Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що сторони уклали між собою шлюб 27.11.2018 року. В період зазначеного шлюбу сторони придбали за спільні кошти майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль BMW 320, легковий купе-В, 1993 року випуску в грудні 1993 року та в грудні 2019 року автомобіль BMW 328ХІ, легковий купе-В, 2013 року випуску. Документи про право власності на вказані транспортні засоби були оформлені на відповідача, який 29.01.2020 року без згоди дружини відчужив обидва автомобілі третім особам. Оскільки вказане майно придбане в період зареєстрованого шлюбу, тому воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. А при відчуженні позивач має право на 1/2 частину від їх вартості. Тому просить стягнути з відповідача на користь позивача саме 1/2 частину вартості від проданих автомобілів у розмірі 161 306 грн. в порядку поділу майна подружжя. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що сторони дійсно придбали два вказаних автомобілі в період шлюбу, але частково за гроші від проданого автомобіля BMW Х5, який належав відповідачу, що був придбаний у 2016 році, тобто до укладення шлюбу. Крім того, позивач у своєму позові не обґрунтовує ціну позову, а вартість обох транспортних засобів бере від вартості їх придбання. Однак дані автомобілі були продані у січні 2020 року відповідно за 50 000 грн. та 10 000 грн., що підтверджується документами регіонального сервісного центру. Тому від цієї суми відповідач згоден повернути позивачу 1/2 частину грошових коштів, отриманих від покупців. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб 27.11.2018 року, який був зареєстрований Дарницьким районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2760 (а.с.41). В період зазначеного шлюбу сторони придбали за спільні кошти майно, а саме: автомобіль BMW 320, д.н.з. [NUMBER] , легковий купе-В, 1993 року випуску, чорного кольору, який був зареєстрований 26.12.2018 року, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.84, зворот. бік) та автомобіль BMW 328ХІ, д.н.з. [NUMBER] , легковий купе-В, 2013 року випуску, чорного кольору, який був зареєстрований 3.12.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.75). Вказані обставини підтверджені описаними вище доказами, які були підтверджені учасниками справи, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві, 29.01.2020 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала автомобіль BMW 328ХІ, д.н.з. [NUMBER] , легковий купе-В, 2013 року випуску за 50 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу 8045/2020/1903799 транспортного засобу, укладеному в сервісному центрі РСЦ МВС в м. Києві 8045/2020/1903799 (а.с.74). Того ж дня 29.01.2020 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбав автомобіль BMW 320, д.н.з. [NUMBER] , легковий купе-В, 1993 року випуску за 10 000 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу транспортного засобу 7296/20/014323, укладеному на підставі договору комісії (а.с.80). Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно п.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як стверджує представник позивача, позивач [PERSON] від цих договорів не отримала будь-яких коштів, вказане не заперечувалось і представником відповідача, частково визнавшим позов. Оскільки відповідач [PERSON] в період шлюбу відчужив два спірних автомобілі, які були спільних сумісним майном подружжя, і добровільно не передав 1/2 частину їх вартості позивачу, тому, враховуючи їх вартість, вказану у описаних вище договорах, 50 000 грн. та 10 000 грн. відповідно з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 30 000 грн. (50 000 + 10 000) : 2), що становить 1/2 частини від сумарної вартості обох транспортних засобів в судовому порядку. В задоволенні решти суми позову необхідно відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а в задоволенні решти розміру судового збору необхідно відмовити.

Outcome: partial