Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта Транс Груп» про стягнення заробітної плати. Вимоги позову мотивує тим, що з 10.08.2006 року була прийнята на роботу до ТОВ «Укрметал» на посаду головного бухгалтера. 31.01.2014 року ТОВ «Укрметал» перейменовано в ТОВ «Нафта Транс Груп». 10.06.2014 року була звільнена з посади в зв»язку із скороченням кількості працівників. Розрахунок на день звільнення по заробітній платі з нею проведено не було. Згідно довідки від 10.06.2014 року заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2014 року по червень 2014 року складає 61 916,03 грн. Просила суд про стягнення з відповідача на її користь заробітку за час затримки розрахунку в сумі 61 916,03 грн., вихідної допомоги у розмірі 15 981,47 грн., суми збитків від знецінення коштів - 4653,11 грн., що разом становить 82 550,61 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені у позовній заяві обставини в повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіславши свої письмові заперечення проти позову, в яких просить закрити провадження в даній справі в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати на користь позивачки за період з лютого 2014 року по квітень 2014 року, оскільки судовим наказом, виданим Дніпровським районним судом м. Києва від 05.06.2014 року заробітну плату за вказаний період на користь позивачки було стягнуто з відповідача. Крім того, зазначає, що з суми заборгованості, яку просить стягнути на свою користь позивачка, повинен бути утриманий податок на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування. Вважає, що позивачці до виплати належить сума в розмірі 63 501,49 грн. із наданого ним розрахунку. Стосовно стягнення 4 653, 11 грн. інфляційних збитків, вважає, що такі не можуть бути стягнуті на користь позивачки, оскільки остання не являється працівником, вона звільнена з роботи, тому законних підстав для нарахування індексу інфляції на невиплачені їй при звільненні кошти не має. Не заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивачки 28 828 грн. 54 коп., що відповідає сумі заробітної плати та вихідної допомоги, яка належить до виплати за травень і червень 2014 року. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із запису в трудовій книжці, наказом № 10/08-к від 10.08.2006 року позивачка була прийнята на роботу у ВАТ «Укрметал» на посаду головного бухгалтера (а.с. 6). 31.01.2014 року ТОВ «Укрметал» було перейменовано в ТОВ «Нафта Транс Груп». 10.06.2014 року позивачка була звільнена з посади в зв»язку із скороченням кількості працівників відповідно до наказу №07-лс від 10.06.2014 року (а.с.6). Згідно довідки від 10.06.2014 року №148 заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній платі за період з лютого 2014 року по червень 2014 року складає 61 916 грн. 03 коп. (а.с.7). Відповідно до судового наказу від 05.06.2014 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва було стягнуто з ТОВ «Нафта транс груп» на користь позивачки [PERSON] 55 960 грн. 51 коп. заборгованості по заробітній платі за період з 01.11.2013 року по 01.05.2014 року (а.с. 15-17). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2014 року провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Нафта Транс Груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі в період часу з лютого по квітень 2014 року в розмірі 34 672 грн. 95 коп., - закрито. Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Законом України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або вповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 1148713, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до Податкового Кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» із нарахованої працівнику заробітної плати роботодавцем утримується податок на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування. Відповідно до ст. 164 Податкового Кодексу України, під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування. При виплаті заробітної плати роботодавець зобов»язаний утримати із працівника та сплатити в бюджет суму податку на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. В період за травень-червень 2014 року відповідно до розрахунку (а.с. 12) позивачці було нараховано заробітну плату та вихідну допомогу в розмірі 35 443 грн. 29 коп., з яких утримано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 5 338,79 грн., утримано єдиний соціальний внесок в розмірі 1 275 грн. 96 коп., всього належить до виплати 28 828 грн. 54 коп., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Що стосується вимог позову в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 4 653, 11 грн., то позивачка в своїх позовних вимогах посилається на ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність за невиконання грошового зобов»язання, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов»язання. Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положенням трудового законодавства. На підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» у зв»язку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Оскільки позивач звільнена з роботи, то законних підстав для нарахування індексу інфляції на невиплачені їй при звільненні кошти немає. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог частково, а саме в частині стягнення заробітної плати та вихідної допомоги з відповідача на користь позивачки за період часу - травень та червень 2014 року в розмірі 28 828 грн. 54 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 288 грн. 28 грн.

Outcome: partial