Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

позивачі звернулися до суду із позовною заявою, якоюпросять визнати за ними, як за спадкоємцями першої черги за законом, право власності на земельну частку (пай) розміром 6,60 в умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності АТСК «Нтва» Новобузького району Миколаївської області, яка належала [PERSON] на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії МК № 0206385 , що зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 593 від 31.12.1999 року, по 1/3 частині такої ділянки за кожним із них. В обґрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до якої серед іншого належить земельна частка (пай) розміром 6,6 в умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності АТСК «Нива» Новобузького району Миколаївської області, право на яку було зареєстровано за померлою на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії МК № 0206385 , який зареєстровано у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 593 від 31.12.1999 року та який було втрачено. Вони залишилися єдиними спадкоємцями за законом після смерті матері, оскільки спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після смерті матері. Відтак, як єдині спадкоємці за законом, що виявили бажання прийняти спадщину (земельну частку (пай)), яку формально прийняли, оскільки фактично вступили у володіння та розпорядження вказаною частиною спадкової маси, звернулися з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] проте отримали відмову у видачі такого, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що належала померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє їх можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 03 лютого 2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, замінено неналежного відповідача Баловненську сільську раду Новоодеського району Миколаївської області на належного Новобузьку міську раду Новобузького району Миколаївської області. Позивачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Представник відповідача Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області, у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді. Причини неявки суду не повідомив та клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надіслав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] у віці 69 років, в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області померла [PERSON] , про що 27 квітня 2000 року зроблено відповідний запис за №21 та Баловненською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 68/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Спадщина відкрилася в цей же день, 25 квітня 2000 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлої, серед іншого, складається із права на земельну частку (пай) площею 6,6 умовних кадастрових гектари, яка перебуває у колективній власності АТСК «Нива» Новобузького району Миколаївської області,, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії МК № 0206385 , який зареєстровано у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 593 від 31.12.1999 року. Так, згідно листа Відділу Держгеокадастру у Новобузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 29 березня 2019 року, Сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії МК №0206385 , виданий та зареєстрований в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються Новобузькою РДА 31 грудня 1999 року за №593, земельна частка(пай) розміром 6,6 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності АТСК «Нива» /арк. справи 6/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується матеріалами спадкової справи № 167/2019, заведеної після смерті останньої. Окрім того, судом встановлено із матеріалів спадкової справи те, що із заявами про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса звернулися жіти померлої: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /арк. справи 63-81/. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Дослідженими судом матеріалами справи встановлено, що позивачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми спадкодавця [PERSON] /арк.. справи 16-21/ При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняли діти спадкодавця - позивачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки як спадкоємці першої черги фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Разом з тим, роз`ясненням Новоодеської державної нотаріальної контори № 1494/02-14 від 10.12.2019 року, встановлено факт відмови позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на спадкову земельну ділянку, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що належала померлій та є спадковим майном /арк. справи 8/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивачі оформити право на спадкове майно (земельну частку (пай), в нотаріальному порядку не мають можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню частково, враховуючи те, що спадкодавцю на момент смерті належало лише право на земельну частку (пай).

Outcome: partial