Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Представник КС «Співдружніть» - Мазур І.А. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно інфляційних втрат на суму 9 785 грн. 28 коп., 3 % річних на суму 8 153 грн. 15 коп., витрати по сплаті судового збору 243 грн. 60 коп. 02 березня 2015 року представником позивача - Шепель І.М.. збільшено розмір позовних вимог, а саме просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] про інфляційні втрати на суму 45 314 грн. 93 коп., 3 % річних на суму 17 441 грн. 80 коп., витрати по сплаті судового збору 627 грн. 57 коп. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] після прийняття рішення Солом'янським районним судом м. Києва від 18 грудня 2009 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Співдружність» боргу по кредитному договору на загальну суму 321 908 грн. 04 коп., не виконали у повному обсязі, у зв'язку з чим позивач зазнав збитків внаслідок знецінення грошових коштів (інфляційних втрат). Борг, який виник з вказаного рішення, відповідачами погашено частково і станом на 20.02.2015 року становить 50158,04 грн. Зазначив, що розмір інфляційних витрат станом на 20.02.2015 року становить 45314,93 грн., а розмір 3 % річних становить 17441,80 грн., які просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперчували проти позову та просили застосувати до вимог Кредитної спілки «Співдружність» про сплату трьох відсотків річних та інфляції позовну давність оскільки вважає, що норма ст. 625 ЦК України є неустойкою, тому до спірних правовідносин має бути застосовано скорочені строки позовної давності в порядку ст. 258 ЦК України та відмовити КС «Співдружність» у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просить справу слухати у її відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, 18 грудня 2009 року Солом'янським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Співдружність» боргу по кредитному договору в сумі 321908,04 грн. (а.с. 12)., яке набрало законної сили 29.12.2009 року. 19.01.2010 року Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчі листи про стягнення солідарно зазначеного боргу з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). 04.07.2010 року Державним виконавцем Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] боргу в сумі 95608,04 грн. (а.с. 25). 21.08.2010 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3083-1/09 закінчено у відповідності до ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 13). 05.07.2011 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Оболонського РУЮ м. Києва винесено постанову про повернення виконавчого листа по виконавчому провадженню за виконавчим листом № 2-3083-1/09 у відповідності до п.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 14). Згідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Отже, чинне законодавство, у випадку порушення однією особою своїх зобов'язань, передбачає грошову компенсацію іншій стороні, яка була позбавлена можливості користуватися певний час грошовими коштами, що їй причитаються, у зв'язку з несвоєчасним поверненням від боржника (після примусового стягнення тощо). В Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року зазначено, що набрання законної сили рішення суду про стягнення грошового зобов'язання та звернення його виконання не є підставою для припинення грошового зобов'язання, а боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. У постанові Верховного Суду України від 26.03.2006 зі справи № 2-4/11319-2004 визначено, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження по його примусовому виконанню. В Інформаційному листі Верховного Суду України від 15.07.2005 № 3.2.-2005 викладена правова позиція про природу індексу інфляції, що передбачені статтями 214 ЦК УРСР та 625 ЦК України. Інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів. Разом з тим, суд зазначає, що збільшення (або зменшення) розміру грошових коштів по закінченню певного часу у зв'язку з індексом інфляції є окремим видом врахування фінансових та інших суміжних і тотожних подій в секторі економіки держави. Індекс інфляції - це індекс споживчих цін, оприлюднений Державним комітетом статистики України (пункт 2.1 глави 2 постанови правління Національного банку України від 07.12.2004 № 598 «Про затвердження Інструкції про порядок складання та оприлюднення фінансової звітності банків України»). Чинне законодавство не заперечує права особи (стягувача) на звернення до суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної суми. Право особи вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту її майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Крім того, вказана позиція суду узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладену в інформаційному листі від 13 квітня 2011 року, а саме наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання (ст. 599 ЦК України) (постанова від 20.12.2010 р. № 3-57гс10). Також, суд звертає увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 р. у справі "Дубенко проти України", яким визначено, що невиконання судового рішення на користь заявника понад три роки було втручанням у право заявника на мирне володіння своїм майном, яке закріплене у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Отже, відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини користування боржником грошовими коштами стягувача в період виконавчого провадження порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном у світлі вимог статті 1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції. Згідно розрахунку, заборгованість відповідачів за завдані збитки позивачу складає всього 62756,73 грн., із розрахунку: 45314,93 грн. - розмір інфляційних витрат та 17441,80 грн. - розмір 3 % річних (а.с. 67-69). Проте суд, вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 19337,18 грн. та 3 % річних в розмірі 9307,87 грн. за період часу з 31.10.2011 року по 20.02.2015 року застосувавши до даних правовідносин позовну давність, яка була заявлена [PERSON] При розподілі судових витрат суд керується ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, в зв'язку з чим з відповідачів в солідарному порядку підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 286,46 грн. із розрахунку / 19337,18 грн. + 9307,87 грн. = 28645,05 грн/.

Outcome: partial