Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулась з позовом, в якому просила визнати дії ПАТ «Облтеплокомуненерго» щодо нарахування їй витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: [ADDRESS] у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року неправомірними та зобовязати ПАТ «Облтеплокомуненерго» здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року включно. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. В своїй апеляційній скарзі [PERSON] просить вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що суми нарахування за опалення місць загального користування є значно вищими ніж розмір оплати за опалення квартири згідно з квартирним лічильником теплової енергії та ніж розмір оплати за опалення місць загального користування споживачів її будинку, у яких не встановлено в квартирі лічильника теплової енергії. Також апелянт вказує на те, що пункти 2.1 та 2.1.4. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, при розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК будинку 63 по вул.Єськова в м.Чернігові відповідачем застосовано не було, а отже подальше застосування ним п.2.2.1. і 2.2.2. Методики при розподілу визначених величин теплової енергії між окремими помешканнями будинку не є правомірним, оскільки одна із вихідних даних розрахована не у відповідності із зазначеною у Методиці формулою. Крім того, згідно з листом відповідача № 1065-Т від 24.04.2017, при визначенні кількості теплової енергії, яка витрачена на опалення 1 кв.м. квартири без лічильника, показання загального будинкового лічильника діляться на опалювальну площу всіх квартир у будинку, а отримане значення множиться на площу квартир без лічильника, щоб зясувати скільки витрачено теплової енергії на опалення вказаних квартир. Апелянт вважає такі дії не відповідають законодавству у звязку з тим, що у будинку є квартири з приладами обліку теплової енергії і кількість теплової енергії, яку спожили такі квартири визначають згідно з лічильником і включення їх площі до розрахунку для визначення опалення 1 кв.м. квартир без лічильника робить розрахунок невірними. В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, рішення суду першої інстанції зазначеній нормі Закону не відповідає . Відмовляючи у задоволенні позову, суд в обґрунтування рішення послався на те, що наданий відповідачем розрахунок і приєднані позивачем до справи квитанції про оплату послуг теплопостачання свідчать про те, що визначення відповідачем вартості теплової енергії на опалення МЗК здійснюється з урахуванням утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, що відповідає вимогам пункту 2.1.4 Методики. Проте, з таким висновком районного суду не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам законодавства, яким регулюються спірні правовідносини. Судом по справі встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, як наймач (власник) квартири [ADDRESS], які надає ПАТ «Облтеплокомуненерго». Квартира позивача обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії. Також, будинок № 4 по вул. Єськова в м. Чернігові обладнано будинковим засобом обліку теплової енергії. Дані обставини сторонами визнаються (а.с.15). Порядок обліку та оплати послуг з централізованого опалення визначений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила). Відповідно п. 28 Правил, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення МЗК у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами встановлений Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі Методика). Згідно з п. 1.4 Методики кількість теплової енергії на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої для плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні субєкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення. Оскільки квартира позивача обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії, вказана обставина виключає можливість застосування вказаного вище п. 1.4 Методики. ПАТ «Облтеплокомуненерго», визначаючи позивачу кількість теплової енергії на опалення МЗК, стверджувало, що розраховуючи розмір оплати, керувалось п.2.1, 2.1.4 Методики з врахуванням утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (а.с.29). Пунктом 2.1 Методики визначені різні варіанти визначення кількості теплової енергії на опалення місць загального користування в залежності від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника, наявності індивідуальних лічильників в окремих приміщеннях тощо. Пунктом 2.1.4 Методики визначено, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами, наведеними в п. 2.1 Методики. Надалі цим пунктом передбачена формула розрахунку К Q = SQ + Q,(2.3) МЗК МЗК втр. К де SQ - кількість теплової енергії на опалення окремого МЗК к-того приміщення МЗК, Гкал; Q - утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами втр. системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция и кондиционирование", Приложение 12, 1991г. (далі - СНиП 2.04.05-91). Однак, при визначенні суми оплати за вказаними пунктами, відповідач, з врахуванням того, що СНиП 2.04.05-91 втратили чинність, а діючі ДБН В.2.5-67:2013, що затверджені наказами Мінрегіонбуду від 25.01.2013 №24 та від 28.08.2013 №410 не містять методики розрахунку втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, проводив розрахунок шляхом віднімання від показань будинкового лічильника визначених кількості теплової енергії на опалення квартир без лічильників та сумарних показань квартирних лічильників і сумарної кількості теплової енергії на опалення окремих к-тих приміщень місць загального користування. Проте, вказаний спосіб нарахування не відповідає складовим формули, визначеній в п. 2.1.4 Методики. З огляду на це, відповідач проводив розрахунки опалення місць загального користування не у спосіб, що визначений законом. Суд першої інстанції на дану обставину уваги не звернув, невірно вказавши на відповідність наданого відповідачем розрахунку вимогам п.2.1.4 Методики. Посилання відповідача при обґрунтуванні нарахувань за опалення місць загального користування на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 є безпідставним, оскільки даними Правилами не визначено порядку оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії. Рекомендації щодо застосування Методики, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22 лютого 2008 року № 47, також не визначають порядку розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування у разі обладнання багатоквартирного будинку загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії та часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку. Отже, підміняючи методику розрахунку, визначену нормативним актом, який є чинним, іншою методикою, що здійснена не на підставі нормативно-правового акту, відповідач діяв не у передбачений законом спосіб. З огляду на це, позовні вимоги [PERSON] про зобовязання відповідача здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: [ADDRESS], за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року включно підлягають задоволенню. Проте, колегія суддів вважає за можливе послатися в резолютивній частині рішення на п.2.1.4 Методики, що буде відповідати як суті позовних вимог позивача. Дане уточнення, колегія суддів не вважає виходом за межі позовних вимог, оскільки зміст позову зводився саме до невірного застосування відповідачем п.2.1.4 Методики. Позовні вимоги про визнання неправомірними дій ПАТ «Облтеплокомуненерго» щодо нарахування [PERSON] витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: [ADDRESS] у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки само по собі нарахування відповідачем позивачеві плати за опалення місць загального користування передбачено зазначеною вище Методикою. Обраний позивачем в цьому випадку спосіб захисту є не вірним. З огляду на зазначені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з ПАТ «Облтеплокомуненерго» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 704 грн. та на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 640 грн.

Outcome: partial