Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач 26 жовтня 2016 року звернулась до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що на цей час проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON], онуками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За її адресою зареєстрований її син [PERSON], [INFO], який є батьком її онуків. Позивач разом з членами сім'ї проживає у квартирі на підставі ордеру, виданого 27.09.1983 року рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради народних депутатів. Онуки позивача - [PERSON] та [PERSON] народилися в шлюбі її сина з [PERSON], їх шлюб розірвано згідно рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23.08.2013 року. Згідно заочного рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 11.09.2015 року [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 400 гривень щомісячно на кожну дитину. Після позбавлення [PERSON] батьківських прав вона не сплачувала аліменти на утримання дітей, тому мій син [PERSON] з грудня 2015 року почав отримувати соціальну допомогу на дітей замість аліментів, але оскільки він з 05 жовтня 2015 року переїхав жити за іншою адресою: [ADDRESS], то віддав їй банківську карту, щоб позивач могла знімати кошти та утримувати його дітей. Але з травня 2016 року відповідач змінив банківську картку та отримав нову і став отримувати аліменти на дітей та соціальну допомогу як малозабезпеченим особисто та витрачати ці кошти на свої особисті потреби. Після цього діти відповідача знаходяться повністю на утриманні позивача та її чоловіка, а їхній син допомоги на утримання своїх дітей не надає вже на протязі більше, ніж півроку, дітей не відвідує більше, ніж три місяці, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Тому для якнайкращого задоволення майнових та немайнових інтересів своїх онуків позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом про позбавлення її сина батьківських прав, оскільки на даний час позивач сама повністю піклуюся про своїх онуків, виховує їх, забезпечує всім необхідним для навчання. Позивач зазначає, що відповідач працездатний, не має на утриманні інших осіб, але не бажає надавати допомоги на утримання своїх дітей, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх доньок, хоча згідно закону він зобов'язаний це робити. Свої обов'язки з виховання власних дітей переклав на позивача та її чоловіка. Посилаючись на указані обставини, позивач просила суд: 1) позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; 2) стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 700 гривень, щомісячно, на кожну дитину до досягнення повноліття на користь позивача; 3) визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням [ADDRESS] та виселити його з цього приміщення. Позивач [PERSON]в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що з жовтня 2015 року її син змінив місце проживання, залишивши доньок на утримання позивача та її чоловіка. При цьому сам став проживати із співмешканкою та її дітьми по [ADDRESS], де постійно вживають алкогольні напої, ведуть себе аморально. У цьому році декілька разів приходив до доньок, з липня 2016 року взагалі не відвідує доньок, не надає коштів на їх утримання, не цікавиться їх навчанням, розвитком, навіть не знає про їх дні народження, не вітав їх останній рік, не забезпечує одягом, харчуванням і соціальну допомогу, яку отримує на їх утримання, витрачає на власні потреби, на спиртні напої, на співмешканку та її дітей. На засідання Комісії, де вирішувалось питання доцільності позбавлення його батьківських прав він свідомо не з'явився, на прохання вчителя прийти до школи не реагує. Меншій доньці відповідача - Крістіні необхідно видаляти аденоїди, вона погано дихає та погано говорить, проте на операцію потрібні кошти, яких у позивача не має, у неї з чоловіком, дуже скрутне становище, багато боргів. Діти, особливо старша донька [PERSON], після того, як побачила батька у місті, який з нею не вітався та на неї не реагував, придбавав фрукти та інші продукти іншим дітям, не приходить до неї на свята, змінила ставлення до батька, не хоче його бачити, зазначає, що він для неї не існує. Предстаник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, вказав, що відповідач свідомо ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків, тривалий час не проживає з доньками, піклування за ними повністю переклав на свою матір, навіть не з'явився до суду під час вирішення питання про позбавлення його прав, а тому в інтересах дітей, які потребують законного представника і лише через якого вони мають можливість реалізувати свої права та інтереси, ураховуючи обставини справи його слід позбавити батьківських прав, стягнути аліменти від обов'язку сплати яких він не звільняється, а також його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та виселити з метою недопущення негативного впливу відповідача на своїх дітей. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, в силу положень частини п'ятої статті 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час і місце засідання належним чином (а.с.78, 80, 97, 98). Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Представник третьої особи - служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації Пальошко З.В. позов просила задовольнити в частині вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з відповідача, в частині вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та виселення його з квартири поклалась на розсуд суду. Представник Пальошко З.В. в судовому засіданні пояснила, що соціальні служби та позивач вичерпали заходи впливу до позивача з метою спонукання його до виконання своїх батьківських обов'язків. Під час вирішення Комісією з питань захисту прав дітей питання про доцільність позбавлення його батьківських обов'язків присутнім не був, членами Комісії відвідувалось його місце фактичного проживання зі співмешканкою, де умови проживання для дітей є незадовільними, вони зловживають спиртними напоями, відповідач для дітей нічого не дає, вихованням та утриманням донько відповідач повністю займається бабуся, вирішую всі питання з навчальними закладами, матеріально забезпечує, їй очевидно дуже важко це робити. Позивач неодноразово зверталась до служби у справах дітей з метою упливу на її сина. У свою чергу позивачем створено всі умови для виховання, навчання та проживання її онучок. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації не з'явився, повідомлявся належним чином про дату та місце розгляду справи. Вирішуючи вимоги про позбавленя батьківських прав та стягнення аліментів, суд виходить з таких мотивів. Судом установлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 11,12). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.27). Заочним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 11.09.2015 року, яке набрало законної сили 05.10.2015 року, [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено до стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 400 гривень, щомісячно, на кожну дитину (а.с. 28-30). Відповідно до довідки з Тростянецької міської ради від 20.10.2016 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] разом з онуками [PERSON], [PERSON] та чоловіком позивача - [PERSON] (а.с.13). Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного Кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації від 25.10.2016 року [PERSON] не приділяє належної уваги дітям, не займається їх вихованням, не цікавиться станом здоров'я та розвитку, не надає матеріальної допомоги на утримання доньок, а тому його доцільно позбавити батьківських прав (а.с.26). Оцінюючи обґрунтованість указаного висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам дітей відповідача суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до довідок Тростянецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4, Тростянецької районної ради Сумської області від 22.09.2016, [PERSON], [INFO] навчається у другому класі, і перебуває на утриманні бабусі [PERSON], яка забезпечує онуку необхідним матеріалом для навчально виховного процесу, слідкує за регулярним відвідуванням навчального закладу. Батько [PERSON] з питань навчання та виховання доньки у минулому навчальному році і на даний час ні з класним керівником ні з адміністрацією школи не спілкувався, зборів не відвідував (а.с.19,20). За змістом психологічної характеристики психолога школи [PERSON] за результатами дослідження за методикою «Моя сім'я» психолог зробила висновок, що у [PERSON] є позитивне ставлення до всіх членів родини, в якій вона на цей час проживає, вона почувається у цій сім'ї комфортно та захищено. Тата [PERSON] на малюнку не зобразила, навіть жодного разу не згадала про нього. У ході бесіди з психологом школи [PERSON] про свою сім'ю [PERSON] повідомила, що вважає своєю родиною бабусю та дідуся, про тата розповідала не охоче, вказала, що дуже ображена на нього. На підставі довідок Тростянецького дошкільного навчального закладу (дитячого садка) «Білочка» м. Тростянець Сумської області від 22.09.2016 року, встановлено, що [PERSON] з 08.10.2012 регулярно відвідує дошкільний навчальний заклад, вихованням дівчинки опікується бабуся [PERSON], завдяки якій дитина відвідує дитячий садок. [PERSON] завжди чиста і охайна, бабуся забезпечує її всім необхідним матеріалом для навчально-виховного процесу в дошкільному навчальному закладі та всебічному розвитку, бере активну участь у всіх заходах, які проводить дитячий садочок (а.с.21-22). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що є донькою позивача та сестрою відповідача. [PERSON] вже близько року проживає окремо від власних доньок зі співмешканкою та її дітьми, з власною родиною - батьками, доньками, сестрою припинив спілкування, на телефонні дзвінки не відповідає, у місті відвертається та не вітається, за рік тричі був у дітей. Матеріальної допомоги дітям не надає, [PERSON] та [PERSON] проживають з бабусею та дідусем, повністю перебувають на їх утриманні, свідок також як може допомагає, доглядає їх, допомагає шукати речі на свята для дівчаток, щоб вони не були гірші за інших. Доньки, як і будь-які діти, прив'язані до батька, [PERSON] раніше питала про нього, чекала на свята, просила, щоб він приходив, але оскільки він не виконує обіцянок, не приходить до дітей, змінила думку про нього, засмучується від того, що він купляє фрукти, речі іншим дітям, а не їм. [PERSON] раніше був іншим, але на цей час підпадає під вплив осіб схильних до вживання алкогольних напоїв, а тому сам став зловживати алкоголем, допомогу, яку отримує на дітей витрачає на власні потреби. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що працює разом з позивачем та добре знає її родини, її старша онука - [PERSON] є одного віку з онукою свідка, вони разом відвідували дитячий садок, а зараз ходять в одну школу. За онуками постійно доглядає позивач, батько особливо останнім часом взагалі усунувся від виховання доньок. У травні цього року позивач поламала ногу і нікому дітей було водити до школи та дитячий садочок, позивач просила сина водити доньок, але він так і не з'явився, у зв'язку з чим свідку доводилось водити [PERSON] разом зі своєю онукою до школи до кінця навчального року. Під час спілкування [PERSON] свідку на питання де її батько, відповідала, що вони з сестрою забули як він виглядає і що вона його дуже чекала на свято 8го Березня, але він так і не прийшов. Допитана в судовому засіданні [PERSON], яка є класним керівником [PERSON], суду повідомила, що [PERSON] на цей час навчається у другому класі, до дитини ніяких зауважень не має, старанна в навчанні, забезпечена всім необхідним для навчання і в школі та вдома, де вчитель її відвідувала. Батько [PERSON] приходив зрідка у 1 класі, цього року прийшов лише на 1 вересня, проте успіхами дитини не цікавиться взагалі, з вчителями та класним керівником не співпрацює, на прохання прийти до школи відповів, що передасть своїй матері, знаходить відмовки причини, щоб не співпрацювати. Батьківські збори відвідує бабуся [PERSON] - [PERSON], дівчина її дуже любить, коли малює свою родину зображує бабусю та сестру. [PERSON] у школі про батька не згадує, класний керівник також уникає розмов на цю тему, але на шкільних заходах, де присутні батьки інших дітей, видно, що [PERSON] почуває себе неповноцінною, що вона недолюблена. Допитаний в судовому засіданні як свідок фахівець Тростянецького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] суду показав, працює у центрі з 2013 року, здійснював центр соціальний супровід родини у зв'язку з тим, що мати дітей [PERSON] неналежно виконувала свої батьківські обов'язки, вела аморальний спосіб життя. Відповідач також останній час усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, безвідповідально ставиться до дітей, хоча не належить до злісних дебоширів, хуліганів. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 09.06.2016 року по [ADDRESS] комісією у установлено, що відповідач за указаною адресою проживає разом зі співмешканкою [PERSON] у її будинку. Будинок має пічне опалення, без водопостачання, складається з 4-х жилих кімнат, коридору і кухні. Меблі в занедбаному стані. На момент обстеження в будинку було дуже брудно, затхлий запах та запах спиртного, розкидані старі та брудні речі. Постіль не застелена та дуже брудна. На кухні відсутні продукти харчування та приготовлені страви, на столі брудний посуд та склянки з під спиртного, на пілозі купа недопалків цигарок. Вдома були [PERSON] зі своєю співмешканкою, які у нетверезому стані спали. Також вдома були діти [PERSON]: [PERSON], 2002 року народження, учень СШ № 5 та [PERSON], 2008 року народження, учениця СШ № 1, які були голодні та налякані. За результатами акту, комісія прийшла до висновку, що умови проживання сім'ї незадовільні та загрожую життю і здоров'ю дітей (а.с.25). Згідно з інформацією, наданою Тростянецьким відділення поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області від 06.12.2016 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за 17.04.2016 року з частиною 1 статті 178 КУпАП за розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях (а.с.87). З характеристик за місцем проживання позивача та малолітніх доньок відповідача установлено, що останній дуже рідко відвідує дітей, негативно характеризується, зловживає спиртними напоями, ніде не працює. З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи батьком [PERSON] та [PERSON], не підтримує жодних зв'язків з доньками протягом останнього майже року, не цікавиться їх здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не утримує їх матеріально - не забезпечує збалансованим харчуванням, одягом відповідно до сезону, необхідними речами для розвитку та навчання, більше того витрачає соціальну допомогу, яку отримує на їх утримання на власні потреби. Судом не установлено, що відповідачеві будь-хто чинить перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні доньок. На переконання суду відповідач не в змозі справити позитивний вплив на розвиток особистості доньок, сприяти засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Суд розцінює поведінку [PERSON], який самоусунувся від виховання дітей, позбавивши їх єдиного законного представника, враховуючи, що їх мати вже позбавлена батьківських прав, переклав тягар утримання та виховання дітей на позивача, - як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому висновок органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньок. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 700 грн. щомісяця, на кожну дитину, суд виходить з таких мотивів. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При цьому за змістом частини 1 статті 184 СК України визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі можливе лише за обставин, які мають істотне значення, зокрема у разі нерегулярного мінливого доходу платника аліментів, отримання ним доходу в натурі. Ураховуючи викладене, відповідач як батько малолітніх доньок, незважаючи не позбавлення його батьківських прав, зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення кожною з них повноліття. Судом установлено, що відповідач не має регулярного офіційного заробітку, що дає правові підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі (а.с.83,84,86). При визначенні розміру аліментів суд враховує задовільний стан здоров'я [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.82), перебування їх в родині бабусі - [PERSON], яка працює прибиральницею та отримує заробітну плату на рівні 1500-1700 грн., та з дідусем [PERSON], який як інвалід І групи отримує пенсію по інвалідності в сумі 1809,32 грн. (а.с.16,17). Відповідач є працездатною особою, не визнаний в установленому порядку інвалідом, не має інших дітей та осіб, яких він за законом зобов'язана утримувати. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01.12.2016 року визначений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» для дитини віком до 6 років на рівні 1355 грн, для дитини віком від дитини віком від 6 до 18 років: з 1 грудня - 1689 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1400 грн. щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем позову, тобто з 26 жовтня 2016 року. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням [ADDRESS] та виселити його з цього приміщення, суд виходить з такого. На підставі заочного рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15.01.2016 року, яке набрало законної сили 02.03.2016 року судом установлена, що трьохквартирний будинок по [ADDRESS] за інвентарним номером 109050001 станом на 01.01.2016 року перебуває на балансі Державного підприємства «Тростянецький лісгосп», що в силу вимог частини 3 статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с.31,32). Відповідно до довідки Тростянецької міської ради від 03.11.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На підставі заочного рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15.01.2016 року також установлено, що спірна квартирапо [ADDRESS] не належить позивачу та членам її сім'ї на праві приватної власності, [PERSON] є наймачем указаного житла, вселилась до неї на підставі ордеру як у службове житло і правом його приватизації не скористалась, з огляду на це спірні правовідносини регулюються нормами Житлового кодексу Української РСР Відповідно до статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За змістом статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки без поважних причин. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (статті 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Згідно із статтями 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач належних і допустимих доказів на підтвердження факту не проживання його у спірній квартири понад шість місяців без поважних причин суду не надав. Ураховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач з жовтня 2015 року не проживає у спірній квартирі, його особисті речі в ньому не зберігаються, витрат на утримання спірного житла відповідач не несе, поважних причин не проживання у квартирі понад шість місяців судом не установлено, підстав для продовження пропущеного строку також немає, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі під [ADDRESS]. При цьому відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виселення [PERSON] з житлового приміщення квартирі під [ADDRESS], з огляду на таке. Положення частини 1 та 2 статті 167 Сімейного кодексу України, на які позивач та її представник посилались як на підставу виселення [PERSON] з житла, передбачають вирішення судом питання про доцільність подальшого проживання дитини з тим з батьків, якого позбавлено батьківських прав лише якщо дитина фактично проживає з ним на час позбавлення батьківських прав в одному житловому приміщенні і лише за умови, що такий батько має інше житло, в якому може поселитись. Разом з тим, відповідач останній рік не проживає з дітьми і також підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі під [ADDRESS], що у свою чергу є підставою для зняття його з реєстрації у цьому приміщенні і не даватиме йому правових підстав для проживання у житловому приміщенні, де проживатимуть його доньки з бабусею та дідусем. Крім того, позивачем визнано, що відповідач не має іншого житла на праві власності чи користування, що також в силу вимог частини 2 статті 167 Сімейного кодексу України не давало б підстави для його виселення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких мотивів. У зв'язку з тим, що позивачі за позовами про стягнення аліментів та за позовами про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб відповідно до статті 3 та 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від оплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. з вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, які підлягають задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи, що вимога позивача немайнового характеру про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення його з приміщення частково задоволена, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору пропорційно до задоволеної частини вимоги, зокрема в сумі 275,6 грн. (551,2 грн. х 50%) (а.с.40). На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial