Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила виселити відповідача з житлового будинку [ADDRESS] та зняти його з реєстрації в цьому будинку. Позовні вимоги мотивовано тим, що вказаний житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності. З 2005 року позивач проживала з [PERSON] та зареєструвала останнього в своєму будинку. Протягом останніх десяти років відповідач систематично вживає алкогольні напої, внаслідок чого вчиняє сварки, висловлюється нецензурними словами по відношенню до позивача. Відповідач в добровільному порядку відмовився звільнити будинок та позбавив позивача доступу до нього. Проживання відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання своєю власністю. У судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до матеріалів справи позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований та проживає [PERSON] Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до постанов СВ Комсомольського РВ МУ УМВС України в Херсонській області про закриття кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що 08.10.2013 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS], висловлював погрози про застосування фізичного насилля до своєї співмешканки [PERSON] та 13.12.2014 року за тією ж адресою [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження. Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення вимог позивача та виселення відповідача з будинку [ADDRESS] без надання йому іншого жилого приміщення. Вимога щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про виселення, а тому дане рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Outcome: partial