Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 жовтня 2015 року по 01 січня 2019 року в сумі 12142 грн. 45 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS]. Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з [PERSON] нарахований індекс інфляції в розмірі 1272 грн. 04 коп. та 3 % річних в сумі 406 грн. 89 коп. Всього просив стягнути 13821 грн. 38 коп. Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався. 26 лютого 2019 року до суду надійшла скарга [PERSON], яка за своїм змістом фактично є заявою про повернення позовної заяви позивачу - Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго». Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175-177 ЦПК України, оскільки не підписана позивачем або його представником. [PERSON], яка підписала позовну заяву, не є представником позивача. До заяви додані не всі документи, що зазначені в додатках. Доданий розрахунок заборгованості не відповідає умовам «Договору про надання послуг теплопостачання», здійснений без врахування умов вказаного договору. Сума боргу, обрахована позивачем, не є договірною. Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року в задоволенні даної заяви відмовлено. 15 березня 2019 року та 20 березня 2019 року від відповідача до суду надійшли аналогічні за змістом скарги. Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року в задоволенні вказаних скарг, які також за своїм змістом є заявами про повернення позовної заяви позивачу, відмовлено. Інші заяви та клопотання від учасників справи суду не надходили. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS]. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо надання послуг теплопостачання, врегульовані договором про надання послуг теплопостачання, укладеним ПОКВП ТГ «Полтаватеплоенерго» (теплопостачальна організація) та [PERSON] (споживач) 03 листопада 2007 року (надалі в тексті рішення - Договір про надання послуг), а також нормами чинного законодавства. Відповідно до пункту 1.1. Договору про надання послуг теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві (наймачеві, власнику квартири) та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з теплопостачання, а споживач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього договору (а.с. 10). Також судом встановлено, що одна сторона - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавала другій стороні - [PERSON], як споживачу послуг за адресою: [ADDRESS], послуги з теплопостачання, а відповідач такі послуги прийняв та частково їх оплатив, від їх отримання не відмовлявся. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов'язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов'язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Посилання відповідача на ту обставину, що оплата отриманих послуг ним здійснюється згідно умов Договору про надання послуг, в розмірі, передбаченому пунктом 3.1.1. вказаного договору, до якого зміни не вносились, суперечать умовам пункту 28 Договору про надання послуг. Так, пунктом 28 Договору про надання послуг передбачено, що у випадку зміни тарифів теплопостачальна організація повідомляє споживача через засоби масової інформації, і розрахунки проводяться з дня затвердження нових тарифів. Пунктом 29 вказаного Договору також передбачено, що випадку заперечень з питань зміни тарифів споживач сплачує послуги теплопостачальній організації за новими тарифами до усунення суперечностей згідно з чинним законодавством. Тому, оплачуючи отримані від позивача послуги не за встановленими тарифами, відповідач припустився порушення умов, встановлених пунктами 28 та 29 Договору про надання послуг та вимог ст.67 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Суд також не бере до уваги заперечення відповідача з приводу обрахування розміру заборгованості, виходячи з тарифу 1348,15 грн/Гкал, оскільки обов'язок споживача оплачувати отримані послуги за встановленими тарифами передбачений ст.67 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умовами пунктів 28 та 29 Договору про надання послуг. Тарифи на послуги з централізованого опалення на період з 01 жовтня 2015 року по 01 січня 2019 року затверджено наступними нормативними актами: постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі в тексті рішення - НКРЕКП) від 31 березня 2015 року №1171, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2015 року за №433/26878 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення складав 14,86 грн. за 1 кв.м. за місяць протягом періоду надання послуги; постановою НКРЕКП від 09 червня 2016 року №1101 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року N 1171», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 30,26 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); постановою НКРЕКП від 28 грудня 2017 року №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року N 1171», згідно якої тариф на послуги централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 29,86 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова - 23,48 грн. за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової - 6,38 грн. за 1 кв. м); постановою НКРЕКП №405 від 14 червня 2018 року N 1171, згідно якої тариф на послуги централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1348,15 грн./Гкал (з ПДВ), для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 30,20 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість. Діючи в межах умов Договору про надання послуг та вказаних вище норм законодавства, відповідач мав оплачувати одержані ним послуги згідно вказаних тарифів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] в період з 01 жовтня 2015 року по 01 грудня 2019 року отримані послуги оплачує нерегулярно і лише частково. При цьому суд бере до уваги, що одночасне застосування до споживача пільги як ветерана ВВв та субсидії не допускається. Як вбачається з розрахунку заборгованості, у період з жовтня 2015 року по березень 2016 року та з жовтня 2016 року по травень 2017 року відповідачеві надавалася субсидія, що вказана в розрахунку у стовпчику «Дотація», але решту суми, належної до сплати позивачеві, відповідач оплачував лише частково. У зв'язку з цим розмір заборгованості збільшувався, та за період з 01 жовтня 2015 року по 01 січня 2019 року виник у розмірі 12142 грн. 45 коп. Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до вказаних вище тарифів. Будь-яких доказів того, що відповідач в період після травня 2017 року мав право на пільги, до матеріалів справи він не надав. Як вбачається з матеріалів справи, такі відомості позивачу відповідач також не надавав. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Станом на 01 січня 2019 року борг відповідача за послуги теплопостачання становить 12142 грн. 45 коп., інфляційні втрати підприємства у зв'язку з порушенням строків оплати послуг - 1272 грн. 04 коп., 3% річних - 406 грн. 89 коп. (а.с.5-6, 7-8, 9). Вирішуючи заявлене відповідачем у його скарзі клопотання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, вперше за вказаний період заборгованість у нього виникла за послуги, отримані у жовтні 2015 року. У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості. Тому суд приходить до висновку про необхідність застосування позовної давності та необхідність стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в межах позовної давності, а саме: за період з 01 листопада 2015 року по 01 січня 2019 року, а саме: заборгованість за надані послуги в розмірі 11818 грн. 94 коп., компенсацію інфляційних втрат підприємства у розмірі 1272 грн. 04 коп. та 3% річних в розмірі 406 грн. 89 коп., а всього 13497,87 Крім того, у зв'язку з задоволенням позову на 98 % з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1882 грн. 58 коп. на відшкодування понесених судових витрат. Всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 15380 грн. 45 коп.

Outcome: partial