Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі Банк) 29 січня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 43 641 гривень 52 копійок та судових витрат у справі, пов'язаних з оплатою судового збору в сумі 436 гривень 43 копійок. В обгрунтування позову вказував, що відповідно до укладеного 12 вересня 2008 року кредитного договору №148/SF11-09-08 Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 15 000 гривень зі строком повернення до 12 вересня 2011 року. Кредитні кошти були перераховані Банком на позичковий (картковий) рахунок, який був відкритий позичальником згідно договору про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску від 12 вересня 2008 року. Відповідно до п.3.3 кредитного договору [PERSON] зобов'язалась в період з 01 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення кредиту згідно графіку по 417 гривень щомісячно. Крім того, пунктом 4.7 кредитного договору встановлено її обов'язок по сплаті комісійної винагороди в сумі 375 гривень щомісяця. За прострочення повернення кредитних ресурсів [PERSON] зобов'язана сплатити Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Згідно п.5.1 кредитного договору забезпеченням виконання грошового зобов'язання за кредитом є порука фізичної особи [PERSON]. 12 вересня 2008 року Банк уклав з [PERSON] договір поруки №149/SF-P, який зобов'язався перед Банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] по кредитному договору. З умовами кредитного договору відповідач [PERSON] був ознайомлений та згодний, що підтверджується п.3.1 договору поруки. Враховуючи систематичне порушення взятих на себе зобов'язань позичальником [PERSON] Банк в 2009 році звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про стягнення заборгованості по кредиту в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] 03 серпня 2009 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області було прийнято рішення по справі №2-691/09 та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року в сумі 19 741 гривень 80 копійок станом на 22 червня 2009 року. Відповідно до статті 61 ЦПК України, порушення умов кредитного договору №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року та наявність простроченої заборгованості станом на 22 червня 2009 року у [PERSON] перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 19 741 гривень 80 копійок є встановленим фактом та Банк звільняється від доказування. На виконання рішення суду [PERSON] було остаточно погашено заборгованість по тілу кредиту, останній платіж по погашенню тіла кредиту внесено нею 10 червня 2014 року. Сума заборгованості в судовому рішенні була визначена станом на 22 червня 2009 року. Тобто, з дня фіксування вказаної суми до дня фактичного погашення основної заборгованості (з 22.06.2009 року по 10 червня 2014 року) Банком нараховувались щомісячні відсотки, комісійна винагорода та пеня. Станом на 05 грудня 2014 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року становить 213 144 гривень 83 копійок, яка складається з: простроченої заборгованості по відсотках - 21 516,52 гривень, простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 22 125 гривень, пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках та комісії - 169 503,31 гривень. Тому позивач з підстав умов кредитного договору, статей 525,526,530,598,611,629 Цивільного кодексу України просить суд його вимоги до відповідачів задовольнити, крім позовної вимоги про стягнення пені. Представник позивача по довіреності Бурзаковська Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги Банку підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник по угодах адвокат Скиба В.Б. в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що рішення суду про стягнення заборгованості боржниками було виконано, остання сума заборгованості була погашена ними 10 червня 2014 року. При постановленні рішення споживчий кредитний договір розірваний (припинений) не був. Строк повернення кредиту визначений 12 вересня 2011 року. Позивач від дня настання строку основного зобов'язання (12 вересня 2011 року) протягом строку загальної позовної давності у три роки, тобто до 12 вересня 2014 року позов до них не пред'явив, а звернувся в суд з позовом 23 січня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності. Тому вони вважають, що суд має застосувати позовну давність та відмовити Банку у задоволенні позову до них. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що відповідно до укладеного 12 вересня 2008 року кредитного договору №148/SF11-09-08 Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 15 000 гривень шляхом відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску, зі строком повернення до 12 вересня 2011 року. [PERSON] згідно п.4.3, 4.7 цього кредитного договору зобов'язувалась в термін з 01 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення кредиту по графіку в сумі 417 гривень щомісячно та сплачувати комісійну винагороду в сумі 375 гривень щомісячно (а.с.11-15). З боку кредитора зобов'язання виконані своєчасно та в повному обсязі. У порядку забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON], Банк та [PERSON] 12 вересня 2008 року уклали Договір поруки №148/SF-P, за яким [PERSON] зобов'язався перед Банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань по кредитному договору (а.с.16). Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, систематично порушувала взяті на себе зобов'язання, через що Банк раніше звертався в суд з позовом до відповідачів. Згідно чинного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 серпня 2009 року у справі №2-691/09 на користь Банку було стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року станом на 22 червня 2009 року в сумі 19 741 гривень 80 копійок, в тому числі достроково кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 11639,80 гривень (а.с.17). Строк дії кредитного договору цим рішенням суду не було припинено і він продовжував свою дію згідно п.3.2 договору до 12 вересня 2011 року відповідно до встановленого графіку зниження розміру заборгованості та до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п.7.3). Розрахунком Банку про загальну суму заборгованості по кредитному договору, не оспореному відповідачами, підтверджується, що останній платіж по тілу кредиту боржником [PERSON] було здійснено 10 червня 2014 року в сумі 3 811,52 гривень (а.с.5). Заборгованість [PERSON] по кредитному договору: зі сплати процентів за користування кредитними ресурсами згідно розрахунку Банку проведеного за період з 23 червня 2009 року і до 09 червня 2014 року включно складає 21 516 гривень 52 копійки, зі сплати нарахованої щомісячної комісії за період з 23 червня 2009 року і до 31 травня 2014 року складає 22 125 гривень (а.с.5,6). Відповідачі своїх зобов'язань за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконали, що призвело до прострочення платежів за процентами та комісією. На даний час кредитна заборгованість в загальній сумі 43 641 гривеь 52 копійки відповідачами Банку не погашена. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно но норми статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно роз'яснення п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року з внесеними змінами від 07.02.2014 року зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або Законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК. Отже, дострокове присудження рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 серпня 2009 року до виконання суми основного зобов'язання у розмірі 11 639 гривень (тіло кредиту) не тягне за собою припинення кредитного договору з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення встановлених договором процентів та комісії до дня фактичного задоволення (повного розрахунку) з Банком. У статті 599 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому твердження відповідачів, що зобов'язання за договором в частині нарахування процентів та щомісячної комісії припинилося в силу раніше ухваленого рішення суду про стягнення з них на користь Банку заборгованості, не заслуговує на увагу. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до п.17, 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Укладений між сторонами кредитний договір таких ознак вказаного Закону за своїм змістом не містить, а відтак не є споживчим кредитним договором. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.5 статті 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зі змісту рішення Кременчуцького районного суду від 03 серпня 2009 року вбачається, що відповідачі погоджувалися з позовом Банку, у тому числі про дострокове стягнення з них на користь Банку заборгованості по тілу кредиту в сумі 11 639 гривень, визнавали свій борг перед Банком та частково погашали вказану суму кредиту, а також проценти та щомісячну комісію за користування кредитом, у зв'язку з чим було перервано строк позовної давності. Останній платіж відповідачами по тілу кредиту було здійснено 10 червня 2014 року, чим повністю погашено вказану суму боргу, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5,6). Відтак строк позовної давності має відраховуватися, починаючи з 10 червня 2014 року. Звернувшись до суду з вказаним позовом 29 січня 2015 року, Банк не пропустив строк позовної давності і суд її не застосовує. За таких обставин суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, постановляє рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 43 641 гривень 52 копійок. Позивачем була визначена ціна позову в сумі 43 641 гривень 52 копійки та надлишково сплачений судовий збір 436,43 гривень (а.с.2), що на 1 копійку більше, ніж потрібно за визначеними у Законі України «Про судовий збір» ставками. Тому суд стягує з кожного відповідача судові витрати, пов'язані з оплатою позивачем судового збору в сумі по 218 гривень 21 копійки, що складає загальну суму судових витрат 436,42 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial