Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви від 02.03.2020 року), в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] майнову шкоду у розмірі 30\~000 грн. та моральну шкоду у розмірі 35\~000 грн., а також понесені позивачкою судові витрати. На обґрунтування уточнених позовних вимог посилалася на те, що увечері 05.09.2019 року тринадцятилітня літня донька позивача, [PERSON] , [INFO] , вийшла на прогулянку до дитячого майданчику з їх собакою, шпіцом на ім`я [PERSON] , до якої вона була дуже прив`язана та з якою проводила майже весь вільний час. Під час прогулянки на доньку, яка несла собаку на руках, напала бійцівська собака, власник якої вигулював її в публічному місці без наморднику. В результаті цієї події бійцівська собака вирвала шпіца з рук дитини, повалила на землю та розірвала на очах у дитини. Враховуючи той факт, що це сталося у публічному місці, на крики [PERSON] збігалися люди, які побачили, як бійцівська собака загризає домашню тварину. На місці було встановлено, що бійцівська собака належить [PERSON] , а з собакою на той час гуляв її син, [PERSON] . За словами очевидців події, дана особа постійно вигулює собаку без наморднику, чим порушує суспільну безпеку. Неодноразово ставалися факти погроз з боку власника собаки щодо оточуючих та їх домашніх тварин, а приблизно рік тому собака, що належить цьому власнику також вбила іншого пса на вулиці. Після цього, чоловік позивача, який одразу прибув на місце події схопив шпіца [PERSON] та відвіз до Обласної державної лікарні ветеринарної медицини, проте нажаль ніякої реанімації або іншої допомоги тварині ветеринари не змогли надати та встановили її біологічну смерть. Дана собака належала позивачу на праві власності, що підтверджується міжнародним ветеринарним паспортом. Також у паспорті тварини містяться відмітки про дорогі щеплення, які позивачка робила собаці. Внаслідок стресу, яка понесла дитина позивача через цю події, психологом було рекомендовано купити нову собаку для зменшення стресу дитини, хоча в повній мірі замінити вбиту тваринку цими діями не можливо. На купівлю собаки позивачкою було витрачено 15000 грн., що рівноцінно вартості вбитої тварини. Здоров`я дитини значно погіршилось після цієї події. Через постійний стрес та погане почуття 13.09.2019 року позивач з дитиною звернулися на прийом лікаря-невролога до Консультативної поліклініки державної установи «Інституту охорони здоров`я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України. На прийомі лікаря був поставлений діагноз емоціонально-лабільний розлад, виписані необхідні дитині ліки та вказано на необхідність проходження стаціонарного лікування. З 26.09.2019 року по 11.10.2019 року, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Інституту охорони здоров`я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України, відділені психіатрії. При більш детальному лікуванні у дитини, окрім емоційно-лабільного розладу було виявлено також вегето-судинну дистонію та спазм акомодації правого ока. Тобто через нервовий зрив у доньки позивача відбулися порушення у роботі вегетативної нервової системи, почалися панічні атаки та погіршився зір на правому оці. Позивач зазначає, що лікувати наслідки нападу собаки відповідача позивачу з донькою доведеться ще тривалий час, адже лікар назначив повторне обстеження через 4-6 місяців, а до цього, протягом всього періоду вони повинні приймати ліки. Визначити вартість ліків, які знадобляться протягом цього періоду остаточно неможливо, але на даний момент на лікування вже було витрачено 5000 грн. Через це можна зробити висновок, що приблизні витрати на лікування за весь період складатимуть 15000 грн. Позивач зазначає, що жорстоке вбивство її домашньої тварини на очах у її доньки, завдало сильних душевних стражданнях, яких зазнала сама позивачка, її чоловік та їхня донька. Моральна шкода, завдана дитині, була викладена під час опису обставин, свідком яких вона безпосередньо стала 05.09.2019 року, та виявляється у сильних душевних стражданнях, які привели до лікування у психіатричному стаціонарі. Моральна шкода самої позивачки полягає у душевних стражданнях, які вона понесла через вбивство собаки та через постійні хвилювання за стан здоров`я дитини. Вона тривалий час приймає заспокійливі препарати, проте не в змозі лягти на лікування через необхідність доглядати за донькою. Загальний розмір моральних страждань, які вони понесли та які повинні бути відшкодовані відповідачем вона просить суд визначити у розмірі 35 000 грн., з яких: 20 000 грн. - моральний біль та душевні страждання позивачки та її доньки малолітньої доньки, що полягають у погіршенні стану здоров`я дитини та виникли внаслідок вищевикладеної події, необхідності лікуватися, беручи до уваги стійкий розлад психічного здоров`я дитини та нанесену її психіці шкоду; 15 000 грн. - моральний біль та душевні страждання родини позивачки, пов`язані зі смертю домашнього улюбленця, спробами врятувати його життя та його похованням. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Таволжанський М.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву на позов. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. \~ \~ \~ \~ Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. \~ \~ \~ \~ Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач відзиву на позовну заяву зі своїми запереченнями суду не надала. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року дану цивільну справу передано на розгляд Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.12.2019 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Бабкової Т.