Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб з відповідачем зареєстрований 23.09.2013, визначити місцем проживання дитини [PERSON] з матір`ю, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що в 23.09.2013у Йорданії зареєстрували шлюб з відповідачем [PERSON] , який є громадянином Йорданії. 14.01.2015 легалізувала шлюб у Посольстві України у Йорданії. Від спільного подружнього життя народилася дитина [PERSON] , [INFO] .. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, після народження дитини відповідач став поводити себе агресивно відносно неї, вчиняв скандали, між ними не було взаєморозуміння. На підставі цього вважає, що примирення, подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Крім цього просить визначити місце проживання малолітньої дитини з позивачкою, у зв`язку з тим, що дитина є громадянкою України, проживає з позивачкою, і це є більш сприятливе для дитини. Ухвалою суду цивільну справу за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про розірвання\~шлюбу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.11.2021 підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Білик Р.О. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити з підстав зазначеному в ньому. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився.\~В зв`язку\~з тим,\~що в\~матеріалах справи\~містились відомості\~про те,\~що відповідач\~є громадянином\~Йорданії,\~в якій\~мешкає фактично,\~судом надсилалось,\~в порядку\~ст.\~498\~ЦПК України,\~судове доручення\~до компетентного\~суду за\~місцем проживання\~відповідача про\~вручення та\~допит відповідача\~з приводу\~даних позовних\~вимог,\~однак таке повернулося без виконання. Крім цього відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, За наведених обставин Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті128, частина десята статті130 ЦПК України). Суд зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження № 22/992 від 06.01.2015, 01.10.2013 в місті Свейлех було здійснено реєстрацію шлюбу, який був укладений 23.09.2013 в Шаріатському Судді Свейлех між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-6). Згідно свідоцтва про народження не для громадян [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , в графі про батьків [PERSON] , 1982 р.н., зазначений як батько та [PERSON] , зазначена як матір (а.с.8). Згідно довідки виданої 12.04.2016 Посольством України в Королівстві Саудівська Аравія № 20-16 [PERSON] , [INFO] зареєстрована громадянкою України (а.с. 7). Згідно довідки № 2615 виданої 27.11.2017 Кам`янка-Бузькою міською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить дочка [PERSON] , [INFO] .. Вирішуючи позовну вимогу про розірвання шлюбу між сторонами, суд виходить з наступних мотивів та норм права. Згідно ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке немає спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Підсумовуючи наведене, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (Постанова Верховного Суду від 21.11.2019 по справі № 553/703/18 (провадження № 61-7956св19).Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема відсутність між ними взаємного розуміння, поваги, любові, припинення між ними шлюбних відносин, те, що сторони мають малолітню дитину, не виявили бажання примиритись і зберегти сім`ю, зокрема позивач наполягала на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відповідно до ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. З приводу вимог позивача щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141, ст. 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За нормами ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимогст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати, що зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вимогою про визначення місце проживання малолітньої дитини з нею, хоча дитина проживає з позивачкою тривалий час, в, при цьому, батько дитини не намагався визначити місце проживання дитини разом з ним. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про те, що вимога про встановлення місця проживання дитини заявлена позивачкою передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді, тому, в цій частині позов задоволенню не підлягає. Судові витрати по справі складаються із судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в позовних вимогах не ставить питання стягнення судових витрат, тому такі слід залишити на стороні позивача.

Outcome: partial