Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки [PERSON] Посилається на те, що згідно укладеного договору №б/н від 05.07.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Позивач зазначає, що [PERSON] порушила умови договору про надання кредиту, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, в звязку з чим станом на 12.12.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 31881,76 грн., яка складається із наступного: 2485,80 грн. заборгованість за кредитом; 24201,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1494,37 грн. штраф (процентна складова), які позивач просить разом із судовими витратами стягнути з відповідача [PERSON]В, на користь банку В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, одночасно з позовом подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», позовні вимоги підтримує в повному обємі, просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала частково, не погодившись із розміром заборгованості. Просила застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову в частині необґрунтованих позовних вимог. Зменшити розмір пені та трафів, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Також відповідач повідомила суду , що 17.03.2015 вона уклала шлюб з [PERSON], у звязку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], в підтвердження чого надала копію свідоцтва про шлюб. В останнє судове засідання відповідач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала письмове заперечення проти позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір №б/н від 05.07.2012 року, згідно якого останній надано кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією договору, довідкою про умови кредитування. З копії заяви [PERSON]В, від 05.07.2012 року вбачається, що остання своїм підписом надала свою згоду, що підписана нею заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Відповідно до п.1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку боржник зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту), оплати винагороди Банку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.\~\~З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 12.12.2016 виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 31881,76 грн.,, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2485,80 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 24201,59 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3200 грн.; штраф відповідно до п 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,0 грн. фіксована складова, 1494,37грн.- процентна складова (а.с.6-7). Що стосується заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134 цс.14), встановлено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. В своєму письмовому запереченні відповідач зазначила, що строк дії картки встановлено до квітня 2016 року, а тому строк позовної давності для повернення кредиту в повному обсязі починається з 01 травня 2016 року. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 01.02.2017 року із заявою про повернення кредиту в повному обсязі (стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н року 05.07.2012 року), суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду. Враховуючи зазначене, заява відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення основної заборгованості та заборгованості по процентам за користування кредитом задоволенню не підлягають. У звязку з цим з відповідача слід стягнути 2485,80 грн. - заборгованість за кредитом; 24201,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. При цьому суд вважає за необхідне застосувати за заявою відповідача позовну давність до вимог про стягнення пені, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. \~\~Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), передбачена позовна давність в один рік. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, в тому числі штрафу (пені) станом на 12.12.2016 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором №б/н від 26.07.2012 року розмір нарахованої пені по даному кредитному договору за період з 12.12.2015 року по 12.12.2016 року складає 1200,00 грн. ( а.с.6-7). Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності в один рік до позовних вимог позивача щодо стягнення пені та стягнути з [PERSON] пеню в сумі 1200,00 грн. Що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача нарахованих штрафів (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн., та штрафу (процентної складової) у розмірі 1494,37 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штрафу розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. На думку суду позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору, а тому вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідачаУшакової (Оксенюк) Ю.В, штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 1494,37 грн. задоволенню не підлягає. На підставі викладеного позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення в сумі 27887,39 грн., яка складається із наступного: 2485,80 грн. заборгованість за кредитом; 24201,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. За приписами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Оскільки визначений судом розмір неустойки не перевищує розміру збитків, суд не вбачає при визначенні заборгованості за кредитним договором підстав для застосування ч.3 ст.551 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов задоволено частково, і ця частка складає 87,48%, тому з відповідача належить також стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі\~ 1399,68 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог ( 1600*87,48/100 = 1399,68). На підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 546,549, 611, 612, 625, 629,1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial