Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулась до суду із позовом (з урахуванням поданих до суду уточнень 28 лютого 2019 року) в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі 1626,00 грн. щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, з щорічною індексацією відповідно до закону на утримання сина [PERSON], і аліменти у розмірі 1 921,00 грн. щомісячно, на своє утримання до досягнення сином трирічного віку, мотивуючи тим, що від шлюбу з відповідачем має сина, який не досяг трирічного віку, дитина проживає з нею, відповідач проживає окремо від дитини, вона - позивачка, своїх доходів не має, а відповідач має можливість надавати допомогу на її утримання і утримання сина, також просила визначити місце проживання дитини із нею. Свій позов обґрунтовує тим, що 13 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Від зареєстрованого шлюбу в них народився син [PERSON] - [INFO] Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 07 серпня 2018 року, для подружжя було встановлено режим окремого проживання. На даний момент син проживає з позивачем, відповідач начебто заперечень не має щодо того, що син проживає з позивачем, але час від часу за ініціативою відповідача виникають конфлікти з цього приводу, в зв'язку з чим є потреба у вирішенні даного питання у судовому порядку. Позивач вважає, що відповідач має можливість забезпечувати свою дитину матеріально, але не має належного бажання, також на скільки відомо позивачу, на утриманні та піклуванні з боку відповідача немає інших осіб. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, встановлено строк для подання відзиву, відповіді на відзив. Відповідач 05 лютого 2019 року подав до суду відзив в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, так як він ніколи не відмовлявся від свого сина та його утримання, але на даний час не працює, має на утриманні сина від першого шлюбу [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. В зв'язку з чим не має можливості сплачувати аліменти в бажаному розмірі позивача, та відповідач вказує, що має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1 400,00 грн. на утримання сина, а також не заперечує встановлення місця проживання дитини за місцем проживання матері. Позивач 20 лютого 2019 року подала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що твердження відповідача про те, що він постійно приймає участь у житті сина та надає йому матеріальну допомогу зовсім не відповідають дійсності, оскільки не було жодного разу, щоб відповідач давав гроші позивачу або їхньому сину. Свої позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, так як вважає наведені у відзиві відповідача обставини неправдиві. Відповідач 26 лютого 2019 року надав до суду заперечення в яких зазначив, що не відмовляється надавати матеріальні кошти на дитину добровільно, але заперечує щодо стягнення аліментів на дружину щомісячно, так як сам знаходиться у важкому матеріальному стані, не має постійної роботи, не має власного нерухомого майна, транспортних засобів та має на повному утриманні дитину від першого шлюбу, не може сплачувати аліменти в бажаному позивачем розмірі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву до суду про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення з урахуванням обставин та наведених доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб(а.с. 6). Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про його народження [NUMBER], актовий запис № 5139 (а.с. 7). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 07 серпня 2018 року було встановлено режим окремого проживання для [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідач надав до суду свідоцтво про народження [PERSON] [INFO], та довідку видану Броварською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 7 від 22 жовтня 2018 року про те, що його [PERSON] дійсно навчається в третьому класі. (а.с. 45,46). 12 березня 2019 року № 04-22/258 виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області наданий висновок про те, що орган опіки та піклування вважає за доцільне надати висновок до суду про визначення місця проживання малолітнього, [PERSON], [INFO] разом із матір'ю, [PERSON]. (а.с. 78-79) Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Разом з цим, декларація прав дитини від 20.11.1959 містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. В даному випадку судом не встановлено підстав визначених законом, які б унеможливлювали проживання дитини з матір'ю, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При встановлених в судовому засіданні обставинах дитина потребує допомоги з боку відповідача, відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину. Суд виходить з тих обставин, які вказані позивачем і визнані відповідачем, вважає можливим стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1626 грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно ч. 2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ст.80 СК України - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що позивачка, з якою проживає дитина віком до трьох років, потребує матеріальної допомоги від чоловіка - батька дитини, а відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з тих обставин, які вказані позивачем і визнані відповідачем, та дійшов висновку про стягнення із відповідача на утримання [PERSON] - [INFO] аліменти в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.), щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 11 вересня 2018 року і до виповнення дитиною [PERSON] - [INFO], трирічного віку, тобто до [INFO]. Згідно ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову, тобто з 11 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, на дружину - до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO].

Outcome: partial