Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

У липня 2014 року КП «Спектр» Тахтаулівської сільської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Зазначало, що надає відповідачу, який є власником квартири [ADDRESS] та області, адміністративні та послуги з вивезення побутових відходів, які згідно з рішенням сесії Тахтаулівської сільської ради від 30.01.2013 року за №751 є обов'язковими для мешканців багатоквартирних будинків. Відповідач від укладення договору відмовляється. Посилаючись на те, що за період з 2011 року по травень 2014 року у [PERSON] виникла заборгованість з оплати за надані послуги, просило стягнути з нього 904,59 грн. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги . У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач позов не визнав повністю та проти його задоволення заперечував, пояснивши, що зазначеними послугами не користується, оскільки КП «Спектр» не виконує своїх зобов'язань, тому ремонт та утримання будинку і прибудинкових територій мешканці здійснюють за власні кошти та власними зусиллями. Окрім того, просив застосувати до заявлених вимог строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є мешканцем та власником квартири [ADDRESS] та області. Згідно з рішенням сесії Тахтаулівської сільської ради від 30.01.2013 року за №751 затверджено перелік послуг, які є обов'язковими для мешканців будинків, які знаходяться на балансі КП «Спектр» : адміністративні послуги та послуги з вивезення побутових відходів(а.с.6). Відповідно до рішення Тахтаулівської сільської ради від 25.01.2007 року житловий будинок [ADDRESS] Полтавського району та області переданий в оперативне обслуговування КП «Спектр» Тахтаулівської сільської ради (а.с.7). Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі з таких підстав. Свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема, ст.ст. 19, 20 Закону України від 24 червня 2004 р. «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. За змістом ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 цього Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У зв'язку з цим укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 зазначеного Закону. Аналогічну позицію висловив у своїй постанові Верховний Суд України від 10 жовтня 2012 р. № 6-110цс12. Таким чином, позовні вимоги про стягнення боргу є обґрунтованими. Під час судового розгляду відповідач заявив про застосування до заявлених вимог строку позовної давності. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з п. 6 Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. N 560: "У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше _____ числа місяця, що настає за розрахунковим." Тобто кожен балансоутримувач житлового приміщення самостійно визначає строки внесення плати за утримання будинків та прибудинкових територій, З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства можна зробити висновок про те, ще плата за надані житлово-комунальні послуги є періодичним(щомісячним) платежем. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогами виконавця послуг має обчислюватись із моменту настання строку внесення плати за утримання будинків та прибудинкових територій. Виходячи з положень ч. 4 ст. 267 ЦК України позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за травень-червень 2011 року, тому в цій частині позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 1 липня 2011 року по 31 квітня 2014 року у розмірі 817,21 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 219,24 грн. судового збору. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Частиною 1 ст. 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Надані позивачем докази на підтвердження витрат на правову допомогу не містять інформації про те, що особа, яка її надавала(ФОП [PERSON].) є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Окрім того, відсутній погодинний розрахунок затраченого часу. За таких обставин відсутні правові підстави для компенсації позивачу витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial