Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом, який на протязі розгляду справи уточнював, та в якому остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь борг по заробітній платі в сумі 15207,64 грн., компенсацію за затримку виплати з 01.08.2013 року по 16.03.2015 року в розмірі 58170,15 грн., індексацію за той же самий період в розмірі 1133,94 грн., втрачену вигоду в розмірі 6019,69 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він звільнився з посади головного технолога ПАТ «Бердянськсільмаш» 1 серпня 2013 року за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України. В порушення ст.ст.47,116 КЗпП України в день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку. На його неодноразові звернення до генерального директора він отримував лише обіцянки. В результаті відповідач не розрахувався з ним до сьогодні. Згідно зі ст.117 КЗпП України підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Отже, окрім прямої заборгованості по заробітній платі, яка складає 15207,64 грн., відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 16 березня 2015 року за 405 робочих днів затримки в розмірі 58170,15 грн. , виходячи із середньоденної заробітної плати 143,63 грн. А у відповідності до п.2 постанови КМУ України «Про затвердження положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» відповідач повинен виплатити йому компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін за період з серпня 2013 року по 16.03.2015 року, яка становить 1133,94 грн. У відповідності до п.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Внаслідок порушення його трудових прав незаконними діями відповідача йому завдано збитки у вигляді не отриманого доходу (втраченої вигоди). Відповідач протягом 19 повних місяців незаконно володів належними йому коштами, використовуючи їх у своїй виробничій діяльності та отримував вигоду. Своїми діями відповідач вкрав реальну можливість використати їх у власних інтересах - внести кошти на депозит під 25% річних та отримати реальні доходи в у вигляді відсотків за депозитом. Розмір втраченої вигоди становить суму 6019,69 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, направив суду письмову заяву від 02.03.2015 року, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до положень ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач працював у відповідача в період з 28.07.2010 року по 01.08.2013 року на посаді головного технолога. Звільнився з роботи згідно наказу №83/10 від 01.08.2013 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Згідно довідки ПАТ «Бердянськсільмаш» №343/05 від 07.11.2014 року заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі на час звільнення склала 15207,64 грн., яка до теперішнього часу позивачу не виплачена. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже , працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Враховуючи, що з позивачем до теперішнього часу не проведено остаточного розрахунку належних йому при звільненні сум, сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 15207,64 грн. підлягає стягненню з відповідача. Позивачем здійснений розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст.117 КЗпП України станом на 16 березня 2015 року, який за 405 робочих днів затримки за період з 01.08.2013 року по 16.03.2015 року складає 58170,15 грн., виходячи із середньоденного заробітку 143,63 грн. ((3465,63 + 2261,57) / 319н.г х 8 х 405= 58170,15) Суд, перевіривши розрахунок, проведений відповідно до п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, вважає його правильним, а позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таким, що підлягає задоволенню, оскільки між сторонами відсутній спір щодо розміру належних позивачеві сум та відсутності заперечень самого відповідача з приводу пред'явленого до нього позову. Строки виплати заробітної плати врегульовані ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24.03.1995 року „Про оплату праці", а положення ст. 34 названого Закону передбачають компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв"язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, під якими слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення). Це також передбачено Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з наступними змінами). Відповідно до п.4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Позивачем сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою її виплати розрахована за допомогою програми «Калькулятор обчислення суми індексації зарплати», яка за його підрахунками становить 1133,94 грн. Зважаючи на той факт , що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів за несвоєчасну виплату заробітної плати не оспорюються відповідачем, тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а саме: стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 15207,64 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58170,15 грн., компенсації втрати частини доходів в сумі 1133,94 грн., які зазначені без врахування утримань податків та інших обов'язкових платежів Втім, незважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача стосовно позовних вимог про стягнення втраченої вигоди в розмірі 6019,69 грн., суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки нормами трудового законодавства, якими регулюються дані правовідносини сторін, не передбачено право звільненого працівника на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, бо, як слідує зі ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Норми Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до трудових відносин лише в разі, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Однак КЗпП України містить в собі норми, які регулюють питання застосування до роботодавця санкцій у вигляді стягнення з останнього середнього заробітку в разі затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки ( ст.117) чи відшкодування моральної шкоди при порушення трудових прав працівника, що привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя (ст.237-1). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення втраченої вигоди в розмірі 6019,69 грн., тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 745,11 грн., пропорційно до розміру задоволених вимог, оскільки позивач звільнений від його сплати при зверненні до суду за вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Оскільки позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. за вимогу про стягнення втраченої вигоди, у задоволенні якої йому в позові відмовлено, понесені ним витрати на оплату судового збору відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial