Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 05 жовтня 2010 року передали відповідачу у борг кожна по 45000 грн., а він зобовязався повернути гроші до 01 січня 2012 року, власноруч склавши розписку, маючи намір у подальшому оформити договір позики і застави. Але до 01 січня 2012 року гроші не повернув. 01 квітня 2013 року визнав і підтвердив свій борг, заявив про відсутність у нього грошових коштів і майна і запропонував в якості погашення частини боргу переоформити на них право власності на належну йому частину майна у ТОВ «777», пропорційну його розміру внеску до статутного фонду товариства, а саме на автозаправну станцію, розташовану по вул. Дніпропетровській, 2 у м. Дніпродзержинську, про що надав власноруч складену розписку. Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань не виконав, борг не повернув, ухиляється від оформлення і державної реєстрації відповідних документів про перехід права власності від нього на позивачок на належну йому частину автозаправної станції ТОВ «777», позивачки просили стягнути на їх користь частину майна ТОВ «777» пропорційно частці учасника товариства [PERSON] у статутному капіталі товариства, яка складає 100 % в якості відшкодування збитків за його неповернутим особистим боргом.\~Визнати право приватної спільної часткової власності [PERSON] в розмірі ? (50%) та [PERSON] в розмірі 1\\2 (50%) на автозаправну станцію, розташовану по вул. Дніпропетровській 2 в м. Дніпродзержинську (а.с. 4-6). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29 грудня 2014 року) позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволені, стягнуто на користь [PERSON] та [PERSON] частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю « 777» (код 19144245 [ADDRESS]), а саме автозаправну станцію, розташовану по вул. Дніпропетровській 2 В у м. Дніпродзержинську пропорційно частці учасника товариства [PERSON] у статутному капіталі товариства, яка складає 100 % в якості відшкодування збитків за його неповернутим особистим боргом.\~\~Визнано право приватної спільної часткової власності [PERSON] в розмірі ? (50%) та [PERSON] в розмірі ? (50 %) на автозаправну станцію, розташовану по вул. Дніпропетровській 2В в м. Дніпродзержинську, Дніпропетровська область. Вирішено питання судових витрат (а.с.49-50,67). 16 лютого 2015 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено додаткове рішення, яким зобовязано Реєстраційну службу Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію, що розташована: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул.. Дніпропетровська, 2В та складається відповідно до технічного паспорту з: диспетчерської А-1, навісу Б-1, вбиральні В-1, зливної ями (№1), естакади (№2), тротуарів (І-ІІІ) за субєктами : [PERSON], податковий номер [NUMBER], [PERSON], податковий номер [NUMBER] (а.с.73). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та грубе порушення судом норм процесуального і матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду від 17 жовтня 2014 року та додаткового рішення від 16 лютого 2015 року і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON], а також закриття провадження по справі стосовно незаявленої позовної вимоги про зобовязання реєстраційної служби Дніпродзержинського міськрайонного управління юстиції провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію (а.с.118-128). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 12 від 24.10.2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" - за змістом частини третьої статті 14, статті 292 ЦПК право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки. Органи та особи, які за законом мають право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (частина друга статті 3, статті 45, 46 ЦПК), але не брали участі в справі, мають право на апеляційне оскарження судових рішень, якщо таке право передбачено законом. Згідно із абзацом 6 цієї ж Постанови особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав. В апеляційній скарзі [PERSON], який не брав участі у розгляді справи, посилається на те, що оскаржуваним рішенням суду порушені його права та інтереси, при цьому посилається на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2013 року, якою накладено заборону [PERSON], [PERSON] та іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження належних їм корпоративних прав у товаристві з обмеженою відповідальністю «777» накладено заборону [PERSON], [PERSON] та іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження належного товариства з обмеженою відповідальністю «777» будь-якого майна, в тому числі автозаправної станції в цілому та дій по передачі належного ТОВ «777» будь-якого майна у користування третім особам, накладено заборону [PERSON] та іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири [ADDRESS] та дій щодо передачі квартири у користування третім особам, у тому числі дій щодо реєстрації будь-яких осіб у квартирі за адресою: [ADDRESS], до моменту вирішення справи по суті (а.с.129-130). 31 січня 2014 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області замінено заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2013 року та вжито наступні заходи забезпечення позову: накладено заборону [PERSON] здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження (передачу в інший спосіб третім особам) належних йому корпоративних прав у товаристві з обмеженою відповідальністю «777»; накладено заборону відповідачу [PERSON] здійснювати дії, спрямовані на відчуження належного товариству з обмеженою відповідальністю «777» майна, в тому числі автозаправної станції за адресою вул. Дніпропетровська, 2-В в м. Дніпродзержинську Баглійського району Дніпропетровської області, в цілому, та дії по передачі належних товариству з обмеженою відповідальністю «777» прав на це майно; накладено заборону відповідачу [PERSON] здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири [ADDRESS] та дій щодо передачі квартири у користування третім особам, у тому числі дії щодо реєстрації будь-яких осіб у квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с.131-132). За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням від 17 жовтня 2014 року та додатковим рішенням від 16 лютого 2015 року порушені права [PERSON] Судом 1 інстанції встановлено, що 05 жовтня 2010 року відповідачем власноручно складено розписку, в якій зазначено, що ним отримано від [PERSON] 45000 гр. та від [PERSON] 45000 гр., а всього позику в сумі 90000 гривень, які він зобовязується повернути до 01.01.2012 року. Крім того в строк до 01.11.2010 року зобовязується підготувати письмовий текст договору позики, в якому в якості забезпечення виконання зобовязання буде передбачена застава нерухомого майна і нотаріально посвідчений договір позики та договір застави (а.с. 7). 01 квітня 2013 року [PERSON] складена розписка-зобовязання, відповідно до якої останній визнав та підтвердив свій борг, у звязку з відсутністю будь-яких грошових коштів і майна які могли бути спрямовані на його погашення, запропонував належним чином переоформити на [PERSON], і [PERSON] своє право власності на належну йому частину майна у власності ТОВ «777» пропорційну його розміру внеску до статутного фонду товариства, а саме на автозаправну станцію розташовану по вулиці Дніпропетровська 2-В в місті Дніпродзержинську (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серії А00 № 395310 18 вересня 2001 року проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «777», ідентифікаційний код 19144245, місцезнаходження якого: 51911, [ADDRESS] (а.с.21). Згідно із статутом ТОВ «777» (нова редакція) від 26.12.2013 року учасником товариства є [PERSON]О.(а.с.22-27). Відповідно до свідоцтва про право власності від 16 жовтня 2002 року автозаправна станція, яка знаходиться у м. Дніпродзержинську по вулиці Дніпропетровській №2-В належить ТОВ «777» (а.с.29). 18 лютого 2000 року рішенням виконкому міської ради складено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації, замовником якого є [PERSON], директор КГМП «777» (а.с.33-34). Відповідно до технічного паспорту власником автозаправної станції за адресою будинок № 2-в, вул. Дніпропетровська, м. Дніпродзержинськ є Товариство з обмеженою відповідальністю «777» (а.с.55-59). Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на ст. 526, 610, 611, 623, 625 ЦК України, та виходив з того, що відповідач [PERSON] є єдиним учасником і власником ТОВ «777», доля якого у статутному капіталі товариства складає 100 %. Єдиною можливістю відшкодувати завдані відповідачем [PERSON] позивачкам збитки у вигляді неповернутої позики є стягнення у їх спільну часткову власність із визначенням долі кожної у розмірі ? (50%) частини майна ТОВ «777», а саме автозаправної станції по вул. Дніпропетровській 2В у м. Дніпродзержинську (залишкова вартість якої 83500грн.) пропорційно частці учасника товариства [PERSON] у статутному капіталі. Однак з вказаними висновками суду 1 інстанції погодитись неможливо з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам рішення суду 1 інстанції не відповідає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] передали у позику [PERSON] по 45000 гр. кожна, повернення саме такої суму грошей вони мають право вимагати від відповідача, однак, із позовної заяви вбачається, що повернення коштів вони не вимагають. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки судом 1 інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому апеляційний суд також враховує, що звернення стягнення на майно ТОВ «777» є неможливим, оскільки договір застави у належній формі не укладався, а саме товариство до участі у справі у якості відповідача не залучалось. Доводи позивачів про те, що боргові зобовязанні між сторонами виникли ще у 2010 році, та про відсутність у [PERSON] іншого майна не мають правового значення, Не можна погодитись і з додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 лютого 2016 року, оскільки воно винесено з порушенням норм діючого цивільно-процесуального законодавства. Так, відповідно до ч.1,2 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 367цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Як вбачається з позовної заяви, позивачами не були заявлені позовні вимоги щодо зобовязання Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію, що розташована: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2В за суб'єктами: [PERSON], податковий номер [NUMBER], [PERSON], податковий номер [NUMBER]. За таких обставин додаткове рішення підлягає скасуванню, а прохання в апеляційній скарзі закрити провадження у справі стосовно не заявленої позовної вимоги [PERSON] та [PERSON] про зобовязання реєстраційної служби провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на автозаправну станцію, - не підлягає задоволенню з вищеназваних підстав.

Outcome: partial