Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що до 2013 року він проживав в [INFO], 23,13. 01.12.2012 року між ним та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Сімферопольського відділення № 3 Кримського регіонального управління було укладено договір № SАМDN80000731082790 вклад «Копілка», відповідно до умов якого передав ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі. Параметри по вкладу: вклад «Копілка», SАМDN80000731082790, оформлений 01.12.2012 року; сума вкладу 3\~982,34 дол. США; вклад оформлений на 366 днів по 01 грудня 2013 року включно; процентна ставка 8,75% річних; мінімальний строк вкладу 6 місяців. Банк видав позивачу електронну ощадну книжку № 1201000163993723, відкрив особовий рахунок № 26353616296259. Крім того, 12.12.2012 року позивач оформив депозитний вклад № SАМDN01000731359390 у ПАТ КБ «ПриватБанк» на особовий рахунок № 26302612348152 на суму вкладу 1\~500 грн., строк дії вкладу до 12.03.2013 року включно. Також на банківському рахунку № 4627087817582887 він має кошти в сумі 5\~476 гривень. Після зміни місця проживання [PERSON] неодноразово звертався до Золотоніського відділення Черкаського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення йому вкладів у звязку із закінченням строків дії договорів. 11.11.2015 року він звернувся з письмовою вимогою на імя Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Дніпропетровська (на той час), про повернення йому вкладених коштів, але відповіді не отримав. На даний час договори банківського вкладу не розірвані і кошти позивачеві не повернуто. Вважаючи відмову у поверненні йому коштів незаконною, [PERSON] просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу по договору № SАМDN80000731082790 від 01 грудня 2012 року в розмірі 3\~982,34 доларів США, що буде еквівалентно відповідній сумі у гривні за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення суду та стягнути суму банківського вкладу з рахунку № 26302612348152 в розмірі 1500 грн., а також з банківського рахунку № 4627087817582887 кошти в сумі 5\~476 грн. та судові витрати. Провадження у справі відкрито 26.09.2017р. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, що набрала чинності з 15.12.2017р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу Ухвалою суду від 09.02.2018р. вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відзиві на позов відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, вказував, що інформація про вклади, зроблені в м. Сімферополі, для відповідача наразі є недоступною в звязку з тимчасовою окупацією території, тому не має можливості ні підвердити, ні спростувати наявність депозитних зобов'язань відповідача. Також посилався на те, що Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» покладається на Російську Федерацію обов'язок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої окупацією. Вважає, що саме позивач повинен довести факт наявності правовідносин з банком шляхом надання оригіналів договорів та касових документів про внесення коштів, оскільки позивачем були надані лише копії договору «Копилка» від 01.12.2012р. та Заява на оформлення вкладу «Стандарт, 3 міс» від 12.12.2012р., а на підтвердження наявності коштів на банківському рахунку № 4627087817582887 в сумі 5\~476 грн. жодні відомості не надані. крім того, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 07.03.2018 року постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, при цьому пояснила, що проживаючи в [INFO], позивач уклав з ПриватБанком кілька договорів вкладу, однак отримати свої кошти він не може. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що на даний час АРК є окупованою територією, діяльність філії банку з квітня 2014 року там припинена та банк не має доступу до рахунків, які були відкриті у Криму. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини справи, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що 01.12.2012 року між [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Сімферопольського відділення № 3 Кримського регіонального управління було укладено договір № SАМDN80000731082790 вклад «Копілка», відповідно до умов якого позивач передав ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі. Параметри по вкладу: вклад «Копілка», SАМDN80000731082790, оформлений 01.12.2012 року; сума вкладу 3\~982,34 дол. США; вклад оформлений на 366 днів по 01 грудня 2013 року включно; процентна ставка 8,75% річних; мінімальний строк вкладу 6 місяців. Банк видав позивачу електронну ощадну книжку № 1201000163993723, відкрив особовий рахунок № 26353616296259. На підтвердження внесення коштів згідно умов договору вкладу від 01.12.2012р. в розмірі 3\~982,34 дол. США позивачем надана квитанція №1 від 01.12.2012р. та картка «Ощадна книжка електронна». Крім того, 12.12.2012 року позивач оформив депозитний вклад № SАМDN01000731359390 у ПАТ КБ «ПриватБанк» на особовий рахунок № 26302612348152 на суму вкладу 1\~500 грн., строк дії вкладу до 12.03.2013 року включно. На підтвердження оформлення вказаного вкладу позивачем надано картку «Deposit Card» № 6762462086111884, де вказано, що ця картка є підтвердженням оформлення депозитного вкладу в ПриватБанку. На підтвердження того, що банківському рахунку № 4627087817582887 позивач [PERSON] має кошти в сумі 5\~476 грн. доказів суду не надано. Навесні 2014 року у звязку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача було заблоковано відповідачем та припинено нарахування відсотків. 11 листопада 2015р. позивач направив на адресу відповідача лист-претензію про повернення йому банківських вкладів, яка була отримана 16.11.2015р., що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповіді на лист-претензію відповідачем надано не було. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц. Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальних вимог до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта. Судом встановлено, підтверджено дослідженими в судовому засіданні оригіналами договору №SAMDN80000731082790\~від 01\~грудня 2012\~року та\~заявою №SAMDN01000731359390\~від 12\~грудня 2012\~року,\~а також\~картками:«Ощадна книжка електронна» та «Deposit Card» № 6762462086111884 та квитанцією №1 від 01.12.2012р., що сторонами 01.12.2012р. та 12.12.2012р. були укладені договір банківського вкладу «Копилка» та «Стандарт, 3 міс» та на підставі вказаних договорів внесені кошти на суму 3\~982,34 дол. США та 1\~500,00 грн., прийняті відповідачем належні позивачеві вказані суми вкладів, про що видані відповідні документи згідно з внутрішніми положеннями банку. Доводи відповідача про недоведеність існування договірних відносин суд оцінює критично та вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, оскільки відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку. Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів. Відповідач не оспорював достовірність вказаних відомостей, що містяться у наданій позивачем квитанції та картках, чи факту їх видачі працівником ПАТ КБ Приватбанк. Суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя, оскільки договори банківського вкладу укладені з позивачем у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», у зв'язку із чим відповідач протягом місяця з дня набрання чинності цієї постановою повинен був забезпечити закриття відокремленого підрозділу, про що повідомити Національний банк України. Суд виходить з того, що оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його філія чи відділення. Ліквідація або припинення діяльності структурних підрозділів (філій, відділень) у будь-який спосіб не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позову про те, що банк взяті на себе зобов'язання за укладеними з позивачем договорами банківського вкладу не виконав, чим порушив права та законні інтереси позивача як вкладника та споживача фінансових послуг, тому позовні вимоги про стягнення сум вкладів підлягають до часткового задоволення. Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачеві, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Суд вважає, що до задоволення підлягають вимоги в частині стягнення суми вкладу 3\~982,34 доларів США, внесення якого підтверджено квитанцією №1 від 01.12.2012р., та 1\~500 грн. Щодо решти заявленої до стягнення суми 5\~476 грн. з банківського рахунку № 4627087817582887, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки вказані доводи не підтверджені документально. Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення про виконання грошового зобовязання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема в частині третій цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Оскільки вклад правомірно був наданий в іноземній валюті, суд зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України, так як судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов"язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов"язанням в іноземній валюті, при цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 6-1063цс17. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість в сумі 3\~982,34 доларів США, що еквівалентно 105\~850,60 грн. (офіційний курс НБУ станом на 25.07.2018р. - 26,58 грн. за 1 дол. США). При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір 1\~073,50 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial