Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини та просить суд: визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] разом з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивачем [PERSON] до суду був наданий уточнений позов, в якому просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні позивача з донькою [PERSON], та не чинити перешкоди у її вихованні та передачі за місцем проживання батька; визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], а саме, після закінчення кожного навчального року на початку літніх канікул 10 червня забирати дитину з її постійного місця мешкання та повертати матері наприкінці літніх канікул 30 серпня за згодою відповідача. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, повідомлялась належним чином шляхом розміщення оголошення про час та місце слухання справи на офіційному сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи за її відсутністю та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства з урахуванням інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2016 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO]. В своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідач усіляким чином здійснює перешкоди у його спілкуванні з донькою, а саме, наприкінці серпня 2017 року позивач змінила місце мешкання, забрала дітей та поїхала до м. Полтави за невідомою адресою. На даний час позивачу відомо лише, що донька навчається в Полтавській загальноосвітній школі № 37. Після цього відповідач спілкується з позивачем виключно мовою ультиматумів, вимагаючи грошові кошти та подарунки за можливість спілкуватися з донькою. У висновку виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини від 31.07.2018 року зазначено, що за результатом обстеження умов проживання від 18.07.2018 року встановлено, що на даний час [PERSON], [INFO] проживає разом з батьком та бабусею по лінії батька за адресою: [ADDRESS], для дитини створено умови необхідні для проживання та розвитку. Під час бесіди з дитиною з'ясовано, що їй добре проводити літо з батьком, однак вона бажає постійно проживати з матір'ю та сестрою в місті Полтаві. Отже, за результатом проведення засідання органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради було ухвалено, що місце проживання [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] суперечить інтересам та бажанню дитини. Стаття 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Постановою ВР від 27.02.1991 р. (далі Конвенція), визначає, що держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтями 9 та 18 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.ст. 11,15 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150, ч.1 ст.151 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 153 СК України визначає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. За змістом ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні позивача з донькою та не чинити перешкоди у її вихованні та передачі за місцем проживання батька, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів створення відповідачем перешкод у спілкуванні з донькою. Так, з висновку виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування від 31.07.2018 року вбачається, що в липні 2018 року [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком та бабусею за адресою: [ADDRESS]. Тобто, на час ухвалення судом рішення право позивача як батька на безперешкодне спілкування із донькою відповідачем не обмежено. З огляду на викладене, суд вважає, що в цій частині задоволення позовних вимог необхідно відмовити. Зважаючи на викладені судом обставини, суд вважає за необхідне визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки, [PERSON], шляхом надання дозволу [PERSON] забирати доньку [PERSON] з її постійного місця мешкання після закінчення кожного навчального року на початку літніх канікул 10 червня та повертати матері [PERSON] наприкінці літніх канікул 30 серпня за згодою відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial