Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернулась із вимогами, якими просила суд ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо обох спільних дітей. Крім цього, заявник просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей. В судовому засідання позивач та представник вимоги підтримали та просили суд їх повністю задовольнити. Вимоги мотивували тим, що відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків. Має велику заборгованість із сплати аліментів на утримання спільних дітей. Хоча відповідач і відбував покарання за вчинення злочину, однак мав можливість при наявності бажання їх відвідувати та приймати участь у вихованні. В останній час повністю ігнорує батьківські обов`язки. Будь-якого спілкування з дітьми не має. Крім основних витрат на дітей наявні і інші додаткові, які позивач змушена наразі сплачувати сама. Такі та додаткові витрати пов`язані із розвитком дітей просить стягнути з відповідача як за минулий період так і стягувати в майбутньому періодичними платежами. Відповідач у судовому засіданні вимог не визнав. З приводу стягнення додаткових витрат на утримання дітей зазначив, що у позивача зростають апетити, які вона має намір вгамувати за його рахунок. Будь-яких додаткових витрат діти не мають. Вимог про позбавлення батьківських прав також не визнав. Дійсно, не бачиться та не спілкується з дітьми більше останнього року з тих причин, що позивач чинить в цьому перешкоди та у зв`язку із тим, що відповідач відбував покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 8 місяців, закінчення якого відбулось в червні 2020 року. Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали суд встановив наступні фактичні обставини справи. [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є дітьми сторін у справі. Рішенням суду з відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання зазначених дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожного (а.с.6,7). Відповідач має заборгованість із сплати аліментів в розмірі 54 553,09 гривень, яка виникла у період часу з квітня 2017 року по грудень 2019 року. Розрахунок заборгованості містить відмітки про те, що відповідач сплачував аліменти частково у період часу з листопада 2018 року по серпень 2019 року по 176 гривень, 12,95 гривень в місяць (а.с.9). Позивач є громадянкою України, отримувала код платника податків та при зверненні до суду сплатила судового збору в розмірі 840, 80 гривень (а.с.5,12). Дитина [PERSON] навчається на курсах англійської мови з жовтня 2019 року і вартість навчання становить по 600 гривень щомісячно (а.с.10). Позивач сплатила гурток малювання [PERSON] з період часу з вересня 2019 по січень 2020 року в розмірі 1800 гривень (а.с.11). Відповідач є громадянин України, має зареєстроване місце проживання (а.с.20,67,73). Відповідач не звертався у компетентні органи з приводу перепон у спілкуванні з дітьми, що чинились позивачем (а.с.109 - 111). Відповідач відбував покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 8 місяців у період часу з 30 жовтня 2017 року по 19 червня 2020 року і мав 19 дозволів на короткостроковий виїзд за межі виправного центру до близьких родичів в святкові, неробочі та вихідні дні (а.с.110). Свідок, допитаний за клопотанням позивача, підтвердив обставини, викладені у позові. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. ч. 2-3 ст. 150 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1ст. 164 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. У відповідності до абзацу другого п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено ознаки ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, яке має місце у разі, коли останні не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, у даному пункті Постанови Пленуму Верховного суду України звернуто увагу, що зазначені фактори, як окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними виконання своїх батьківських обов`язків. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Стосовно додаткових витрат на утримання дітей. Суд вважає, що заявлені позивачем та документально підтверджені додаткові витрати на дітей, що викликані їх особливими обставинами, як то малювання та бажання вивчати англійську мову визначають правові підстави для задоволення позову в даній частині і мають бути стягнути з відповідача на користь позивача за фактично сплачений період та щомісячно на майбутнє. Такі обставини відповідачем спростовані не були, а оголошені з даного приводу висловлювання та зазначені у даному рішенні раніше, на переконання суду, є голослівними, нічим не підтверджені і не дають підстав для прийняття іншого висновку. Разом з тим, суд частково вирішує задовольнити дану вимогу, адже позивачем не доведено фактично понесені витрати у минулому за вивчення англійської мови старшою дитиною. Документального підтвердження дана обставина не має і судом задоволеною бути не може. Так само, не може бути задоволено судом у повному обсязі як фактично понесені додаткові витрати, так і сплата їх на майбутнє, адже батьки в рівних частинах приймають участь у майновому забезпеченні дітей, а отже такі кошти слід сплачувати батькам у рівних частках. Іншого суду встановити не представилось можливим адже сторонами інших доказів не подавалось і суд позбавлений можливості отримувати докази за власною ініціативою. Щодо позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що позивачем доведено у судовому засіданні на підставі зазначених у даному рішенні доказів факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти, що є підставами для позбавлення його батьківських прав на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України з огляду на наступне. Судом встановлено та не спростовувалось відповідачем у судовому засіданні під час дослідження відповідних письмових доказів факт відсутності будь-якого спілкування між батьком та дітьми у період останнього року перед прийняттям даного судового рішення. Так само беззаперечно встановлено відсутність будь-яких перепон зі сторони позивача щодо спілкування батька з дітьми у цей період. Про останнє свідчать як чисельні листи з компетентних органів про відсутність звернень з даного приводу відповідача, так і визнання даних обставин самим відповідачем у судовому засіданні. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він не знав де проживають діти, як обставину, яка заважала йому спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні, адже з приводу пошуку місця проживання дітей відповідач нічого не робив, навіть не телефонував позивачу аби запитати про це. Відповідач не звертався до родичів і компетентних органів з даного приводу тощо. Відбування покарання у виді обмеження волі суд не приймає до уваги як обставину, яка позбавляла можливості приймати участь у вихованні дітей і навіть спілкуватись з декількох підстав. Як встановлено судом та не спростовувалось сторонами, відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків протягом останнього року перед ухваленням даного рішення. Відповідач відбував покарання протягом 2 років 8 місяців. Аналіз таких фактичних обставин справи свідчить про те, що відбуваючи покарання протягом одного року та восьми місяців обмеження волі нічого не заважало виконувати батьківські обов`язки. В тих самих умовах, тобто продовжуючи відбувати покарання та маючи можливість відвідувати населений пункт, де проживають діти, відповідач не цікавився їх життям, не приймав участі у їх вихованні та навіть не спілкувався з ними, як під час безпосереднього контакту так і в телефонній розмові. Такі фактичні обставини справи, на переконання суду, дають достатні підстави стверджувати, що відповідач саме ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання обох дітей. Несплата аліментів протягом декількох років, суд вважає, є додатковим свідченням ухиленням батька від забезпечення здобуття повної загальної середньої освіти старшою дитиною, створення перешкод для підготовки до навчального закладу молодшою дитиною, забезпечення харчування, лікуванням, медичного догляду, тощо. Часткова сплата аліментів у період перед звільненням від відбуванням покарання відповідача, на переконання суду, було спрямоване на отримання позитивної характеристики при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (а.с.65) і судом тільки негативною характеризує відповідача як батька у відношенні до дітей і підтверджує правильність зроблених судом висновків щодо цього. Суд відкидає доводи відповідача щодо того, що ним приймалась активна участь у майновому забезпеченні дітей, адже заборгованість із сплати аліментів перед позивачем почала виникати у період часу, який мав місце ще перед початком відбування покарання тобто з квітня 2017 року в той час коли початок строку відбування покарання мав місце 30 жовтня того ж року. За період часу з квітня по жовтень 2017 року жодної гривні не було сплачено за аліменти. Іншого суду доведено не було, адже з даного приводу будь-яких документів відповідачем не подавалось як і не ставилось питання про витребування доказів. Щодо судових витрат. Суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача понесені документально судові витрати пов`язані із сплатою судового збору при зверненні до суду із даним позовом в розмірі 840,80 гривень. Інші витрати, на переконання суду, не підтверджені належними доказами та не можуть бути задоволені судом. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial