Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25.11.2012 року на нього мав місце наїзд автомобіля ШКОДА ЙЕТІ д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.04.2014 року та Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07.08.2014 року [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України. На користь [PERSON] стягнуто з ПАТ СК «ПЗУ Україна» матеріальна та моральна шкода в розмірі 95307, 94 грн. та з [PERSON] моральна шкода - 7000 грн. При цьому витрати на лікування компенсовані за період з 25.11.2012 року по 26.10.2013 року, а втрачений заробіток за період з 25.11.2012 року по 19.03.2013 року. В результаті ДТП [PERSON] визнаний інвалідом 2-ї групи та після вказаних термінів поніс додаткові витрати на лікування та медичні препарати в розмірі 5747, 48 грн. Позивачем зазначено, що він втратив основне джерело доходу - заробітну плату, яку отримував по трудовому договору від 05.09.2011 року, в розмірі 1300 грн. на місяць Втрачений заробіток за період з 20.03.2013 року по 21.05.2015 року за 26 місяців складає 33 800, 00 грн. Позивач вказує, що внаслідок ДТП він продовжує відчувати душевні страждання, що заподіює йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. Витрати на правову допомогу склали 5 000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 44547, 48 грн., що складається з витрат на лікування в сумі 5747, 48 грн., компенсації втраченого заробітку в сумі 33800 грн., витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., всього 54547, 48 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав вказаних в позовній заяві, позов просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково про що надав заяву від 05.08.2015 року (вх. 19140), а саме витрати на ліки в розмірі доданих до позовної заяви чеків, моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. Сторонам роз'яснено строки розгляду справи, судом задоволено клопотання про продовження розгляду справи у зв'язку із наполяганням сторін. Свідки по справі не допитувались, позивач та представник позивача відкликав клопотання про їх допит у зв'язку із тим, що відповідач визнав частково позов про що зафіксовано технічним пристроєм. Дослідивши обставини справи, надані докази, пояснення сторін суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.04.2014 року по справі № 666/437/14-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України за скоєння наїзду на [PERSON] та стягнуто з [PERSON] в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь потерпілого [PERSON] 7 000 грн. Стягнуто з ПАТ СК «ПЗУ Україна» матеріальна та моральна шкода на користь [PERSON] в розмірі 99769,47 грн. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 07.08.2014 року вирок Дніпровського районного суду від 03.04.2014 року по справі № 666/437/14-к змінено в частині стягнення з ПАТ СК «ПЗУ Україна» матеріальної та моральної шкоди на користь [PERSON] в частині розміру стягнення з 99769,47 грн. до 95307, 94 грн. В решті вирок залишено без змін. Згідно п.4 П О С Т А Н О В И № 4 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" вказано, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.» Отже фактичні обставини виникнення підстав цивільно - правової відповідальності [PERSON] встановлені вказаними вище вироком та ухвалою судів, сторонами в даній справі визнаються та не оспорюються. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачем визнано позовні вимоги пов'язані з витратами позивача на лікування, а саме витрати на ліки в розмірі доданих до позовної заяви чеків. Позивачем надано суду чеки на придбання лікувальних засобів на загальну суму 5747,48 грн., які суд вважає належними та допустимими доказами. Нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1195; ч.1 ст.1197; ст.1198 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід) втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування стороннього догляду тощо. Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Однією із складових шкоди, яка підлягає відшкодуванню за правилами вказаної вище статті (ст. 1195 ЦК України), є заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Професійною працездатністю визнається можливість потерпілого працювати за певним фахом. Загальна працездатність - це здатність до некваліфікованої праці. Ступінь втрати професійної працездатності, потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків (п. 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Ступінь втрати працездатності визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до завдання шкоди здоров'ю. Згідно Наказу МОЗУ №6 від 17 січня 1995р., зареєстрованого МЮУ 26.07.1995р. №255/791, визначення ступеня втрати загальної та професійної працездатності у потерпілих, не пов'язане з виконанням ним трудових обов'язків проводиться комісіями судово-медичної експертизи. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. На підтвердження відшкодування втраченого заробітку позивачем наданий трудовий договір від 05.09.2011 року відповідно до якого [PERSON] зобов'язався виконувати роботу слюсара з оплатою за вказану роботу в розмірі 1300 грн. на місяць. Відповідно до трудового договору трудовий договір розірваний 20.03.2013 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні від 03.02.2014 року № 3/472 [PERSON] отримує з 19.03.2013 року пенсію по інвалідності ІІ групи. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] дата видачі 31.03.2015 року [PERSON] призначено пенсію по інвалідності 3 групи загальне захворювання. Позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні висновки СМЕ щодо визначення ступеня втрати загальної та професійної працездатності [PERSON] Вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.04.2014 року також не містить інформації щодо ступеня втрати працездатності позивачем. З заявою про призначення експертизи для реалізації своїх прав передбачених ст.27, ч.1 ст.143 ЦПК України позивач, або його представник до суду не звертався. Права відповідо по 27, 31 ЦПК України позивачу та його представнику роз'ясненні 22.06.2015р. особисто на пам'ятці про права та обов'язки сторони поставили свій підпис. Таким чином, враховуючи розяснення постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а також вказівки, які містяться в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.12.2014 року, [PERSON], в порушення ст. 60 ЦПК України, не надав суду жодних доказів на підтвердження того факту, що внаслідок спричинених у результаті ДТП йому травм останній втратив свою загальну працездатність(100% чи менше), оскільки, як зазначалося вище, дані обставини повинні бути встановлені висновком відповідної судово-медичної експертизи. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandali v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідно до п .9Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість часу на відновлення стану здоров'я позивача, ступень фізичних страждань в результаті отриманих тілесних ушкоджень, вимушеність змін звичного життя позивача, обставину, що моральна шкода завдана внаслідок ДТП та має триваючий характер з тенденцією зменшення в часі. З урахуванням принципів розумності та справедливості(хоча позивач і просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000грн.) суд вважає, з урахуванням наведених підстав необхідним визначити розмір моральної шкоди в 6 000 грн. В справі в якості представника позивача приймав участь адвокат [PERSON]. Суду надано договір про надання правової допомоги від 30.04.2015 року укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], квитанція до прибуткового касового ордера від 30.04.2015 року на 5 000 грн., розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи кількість судових засідань за участю адвоката [PERSON] при явці сторін до суду та з урахуванням того, що від позивача було надано заяви про відкладення слухання справи(у зв'язку із відсутністю оригіналу договору у адвоката, у зв'язку із неможливістю адвокатом з'явитись до суду), судові засідання проводились до 1-ї години, встановлений погодинний розрахунок компенсації(1год роботи адвоката 200грн.), розмір мінімальної заробітної плати, відсутність вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням( саме: адвокат не ознайомлювався з матеріалами справи, заяв про ознайомлення з матеріалами справи до суду не надавав), враховуючи визнання відповідачем компенсації витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. суд приходить до висновку про встановлення розміру компенсації витрат позивача на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial