Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У квітні 2014 року позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та просив суд стягнути з відповідачів за послуги теплопостачання у сумі 6078 грн. 84 коп., вказуючи, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. За період з 01.09.2004 р. по 30.06.2013 р. за відповідачами, внаслідок несплати, утворилась заборгованість в сумі 6078 грн. 84 коп., що є порушенням вимог п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», № 1875-IV від 24.06.2004 р., п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630. У зв'язку з цим просила задовольнити позовні вимоги та судові витрати стягнути з відповідачів по справі. В судовому засіданні представник позивача Цаплюк І.Ф., яка діє на підставі довіреності від 17.02.2014 року №38-600/15 підтримала позов з підстав в ньому наведених, просила суд поновити строк позовної давності з моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто з 12.07.2013 року. Крім того, вказала, що сума заборгованості за період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 рік становить 61 грн. 13 коп. Долучила до матеріалів справи письмову заяву про поновлення строків (а.с.32). В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечувала частково, посилаючись, що позовні вимоги перевищують строк позовної давності. Просила застосувати строк позовної давності ,про що надала письмову заяву. В частині позовних вимог за період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 рік у розмірі 61 грн. 13 коп. визнала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] були належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Суд, вислухавши думку сторін судового розгляду, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі, відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS] і є споживачами послуг позивача, а саме - послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі зобов'язані вчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів, встановлених обласними державними адміністраціями. Як видно з наданих суду документів та не заперечувалось в залі суду відповідачем [PERSON], відповідачі не регулярно та не в повному обсязі сплачували плату за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання з 01.07.2010 року по 30.06.2013 року, у зв'язку із чим за цей період часу утворилася заборгованість (а.с.5-7). Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.. 67 ЖК України, до комунальних послуг відноситься водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги; плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачами виконав, а відповідачі навпаки плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачів перед позивачем в період з 01.09.2004 року по 30.06.2013 р. становить 6078 грн. 84 коп. (а.с.5-7). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає доведеним і це підтверджується належним чином дослідженими доказами по справі в їх сукупності, що споживачі, тобто відповідачі по справі в повному обсязі одержували належні послуги по теплопостачанню квартири відповідачів. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Посилання відповідача [PERSON] на пропуск строку позовної давності за вимоги, які виникли у період з 01.09.2004 року по 31.03.2011 рік, суд визнає частково обґрунтованими, оскільки статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Як вбачається із частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем [PERSON], КП «ХТМ» у 12.07.2013 року звертався до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання. Таким чином, позивач скористався своїм правом за допомогою наказного провадження стягнути з відповідачів виниклу заборгованість, проте ухвалою суду від 23 серпня 2013 року судовий наказ від 19 липня 2013 року був скасований за заявою боржника [PERSON] та було роз'яснено право заявнику КП «Харківські теплові мережі» заявити свої вимоги у позовному провадженні (а.с.4). Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.118 ЦПК України позивач з об'єктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою, суд вважає необхідним відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу. Тобто, у суду є підстави вважати, що 12.07.2013 року було здійснено переривання позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач надала заяву про застосування позовної давності у частині стягнення заборгованості за межами строку позовної давності (а.с.34). Представник позивача, в обґрунтування клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності, належних та припустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог позивача за період з 01.07.2010 рік по 30.06.2013 рік, а вимоги позивача, що виходять за межі зазначеного терміну, а саме за період з 01.09.2004 рік по 30.06.2010 рік є такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову у межах строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 61 грн. 13 коп. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідачів у частковому порядку (1,01% від позову було задоволено). На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial