Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

свої вимоги за первісним позовом позивачка обґрунтовує тим, що з 20.11.1999 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою, оскільки рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу сторонами спільно придбано таке майно: квартиру [NUMBER], загальною площею 51,2 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]; житловий будинок загальною площею 157 кв.м., розташований в [ADDRESS]; магазин промтоварів загальною площею 50,9 кв.м., що в [ADDRESS]; автомобіль марки «TOYOTA Highlander», 2011 року випуску; земельну ділянку площею 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,0500 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS]. Угоди про добровільний поділ вказаного майна між сторонами не досягнуто. Тому позивачка просить поділити це майно, а саме визнати за нею право власності на нього, за винятком магазину промтоварів, який слід залишити відповідачу. При цьому позивачка просить відступити від рівності часток майна подружжя, присудивши їй більшу частку, враховуючи інтереси їх спільних з відповідачем неповнолітніх дітей. Відповідач за первісним позовом звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ іншого, не вказаного в первісному позові, спільного майна подружжя. В обґрунтування вимог за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що в первісний позов не включено всі об'єкти права спільної сумісної власності подружжя, що підлягають поділу між сторонами. Зокрема, ними за час шлюбу також придбано 1/2 частку складу-модуля загальною площею 896 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Тому [PERSON] згідний щоб його колишній дружині було виділено вказане нею в первісному позові майно, а йому просить виділити вищезазначені магазин промтоварів та частку складу-модуля. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги за первісним позовом підтримала, а за зустрічним - визнала частково, оскільки вона вважає, що частка вказаного складу-модуля має бути поділена між сторонами в рівних частинах, тобто їм має належати по 1/4 частці цього об'єкту. [PERSON] також просить не вирішувати питання про розподіл судових витрат, оскільки це питання вони з відповідачем вирішили добровільно. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні вимоги за цим позовом визнав, а зустрічний позов підтримав частково, оскільки він погоджується із запропонованим [PERSON] варіантом поділу 1/2 частки зазначеного складу-модуля. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем за первісним позовом цього позову та часткове визнання відповідачкою за зустрічним позовом останнього не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з положеннями ч.2 вказаної статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст.68 вказаного Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно ч.1 ст.70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із правилами частин 2 та 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Ч.1, 2 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1-3 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з п.п.19, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду, ухваленим 22.09.2014 року в цивільній справі №346/4723/14-ц, яке набрало законної сили, розірвано шлюб, укладений сторонами 20.11.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського Івано-Франківської області. Цим рішенням місце проживання вищевказаних неповнолітніх дітей сторін визначено з позивачкою (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 01.10.2014 року реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, право власності на квартиру [NUMBER], загальною площею 51,2 кв., житловою площею 26,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за позивачкою за первісним позовом [PERSON] (а.с.8,9). Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 15.03.2006 року виконавчим комітетом Коломийської міської ради на підставі рішення №40 від 21.02.2006 року, право власності на житловий будинок загальною площею 157 кв.м., житловою площею 85,9 кв.м. та господарські будівлі і споруди ( гараж, сарай, огорожу, замощення), що знаходяться в [ADDRESS], зареєстровано за позивачкою 10.04.2006 року (реєстрова книга №14, номер запису 1902), що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] (а.с. 17,18). Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданим Коломийським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області 20.02.2014 року, підтверджується право власності позивачки на автомобіль марки «TOYOTA Highlander», 2011 року випуску, державний номерний знак «[NUMBER]», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]. (а.с.33). Право власності на магазин промтоварів загальною площею 50,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Коломийської міської ради 20.10.2005 року на підставі рішення № 341 від 15.10.2002 року, зареєстровано за відповідачем за первісним позовом [PERSON] (а.с. 77, 78). Державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER] на право власності на земельні ділянки площами 0, 2500 га та 0,0500 га, призначені відповідно для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, виданими 23.07.2008 року на підставі рішень ХVІІ сесії п'ятого демократичного скликання Шешорівської сільської ради Косівського району від 11.05.2008 року, підтверджується право власності [PERSON] на вказані земельні ділянки. Кадастрові номери останніх - відповідно [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.81,82). Згідно з договором, посвідченим приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. 30.12.2015 року та зареєстрованим в реєстрі за №3257, сторони цього договору ([PERSON] та [PERSON]), маючи на меті припинити право спільної сумісної власності щодо об'єкту нерухомого майна, дійшли згоди про його поділ. Предметом даного договору є склад -модуль, загальною площею 896 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] Згідно із вказаним договором кожна із сторін договору набула право власності на 1/2 частку зазначеного складу-модулю. Вказане право власності на зазначену частку майна зареєстровано 30.12.2015 року за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується витягом про реєстрацію такого права власності, індексний номер: [NUMBER] (а.с. 67-72). Відповідно до звітів №№ 538195-13062015-130615, 538171-13062015-130615, 141215, виданих експертом-оцінювачем [PERSON] відповідно 13.06.2015 року, 14.12.2015 року, ринкова вартість станом на 09.06.2015 року спірної квартири становить 95 270 грн., спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами - 88 404 грн., а спірного автомобіля (станом на 14.12.2015 року) - 196 390 грн. (а.с. 10-16, 19-25, 34-35). Згідно із звітами про експертну грошову оцінку, виданими 14.12.2015 року суб'єктом оціночної діяльності ТзОВ «Геоземкадсервіс», вартість спірної земельної ділянки площею 0,2500 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, станом на 14.12.2015 року складає 75 750 грн., а земельної ділянки площею 0,0500 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, - 8 742 грн. (а.с.36-51). Відповідно до звіту про оцінку майна №КН-15122015/03, виданого 15.12.2015 року ТОВ «Віконт-Консалтинг», ринкова вартість нежитлового приміщення - спірного магазину промтоварів станом на 15.12.2015 року дорівнює 895 840 грн. (а.с.26-32). Оскільки між сторонами фактично відсутній спір щодо варіантів поділу вищевказаного майна, то суд вважає, що це майно слід поділити за запропонованими ними варіантами. Отже, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню повністю, а вимоги за зустрічним позовом - частковому задоволенню. В зв'язку із поділом спірного майна слід припинити право спільної сумісної власності сторін як його співвласників відповідно до правил, передбачених ч.3 ст.372 ЦК України. Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки це питання вирішене сторонами добровільно. На підставі ст.ст.60, 61, 68-71 СК України, ч.3 ст.372 ЦК України та,

Outcome: partial