареєстровані дружина [PERSON] та син померлого [PERSON] (а.с.166). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, виданих 03 липня 2015 року інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, про заповіти та спадкові договори стосовно [PERSON] - відсутня (а.с.167,168). Спадкова справа спадкодавця [PERSON] зареєстрована у Спадковому реєстрі 03 липня 2015 року, №57645661 (а.с.169). Постановою державного нотаріуса П`ятої криворізької державної нотаріальної контори від 15 липня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] через неналежний правовстановлюючий документ на спадкову квартиру, оскільки договір купівлі-продажу квартири не посвідчений нотаріально (а.с.11, 179-180). Із інформаційної довідки із Спадкового реєстру, виданої 12 грудня 2019 року, слідує, що спадкова справа № 57645661 спадкодавця [PERSON] є чинною, свідоцтво про право на спадщину не видано (а.с.163). Згідно з висновком оцінювача, ринкова вартість спірної квартири станом на 26 березня 2019 року складає 113\~110,00 грн (а.с.15). Згідно відповіді\~КП ДОР\~«Криворізьке бюро\~технічної інвентаризації»\~№1403\~від 13\~вересня 2019\~року, відповідно\~до архівної\~справи,станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 29.11.2001 року на товарній біржі «Українська» за реєстровим номером №191314 (а.с.94). При цьому, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на час розгляду справи відомості щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на квартиру\~за адресою: [ADDRESS] - відсутні (а.с.182). Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини щодо належного оформлення договору обміну нерухомості, а також щодо підстав набуття права власності. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 3\~ст. 334 ЦК України\~право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка через те, що правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений. Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини щодо набуття квартири у власність спадкодавцем виникли у 2001 році, відповідно до п. 4\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Статтею 153 ЦК УРСР 1963\~року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Приписами ч.2\~ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно з ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. ст.\~224,\~225 ЦК УРСР\~1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Із договору купівлі-продажу нерухомості від 29 листопада 2001 року видно, що продавці отримали обумовлену сторонами суму за продаж квартири до підписання цього договору та в подальшому покупець [PERSON] зареєстрував придбану квартиру на своє ім`я в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Біржове оформлення договорів купівлі-продажу нерухомості не суперечило діючому на час укладання спірного договору законодавству. Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди по всім істотним його умовам, які сторони повністю виконали, а саме, продавці отримали грошові кошти, а покупцю передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на квартиру. Відповідно до п.13\~постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено, що норми ч.2\~ст.220 ЦК України\~не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Незважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання договору обміну квартир дійсним підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені лише з набранням чинності\~ЦК України 2003 року, тобто з 01 січня 2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (29 листопада 2001 року) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як видно з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна покупцем [PERSON] були виконані. Відповідно до\~ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вважаючи на те, що угода купівлі-продажу нерухомості від 29 листопада 2001 року фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за договором виконали, нерухоме майно після укладання договору було належним чином зареєстроване, а нотаріальне посвідчення спірного договору купівлі-продажу не можливо, в зв`язку з відсутністю однієї із сторін (смертю покупця), суд вважає за можливе визнати вищезазначений договір дійсним. Що стосується вимог позивача щодо визнання права власності в порядку спадкування суд зазначає таке. Судом встановлено, що спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] є його неповнолітній син [PERSON] , 2002 року народження і дружина позивач [PERSON] , яка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~вважається таким,\~що прийняв\~спадщину,\~якщо протягом\~строку,\~встановленого статтею\~1270\~цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Пунктом 4 вказаної статті передбачено, що малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Відмови від прийняття спадщини малолітнім [PERSON] , 2002 року народження матір`ю останнього заявлено не було. Встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , останній фактично проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] і сином [PERSON] , які в силу положень ч.3, 4 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Окрім того, [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини у передбачений законодавством строк. Також із копії спадкової справи судом встановлено, що заповіту спадкодавцем [PERSON] - складено не було. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними (ст.1278 Цивільного кодексу України). Це правило застосовується при спадкування за законом. Воно також діє при спадкуванні за заповітом, якщо заповідач не визначив розмір часток спадкоємців іншим чином. Згідно приписів ст.ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність\~свідоцтва про\~право на\~спадщину не\~позбавляє спадкоємця\~права на\~спадщину.\~ Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через неналежний правовстановлюючий документ на спадкову квартиру. Крім того, відповідно до п. 3.21. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. В пункті 11\~листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08\~зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей\~1296,\~1297 Цивільного кодексу України,\~ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат»\~видається нотаріусом. Відповідно до ст. ст.\~66,\~67 Закону України «Про нотаріат»\~на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача якого провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. З урахуванням викладених норм\~ЦК України та листа ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлючого документа на спадкове майно. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Всупереч наведеному позивач не довела, що у неї існують перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно в позасудовому (нотаріальному) порядку після надання нотаріусу усіх необхідних документів, зокрема рішення суду про визнання угоди дійсною. Таким чином, в позивача наявні підстави для звернення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, її та сина права наразі ніким не порушені, \~тому не підлягають захисту у судовому порядку, внаслідок чого, позов в цій частині є передчасним та задоволенню не підлягає. Згідно зі\~ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вищенаведеного, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в частині визнання угоди дійсною, в задоволенні позовних вимог стосовно визнання права власності в порядку спадкування необхідно відмовити. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам. Тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial