Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказуючи, що у період з листопада 2009 року по вересень 2015 року відповідачам були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул.. М.Чкуйкова, б. 17, кв. 112. Відповідачі обовязків по оплаті за поставлену теплову енергію та гарячу воду уц повному обсязі не виконали , у звязку з чим за вказаний період утворилась заборгованість у сумі 8960,40 грн., сплативши 2023,49 грн. Позивач вказує у позовній заяві, що він є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ», а тому має право вимоги про сплату наданих відповідачу послуг. Позивач просив суд стягнути заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 6936,91 та понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 1218 грн. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги з урахуванням строку проживання відповідача [PERSON] у вказаному жилому приміщенні, т.я. остання проживала у ньому до жовтня 2013 року, то позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги за період з листопада 2009 року по вересень 2013 року у сумі 3584,81 грн. з [PERSON] і [PERSON] солідарно, а за період з з жовтня 2013 року по вересень 2015 року у сумі 3352,10 грн. з [PERSON]; судові витрати на оплату судового збору у сумі 1218 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, у заяві до суду просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, просила застосувати строки позовної даності, а також зазначила, що послуги з опалення та гарячого водопостачання надавалися неякісно, у звязку з чим у лютому 2012 року вона зверталася до Концерну «МТМ» з претензією і було здійснено перерахунок оплати. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року Концерн «МТМ» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року послуги споживачеві надаються згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення . Відповідно до п.1 ч.3 ст.19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» визначений обовязок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обовязком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір між сторонами у справі про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладався, а тому, між Концерном "Міські теплові мережі" та відповідачами склалися фактичні правовідносини з приводу надання вказаних послуг до житлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS] оскільки позивач такі послуги надав, а відповідачі не відмовили ся від їх споживання. Відповідачі не спростували доводи позивача та не надали суду доказів, що вони не споживали послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; не надали доказів, що житло, яке вони займають відєднано від теплових мереж Концерну «МТМ» та є інше джерело постачання опалення та гарячої води. Відповідно до ст.. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. За період з листопада 2009 року по вересень 2015 року відповідачам надано послуг на загальну суму 8960,40 грн., за цей період відповідачами сплачено 2023,49 грн., а тому заборгованість становить 6936,91 грн. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, наймачі квартир зобовязані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. В силу ст. 11 ЦК України та п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такі ж висновки, викладені у правових висновках Верховного Суду України у постановах №6-110цс12 від 10.10.2012 року та №6-59цс13 від 30.10.2013 року, що в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування іншими судами загальної юрисдикції. Таким чином, позивачем правомірно у період з листопада 2009 року по вересень 2015 року надавалися відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі свого обовязку щодо оплати спожитих послуг не виконали у повному обсязі. Правильність розрахунку заборгованості була перевірена у суді. Відповідач [PERSON] доводила перед судом, що у лютому 2012 року через неякісну послугу вона зверталася до позивача з претензією, а тому останній мав здійснити перерахунок вартості наданої послуги. Крім того, на її думку, в оплату не повинні включатися 12 кв.м. - площа коридору, ванної кімнати та тамбуру, т.я. в них відсутнє опалення, а температура нижче нормативу. Між тим, такі доводи відповідача спростовуються Актом від 08.02.2012 року та розрахунком позивача, згідно якого у лютому 2012 року було здійснено перерахунок вартості наданої послуги. Відповідно до п.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р №630, опалювальна площа квартири визначена як загальна площа квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Оскільки до даного переліку не включено коридор, ванну кімнати та тамбур, то їх площа відноситься до загальної площі квартири і за її опалення має справлятися оплата. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлові комунальні послуги» учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг є особа, якій жиле приміщення належить на праві власності. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається власником, і обовязки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім ( ст. 156 ЖК України). Як установлено судом, житлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул..М. Чуйкова, б. 17, кв. 112 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 276 , виданого 14.12.2015 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]В,, та [PERSON], а отже, саме власники жилого приміщення несуть обовязок по сплаті отриманих послуг, у даному випадку починаючи з 14.12.2015 року. Зважаючи на наведене суду приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та доведеними, і заборгованість [PERSON] і [PERSON] за надані послуги за період з листопада 2009 року по вересень 2013 року становлять 3584,81 грн., а [PERSON] за період з жовтня 2013 року по вересень 2015 року - 3352,10 грн. Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, то суд зважає на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк Ураховуючи, що виконання грошового зобовязання визначено щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з теплопостачання розрахунок здійснено починаючи з листопада 2009 року. Між тим, 21.08.2015 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з листопада 2009 року по вересень 2015 року, але ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у видачі наказу було відмовлено з підстав наявності спору про право цивільне. Ч.2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, звернувшись до суду з заявою про видачу судового наказу позивач перервав перебіг строку позовної давності, а тому заборгованість має стягуватися за період з грудня 2012 року по вересень 2015 року. Оскільки [PERSON] споживала дані послуги до жовтня 2013 року, то солідарно з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за період з грудня 2012 року до жовтня 2013 року у сумі 1013,82 грн., а з [PERSON] за період з жовтня 2013 по вересень 2015 року - 3352,10 грн. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Концерном «Міські теплові мережі» є обгрунтованими і доведеними, але підлягають задоволенню частково з підстав застосування строків позовної давності. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач просив стягнути на його користь заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 6936,91 грн. при цьому сплативши судовий збір при подачі позов у до суду 1218 грн. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 4365,92 грн., що становить 62,94 % від суми заявлених позовних вимог, отже, сума судового збору, яка є пропорційною розміру задоволених позовних вимог становить 766,60 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 383,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial