Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У березні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором від 22.04.2016 року у сумі 75312 грн.47 коп., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 29222,75 грн.; сума заборгованості за відсотками 7192,54 грн.; сума заборгованості за платою за управління кредитом 24528,84 коп.; сума заборгованості за пенею 14368,34 грн., а також судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається про те, що 22.04.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір, між ТОВ «ФК «ЦФР» за яким банк свої вимоги щодо надання кредиту виконав , а відповідач належним чином вимоги не виконав , внаслідок чого утворилася заборгованість. 30.07.2018 року між ТОВ "ФК ЦФР" та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення права вимоги № 20180730, за умовами якого ТОВ «ЦФР» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до вказаного договору позивач набув право грошової вимоги до відповідача у розмірі 75312,47 грн. В добровільному порядку відповфідач заборгованість не сплатив , а тому з підстав стягнення наявної заборгованості позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» та відповідач і його представник не викликалися, про час та місце розгляду повідомлялися , але не виявили бажання приймати участь в розгляді , про що надали письмові заяви про розгляд в їх відсутність, відповідач надав до суду відзив, позивач відповідь на відзив , відповідач заперечення на відповідь на відзив . Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін в порядку спрощеного провадження, на підставі наявних матеріалів справи та постановити рішення, що відповідає положенням глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 22.04.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 31200,00 грн., строком на 42 місяців, повернення кредиту щомісячно за графіком платежів. ТОВ «ФК « Центр фінансових рішень» виконав взяті на себе зобов`язання. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК « Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК « Центр фінансових рішень» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату , а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК « Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до даного реєстру боржників - додатку № 1 до договору відступлення права вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 75312,47 грн. Відповідач, як позичальник за даним кредитним договором не надав доказів оскарження або визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенції з повернення боргів», тому суд виходить із того, що даний договір є чинними, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенції з повернення боргів» є належним позивачем у справі і має право вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. З розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 30.07.2018 р. за відповідачем рахується прострочена заборгованість за кредитом 29222,75 грн., за відсотками 7192,54 грн., за платою за управління кредитом 24528,84 грн., пеня 14368,34 грн. Всупереч умовам укладеного між сторонами договору відповідач порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст. 638, ст.. 639 ЦК якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов`язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки у відповідності з договором. Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК - збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 615 та ст. 526 ЦК - зобов`язання повинні виконуватись належним чином, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Банк - кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі, не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове. Оскільки дані розрахунки не оспорюються відповідачем, то вони судом приймаються як достовірні. У зв`язку із набуттям права вимоги, позивач має право вимагати від відповідача виконання умов договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених умовами договору в межах переданого йому за договором боргу. 07.08.2018 р. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенції з повернення боргів» направило [PERSON] повідомлення про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» і про наявність заборгованості за зобов`язаннями по погашенню кредиту, відсотків, комісії і пені за даним договором у розмірі 75312,47 грн. Дана вимога позивача відповідачем не виконана, заборгованість за кредитним договором від 22.04.2016 року не погашена. Підстави для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором в частині погашення простроченого кредиту, відсотків, пені судом не встановлені. В даній частині позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість за основною сумою боргу - 29222,75 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 7192,54 грн. і пеня - 14368,34 грн. Щодо заборгованості по платі за управління кредитом, то суд робить такі висновки: Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач просить стягнути плату за управління кредитом у сумі 24528,84 грн., проте в договорі не зазначено конкретно , а отже позичальнику не було доведено до відома , що договір передбачає плату за управління кредитом , тобто відсутня вказівка на істотну умову договору, не зазначено, які саме дії вчиняються кредитором , а компенсація сукупних послуг за рахунок позичальника, є такою, що не відповідає Закону. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 234/169/15-ц. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином, умови договору щодо плати за управління кредитом є нікчемними і тому у відповідача-позичальника не виникло обов`язку сплачувати вказані платежі, і вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по платі за управління кредитом є необґрунтованими, задоволенню не підлягають. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial