Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У квітні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 5/12 часток квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON]; поділ квартири в натурі; вселення; зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою; розподіл плати за житлово-комунальні послуги. Під час розгляду справи [PERSON] неодноразово змінювала та уточнювала позовні вимоги. Остаточно [PERSON] заявила вимоги про визнання права власності на 5/12 часток квартири [ADDRESS], набутого в результаті приватизації державного житлового фонду та в порядку спадкування, а саме: 3/12 часток в порядку приватизації, 1/12 частку в порядку спадкування після смерті [PERSON], 1/12 частку в порядку спадкування після смерті [PERSON]; встановлення порядку користування квартирою, відповідно до якого просила виділити їй в користування житлові кімнати площею 7,3 кв.м. і 11,9 кв.м. та балкони (лоджії), сумісні з цими кімнатами; зміну ідеальних часток співвласників у вказаній квартирі шляхом визнання за нею права власності на 192/516 часток, а за [PERSON] - на 324/516 часток; стягнення грошової компенсації за зменшення її частки у квартирі в сумі 54033,90 грн.; вселення до квартири; зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою (а.с. 248). Позов обґрунтований такими обставинами. В 1998 р. [PERSON], її брат [PERSON] та їх батьки [PERSON] і [PERSON] в порядку приватизації набули у власність в рівних частках чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON] Заповіту вона не залишила, а тому в порядку спадкування за законом сторони та їх батько успадкували по 1/12 частці квартири. [INFO] помер [PERSON], який склав заповіт, відповідно до якого заповів належну йому частку у квартирі сину [PERSON] На час смерті батька позивач була непрацездатною, а отже вона має право на обов'язкову частку у спадщині померлого батька в розмірі половини від того, що належало б їй у разі спадкування за законом. Відтак позивач має право власності на 5/12 часток квартири, але оформити його у встановленому законом порядку не може, оскільки відповідач утримує у себе і не надає нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на квартиру. На обґрунтування вимог про вселення, встановлення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою [PERSON] зазначила, що не може ні володіти, ні користуватися своєю часткою квартири, оскільки у ній мешкає відповідач, який заперечує, щоб вона теж володіла та користувалася квартирою. Спірна квартира має житлову площу 51,6 кв.м. і складається з чотирьох ізольованих жилих кімнат та місць загального користування. На її 5/12 часток у квартирі припадає 21,5 кв.м. жилої площі, а тому при виділенні їй в користування кімнат площею 7,3 кв.м. та 11,9 кв.м. її частка буде меншою на 2,3 кв.м. від належної їй ідеальної частки, а частка відповідача - більшою на 2,3 кв.м. Оскільки при такому поділі право спільної часткової власності припиняється, їх частки у праві власності на квартиру зміняться і становитимуть відповідно 192/516 та 324/516, у зв'язку з чим вона має право на грошову компенсацію за зменшення її частки у квартирі, розмір якої визначається з урахування висновку будівельно-технічної експертизи та становить 54033,90 грн. Відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про припинення права власності на ? частку квартири, виплату грошової компенсації та визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Під час розгляду справи [PERSON] змінив предмет позову, заявивши вимогу про встановлення порядку користування квартирою, відповідно до якого просив виділити йому в користування кімнати площею 17 кв.м., 15,4 кв.м. та 7,3 кв.м. з балконами, [PERSON] - кімнату площею 11,9 кв.м, а місця загального користування залишити у їх спільному користуванні (а.с. 249). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав пояснивши, що відповідач чинить позивачу перешкоди в оформленні її спадкових прав, не надає оригінал правовстановлюючого документу на квартиру та ключі від неї, а тому позивач змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. За міркуванням представника позивача підставою для визнання за [PERSON] права власності на усі належні їй 5/12 часток квартири, є, по перше, те, що у свідоцтві про право власності чітко не визначені частки співвласників, а, по друге, у неї немає оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. Зустрічний позов не визнав вказавши, що запропонований відповідачем порядок користування квартирою не відповідає частці позивача у квартирі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали зустрічний позов, вимоги первісного позову не визнали. На обґрунтування заперечень відповідач пояснив, що сестра виїхала зі спірної квартири на початку 90-х років, і з того часу мешкає у своїй квартирі на вул. Саксаганського. Після смерті батьків він та члени його сім'ї користуються усією квартирою. За весь цей час вселитися у квартиру сестра не намагалася, вимог щодо надання їй ключів від квартири не висувала, жодних перешкод щодо користування квартирою він їй не чинив. Також ні вона, ні нотаріус, не зверталися до нього з проханням надати свідоцтво про право власності на квартиру. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] ніколи не перешкоджав сестрі у вселенні квартири, не чинив жодних перешкод у користуванні житлом та не відмовлявся надати свідоцтво про право власності на квартиру, а отже спору з цього приводу між сторонами немає. Просив відмовити у задоволенні вимог первісного позову щодо встановлення порядку користування квартирою і з тих підстав, що у виданих відповідачу свідоцтвах про право на спадщину та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначена житлова площа квартири, яка не відповідає житловій площі, наведеній у розрахунках позивача. Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. В 1998 р. квартира [ADDRESS] була набута у власність [PERSON], [PERSON] та їх дітьми [PERSON] і [PERSON] в рівних долях (частках) на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21 грудня 1998 р. (а.с. 5-6 ). 24 грудня 1998 р. право власності вказаних осіб зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4196. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 12). Так як заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила, відповідно до положень ч. 2 ст. 1223, 1258, 1261 ЦК України право на спадкування її 1\\4 частки квартири одержали спадкоємці першої черги - чоловік [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] Відтак після смерті [PERSON] кожен зі спадкоємців успадкував по 1/12 частині спірної квартири (1/4:3). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 13). Він залишив заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів [PERSON] На момент смерті [PERSON] його дочці [PERSON] було повних 58 років, а тому вона як непрацездатна особа відповідно до положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом, тобто 1/12 частку спадщини (1/3:2) : 2). [PERSON] відповідно до положень ч. 4 ст. 1269 ЦК України у встановлений законом шестимісячний строк подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Білицькій В.М. заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті батьків. [PERSON] та [PERSON] постійно проживали з [PERSON] на час відкриття спадщини і про відмову від неї не заявили, а тому у відповідності з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Вищенаведені обставини підтверджуються матеріалами спадкових справ до майна померлих [PERSON] та [PERSON] (а.с. 198-225, 226-246). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 21 листопада 2013 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білицька В.М. винесла постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері пославшись на ненадання правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 14). Такі дії нотаріуса узгоджуються з положеннями п.п. 4.15, 4.18 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] утримує у себе свідоцтво про право власності на житло і не надає його позивачу для оформлення свідоцтв про право на спадщину, що порушує право позивача [PERSON] на одержання правовстановлюючого документу на успадковане нерухоме майно і тим самим порушує її право власності. З урахуванням приписів ст. 328, 1218, 1223, 1226, п. 1) ч. 2 ст. 16, ст. 392 ЦК України порушене право спадкоємця [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на успадковане нею після смерті батьків майно. При вирішенні інших вимог первісного позову суд керується положеннями ст. 15, 16 ЦК України, зі змісту яких вбачається, що підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки право власності позивача [PERSON] на ? частку спірної квартири, набуте в порядку приватизації, посвідчується свідоцтвом про право власності на житло від 21 грудня 1998 р., і це право ніким не оспорюється, підстави для ухвалення рішення про визнання за нею права власності на цю частку квартири відсутні. Та обставина, що свідоцтво про право власності на житло зберігається у відповідача, на вирішення справи не впливає, оскільки право власності позивача зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Загальновідомою, тобто такою, що не підлягає доказуванню, є та обставина, що квартира у багатоквартирному будинку не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити двом співвласникам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири. Судом встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час спірною квартирою не користується, мешкаючи та будучи зареєстрованою за іншою адресою. Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач чинить позивачу перешкоди у вселенні до квартири та у користуванні нею, суду не надано, а згідно положень ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень За таких обставин суд дійшов висновку, що право позивача за користування спільним майном не порушене, а відтак відсутні і підстави для його судового захисту в обраний позивачем спосіб. Окрім того суд враховує, що встановлення конкретного порядку користування спільним майном зачіпає лише одну з трьох правомочностей власника і не є підставою ні для зміни ідеальних часток співвласників у спільному майні, ні для стягнення матеріальної компенсації, а відтак ці вимоги не ґрунтуються на законі. За запропонованим відповідачем [PERSON] порядком користування квартирою частка [PERSON] у житловій площі буде меншою на 9,6 кв.м. від розміру частки, яка припадає на її частку у праві власності (21,5 кв.м.), що призведе до істотного порушення прав позивача, а отже підстав для задоволення зустрічного позову суд також не вбачає. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви майнового характеру [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 3654 грн., а вимоги немайнового характеру оплачені судовим збором в сумі 243,60 грн. (а.с. 22, 24, 27). Відповідно до висновку оціночно-будівельної експертизи дійсна вартість спірної квартири становить 1 832 454 грн. (а.с. 159-169). Враховуючи, що суд визнає за позивачем право власності на 2/12 частин квартири, вартість яких становить 305409 грн., суд присуджує на користь позивача 3054,09 грн. судових витрат. Підстав для покладення на відповідача витрат за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн. (а.с. 19) суд не вбачає, оскільки не надано документального підтвердження реальності цих витрат та доказів, що представник позивача є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права. На підставі викладеного,

Outcome: partial