Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «Пересувна механізована колона № 92» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є інвалідом І групи та користується відповідними пільгами, зокрема на безкоштовний проїзд. Однак, 29 січня 2017 року о 07 год. 45 хв. перебуваючи в автобусі № 163 Черкаси-Думанці, вимушена була оплатити квиток за проїзд у сумі 19 грн., так як водій автобуса пояснив, що перевізник пільги зняв, у звязку з тим, що держава не відшкодовує кошти за перевезення пільгових категорій. Звернувшись до Управління захисту прав споживачів, вона дізналась, що перевізник [PERSON] «ПМК № 92», незаконно зняло пільги по перевезенню пільгових категорій громадян, у звязку з чим, просить суд визнати дії перевізника [PERSON] «ПМК № 92» протиправними, стягнути з перевізника матеріальну шкоду в сумі 25 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові та додатково пояснила, що у звязку з оплатою проїзду, коштів у неї майже не залишилось, вона пройшла пішком до центра і пройшла на Чубіївський автобус. Зателефонувавши в службу захисту прав споживачів, їй було повідомлено, що перевізник не мав права відмовляти у наданні послуг щодо безкоштовного проїзду особам, які мають пільги на безкоштовний проїзд. Наступного разу, а саме у лютому 2017 року вона теж скористалася послугами указаного перевізника, однак кошти за оплату проїзду у неї ніхто не вимагав. Просить суд, визнати дії перевізника [PERSON] «ПМК № 92» протиправними, стягнути з перевізника матеріальну шкоду в сумі 19 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що [PERSON] «ПМК № 92» здійснює перевезення пасажирів на маршруті № 163 згідно договору з Черкаською райдержадміністрацією № 38 від 04 жовтня 2013 року, терміном дії 5 років. Згідно цього договору перевізник зобовязаний здійснювати перевезення пільгових категорій громадян відповідно до законодавства України та договору державного замовлення на пільгове перевезення, укладеного в установленому порядку, однак на момент виникнення спірних правовідносин Управлінням праці і соціального захисту населення Черкаської РДА не було укладено такого договору з [PERSON] «ПМК № 92» на 2017 рік, а тому відповідач не зобовязаний був здійснювати безкоштовне перевезення пільгових категорій осіб. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. [PERSON], директор [PERSON] «ПМК № 92», у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що перевізник здійснює перевезення пільгових категорій громадян на підставі договору укладеного між Управлінням праці і соціального захисту населення Черкаської РДА та [PERSON] «ПМК № 92» на 2017 рік. Оскільки на момент перевезення позивачки указаного договору укладено не було, тому відповідач не зобовязаний був здійснювати безкоштовне перевезення пільгових категорій осіб. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки без укладеного договору перевізник самостійно визначає яку категорію пільговиків перевозити безкоштовно. Судом встановлено, що позивачка є інвалідом І групи, що підтверджується довідкою серії ЧЕР № 011104 від 01 жовтня 2009 року. Згідно ч. 1 ст. 381 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інваліди I та II групи, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів I групи або дітей- інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда I групи або дитину-інваліда), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі). Відповідно до ч. 3 ст. 381 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт". Відповідно ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про автомобільний транспорт» безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, відповідач відмовив їй у безкоштовному проїзді, навіть після предявлення нею посвідчення інваліда, що є порушенням норм діючого законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про автомобільний транспорт» види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Те, що перевізник повинен надавати безоплатно послуги щодо перевезення осіб, які мають право на безоплатний проїзд відповідно до законодавства за умови здійснення відповідної компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, не оспорюється представниками відповідача [PERSON] «ПМК № 92». Однак, посилання представників відповідача на те, що на той час договору між Управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської РДА та [PERSON] «ПМК № 92» щодо надання послуг на безкоштовне перевезення на 2017 рік укладено не було, не позбавляє громадян, що за такою категорією осіб, як позивачка, а саме інвалідів І групи права на пільговий проїзд та не виправдовує відмову відповідача у наданні безоплатного проїзда позивачці. Згідно ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про транспорт» рівень тарифів на транспорті визначається відповідно до нормативних витрат на одиницю транспортної роботи, рівнярентабельності та оплати податків. Розрахунки із споживачами послуг транспорту загального користування проводяться на основі чинних тарифів у порядку, визначеному кодексами (статутами) окремих видів транспорту та іншими актами законодавства України. Відшкодування збитків від безплатних перевезень пільгових категорій громадян регулюється нормативними актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про транспорт» підприємства транспорту зобов'язані забезпечувати права на пільги громадян щодо користування транспортом. Тобто, перевізник зобовязаний перевозити пільговиків не залежно від відшкодування перевізнику збитків від такого перевезення. Як встановлено у судовому засіданні і це не заперечується сторонами по справі перевізник до укладення договору з Черкаською районною державною адміністрацією на власний розсуд то надавав пільговий проїзд позивачці, то позбавляв такого права. Так, у січня 2017 року зобов'язав сплатити позивачку за квитки, а вже у лютому 2017 року дозволив безкоштовний проїзд, що створює правову невизначеність для громадян. Безпідставна відмова з боку відповідача у пільговому перевезенні, стала наслідком того, що позивачки змушена була оплатити проїзд у автобусному маршруті № 163 придбавши два квитка № 399033 та № 313078 на загальну суму 19 грн., а тому позовні вимоги позивачки в частині відшкодування на її користь матеріальної шкоди в сумі 19 грн. за придбання проїзних квитків підлягають до задоволення. Що стосується вимоги позивачки про стягнення 6 грн. за оплату ксерокопії матеріалів позову, то відповідної підтверджуючої квитанції у судовому засіданні позивачкою не надано, а тому у цій частині позову належить відмовити. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки позивачкою не наведено у чому саме полягає моральна шкода завдана їй відповідачем внаслідок здійснення ним протиправних дій, крім її посилань на те, що вона змущена була пройти з центру села до іншої зупинки, у зв'язку з відсутністю у неї коштів, відповідних доказів на підтвердження завданої моральної шкоди суду не надано, суд вважає, що вимога щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди задоволенню не підлягає, за недоведеністю. Позивачка при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору, а тому згідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] «ПМК № 92» на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial