Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

В березні 2015 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначала,що на підставі ордеру,виданого 17.01.2011 р.ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод»,[PERSON].у користування на сім*ю з трьох осіб,в тому числі дітей [PERSON],[INFO],[PERSON],[INFO],була надана у користування кімната [ADDRESS] загальною площею 25,1 кв.м. [PERSON]як далека родичка [PERSON],з її дозволу та згоди, вселилася у спірну кімнату в 2006 р.та проживає по теперішній час,несла витрати по її утриманню,це житло для [PERSON]являється постійним. З 2006 р.[PERSON].у вказаній кімнаті не проживає.Її син [PERSON]постійно проживає за адресою [ADDRESS],[PERSON]на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21.05.2010 р.усиновлений,у спірній кімнаті не проживає з 2003 р. [PERSON].з посиланням на те,що вона вселилася та проживала у спірній кімнаті за згодою [PERSON]як член її сім*ї,оплатила всі борги по комунальним послугам,утримувала кімнату в належному технічному стані,а відповідачі цим житлом протягом більше 6 місяців не користуються без поважних причин,з підстав,передбачених ст.64,65,71 ЖК України, просила суд визнати за нею право користування кімнатою [ADDRESS] та укласти договір найму житлового приміщення,визнати [PERSON],[PERSON],[PERSON]втратившими право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON]звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON].з вимогами визнати її втратившою право користування житловим приміщенням кімнати [ADDRESS],виселити [PERSON]із спірної кімнати та вселити його у спірну кімнату. Зустрічний позов обґрунтовує тим,що він зареєстрований і має право користування спірною кімнатою,яка була надана його матері [PERSON]на підставі ордеру,виданого ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод»,проживав у ній в період з 1993 по 2007 рік.В 2007 р.[PERSON]дала згоду на користування спірною кімнатою [PERSON]на оплатній основі у розмірі 500 гр.щомісячно,за рахунок яких погашались комунальні борги,після їх сплати зазначену суму мала отримувати безпосередньо [PERSON].12.03.2015 р.[PERSON]була направлена письмова вимога звільнити кімнату,що вона зобов*язалась зробити до 27.03.2015 р.,проте продовжує займати спірну житлову площу,змінила замки від вхідних дверей,чим чинить відповідачу [PERSON]перешкоди у користуванні нею.Посилаючись на те,що [PERSON]не являється членом сім*ї наймача спірного житла,не проживала з ним спільно та не вела спільного господарства,у спірній кімнаті не зареєстрована,згода на її постійне проживання в цьому житлі наймачами не надавалася,спірним житловим приміщенням користувалась тимчасово на платній основі,просить суд з підстав,передбачених ст.65,71,98,109 ЖК України задовольнити зустрічний позов. Ухвалою від 05.05.2015 р.зустрічний позов [PERSON]прийнятий до розгляду в одному провадженні із первісним позовом [PERSON] Ухвалою від 30.09.2015 р.первісний позов [PERSON]залишений без розгляду. В судовому засіданні [PERSON]вимоги зустрічного позову підтримав та просив його задовольнити.Пояснив,що у користування його матері [PERSON]на законних підставах за місцем роботи була виділена кімната у гуртожитку,де також були зареєстровані та проживали члени її сім*ї - діти [PERSON]та [PERSON].В певний період часу [PERSON]не мала змоги оплачувати комунальні послуги,накопичувались борги,з метою їх погашення [PERSON]здала спірну кімнату у тимчасове користування на оплатній основі [PERSON],котра не являється членом сім*ї наймача спірного житла,не проживала з ними спільно та не вела спільного господарства,у спірній кімнаті не зареєстрована,згода на її постійне проживання в цьому житлі наймачами не надавалася. [PERSON]періодично навідував спірне житло,а у березні 2015 р.звернувся до [PERSON].з вимогою звільнити кімнату,якої він потребує для власного проживання,проте після зміни замків не має ключів та доступу до неї. До теперішнього часу [PERSON]кімнату не звільнила,чим порушує його житлові права.Оскільки добровільно [PERSON].з кімнати не виселилася,ключів від неї не надала,просить суд задовольнити зустрічний позов, визнати [PERSON]втратившою право користування житловим приміщенням кімнати [ADDRESS],виселити [PERSON]із спірної кімнати та вселити його у спірну кімнату. Представник [PERSON]за довіреністю [PERSON] підтримав вимоги свого довірителя. В процесі розгляду справи відповідач [PERSON]проти позову [PERSON]заперечувала з посиланням на те,що вона у 2003 р.вселилася у спірну кімнату з дозволу наймача [PERSON],оплатила комунальні борги,вкладала власні кошти у проведення реконструкції гуртожитку,якою [PERSON]та її діти з цього часу не користувались. Посилаючись на те,що її вселення у спірну кімнату відбулося в якості члена сім*ї наймача,за його згодою,користування житлом було добросовісним,з виконанням всіх обов*язків про утриманню житла,[PERSON]просила відмовити у задоволенні позову про її виселення та вселення [PERSON] В судове засідання 20.10.2015 р.відповідач [PERSON]не з*явилась з невідомих причин,викликалась шляхом направлення судової повістки,яку отримала особисто та завчасно(а.с.160) В судовому засіданні представник відповідача адвокат Позиніч О.В.правом дати пояснення не скористався. Зробив заяву про застосування судом строку позовної давності до вимог,які заявлені [PERSON],залу судового засідання залишив. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд розглянув справу без участі відповідача [PERSON]та її представника. В процесі розгляду справи представник служби у справах дітей районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради як органу опіки та піклування пояснила,що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2006 р.[PERSON]була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON],[INFO],котрий в подальшому був усиновлений,інформація щодо закріплення за ним права користування житловою площею у гуртожитку по [ADDRESS] в м.Запоріжжі відсутня. Представник МКП «Основаніє» та Запорізької міської ради за довіреністю Чепурна Т.А.подала заяву про розгляд справи без її участі. В письмових запереченнях зазначила,що [PERSON]вселилася у спірну кімнату самовільно , без законних підстав,права користування нею не набувала,тому підлягає виселенню без надання іншого житла. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON]заявлений обґрунтовано,підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. При розгляді справи суд встановив,що відповідно до ордеру,виданого 17.01.2011 р.ВАТ « Запорізький сталепрокатний завод» на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ« Запорізький сталепрокатний завод»,[PERSON].у користування на сім*ю з трьох осіб,в тому числі дітей [PERSON],[INFO],[PERSON],[INFO],була надана у користування кімната [ADDRESS] загальною площею 25,1 кв.м.(а.с.12-14) Проживання [PERSON]за цією адресою зареєстровано з 26.11.1992 р.(а.с.10),проживання [PERSON]за цією адресою зареєстровано з 24.08.2014 р.(а.с.77-80) Доказів про те,що [PERSON]втратив право користування цим житлом суду не надано. Будинок за вказаною адресою мав статус гуртожитку,та був прийнятий в експлуатацію після реконструкції як житловий будинок згідно акту державної приймальної комісії ,затвердженого розпорядженням міського голови від 25.02.2009 р.№ 201р,зареєстрованого в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю після затвердження 03.03.2009 р.№ 304(а.с.89-97) Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 177/1 від 25.05.2012 р.,затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності житлового будинку по [ADDRESS] від ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод»(а.с.97 зв.) Таким чином,на час розгляду справи житловий будинок по [ADDRESS] в м.Запоріжжі перебуває у комунальній власності,а відносини,які виникають у зв*язку з наймом житла,що перебуває у комунальній власності,регулюються ЖК України та іншими актами житлового законодавства(ст.3 ч.1 ЖК України). Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Глава 4 Житлового Кодексу України «Користування гуртожитками»,яка регулює спірні правовідносини на час їх виникнення,не передбачає застосування до цих правовідносин положень ст.61-68 ЖК,оскільки порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств,установ,організацій,користування цими гуртожитками та їх утримання встановлюється Примірним положенням про гуртожитки. Відповідно до п.15 Примірного положення,жила площа у гуртожитку не підлягає обміну,розділу,бронюванню і здачі в піднайом,тобто мешканці гуртожитку наймають жилу площу у підприємства тимчасово,на період роботи,на умовах,визначених Главою 4 Житлового Кодексу України та Примірним положенням про гуртожитки. Враховуючи наведене,суд прийшов до висновку,що при вселенні осіб у гуртожиток не на підставах,визначених Главою 4 Житлового Кодексу України,слід виходити з того,що житлова площа отримана у користування з порушенням діючого житлового законодавства. Оскільки відповідач [PERSON]не довела наявність час її вселення у спірне житлове приміщення підстав,передбачених Главою 4 Житлового Кодексу України,суд прийшов до висновку,що її вселення у спірне житлове приміщення є незаконним та не породжує для [PERSON]будь-яких прав на нього. Заперечуючи проти позову [PERSON],[PERSON]посилалася на те,що з 2006 р.вона була членом сім*ї наймача [PERSON]та тривалий час вела з нею спільне господарство,разом з тим,сама ж позивач вказує,що вже з 2003 р.[PERSON]спірною кімнатою не користується. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України членами сім'ї є: подружжя, їх діти та батьки, що спільно проживають із уповноваженою особою; інші громадяни, якщо вони постійно проживають із власником житла і ведуть із ним спільне господарство. Таким чином, сімейний зв'язок передбачає наявність для подружжя - фактів зареєстрованого шлюбу і спільного проживання у житлі власника;дітей і батьків - фактів не тільки кровної спорідненості, тобто біологічних зв'язків, але й юридичне значимих відносин. До цього переліку включаються усиновителі і усиновлені діти одного з подружжів і т.д.;інших осіб - фактів постійного проживання із власником, ведення із ним спільного господарства та визнання їх членами сім'ї. Жодних підтверджених доказами обставин,які б вказували на наявність сімейних зв*язків між [PERSON]та [PERSON],в судовому засіданні не встановлено. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Позивач зазначає,що з 2006 р.вона користується спірним житлом,проте згідно відмітки у паспорті ,зареєстрована з 28.10.1997 р.по [ADDRESS], реєстрацію за вказаною адресою не припиняла і зберігає право на користування цим житлом (а.с.8) Таким чином,у спірному житловому приміщенні [PERSON].є тимчасовим мешканцем, який не набуває права користування цим приміщенням незалежно від строку проживання в ньому, на вимогу наймача або членів сім*ї,які проживають разом з ним, зобов*язана негайно звільнити приміщення,а у разі відмови-підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні суд встановив ,що на теперішній час [PERSON],який є наймачем спірного житлового приміщення і права користування ним не позбавлений,іншого житла не має,не може проживати у спірній квартирі,яку незаконно займає [PERSON],на вимогу наймача [PERSON]спірне приміщення не звільнила(а.с.74-76),утримує ключі від нього,чим порушує право [PERSON]на користування ним,тому підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. До вимог про виселення тимчасових мешканців строк позовної давності, про застосування якого заявив представник відповідача [PERSON]адвокат Позиніч О.В.,не застосовується,оскільки незалежно від строку проживання ці особи не набувають самостійного права на житлову площу. Аналізуючи наведене,суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову [PERSON].в частині заявлених вимог про виселення [PERSON]із спірного житла та вселення у нього [PERSON],разом з тим,підстав для визнання [PERSON]такою,що втратила право користування спірним житлом суд не встановив,оскільки вона такого права не має,достатнім способом захисту житлових прав наймача [PERSON].є вирішення на його користь позову про виселення [PERSON]та його вселення у спірне житлове приміщення. На підставі ст.9,98 ЖК України,ст.3,10,11,57,60,212-215,218,294 ЦПК України,суд-

Outcome: partial