Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 04.09.07 року по 15.04.15 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах. При оформленні заробітної карти отримав також кредитну карту, заповнивши при цьому анкету клієнта, яку 25.11.11 року повторно заповнив для актуалізації інформації (анкетних даних) про клієнта Банку. 20.07.16 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за № 6132 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 25.11.11 року у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 26247,24 грн., залишок заборгованості за відсотками 3386,35 грн., пеня 13397,74 грн., штраф 900,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 2196,57 грн., що всього становить 46127,90 грн. та витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн. У січні 2018 року з телефонної розмови співробітника Служби безпеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» йому стало відомо, що відносно нього Соборним відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 47827,90 грн. Він не погоджується з вчиненим виконавчим написом, розрахунком суми заборгованості та кредитним договором, вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, що при вчиненні виконавчого напису ПАТ КБ «Приватбанк» та приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не було дотримано вимог законодавства, внаслідок чого порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, які підлягають відновленню та захисту судом в установленому законом порядку. Позивач зазначив, що ніякого кредитного договору б/н від 25.11.15 року з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не укладав, про його існування йому стало відомо лише в момент ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 52122309. Однак копії кредитного договору в матеріалах виконавчого провадження не було. Вважає, що виконавчий напис вчинявся на підставі уявного кредитного договору. Вказав, що він не отримував від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимогу про погашення боргу, не був проінформований про існування заборгованості та її розміру, чим був позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення банку чи нотаріусу. У виписці про заборгованість, наданої відповідачем нотаріусу вказані період нарахування заборгованості за кредитом з 01.08.13 р. по 31.05.15 р. та період нарахування пені з 01.06.15 р. по 11.05.16 р., тобто після спливу періоду нарахування за кредитом, при цьому у період з 13.01.15 р. по 31.05.15 р. дату розрахунку заборгованості тіла кредиту, залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) взагалі відсутній, тобто як зазначено 0, і залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) також взагалі відсутній, тобто також як зазначено 0. Позивач також вважає, що зазначена виписка по рахунку не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості, зокрема, розмір пені, нарахований відповідачем у сумі 13397,74 грн. значно перевищує розмір збитків (залишок заборгованості за відсотками 3386,35 грн), а також відповідачем були нараховані штрафи - штраф 900,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 2196,57 грн., що є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення боржником умов кредитного договору, що ставить під сумнів безспірність заборгованості, що є необхідною умовою вчинення виконавчого напису. Окрім того, вчинення виконавчого напису було здійснено на підставі виписки, яка не відповідає вимогам законодавства щодо форми і змісту виписок з банківських рахунків. Внаслідок незаконних та протиправних дій відповідача, які виражаються у незаконному отриманні відповідачем виконавчого напису нотаріуса, отриманням ним та його дружиною від представників відповідача телефонних дзвінків з вимогами погасити необґрунтовану заборгованість за неіснуючим кредитним договором та без правової на те підстави, погрозами та залякуванням накласти арешт на все його майно та майно його родичів, погрози довести до відома про дану заборгованість до знайомих, сусідів, керівництва його роботодавця, погрози відібрати все його майно та майно його родичів, а також стягнення в примусовому порядку грошових коштів із всіх його доходів, звернення з позовами до суду, із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом шахрайства до правоохоронних органів, образи з боку представників відповідача, що він є шахраєм та правопорушником, погрози надати до бюро кредитних історій інформацію про неплатоспроможність, щоб у подальшому жодна кредитна установа не змогла надавати йому кредити, зухвале, а також в грубій та неповажній формі спілкування співробітників відповідача з ним та його дружиною, той факт, що він був змушений відїздити за межі міста свого проживання та реєстрації до м. Дніпро з метою ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, у зв'язку із незаконним вчиненням виконавчого напису нотаріуса та відкриттям виконавчого провадження, арештом майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зверненням стягнення на заробітну плату, пенсію та інші його доходи за ініціативою відповідача, те, що внаслідок вищевказаних дій відповідача в його сім'ї тепер постійно виникають сварки, що породжує розлад нормального спілкування між членами його сім'ї та тепер постійно існує ризик розірвання шлюбу (розлучення з дружиною), порушенням внаслідок цього його нормального психічного стану (дратівливість, стрес, депресія, постійний страх вчинення незаконних дій з боку відповідача та колекторських компаній), порушення нормального сну, що також відображається на продуктивності його роботи, переживання про незаконні дії Відповідача стосовно стягнення в примусовому порядку грошових коштів із всіх його доходів, що може слугувати в подальшому неповноцінним матеріальним забезпеченням його сім'ї дружини та двох малолітніх дітей, те, що він внаслідок незаконних дій відповідача вимушений звертатись за правовою допомогою та до суду за захистом своїх порушених прав всі ці факти завдали йому моральну шкоду, яка виражається у постійних переживаннях, моральних стражданнях, неповноцінному сну, приниженні його честі і гідності як людини так і споживача, так і порядного громадянина. На підставі викладеного та враховуючи, що діями відповідача порушені його права, спричинено моральну шкоду, він просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] № 6132 від 20.07.16 р. та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 52610,69 грн. та судові витрати. Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.04.2018 року було зобов'язано приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], надати Баглійському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області або безпосередньо позивачу [PERSON],\~як стороні\~за клопотанням\~якої такі\~докази витребовуються: копії матеріалів нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису № 6132 від 20.07.16 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 25.11.11 року у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 26247,24 грн., залишок заборгованості за відсотками 3386,35 грн., пеня 13397,74 грн., штраф 900,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 2196,57 грн., що всього становить 46127,90 грн. та витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн., тобто усі документи, що були подані відповідачем та послугували підставою для вчинення виконавчого напису № 6132 вчиненого 20.07.16 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 25.11.11 року, яке перебуває на виконанні у Соборному відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (виконавче провадження № 52122309). Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.04.2018 року було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] № 6132 від 20.07.16 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 25.11.11 р., що перебуває на виконанні у Соборному відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області згідно виконавчого провадження № 52122309. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, надав суду відзив на позовну заяву. Представник третьої особи - Соборного відділу\~державної виконавчої\~служби міста\~Дніпра Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином, причину неявки суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу без її участі, в задоволенні позовних вимог просила відмовити, надала суду письмові пояснення по справі. Враховуючи вищенаведене у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи та витребувані судом. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків: У судовому засіданні встановлено, що відповідно трудової книжки [PERSON] 04.09.2007 року був прийнятий на посаду юрисконсульта юридичного департаменту ПАТ КБ «Приватбанк» та 15.04.15 року був звільнений за угодою сторін п. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України (ар.с.17-18). Під час укладання трудового договору обов'язковою умовою було при оформленні заробітної карти для зарахування заробітної платні і отримання кредитної карти та заповнення анкети клієнта, яка згідно вимог внутрішнього розпорядку банку 25.11.2011 року була повторно заповнена Позивачем для актуалізації інформації (анкетних даних) про клієнта банку, яка містить графу про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну». Так у вересні 2007 року, позивач отримав зарплатну карту разом з кредитною картою зі строком дії карти, який зазначений на лицевій стороні карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця згідно Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною картою. Відповідно до виконавчого напису № 6132 від 20.07.2016 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.11.11 року у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 26247,24 грн., залишок заборгованості за відсотками 3386,35 грн., пеня 13397,74 грн., штраф 900,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 2196,57 грн., що всього становить 46127,90 грн. та витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 17000 грн. (ар.с.23-26). Відповідно до постанови від 07.09.2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], 07.09.2016 року було відкрито провадження на підставі виконавчого напису № 6132 від 20.07.2016 року про стягнення заборгованості у сумі 47827,90 грн. з [PERSON] (ар.с.32). Відповідно до постанови від 07.09.2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] накладено арешт, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] (ар.с.33). Відповідно до постанови від 15.09.2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], з боржника [PERSON] стягнуто виконавчий збір у розмірі 4782,79 (ар.с.34). Відповідно до постанови від 26.09.2017 року державним виконавцем Соборного відділу державної служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи боржника [PERSON] (ар.с.38-39). Відповідно до постанови від 07.12.2017 року державним виконавцем Соборного відділу державної служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи боржника [PERSON] (ар.с.40-41). З письмових доказів, поданих до суду приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що нею вчинений виконавчий напис № 6132 від 20.07.2016 року на підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.07.2016 року, в якій зазначено, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.11.2011 року, що становить 46627,90 грн. (ар.с.112). Представник банку на підтвердження підстав для стягнення боргу подав лише копію заяви позичальника, заповнену на ім'я [PERSON] (ар.с.122), а не оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, виписку з рахунку боржника (ар.с.124), письмову вимогу про усунення порушень від 08 липня 2016 року з направленням її 13 липня 2016 року на адреси: 51933, [ADDRESS] та 49010, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 38, кімната 2 гуртожиток (ар.с.116-121). Разом з цим, як було встановлено у судовому засіданні та підтверджується даними паспорта позивача, він з 05.10.2015 року зареєстрований за адресою [INFO]. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями, Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» з наступними змінами (далі-Перелік). Згідно з п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, розділом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачене стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, а нотаріусу для вчинення виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Отже, з вищезазначеної норми Закону вбачається, що дана нотаріальна дія вчиняється лише до тих правочинів, які згідно вимог Закону вчиняються у письмові формі та підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Зазначений Відповідачем кредитний договір б/н від 25.11.2011 року не був нотаріально посвідченим та зареєстрованим у реєстрі правочинів, а Відповідачем надана лише копія його окремої частини, а не кредитний договір в цілому. З наданої Відповідачем копії анкети клієнта про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну», яка є невідємною частиною повного кредитного договору вбачається, що наданий Відповідачем кредитний договір укладений у простій письмовій формі. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 у главі 16 передбачений порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів, зокрема, п.п. 1.1. - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, а умовами наданого відповідачем кредитного договору не передбачено позасудовий спосіб стягнення заборгованості за кредитним договором як за виконавчим написом нотаріуса. Також приватний нотаріус не має право звертати стягнення на майно боржника без підстави наявності договору застави або договору іпотеки, укладених між боржником та стягувачем, які були б нотаріально посвідченими. В свою чергу вказані дії приватного нотаріусу [PERSON], суперечать положенням ст. 77 Закону України «Про нотаріат», та п. 5.3 ч. 5 гл. 7 Положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, розділу 1 та 2 Переліку. Розділом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено, що для одержання виконавчого напису з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору, б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Натомість, відповідачем надана лише копія його окремої частини, а не оригінал кредитного договору в цілому. У виконавчому написі невірно зазначено дату укладання кредитного договору, а саме 25.11.2011 року зазначена дата 25.11.2011 року не є датою укладання кредитного договору, а є датою заповнення анкети клієнта/співробітника банку про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну» з бажаним кредитним лімітом 15000,00 грн. Більш того, доказів отримання 25.11.2011 року позивачем зазначеної платіжної карти кредитки «універсальної» з бажаним кредитним лімітом 15000,00 грн. відповідачем не надано, а памятка клієнта (відривна частина анкети, яка залишається у клієнта) не була надана клієнту і залишилась приєднаною до вказаної анкети, що також не доводить факту отримання клієнтом платіжної карти кредитки «універсальної» з бажаним кредитним лімітом 15000,00 грн. У відповідності до умов, зазначених у вказаній анкеті, договір про надання банківських послуг є певна кількість документів разом, а саме: дана анкета про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну» разом з памяткою клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем нотаріусу кредитний договір б/н від 25.11.2011 р. надано не було, а було надано лише копію однієї його складової анкети про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну». З наданої копії анкети клієнта про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну», яка є невідємною частиною повного кредитного договору вбачається, що наданий відповідачем кредитний договір укладений у простій письмовій формі, та його умовами не передбачено позасудовий спосіб стягнення заборгованості за кредитним договором як за виконавчим написом нотаріуса. Більш того, доказів отримання 25.11.2011 року позивачем зазначеної платіжної карти кредитки «універсальної» з бажаним кредитним лімітом 15000,00 грн. відповідачем не надано, а памятка клієнта (відривна частина анкети, яка залишається у клієнта) не була надана клієнту і залишилась приєднаною до вказаної анкети, що також не доводить факту отримання клієнтом платіжної карти кредитки «універсальної» з бажаним кредитним лімітом 15000,00 грн. У відповідності до умов, зазначених у вказаній анкеті, договір про надання банківських послуг є певна кількість документів разом, а саме: дана анкета про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну» разом з Памяткою клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем нотаріусу кредитний договір б/н від 25.11.2011 року надано не було, а було надано лише копію однієї його складової анкети про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну». З наданої копії анкети клієнта про виявлення бажання оформити на своє імя платіжну карту кредитку «універсальну», яка є невідємною частиною повного кредитного договору вбачається, що наданий відповідачем кредитний договір укладений у простій письмовій формі, та його умовами не передбачено позасудовий спосіб стягнення заборгованості за кредитним договором як за виконавчим написом нотаріуса. Окрім того, в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса від 20.07.2016 року зазначена недостовірна інформація стосовно позивача, а саме: 1) місце проживання позивача Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, пр. Свободи (Леніна)[ADDRESS], адреса реєстрації Позивача м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 38, к. 2, оскільки вірне місце проживання та адреса реєстрації позивача з 05.10.2015 року є 51938, [ADDRESS], що підтверджується паспортом позивача (ар.с.14-16); 2) місце роботи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки вірне місце роботи з 17.08.2015 р. є АТ «Дельта Банк», що підтверджується трудовою книжкою позивача (ар.с.17-18) та довідкою № 15-40/5810 від 01.10.2015 року (ар.с.19). Розділом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено, що для одержання виконавчого напису з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2, при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому потурання відхиленням від зазначеного порядку. Розділом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Надана відповідачем нотаріусу виписка за рахунком із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором б/н від 25.11.2011 року станом на 11.05.2016 року є нічим іншим як розрахунком заборгованості і не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Даний розрахунок заборгованості не містить інформації щодо часу, дати, суми, місця, ПІБ платника, призначення платежу, дебет/кредит, яка повинна міститись у виписці за рахунком, а є лише односторонніми та одноособовими нарахуваннями Банком суми заборгованості за певний період. Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту, у звязку з тим що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-20цс12). Приватним нотаріусом [PERSON], також не перевірено повноваженням особи, яка підписала виписку з рахунка боржника, яка підписана заступником керівника напрямку [PERSON] Оскільки дана особа діє від імені юридичної особи (банку) вона повинна діяти в межах повноважень, які визначені відповідною довіреністю, а наданою нотаріусу довіреністю не передбачено право [PERSON] на підпис чи засвідчення первинних бухгалтерських документів. У наданому відповідачем розрахунку заборгованості період нарахування заборгованості за кредитом зазначений лише з 01.08.2013 р., а не з дати укладання кредитного договору (25.11.2011 року) по 31.05.2015 року та період нарахування пені з 01.06.2015 р. по 11.05.2016 р., тобто після спливу періоду нарахування заборгованості за кредитом. При цьому у період з 13.01.2015 року по 31.05.15 року дату розрахунку заборгованості тіла кредиту, залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) взагалі зазначено 0 грн., і залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) також зазначено 0 грн. Отже, станом на 31.05.2015 року поточна та прострочена заборгованість за тілом кредиту взагалі відсутня. Між тим, суд вважає, що зазначена виписка по рахунку не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості, зокрема, розмір пені, нарахований відповідачем у сумі 13397,74 грн. значно перевищує розмір збитків (залишок заборгованості за відсотками 3 386,35 грн.), а також відповідачем були нараховані штрафи - штраф 900,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 2196,57 грн., що є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення боржником умов кредитного договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, а відповідно до ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Окрім цього, даний розрахунок заборгованості не містить інформації щодо розміру отриманих Позивачем кредитних коштів (коли саме, яким чином та в якому розмірі вони були надані), не містить інформації щодо погашення заборгованості (коли саме, ким, яким чином та в якому розмірі були надані грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом). До того ж, згідно анкети клієнта бажаний кредитний ліміт був зазначений у розмірі 15000,00 грн., а згідно розрахунку заборгованості тіло кредиту складає аж 26247,24 грн., що значно перевищує зазначений кредитний ліміт, та на що приватний нотаріус також не звернула уваги та не надала цьому факту належної оцінки і зробила хибний висновок щодо безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Окрім того, як вбачається з наданого розрахунку відповідач в односторонньому порядку збільшував відсоткову ставку за кредитом 01.08.14 року з 27,6 % до 32,4 %, а 01.04.15 року до 42,00 %, що суперечить вимогам чинного законодавства. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 31.01.1992р. " Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненн"і передбачено, що при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року № 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності не минув цей строк. Так само і підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Згідно ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 5 ст. 261 ЦКУ передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як вбачається з анкети, наданої відповідачем в ній не встановлено строк, після якого його дія припиняється, навіть при умові про його дію до повного виконання зобов'язань даний строк не є встановленим строком припинення дії договору. Оскільки приватним нотаріусом не встановлено, коли саме у кредитора виникло право предявляти вимогу про виконання зобов'язання, а вказаний приватним нотаріусом у виконавчому написі «строк, за який провадиться стягнення, чотири роки п'ять місяців шістнадцять днів, а саме з 25.11.2011 року по 11.05.2016 року» - не відповідає дійсності і як наслідок було вчинено виконавчий напис поза межами, протягом якого його може бути вчинено. Отже, у даному випадку, приватний нотаріус [PERSON], при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалась належним чином, що з дня виникнення у відповідача права вимоги минуло не більше трьох років, чим порушила норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд вважає, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням зазначених вище умов. Зокрема, на переконання суду, надані відповідачем нотаріусу документи не підтверджують безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, оскільки одну лише копію заяви позичальника не можна вважати кредитним договором. Також, відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило останнього права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодержателя. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання\~або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Посилання відповідача на те, що позивачу було направлено вимогу, суд не може взяти до уваги, оскільки, як вже було зазначено, вимога направлялася позивачу 13 липня 2016 року на адреси: 51933, [ADDRESS] та 49010, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 38, кімната 2 гуртожиток, при цьому позивач проживає та зареєстрований з 05 жовтня 2015 року за іншою адресою, а саме: 51938, [ADDRESS], а виконавчий напис вчинено 20 липня 2016 року. Виходячи з принципу розумності, суд вважає, що позивач не мав змоги за дуже короткий період (сім днів - з 13.07.2016 р. по 20.07.2016 р.) скористатися своїм правом на заперечення проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Крім того, даних про дату отримання боржником вимоги взагалі суду надано не було. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Отже, позовні вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів» то відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі №6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. При цьому позивач безпідставно застосував правила статті 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання кредитних коштів. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом. А отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial