Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 28808С44 від 17.03.2008 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 94 092,82 євро для придбання нового автомобіля зі сплатою відсотків у період з 17.03.2008 року по 30.06.2011 року в розмірі ЄРІБОР (12м) + 5,60% річних, а починаючи з 01.07.2011 року в розмірі 0,1 % річних, з кінцевим терміном повернення до 15.03.2013 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв'язку з чим Банк звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 1 530, 95 євро, 802 871,33 грн. та судові витрати по справі. Під час розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість по процентам у розмірі 1 609, 72 євро, пені у розмірі 1 091 355,99 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 16.01.2017 року витребувано з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» належним чином засвідчені копії виписки з регістрів бухгалтерського обліку по рахункам [NUMBER], [NUMBER] щодо списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 28808С44 від 17.03.2008 року із зазначенням дати їх списання та розміру сум, які списані на користь Банку у погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені, інших платежів згідно з умовами цього договору, та щодо розміру залишку коштів на цих рахунках після договірного списання коштів на користь Банку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні частково заперечували проти задоволення позовної заяви, надали письмові заперечення, в яких просили суд застосувати строки позовної давності щодо стягнення заборгованості по відсоткам за період з 01.06.2011 року по 14.09.2013 року та зменшити розмір пені, яка нарахована на відсоткову заборгованість за кредитом (основного боргу) до 01, 00 грн. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 28808С44 від 17.03.2008 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 94 092,82 євро для придбання нового автомобіля зі сплатою відсотків у період з 17.03.2008 року по 30.06.2011 року в розмірі ЄРІБОР (12м) + 5,60% річних, а починаючи з 01.07.2011 року в розмірі 0,1 % річних, з кінцевим терміном повернення до 15.03.2013 року. Згідно із п. 2.2.1, 2.5.1 ст. 2 Кредитного договору Банк щомісячно нараховує проценти за користування Кредитом у валюті Кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначена наступним чином: у період з 17.03.2008 року по 30.06.2011 року в розмірі ЄРІБОР (12м) + 5,60%; починаючи з 01.07.2011 року в розмірі 0,1 % річних. Відповідно до ст. 1 Договору для кожного періоду нарахування процентів ставку пропозиції депозитів на міжбанківському ринку для дванадцятимісячних депозитів у євро (заокруглену у більшу сторону, якщо необхідно, до найближчої 1/100 1%), дійсну (з датою валютування) на 15 січня кожного року дії Договору, або на найближчий попередній день, коли визначалась така ставка. Визначена таким чином Базова ставка ЄРІБОР для євро встановлюється відповідно на період з 1 лютого по 31 січня кожного року дії Договору. На дату укладення Договору Базова ставка ЄРІБОР для євро становить 4,649 процентів річних. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.3.2 ст. 2 Договору кредит надається шляхом продажу кредитних коштів через касу Банку за рахунок Позичальника з подальшим зарахуванням гривневого еквівалента на поточний рахунок Позичальника № 26207030138009/980, відкритий у Банку, та перерахуванням протягом цього ж дня, на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів». За перерахування суми кредиту Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0,1 % від суми, що перераховується на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів», максимум 500, 00 грн. Згідно із п. 2.4.2 ст. 2 та п. 5.2 ст. 5 Договору у разі порушення строків погашення Кредиту та/або процентів позичальник сплачує Банку за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості за договором до дати повного погашення простроченої заборгованості за Кредитом. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором станом на 03.07.2017 року у нього виникла заборгованість за процентами перед Банком у розмірі 1 609, 72 євро та заборгованість за пенею у розмірі 1 091 355, 99 грн., з яких: - 87 479,23 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість по процентам; - 1 003 876, 76 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом. Однак, відповідач та його представник просили суд застосувати позовну давність до вимог Банку щодо стягнення заборгованості по відсоткам за період з 01.06.2011 року по 14.09.2013 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно п. 2.4.1 ст. 2 Договору погашення кредиту відбувається у валюті кредиту щомісяця рівними частинами, починаючи з наступного місяця після одержання Кредиту у сумах, визначених Графіком погашення кредиту. Строки, передбачені Графіком погашення кредиту, є обов'язковими. За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 Цивільного кодексу України, до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19.03.2014 р.,№ 6-95цс14 від 17.09.2014 р., №6-103цс14 від 29.09.2014 р., № 6-134ці14 від 01.10.2014 р., за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 21.09.2016 року, а заборгованість за відсотками почав нараховувати з 01.06.2011 року, тобто відсотки в період з 01.06.2011 року по 14.09.2013 року нараховані після спливу строку позовної давності, з чого слідує, що позивач в цій частині позовних вимог звернувся до суду з позовом поза межами трирічного терміну. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, а саме в період з 01.06.2011 року по 14.09.2013 року, оскільки позивач звернувся до відповідача з даними позовними вимогами з порушенням строку позовної давності. Суд не бере до уваги твердження позивача щодо безпідставності застосування строків позовної давності до заборгованості по відсоткам за період з 01.06.2011 року по 14.09.2013 року, оскільки вони є необґрунтованими та не спростовують висновки, до яких дійшов суд з питання застосування строків позовної давності. Разом з тим, відсотки, нараховані в період з 15.09.2013 року по 03.07.2017 року, є обґрунтованими та підтверджені належними доказами. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.07.2017 року, наданого позивачем заборгованість по процентам за період з 15.09.2013 року по 03.07.2017 року включно становить 205, 50 євро (курс НБУ станом на 03.07.2017 року 1 грн. - 29, 697866 євро), що еквівалентно 6 102, 91 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по процентам підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість по процентам за період з 15.09.2013 року по 03.07.2017 року включно у розмірі 6 102, 91 грн. Щодо клопотання відповідача про зменшення суми пені до 01, 00 грн. то суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з письмових матеріалів справи, згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року [PERSON] був звільнений зпід варти із зміною запобіжного заходу на підписку про невиїзд. Біля шести років обвинувачений перебував під дією запобіжного заходу, пов'язаного з триманням під вартою та перебуванням у Київському СІЗО. До моменту затримання відповідач добросовісно виконував умови Кредитного договору, однак обставини, які потягли обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не дали змогу [PERSON] належним чином продовжувати виконання Договору. Вина відповідача в інкримінованих злочинах на даний час так і не доведена. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені, нарахованої позивачем, складає 1 091 355,99 грн. та значно перевищує розмір збитків позивача, а тому суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 6 102 грн. 91 коп., тобто до розміру заборгованості по відсоткам. Письмові заперечення позивача на клопотання відповідача не спростовують висновків суду щодо можливості зменшення розміру пені у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України. В свою чергу, статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеного Договору не виконує, відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню й з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість по процентам за період з 15.09.2013 року по 03.07.2017 року включно у розмірі 6 102, 91 грн. та пеню у розмірі 6 102, 91 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial