Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики, що укладений між сторонами 26.06.2017 року в електронній формі. \~ \~ \~ \~Згідно договору позичальнику [PERSON] надано грошові кошти в сумі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Термін користування позикою становить 5 днів. Сторони погодили сплату відсотків на рівні 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування, 1,9 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. Позивач зауважує, що на момент виникнення правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувались Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Феллфін», затверджених наказом директора ТОВ «Велффін» від 27.10.2015 року, що розміщуються на офіційному веб-сайті позивача. Оскільки вказаними правилами передбачено отримання згоди позичальника на укладення договору позики шляхом проставлення свого логіну та паролю в «особистому кабінеті» веб-сайту, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» з визначенням одноразового ідентифікатора як алфавітно-цифрової послідовності у вигляді реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, який надав пропозицію укласти договір, позивач вважає всі наведені умови договору погодженими, та просить стягнути виниклу станом на 21.07.2020 року заборгованість в розмірі 65\~274,50 грн., з яких 1500,00 грн. основний борг, 31\~978,50 грн. заборгованість по відсотках, 31\~796,00 грн. заборгованість по прострочених відсотках. Ухвалою суду від 30.09.2020 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.06.2017 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» як позикодавець надав, а [PERSON] позичальник, отримав грошові кошти в розмірі 1500,00 грн. шляхом переведення коштів на картковий рахунок. Пунктом 1.3 договору сторони визначили, що строк дії договору становить 5 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 01.07.2017 року. Відповідно до умов договору (п.1.5), нарахування відсотків за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. \~ \~ \~ \~Згідно п.1.5.2. договору у разі , якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п.1.3 договору, нарахування проценті, встановлених п.1.5.1. проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 1.9 % від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Вказані обставини підтверджується дослідженими судом договором позики № 213891. За нормою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до\~\~статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено\~\~статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У\~статті 3\~Закон\~\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» №\~675-VIII\~ (в чинній на час виникнення правовідносин редакції)\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~статті 11 Закону № 675-VIII\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -\~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1\~статті 3 Закону № 675-VIII. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд приходить до висновку, що позичальник не виконав взяті за укладеним договором позики зобов`язання у визначений строк, а тому підлягають до стягнення 1500 грн. як отриманої суми позики, 144,00 грн. нарахованих в період строку запозичення коштів відсотків. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене нормативне врегулювання, надаючи аналіз укладеному договору позики слід дійти висновку, що пунктом 1.5.2. договору сторони фактично погодили застосування ст. 625 ЦК України, визначивши порядок нарахування та розмір відсоткової ставки, яка застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання та перевищення строку кредитування (5 днів). Подвійне нарахування відсотків як міри відповідальності, при цьому, не відповідає приписам статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, вимога про стягненні відсотків на суму 31\~796,00 грн., нарахованих додатково до відсотків, визначених судом як відповідальність за ст. 625 ЦК України (31 978,50 грн.), не підлягає до задоволення. У своїй постанові від 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду\~ зазначила: «Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання».

Outcome: partial