Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, виконавчий комітет Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про усунення перешкод у здійсненні права власності житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй, [PERSON] , на праві приватної особистої власності належить домоволодіння [ADDRESS] . Зазначений факт підтверджується Договором міни від 06 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маренич Г.П., реєстровий №2-4083, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3218835 від 30 березня 2004 року та Технічним паспортом від 27 травня 2003 року за реєстровим № 7-1155. 15 липня 2006 року її син - [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] . На початку 2010 року відповідач по справі була зареєстрована у вищезазначеному домоволодінні, що належить їй на праві особистої приватної власності. Під час перебування у шлюбі, у сина та [PERSON] народилась дитина, її онук - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 квітня 2010 року. Після свого народження, її онук також був зареєстрований у належному їй будинку. Зазначені обставини справи підтверджуються Довідкою про складі; сім`ї № 02-22/177 від 03 лютого 2020 року, виданою Малоданилівською селищною радою. Влітку 2013 року відповідач по справі [PERSON] разом з її онуком - [PERSON] , виїхала з належного їй будинку та переїхала до своїх батьків до м. Маріуполь, але за якою саме адресою їй невідомо. Незважаючи на досить тривалий проміжок часу, що пройшов з моменту виїзду [PERSON] , та її неповнолітнього онука, вона жодного разу не приїздила за адресою свого місця реєстрації та місця реєстрації її онука. Зазначені обставини справи підтверджуються Актом депутата Малоданилівської селищної ради Крячко А.О. від 29 січня 2020 року. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 липня 2019 року шлюб між її сином та відповідачем по справі було розірвано. Таким чином, [PERSON] перестала бути членом її родини, але залишилась зареєстрована за адресою її домоволодіння. Вона неодноразово пропонувала відповідачу по справі добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою будинку, що належить їй на праві особистої приватної власності, але [PERSON] кожного разу відмовлялась від цього, при цьому жодним чином не пояснюючи причину такої своєї відмові. У зв`язку з такою поведінкою відповідача по справі, вона була змушена звернутися до Виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , але 12 лютого 2020 року їй було відмовлено в цьому. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею), для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати,здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Так, виходячи з наведених норм чинного законодавства України, вважає, що такими своїми діями [PERSON] порушує її законні права на здійснення права особистої приватної власності. Після розірвання шлюбу між її сином та відповідачем по справі, [PERSON] припинені всі родинні зв`язки і саме тому вона вважає, що подальша реєстрація відповідача порушує її права, як власника будинку. Крім того, у зв`язку з реєстрацією [PERSON] вона позбавлена можливості оформлення субсидії на належне їй домоволодіння, оскільки остання не надає своєї декларації про доходи. Все це створює їй значні фінансові труднощі, оскільки вона є пенсіонером. Таким чином, виходячи з усього наведеного, вважає, що подальша реєстрація [PERSON] обмежує її права у здійсненні права користування та розпорядження майном, що належить їй на праві особистої приватної власності. У зв`язку з тим, що відповідач по справі у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації по вищевказаній адресі, вона вважає, що її права, як власника порушені, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. 09 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 07 травня 2020 року на 10 годин 00 хвилин. 07 травня 2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено у судове засідання на 05 червня 2020 року на 09 годин 00 хвилин. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити та справу розглядати по суті без її участі з винесенням заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи по суті, про що є повідомлення, з заявами про відкладення справи в суд не зверталася, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача. Третя особа представник Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглядати по суті за його відсутності. Третя особа представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив ухвалити рішення на розсуд суду та справу розглядати по суті за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , відповідно до договору міни від 06 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маренич Г.П., реєстровий №2-4083, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3218835 від 30 березня 2004 року та Технічним паспортом від 27 травня 2003 року за реєстровим № 7-1155. 15 липня 2006 року син позивача [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідач у справі [PERSON] , [INFO] - невістка позивача, та онук [PERSON] , [INFO] , були зареєстровані за адресою у вказаний вище житловий будинок зі згоди позивача з 2010 року. Відповідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 липня 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно акту депутата Малоданилівської селищної ради Крячко А. О . від 29 січня 2020 року, відповідач [PERSON] та її син [PERSON] в 2013 році виїхали на постійне місце проживання в [ADDRESS] - не проживають, їх особистих речей за вищевказаною адресою не має, кореспонденція на її ім`я за вищевказаною адресою не надходить. Як вбачається з довідки Малоданилівської селищної ради від 03.02.2020 за № 02-22/177, виданої позивачу [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: чоловік - [PERSON] ,1959 року народження; син - [PERSON] , 1982 року народження; невістка - [PERSON] , 1987 року народження та онук - [PERSON] , 2010 року народження. Згідно заяви про зняття з реєстрації місця проживання від 12.02.2020, виконавчий комітет Малоданилівської селищної ради позивачу відмовив у зняття з реєстрації відповідача, посилаючись на те, що відсутні підстави для зняття її з реєстрації. Оскільки, протягом більш ніж шести місяців відповідач в будинку не мешкає, згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, ст.72 ЖК України вона втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідач в належному позивачу будинку не проживає, участі в його обслуговуванні та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей її в будинку не має, кореспонденція та листи на її ім`я по вказаній адресі не надходить, права власності на будинок вона не має, однак залишається бути зареєстрованою в належному позивачу будинку. Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, ласувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання пре право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На даний час вона є пенсіонером, згідно пенсійного посвідчення серія [NUMBER] . Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідност.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку позивача понад сім років, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно до ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд. Таким чином, право позивача [PERSON] , підлягає судовому захисту шляхом визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації. З огляду на зазначене, позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки це питання вирішується на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72,107,116,150, 156 ЖК України,

Outcome: partial