В. 20.02.2020 року представником позивача адвокатом Таволжанським М.В. подано клопотання про виклик свідків. 20.02.2020 року представником позивача адвокатом Таволжанським М.В. подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 року закрито підготовче засідання по справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 02.03.2020 року позивачем подано уточнений позов. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідно до міжнародного ветеринарного паспорту № 01396128, власником собаки поради шпіц, кличка собаки [PERSON] , зазначена позивач [PERSON] . З довідки по розгляду матеріалу ЖЄО № 19592 від 05.09.2019 року Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що 05.09.2019 року до органів поліції надійшло повідомлення «102» від [PERSON] за фактом того, що на очах її неповнолітньої дитини собака бійцівської породи розірвала їх власну собаку породи шпіц, чим було нанесено психологічну травму дитині. Під час прибуття працівників поліції за місцем виклику, [PERSON] пояснила, що увечері, прогулюючись разом з донькою зі своєю собакою породи шпіц виник інцидент, внаслідок якого на очах її дитини собака бійцівської породи розірвала їх власну собаку. Допитаний в суді як свідок чоловік позивачки [PERSON] підтвердив суду, що 05.09.2019 року, приблизно о 20 год. 50 хв., йому зателефонувала донька [PERSON] , яка гуляла із друзями на вулиці разом із їх собакою породи шпіц на ім`я [PERSON] , та повідомила, що їхню собаку гризе інша собака. Він негайно прийшов на місце події, собака [PERSON] мала травми, але ще дихала, іншої собаки та особи, що її вигулювала, вже не було. Вони негайно на автомобілі поїхали до ветеринарної клініки, але там вже констатували смерть собаки. З відповідачкою вони живуть у сусідніх домах, а тому дізналися, що собака, яка нанесла пошкодження їхній собаці, належить саме [PERSON] , син якої систематично здійснює її вигул без намордника, на зауваження інших громадян з приводу порушення правил вигулу собак не реагує. Відповідно до листа Обласної державної лікарні ветеринарної медицини від 10.09.2019 року № 194/01-11, чоловік позивача [PERSON] звертався за ветеринарною допомогою з собакою (порода шпіц) 05.09.2019 року, про що свідчить запис в журналі прийому тварин (№ 6318/120 від 05.09.2019 року), однак надати ветеринарну допомогу фахівцям не було можливо, так як було встановлено біологічну смерть вказаної тварини (відсутність дихання, серцебиття, очного рефлексу). Вирішуючи питання про наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, суд зазначає, що згідно ст. 1187 ЦК України під джерелом підвищеної небезпеки розуміється й утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому треба мати на увазі, що визнання тієї чи іншої діяльності джерелом підвищеної небезпеки в тому числі залежить від якісних характеристик об`єкту, з яким така діяльність проводиться. Конкретної породи собаки, вигул якої здійснювався 05.09.2019 року, та яка належить відповідачці, з боку позивачки у позові не наводиться, а тому здійснити висновок про віднесення вказаної собаки до собак бійцівських порід суд позбавлений можливості. \~ Отже, задоволення вимог на підставі ст. 1187 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок нападу собаки, порода якого не є бійцівською, є неможливим. Разом із тим, інші домашні тварини (собаки), не зазначені у вказаному Переліку, не є такими, що створюють підвищену небезпеку. Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013року № 4, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності.\~В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала. Статтею 1166 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, згідно із ч.ч. 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки. За ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У ч. 5 ст. 319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем. З довідки по розгляду матеріалу ЖЄО № 19592 від 05.09.2019 року Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що за наслідками розгляду звернення [PERSON] до органів поліції з приводу того, що 05.09.2019 року на очах її неповнолітньої дитини собака бійцівської породи розірвала їх власну собаку породи шпіц, через не встановлення очевидців та свідків події протокол про адміністративне правопорушення не складався, питання на розгляд адміністративної комісії не передавалося, з огляду на що суд вирішує питання про наявність вини відповідача, оцінюючи наявні у матеріалах докази за правилами ст. 89 ЦПК України. Будь-яких заперечень з приводу приналежності їм собак та факту події, що сталася 05.09.2019 року відповідач суду не надала, а тому суд виходить з того, що між сторонами відсутній спір з цих обставин. Подія сталася на прибудинковій території, біля дитячого майданчику, тобто не на спеціально відведеному місці для вигулу собак, де дозволяється перебування собак без повідка і намордника. Наносячи тілесні ушкодження (укуси) собаці позивача, собака відповідача вже перебувала без намордника, що не спростовано відповідачкою. Оцінюючи вказані докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту спричинення тілесних ушкоджень собаці [PERSON] діями собаки [PERSON] , від яких настала смерть собаки [PERSON] . Також суд дійшов до висновку, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть собаки, були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача та з його вини, що виражається у супроводженні собаки у місці загального користування без намордника, незабезпеченні належних умов безпеки оточуючих тварин. Статтею 22 ЦК України передбачені підставі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , встановлено, що батьками вказаної дитини є позивачка [PERSON] та її чоловік - свідок [PERSON] . З наданої позивачкою довідки консультативної поліклініки Державної установи «Інституту охорони здоров`я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України встановлено факт звернення до невропатолога неповнолітньої [PERSON] безпосередньо після подій 05.09.2019 року - 13.09.2019 року та отримання направлення до стаціонару. З наданого суду витягу з історії хвороби встановлено, що неповнолітня [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Інституту охорони здоров`я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України, відділені психіатрії з 26.09.2019 року по 11.10.2019 року із діагнозом: емоційно-лабільного розладу було виявлено також вегето-судинну дистонію та спазм акомодації правого ока. Витяг містить перелік та кількість медичних препаратів, застосованих під час лікування дитини. Крім того, матеріали справи містять довідку психолога [PERSON] , з якого вбачається, що за отриманням консультації психолога зверталася мати неповнолітньої [PERSON] . В процесі бесід із дитиною було встановлено, що 05.09.2019 року , приблизно о 21 год. 00 хв. дитина гуляла в компанії підлітків в своєму районі біля дитячого майданчику. В цей час поруч проходив хлопець із собакою бійцівської породи, яка була на поводі, але без намордника. В цей час вказана собака накинулася на шпіца [PERSON] , а саме вирвала її з рук дівчинки та перекусила йому хребет, внаслідок чого шпіц загинув. Все це відбувалося на очах у дівчинки та її друзів, при цьому дівчинка не в змозі була вирвати свою собаку з пасті іншої собаки, цього не міг зробити і сам власник великої собаки. Будь-яких даних про застосування внаслідок роботи із психологом лікарських препаратів вказана довідка не містить. З боку позивачки надані копії чек на суму 146,30 грн. та 75,80 грн. про придбання лікарського засобу «Біфрен», сплату в благодійний фонд «Меценат» 300 грн., проте даних про призначення вказаних ліків, необхідність їх придбання в зв`язку із лікування доньки та самої позивачки, здійснення цих витрат через події 05.09.2019 року, довідки медичних установ, психолога та інші матеріали справи у сукупності не містять. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 15\~000 грн. ( витрати на придбання ліків під час лікування неповнолітньої [PERSON] ) через їх недоведеність. В задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди сумі 15 000 грн., які позивач вказує, як вартість собаки аналогічної породи, яку вона була вимушена купити взамін загиблої, слід відмовити. При цьому суд зазначає, що виходячи з положень ст.1192 ЦК України за вибором потерпілого визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Зокрема суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи з наведеного надані суду дані про витрати позивачки на придбання 08.09.2019 року нової собаки породи шпіц за 15\~000 грн. не може вважатися належним і допустимим доказом реальної вартості втраченого майна собаки породи шпіц на ім`я [PERSON] , загиблої в наслідок подій 05.09.2019 року, яку ознаки якої, природні якості та відповідно майнова цінність якість суду не доведені. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у т.ч. у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. Так, в уточненому позові позивач зазначає, що моральна шкода полягає у моральному болі та душевних страждань позивача та її малолітньої дитини, що полягають у погіршенні її стану здоров`я, які виникли внаслідок вищевикладеної події, необхідності лікуватися, беручи до уваги стійкий розлад психічного здоров`я дитини та нанесену її психіці шкоду, потреби у відвідуванні невропатолога, безпосередньо після подій 05.09.2019 року, в час, відведений для навчання, перебувати на стаціонарному лікуванні через нервові розлади, звертатися до психолога. На думку суду вказані обґрунтування факту спричинення моральної шкоди доведені наданими з боку позивачки довідками. При цьому суд вважає підставними доводи позивачки, що самим фактом жорстокого вбивства на очах у дитини її домашньої тварини, яка тривалий час з 2014 року перебувала на утриманні її родини, з якою члени її родини були пов`язані відчуттям любові, піклування, турботи, завдало сильних душевних страждань, яких зазнала сама позивачка та її донька. Враховуючи положення\~ст. 22 ЦК України, виходячи з принципу розумності та справедливості, глибини та тривалості душевних страждань, суд задовольняє вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди частково на стягує з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. З наданої позивачем квитанції вбачавється, що нею сплачено судовий збір при пред`явленні позову у розмірі 3878,41 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заявлені у позові позовні вимоги на суму 65 000 грн. суд задовльняє на суму 15 000 грн., тобто частково ( 15 000 грн. / 65\~000 грн. = 23,07 %). Пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача суд покладає судовий збір 177,27 грн. ( 23,07 % х 768,40 грн.:100% ). Крім того, суд приходить до висновку про необхідність повернення з Державного бюджету України на користь позивача зайво сплачений судовий збір у розмірі 23,07 грн., оскільки позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачений судовий збір у розмірі 802,80 грн., тоді як відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору на 2019 рік за подання позовної заяви майнового характеру становила 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial