Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2014 року присуджено стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 17.08.2017 року ухвалено змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на тверду грошову суму - 850 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначений розмір аліментів наразі є недостатнім для утримання сина та не відповідає потребам дитини. Крім того, зазначає, що син [PERSON] , має слабке здоров`я та перебуває на обліку у лікаря-алерголога з діагнозом: гостра алергічна реакція, гостра кропив`янка, що потребує додаткових витрат на його лікування. Дитина навчається у загальноосвітній школі №8 «Звитяга» м. Біла Церква та під час навчального процесу отримує платне харчування. Також син займається в гуртку баскетболу «Літаючі білки» в приміщенні школи №8, вартість якого становить 450 грн./місяць. А тому, уточнивши позовні вимоги, позивачка просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача шляхом стягнення з останнього аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] ,3 твердої грошової суми -850 грн. щомісячно, на аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 906,50 грн. за харчування у школі під час навчального процесу та 1350 грн. вартості занять у гуртку баскетболу. Ухвалою суду від 15.11.2019 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити, у зв`язку з безпідставністю. 03 лютого 2020 року позивачка надала відповідь на відзив на позовну заяву. 05 березня 2020 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, позивачка направила до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, представник відповідача направив до суду заяву, в якій позовні вимоги в частині зміни розміру аліментів визнав, в іншій частині покладався на розсуд суду. Крім того, просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2017 року було змінено розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача на 850 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа №357/5637/17. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про місце проживання та склад сім`ї №5594 від 04.10.2019 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Окрім наведеного, закон вказує і на можливість зміни способу стягнення аліментів, що раніше було визначено рішенням суду, за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Поряд з цим відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін та визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, вважає що є підстави для зміни способу та розміру стягнення, визначених раніше судом, аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми у розмірі 850 грн., щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, на аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до повноліття дитини щомісячно, так як для цього є законні підстави. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Щодо заявленого позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Суд враховує, що згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка в позовній заяві вказує, що малолітній [PERSON] займається в гуртку баскетболу «Літаючі білки» в приміщенні школи №8, вартість якого становить 450 грн./місяць. Крім того, зазначає, що за період з січня 2019 року по вересень 2019 року позивачкою було сплачено 2700 грн. При цьому, позивачка не надає доказів які б свідчили про сплату заняття в зазначеному гуртку, як і не надає доказів того, що малолітній син відвідує гурток з баскетболу «Літаючі білки». Крім того, Сімейний Кодекс визначає поняття «аліменти» як кошти на утримання дитини (ст.181). На даний час на законодавчому рівні не встановлено, на які саме потреби можуть бути використані аліменти та що включає в себе поняття «утримання дитини». Виключного переліку того, на що повинні витрачатися кошти, законом не встановлено, однак, відповідно до п.п. 9,10 Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 15.11.2018 року № 1713 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2019 року № 102/33073, у разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку; у разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачувались аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , а саме: за період з 01.01.2019 року по 14.01.2020 року відповідачем було сплачено в рахунок аліментів кошти в сумі 10 200 грн., що підтверджується копіями квитанцій. Отже, на переконання суду та з урахуванням даного Порядку, аліменти, що сплачуються на дитину, повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей, необхідних для розвитку й виховання дитини. Таким чином, копії чеків на оплату харчування дитини у шкільному закладі, які позивачка додає до позову, суд розцінює як цільове використання аліментів, сплачених відповідачем. Проте, на думку суду, такі витрати позивача не відносяться до додаткових витрат на дитину у розумінні ст.185 СК України, а є забезпеченням її базових потреб, на які з [PERSON] вже стягнуті аліменти. Відповідно суд відмовляє в частині стягнення додаткових витрат, як недоведених. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180-183 СК України,

Outcome: partial