Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 29.08.2014 між сторонами в даній справі було укладено шлюб, від якого подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO]., яка проживає разом із позивачем. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 09.05.2018 вони з позивачем мешкають окремо, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подружжя має різні бюджети. На переконання позивача дані обставини мали місце внаслідок різного характеру та різного бачення родинного сімейного життя та відносин чоловіка та жінки. У судове засідання, в якому ухвалено рішення, учасники справи не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідач позов визнав та просив його задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши докази, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, 29.08.2014 між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя має малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних правовідносин, зокрема, із розірвання шлюбу. За ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував, що шлюбні відносини між подружжям припинені з 09.05.2018, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, сварки, приниження та образи), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд бере до уваги те, що відповідач в окремо наданій суду заяві повідомив про визнання позову та не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання відзиву проти позову, а також не клопотав про надання строку на примирення та налагодження відносин, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, шлюб носить формальний характер, тому суд вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити. Що стосується позовної вимоги про залишення позивачу дівочого прізвища після розірвання шлюбу, то вказана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Звернення до суду [PERSON] мало місце шляхом подання позовної заяви, у зв'язку з чим її розгляд відбувався в порядку позовного провадження (за ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву). Стаття 265 ЦПК України не містить норми, якою передбачено зазначення у рішенні суду про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається у цивільних справах про розірвання шлюбу, розглянутих у порядку позовного провадження. Така норма встановлена для розгляду цивільних справ в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей (ч. 8 ст. 294 ЦПК України ) та згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, підстави для задоволення позовної вимоги про залишення після розірвання шлюбу позивачу дівочого прізвища «Рязанцева» має бути відмовлено. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою.

Outcome: partial