Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач у грудні 2014 року звернувся до суду з позовом і просив зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO]. Крім того, просив визначити йому способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення зустрічей з дитиною наступним чином: · кожної суботи або неділі з 9.00 год. до 18.00 год. з правом самостійно обирати місце спілкування з донькою без присутності матері; · не перешкоджати спілкуванню з донькою телефоном або за допомогою відеозв»язку через мережу Інтернет у зручний для доньки час; · надати йому можливість спільного відпочинку та оздоровлення з донькою один раз під час літніх канікул тривалістю не менше чотирнадцяти календарних днів на території України; · надати йому можливість спільного відпочинку та оздоровлення з донькою під час осінніх, зимових та весняних канікул один раз під час кожних канікул тривалістю до п»яти календарних днів на території України; · зобов»язати відповідачку за два днів до його зустрічі з донькою надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а в разі настання таких змін повідомити його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В травні 2015 року представник позивача подала до суду позовну заяву в новій редакції, якою конкретизувала способи участі батька в спілкуванні з дититною і просить: · зобов»язати відповідачку не чинити позивачу перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], в тому числі не перешкоджати йому спілкуватися з донькою телефоном або за допомогою відозв»язку через мережу Інтернет у зручний для доньки час; · встановити дні його побачень з дитиною кожної суботи або неділі з 9.00 год. до 18.00 год. з правом самостійно обирати місце спілкування з донькою без присутності матері; · встановити час спільного відпочинку з дитиною і її оздоровлення на території України: а/ в березні - тривалістю не менше чотирнадцяти календарних днів; б/ під час літніх місяців - тривалістю не менше чотирнадцяти календарних днів; в/ у жовтні - тривалістю не менше чотирьох календарних днів; г/ у січні - тривалістю не менше шести календарних днів. · зобов»язати відповідачку повідомляти його на його електронну адресу про зміну фактичного проживання, перебування, місця навчання дитини, та в разі захворювання дитини не пізніше третього дня з настання таких змін або хвороби; · зобов»язати відповідачку надавати йому на його вимогу медичну картку дитини для ознайомлення. Посилається в позові на те, що з 09.12.2006 року перебував з відповідачкою в шлюбі, який був розірваний рішенням Солом»янського районного суду м. Києва. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 14.08.2014 року місце проживання дитини визначено з матір»ю. Під час розгляду судом їх спорів він неодноразово намагався вирішити з відповідачкою питання своєї участі в спілкуванні з дитиною та її вихованні, однак відповідачка на компроміс з ним не йшла, чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, за місцем реєстрації не проживає, в серпні 2014 року забрала дитину з дошкільного закладу, який вона відвідувала, і на даний час місце знаходження дитини йому невідоме. Вважає,що зміна місця проживання дитини без його згоди порушує його права як батька, на вільне спілкування з дитиною. Виходячи з того, що він любить свою доньку, бажає спілкувати з нею та приймати участь у її вихованні,сплачує аліменти на її утримання, просить задовольнити позов. Представник позивача вимоги останнього в судовому засіданні підтримала. Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти спілкування дитини з батьком, однак у присутності матері. Обгрунтовуючи свої заперечення в цій частині, посилався на те, що позивач тривалий час не спілкувався з донькою, не зустрічався з нею. Дитина давно не бачила батька і не бажає спілкувати з ним без матері. В зв»язку з цим вважає, що виходячи з віку дитини та з метою звикання дитини до спілкування з батьком, з врахуванням її інтересів, таке спілкування на даний час має відбуватися в присутності матері. Що стосується решти вимог позивача послався на те, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить інтересам дитини, т.я. вона лише досягла 6-ти річного віку і спілкування через мережу Інтернет не відповідає її інтересам. Крім того, донька сторін має гастроентерологічні захворювання, їй показаний режим та дієта харчування, рекомендовано відвідування дошкільного закладу санаторного типу, а тому тривале перебування дитини з батьком, який не зможе надати дитині належного догляду та харчування, без присутності матері буде суперечити стану здоров»я дитини. Послався також на те, що позивач майже рік не відвідував дитину і не має в цьому потреби, так як має ще дітей від попередніх та нового шлюбу, даним позовом має на меті не бажання спілкуватися з донькою, а посилити конфліктну ситуацію з відповідачкою. Представник 3-ї особи - Органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації підтримала висновок від 24.10.2014 року. Допустила необхідність спілкування дитини з батьком у присутності матері та залишила дане питання на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст.157 СК України встановлено, що питання вихання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України «Про охорону дитинства». Судом встановлено, що сторони з 09.12.2006 року перебували в шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 23.09.2014 року шлюб сторін був розірваний,а рішенням від 14.08.2014 року з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання дитини. Рішенням суду від 06.10.2014 року місце проживання дитини за відсутності заперечень з боку позивача було визначено з матір»ю. З рішення суду вбачається, що спір був розглянутий за відсутності позивача та відсутності заперечень з його боку з цього приводу. / а.с. 10 - 15 / Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина,чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Судом встановлено і проти цього не заперечують сторони, між колишнім подружжям на даний час склалися вкрай конфліктні стосунки і в даний конфлікт втягнуті родичі та сама дитина. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що позивач з травня 2014 року не бачив дитину і не спілкувався з нею. З листа школи-дитячого садка «Стежина» від 02.12.2014 року на запит позивача вбачається, що в червні 2014 року позивачка забрала документи і дитина дану дошкільну установу не відвідує. Де знаходиться дитина, керівництву дитячої установи невідомо. З приводу встановлення місця знаходження дитини позивач звертався і до Служби в справах дітей Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації. / а.с. 25 - 26 / Представник відповідачки в судовому засіданні пояснив, що відповідачка проживає за місцем реєстрації,однак батько дитини не зустрічався з донькою за відсутності у нього такого бажання. Крім того, відповідачка сама виховує доньку, їй у цьому допомагає бабуся дитини,а тому вважає, що мати з донькою не зобов»язані постійно знаходитися за місцем реєстрації та очікувати відвідин позивача, як батька. Свідок [PERSON] підтвердила, що в її присутності позивач двічі намагався зайти в квартиру за місцем проживання відповідачки, однак у пізній час, а тому вона його не впустила, так як не знає його, а відповідачки з дитиною в цей час вдома не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що була свідком, як відповідачка не впустила позивача в квартиру зустрітися з донькою та віддати їй привезений подарунок. Представник відповідачки в судовому засіданні даних обставин не спростовував. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що перешкоди в спілкуванні позивача з донькою мають місце з боку матері дитини, ці перешкоди зумовлені їх конфліктними відносинами, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Розпорядженням Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації № 703 від 24.10.2104 року Орган опіки та піклування з врахуванням думки матері дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини рекомендує встановити регламент побачень батька дитини з донькою щомісяця кожної суботи з 9.00 год. до 12.00 год. Представник 3-ї особи в судовому засіданні, підтримуючи висновок, послалася на те, що мати дитини на засіданні Органу оіпки при розгляді даного питання наполягала на тому, щоб позивач декілька разів на тиждень зустрічався з дитиною та більше часу проводив з донькою, однак батько хотів лише один раз у вихідний день. Питання про сумісний відпочинок з донькою при зверненні до Опікунської ради та інші питання, викладені в позові, не піднімав. Позивачу на засіданні Опікунської ради пропонувалося встановити графік зустрічей з дитиною чотири рази на тиждень: понеділок, середу, п»ятницю та суботу. Останній заперечував проти встановлення такого регламенту, посилаючись на те, що він не може зустрічатися з донькою в робочі дні, а наполягав лише на зустрічах у вихідні дні з 10.00 до 18.00, хоч інформації про те, що він працює, не надав, як і графіку своєї роботи. З психологічної характеристики доньки сторін, складеної психологом школи-дитячого садка «Стежина» вбачається, що при спілкуванні дитина заявила, що не бажає спілкуватися з батьком удвох, так як «це сумно і не цікаво», однак при цьому висловила бажання інколи зустрічатися втрьох, а саме: вона, батько та мати. Психолог при цьому висловила свою точку зору, що зустрічі дитини з батьком наодинці небажані, т.я. через її психологічні особливості буде неможливо проконтролювати комфортність умов цих зустрічей та їх безпечність психіці дитини. З Висновку Органу опіки та піклування від 20.08.2014 року, який надавався при вирішенні судом спору про визначення місця проживання дитини, вбачається, що за психологічною характеристикою дитина вразлива, невпевнена в собі, має чутливу нервову систему, потребує емоційної підтримки. / а.с. 73 - 76 / Свідок [PERSON] - психолог ЗОСШ №35 пояснила, що готує доньку сторін до школи. Вперше зустрілася з дитиною в березні 2015 року, спілкувалася з нею за допомогою спеціальних методик. За результатами спостереження вважає, що дитина більше прив»язана до матері, ображена на батька, вважає, що той сам не бажає зустрічатися з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, представник відповідачки в судовому засіданні наполягав на доцільність зустрічей позивача з донькою в присутності матері, т.я. дитина відвикла від батька, оскільки останній майже рік не відвідував дитину. Представник позивача дані обставини в судовому засіданні підтвердила. Враховуючи викладене вище, психологічну характеристику дитини, суд приходить до висновку про встановлення регламенту зустрічей батька з дитиною в порядку, визначеному Органом опіки та піклування в Висновку від 24.10.2014 року, однак у присутності матері, так як на даний момент такі способи участі батька в спілкуванні з дитиною відповідають саме її інтересам та вимогам закону, приведеним вище. Суд вважає, що інтереси та амбіції батька в даному випадку не повинні суперечити інтересам дитини, не повинні ставитися вище інтересів та побажань дитини, т.я. це суперечить вимогам закону, а тому не знаходить підстав для захисту його прав у спосіб, визначений ним,а саме: на власний розсуд та без присутності матері. Суд зважає при цьому на те, що з часом позивач не позбавлений можливості ініціювати зміну порядку його участі в спілкуванні з дитиною при встановленні більш близького контакту з нею. Що стосується решти вимог позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, позивач просить встановити йому час спільного відпочинку з дитиною і її оздоровлення на території України в січні, березні, жовтні та в літні місяці. Встановлено, що 07.04.2015 року доньці сторін виповнилося 6 років і з 01.09.2015 року вона піде до школи. Яким чином та в який саме період приведених у позові місяців позивач має намір відпочивати з дитиною, представник позивача в судовому засіданні не пояснила і в позові ці обставини також залишилися поза увагою позивача та його представника. З врахуванням цих обставин представник позивача в судовому засіданні не довела, в чому такий відпочинок буде відповідати інтересам дитини і чи зможе позивач організувати такий відпочинок за наявності у нього іншої сім»ї, новонародженої дитини та мізерної заробітної плати. Крім того, представник позивача в судовому засіданні не пояснила та не довела, чи будуть дитині комфортні такі умови життя та відпочинку, встановлені за бажанням батька. / а.с. 13 - 14; 70 / Крім того, з Висновку ЛКК №368 від 24.09.2014 року вбачається, що донька сторін має хронічне гастроентерологічне захворювання, їй рекомендовано відвідування дитячої дошкільної установи санаторного типу гастроентерологічного профілю. Інформація про захворювання дитини підтверджується і листом Державного закладу »Дорожня клінічна лікарня №1 станції Київ ДТГО »Південно-західна залізниця». / а.с. 28 / Яким чином позивач має намір організовувати відпочинок дитини та де саме з врахуванням її стану здоров»я, віку та статі, представник позивача в с удовому засіданні також не зуміла пояснити. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України на сторони покладається обов'язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, і обов'язком позивача, відповідно до даної норми закону, є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Суд враховує, що згідно п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи встановлені законом обставини, надані сторонами докази та заперечення щодо предмету позову, суд приходить до висновку, що сумісний відпочинок батька з донькою без присутності матері з врахуванням її віку, статі та стану здоров»я буде суперечити інтересам дитини, а тому не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині. В ч.1 ст.3 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.11 кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, позивач в вигляді способів захисту просить зобов»язати відповідачку не перешкоджати йому спілкуватися з донькою телефоном або за допомогою відозв»язку через мережу Інтернет, повідомляти його на його електронну адресу про зміну фактичного проживання, перебування, місця навчання дитини, та в разі захворювання дитини не пізніше третього дня з настання таких змін або хвороби, а також надавати йому на його вимогу медичну картку дитини для ознайомлення. В той же час, чим викликана така вимога, представник позивача в судовому засіданні не пояснила. Будь-яких доказів того, що відповідачка має намір змінювала місце проживання чи перебування дитини без його на те згоди чи мала намір це зробити, представник позивача в судовому засіданні не надала. Крім того, суд зважає на те, що донька сторін на даний час ще не відвідує школу, сторонами суду не надано інформації яку саме школу буде відвідувати дитина, а тому будь-які дані щодо того, що права позивача, як батька дитини, можуть чи будуть порушуватися з цього приводу в майбутньому, відсутні. При цьому суд також зважає на те, що відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них. Так, рішенням суду місце проживання доньки сторін визначено з матір»ю і проти цього позивач заперечень не висловлював. Тобто, саме відповідачка, як мати дитини, забезпечує дитині відповідне виховання, розвиток та відпочинок, у тому числі з урахуванням стану її здоров»я, і саме на ній лежить відповідальність за життя та розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способи захисту встановлені в ч.2 даної статті, згідно з якою суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю/договором/ сторін. Виходячи з цього, суд вважає, що вимоги позивача щодо зобов»язання відповідачки повідомляти його про зміну місця проживання, перебування та місця навчання дитини, а також її захворювання, тим більше в порядку та спосіб, приведений ним, суперечать вимогам закону. Крім того, суд також не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов»язання відповідачки надавати йому інформацію щодо захворювання дитини,а також її обов»язку надавати йому медичну картку дитини для ознайомлення, т.я. він, як батько, законом наділений не тільки правами ,а й обов»язками щодо дитини, і таку інформацію він може отримувати особисто та безперешкодно, як батько дитини. Суд вважає, що зобов»язання, які позивач вимагає встановити відповідачці, як матері дитини, суперечать як закону, так і правам та інтересам її, як матері, і які є рівними в частині прав та обов»язків щодо дитини з правами та обов»язками позивача, як батька. Суд також вважає, що вимоги позивача зводяться фактично не до бажання забезпечити собі право та можливість участі в спілкуванні з донькою, а до створення йому за допомогою судового рішення комфортних умов для виконання його батьківських обов»язків без будь-яких зусиль з боку його самого. При цьому, як зазначено в ст.141 СК України, батькам гарантуються на тільки рівні права, а й покладаються рівні обов»язки щодо дитини. Суд вважає, що встановлена законом рівність буде порушуватися, так як участь матері зведеться не до забезпечення інтересів дитини у житті, а до процесу підготовки умов батькові для спілкування з дитиною та його дистанційної участі в отриманні повної інформації про дитину без будь-яких матеріальних та фізичних затрат. Виходячи з цих обставин, суд вважає вимоги позивача в цій частині безпідставними.

Outcome: partial