Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначила, що сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на утриманні останньої. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 1500 грн., щомісячно і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В судове засіданні позивач не з`явилася. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечував проти стягнення аліментів на утримання позивача, через те, що остання не потребує допомоги, та доньки. вказуючи на те, що це не його дитина. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК Українизазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Судом встановлено, що 07 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований в Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №943. Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що достовірно слідує зі свідоцтв про народження дітей, що спростовує доводи відповідача про не його батьківство стосовно доньки. Сторони перебувають у шлюбі, але проживають окремими родинами. За письмовими поясненнями позивача, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, що під час судового розгляду не було спростовано відповідачем. Крім того, згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, суд вважає, що і позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача, і вимоги про стягнення коштів на утримання позивача є обґрунтованими та законними, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача немає змоги надавати допомогу матері своєї дитини. При визначені розміру утримання дітей суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, їх дітей, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку суду надано не було, а тому, з урахуванням фактичних обставин справи, принципу розумності і справедливості,вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а на позивача - у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зважаючи на достатність вказаних розмірів та й на те, що загальний розмір стягуваних аліментів не буде становити й половинй заробітку (доходу) відповідача. Задовольняючи позов частково, суд стягує аліменнти саме в частці від заробітку (доходу) відповідача, адже за змістом ст. 184 СК України судом не було достовірно встановлено мінливості вказаного доходу, доказів про таке суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: partial