Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним\~позовом та просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , знявши її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, оскільки відповідач не мешкає за вказаною адресою з 2014 року, особистих її речей в будинку не має, за комунальні послуги не сплачує, що матеріально обтяжує її, як власника житла. Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. До суду через канцелярію надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, за адресою реєстрації не мешкає. Від третьої особи письмових пояснень не надійшло. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 27.04.2016 та свідоцтва про право на спадщину від 27.04.2016, є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 8, 9, 11-12 - копії свідоцтв, інформаційної довідки). У вказаному будинку, за відомостями Відділу реєстрації\~місця проживання\~громадян виконавчого\~комітету Довгинцівської\~районної в\~місті ради від 24.01.2020 (а.с.16), зареєстрована відповідач [PERSON] , яка, за даними акту про не проживання від 13 січня 2020 року, складеного мешканцями будинків [ADDRESS] [ADDRESS] та посвідченого головою вуличного комітету № 5 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, з 2014 року не проживає в будинку [ADDRESS] . Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідач є членом сім`ї власника житла. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в частині другій статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наявність заяви відповідача про визнання позову, що згідно положень статті 206 ЦПК України не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що відповідач, як член сім`ї власника житла, не проживає у спірному будинку без поважних причин понад строки, визначені статтею 405 ЦК України, а саме згідно даних акту з 2014 року, суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. В частині заявленої вимоги щодо зняття з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зі змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення у цій справі про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, після набрання ним законної сили буде, слугувати підтавою для зняття відповідача з реєстрації відповідним відділом реєстрації місця проживання громадян. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial