Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення додаткових витрат на дитину, в обґрунтування своїх вимог вказує, що з 28 квітня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Дитина з дня розлучення і по сьогоднішній день проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини. Сума боргу становить 7308,75 грн. Так як відповідач не бажав добровільно приймати участі в утриманні дитини, позивач звернулась до суду. Соснівським районним судом м. Черкаси 02.09.2015 року винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі однієї четвертої частини заробітку щомісячно, починаючи з 04.08.2015 року до повноліття дитини. Державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа. Відповідач з своєї сторони не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та відмовляється від надання вище вказаної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 32 400 грн. 26.03.2020 року позивач скерувала до суду заяву про уточнення позовних вимог, яку обґрунтувала тим, що [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Він навчається перший рік у Черкаському державному технологічному університеті, фактично нею було внесено оплату за І семестр - 8100 грн. та за II семестр - 8432 грн., що разом складає 16 532 гри., що підтверджується квитанціями. Крім того, відповідно до Додаткової угоди №1 від 14.01.2020 року до Договору про надання освітніх послуг №153 від 05.08.2019 року розмір плати за навчання збільшився і становить 8432 грн. Звертає увагу суду, що на утриманні позивача перебувають батьки - пенсіонери, які є інвалідами II та III групи та, відповідно, потребують постійного лікування. Так, у січні 2020 року у місті Києві матері позивача була зроблена офтальмологічна операція, на яку позивачем було витрачено близько 35 000 гривень, що підтверджується рахунками на оплату від 31.01.2020 року. Позивач є державним службовцем та іншого доходу, окрім заробітної плати не має. Відповідач відмовляється в наданні дитині матеріальної допомоги, хоч і має таку можливість. Просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у сумі 8 266 грн. одноразово та 703 грн. щомісячно до закінчення навчання [PERSON] у вузі, що становить 8432,00 у рік. 18 червня 2020 року позивач скерувала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати в сумі 8 266 грн. одноразово та з моменту досягнення сином повноліття аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Позивач та її представник в судовому засіданні уточненні позовні вимоги, які викладенні в заяві від 18.06.2020 року підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього додаткових витрат в розмірі 8266 грн. та після досягнення сином повноліття аліментів в розмірі 1/5 частини, оскільки на його утриманні перебуває мати, яка є інвалідом ІІ групи, також з урахуванням вказаних обставин просив суд розстрочити оплату додаткових витрат на чотири місяці шляхом сплати по 2066,560 грн. в місяць. Позивачка по суті заяви про розстрочку оплати додаткових витрат не заперечувала. Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого 04 квтіня 2002 року відділом РАГС Соснівського РУЮ м.Черкаси Черкаської обалсті. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.09.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до договору № 153 про надання освітній послуг від 05.08.2019 [PERSON] навчається в Черкаському державному технологічному університеті на денній формі навчання. Строк навчання з 01.09.2019 по 30.06.2023. Загальна вартість навчання 64 800 грн. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.08.2019 вартість навчання другого та третього семестру 8432 грн. Відповідно до квитанцій позивачем за навчання сплачено 03.09.2019 р. 8100 грн., квитанція від 05.02.2020 в сумі 8100 грн. квитанція від 17.02.2020 в сумі 332 грн. При вирішенні спору суд керується ст. 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.185 СК України). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.3 ст.185 СК України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з положеннями статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Суд доходить висновку, що навчання дитини є особливими обставинами, зумовленими її розвитком здібностей, тому витрати на таке навчання відносяться до додаткових витрат, в яких зобов`язаний брати участь відповідач як батько дитини, що останній не оспорював. Відповідно до наданих позивачкою квитанцій суд вважає підтвердженими витрати на навчання сина сторін до досягнення ним повноліття [INFO] в сумі 16 532 грн., тому вимога про стягнення додаткових витрат підлягає частковому задоволенню, оскільки в додаткових витрат повинні брати участь обоє батьків та відповідач є працездатною особою і має можливість брати участь у додаткових витратах за рахунок свого заробітку, враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає половину понесених позивачем додаткових витрат на навчання сина у розмірі 16532 грн./2 = 8266 грн. Визнання позову відповідача в цій частині не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. В обгрунтування клопотання про розстрочення сплати присуджених додаткових витрат на дитину відповідач посилався на те, що на його утриманні перебуває мати, яка є інвалідом ІІ групи та одноразова сплата 8266 грн. призведе до його скрутного матеріального стану. З вказаними доводами погодилась позивачка, а тому суд вважає, що клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення підлягає до задоволення, що відповідає принципу пропорційності. Відповідно до ст.199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання: 1. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. 2. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 3. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аліменти можуть бути визначені у частці заробітку (доходу) батька (матері) (ст.181 СК України) або у твердій грошовій сум. У постанові Верхосного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61-350св17) сформульовано правову позицію, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчати після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Відповідно до ст.1 Закону "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту повноліття, тобто з 21.02.2020 року та до закінчення навчання, тобто до 30.06.2023 року, при визначенні розміру аліментів суд приходить з урахуванням майнового стану сторін, враховуючи, що повнолітній син відповідача навчається на денній формі навчання, в зв`язку з цим не має самостійного заробітку, тому він потребує матеріальної допомоги на його утримання, відповідач має можливість брати участь в утриманні сина, оскільки перебуває у працездатному віці та отримує постійний заробіток за місцем роботи, кожна з сторін має на утриманні непрацездатних батьків, при цьому розмір 1/5 частини заробітку позивача ( 10 000 /5 = 2000 грн.) є більшим 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для особи працездатного віку на 01 січня 2020 року в сумі 2102 грн., а тому є достатнім з урахуванням рівного обов`язку для кожного з батьків по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання. В іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки мінімальний розмір аліментів на утримання повнолітньо сина законом не передбачений. Застосування при вирішенні спору норми закону щодо визначення мінімального розміру аліментів у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не грунтуються на законі, оскільки згідно з ст.6 Сімейного Кодексу України після досягнення повноліття особа не має статус дитини, а тому при визначенні аліментів слід враховувати розмір прожиткового мінімуму для повнолітньої особи відповідної категорії. Що стосується вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина до досягнення ним 23 віку, обов`язок батька брати участь в утриманні повнолітнього сина встановлений законом виключно за умови продовження останнім навчання, що у даному випадку документально підтверджено до 30 червня 2023 року. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплату судових витрат у справі слід покласти на відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial