Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

У квітні 2021 року позивачка звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.04.2005 року шлюб із відповідачем було розірвано та від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що [INFO] їхній дочці [PERSON] виповнилось 18 років і вона навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Київське вище професійне училище машинобудування та комп`ютерно-інтегрованих технологій» за регіональним замовленням з 01.09.2019 року по 30.06.2022 року. Позивачка зазначає, що вона працює в дитячому садочку, має на утриманні ще одну неповнолітню доньку, її заробіток не дає можливості забезпечити дитину повноцінним питанням, одежею, повноцінним відпочинком, сплатою комунальних послуг, що має істотне значення для нормальної життєдіяльності. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі ј частки усіх видів заробітку відповідача щомісячно, з моменту пред`явлення позову по 08.04.2016 року включно. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, що згідно довідки з навчального закладу, термін навчання дитини закінчується 30.06.2022 року. Відповідач зазначає,що має двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу та має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 57302 грн. 35 коп. та до теперішнього часу не може її погасити у зв`язку із низькими доходами. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 20-23). 14.05.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 16). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у позивача та відповідача є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.05.2003 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 3). Судом встановлено, що позивачка має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 12.04.2005 року (а.с. 5). Судом встановлено, що згідно довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Київське вище професійне училище машинобудування та комп`ютерно-інтегрованих технологій» [PERSON] навчається у закладі з 01.09.2019 року по 30.06.2022 року на денній формі навчання (а.с. 11). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має інших неповнолітніх дітей, а саме [PERSON] , [INFO] (а.с. 27) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). Судом встановлено, що згідно довідки управління освіти Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] за період з грудня 2020 року по травень 2021 року отримав заробітну плату в розмірі 49782,07 грн. (а.с. 32). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результаті інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, оскільки повнолітня донька сторін продовжує навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Київське вище професійне училище машинобудування та комп`ютерно-інтегрованих технологій», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки на період її навчання. Суд приймає до уваги, що у відповідача на утриманні знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача 1/8 частини з усіх видів його заробітку. Враховуючи те, що згідно довідки навчального закладу, термін навчання до 30.06.2022 року, тому суд присуджує аліменти, відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, до моменту закінчення навчання. Позивачем не надано до суду доказів того, що після 30.06.2022 року її донька продовжує своє навчання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial