Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач у березні 2014 року звернувся до суду з позовом і просить зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та встановити йому графік для зустрічей з сином: - кожної середи з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері; - кожної суботи з 10.00 год. до 10.00 год. неділі без присутності матері; - щорічно з 10.00 год. 30/тридцятого/ травня до 10.00 год. 31 /тридцять першого /травня без присутності матері; - щорічно другий день Пасхи з 10.00 год. до 20.00 год. без присутності матері; - щорічно 30 /тридцять / днів у період з 01 червня до 31 серпня без присутності матері; - щорічно ? частину зимових шкільних канікул без присутності матері. Крім того, просить зобов»язати відповідачку надавати йому інформацію щодо призначеного лікарями дієтичного харчування та лікування дитини в письмовому вигляді протягом трьох днів з дати призначення лікарем. Посилається в позові на те, що перебував у шлюбі з відповідачкою, в якому [INFO] року народився син [PERSON]. Не дивлячись на те, що він постійно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини та приймав участь у вихованні сина, відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з ним. Спочатку він намагався врегулювати спірні відносини з відповідачкою мирно та визначитися зі способами участі в вихованні сина, однак домовитися з відповідачкою не вдалося, т.я. вона щоразу вигадувала нові перепони для його зустрічей з сином та зводила їх спілкування відносно виховання сина до конфлікту. За таких обставин він не може відвідувати з сином розважальні заклади, вивезти сина відпочити на дачу та біля моря. В зв'язку з цим він вимушений був звернутися до Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, після чого Розпорядженням № 809 від 20.08.2010 року для зустрічей з сином йому було встановлено наступний регламент побачень: - кожної середи з 18год. 00хв. до 20 год. 00хв., - кожної суботи з 09год. 00хв. до 13год.00хв. Такий регламент був встановлений виходячи з віку сина, якому на той час виповнилося лише два роки і на це на той момент він погодився. Відповідачка таке рішення виконувала нерегулярно, щоразу вигадуючи нові причини, з яких вона не може відпустити сина на зустріч з ним. З сином він зустрічався лише тоді, коли у відповідачки закінчувалися причини, за наявності яких дитина не мала змоги вийти на зустріч. Коли ж відповідачка виводила дитину на зустріч з ним, щоразу в присутності сина вчиняла скандал і зустріч перетворювалася в їх протистояння. Відповідачка на власний розсуд вирішила, що вона має право супроводжувати сина під час кожної зустрічі з ним, постійно намагається спровокувати його спілкування з сином до конфлікту, в його присутності налаштовувала сина проти нього, намагаючись запевнити його в тому, що він бажає сину зла, що він його не любить і що має намір викрасти його. В присутності матері дитина поводиться скуто, соромиться (чи боїться) висловлювати свої бажання, дитина розмовляє постійно з оглядкою на реакцію матері. Крім того, відповідачка після кожної зустрічі з сином зверталася зі скаргами на нього до Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, а в подальшому взагалі перестала виводити сина на зустрічі з ним. Їх з відповідачкою синові в травні 2014 року виповнюється шість років, дитина потребує активного дошкільного розвитку, він має змогу і бажання проводити час з сином, ходити з ним на розвиваючі екскурсії в музеї та на виставки тощо, а також розважати сина в дитячих розважальних центрах. У вихідні дні він має змогу вивозити сина на відпочинок на дачу, оздоровлювати сина біля моря та в горах, відповідно до сезону. Він працює, матеріально та житлом забезпечений, проживає в [ADDRESS], де створені умови і для проживання (перебування) його малолітнього сина. Він бажає та має можливість приймати участь у житті свого сина, спілкуватись з ним, приймати участь в його навчанні, вихованні, оздоровленні. Виходячи з цього, просять задовольнити позов. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала. Посилається на те, що визначений Органом опіки та піклування регламент зустрічей позивача з сином вона виконувала та виконує і не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з сином. Однак, дитина слабка здоров»ям, має ряд серйозних захворювань. Позивач станом здоров»я сина не цікавиться, не допомагає в лікуванні дитини і всі питання в цьому лежать на її плечах. Не дивлячись на це, позивач підбурює дитину до активних фізичних навантажень,не дивлячись на те, що це суперечить порадам лікарів. Вважає,що дитина переживає психотравмуючі фактори при спілкуванні з батьком, а тому з врахуванням висновків психолога, який не рекомендує збільшувати час спілкування батька з сином, просить у позові відмовити. Представник 3-ї особи в судовому засіданні позов підтримав частково та вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача в межах наданого Органом висновку. Заслухавши пояснення сторін, свідків,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст.157 СК України встановлено, що питання вихання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України "Про охорону дитинства". Судом встановлено, що сторони з 14.07.2007 року до 10.11.2009 року перебували в шлюбі, в якому [INFO] року народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу позивач залишив квартиру, в якій проживала сім»я, та став проживати окремо. Розпорядженням Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації № 809 від 20.08.2010 року був встановлений регламент побачень позивача з сином щомісяця кожної середи з 18.00 до 20.00 год. та кожної суботи з 09.00 до 13.00 год. / а.с. 7 - 9 / Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу участі позивача в спілкуванні з дитиною і вирішити його самостійно сторони не можуть. Позивач суду пояснив і цього не спростовувала відповідачка, з моменту встановлення регламенту зустрічей позивача з сином у 2008 році, ці зустрічі відбуваються лише в присутності відповідачки і поблизу місця її помешкання. Відповідачка не дає йому можливості покинути мікрорайон її місця проживання, і його намагання з цього привиду закінчуються скандалом і підбурюванням дитини проти нього. Дані обставини відповідачка в судовому засіданні заперечувала, посилаючись на те, що за станом здоров»я сину протипоказаний активний відпочином, а тому вона лише стримує дії позивача, направлені на активність відпочинку з сином. При цьому не заперечувала конфліктної ситуації з позивачем з приводу їх поглядів на виховання дитини, його відпочинку та способів такого відпочинку, а також постійної присутності на зустрічах та прогулянках позивача з сином, пояснюючи це турботою про стан здоров»я дитини та шкоду, якої завдає дитині спілкування з батьком. Приведені позивачем обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON]- бабуся та дідусь дитини з боку батька, які підтвердили, що жодного разу їх син не привів їх онука до них додому, вони не можуть зустрітися з онуком і поза межами свого помешкання, т.я. зустрічі батька та сина проводяться поблизу помешкання відповідачки та в її пристуності, яка забороняє покидати межі мікрорайону проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина,чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Ч. 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З врахуванням викладеного вище суд вважає, що постійна присутність позивачки при зустрічах позивача, як батька, з сином, перешкоди, які чиняться позивачкою намірам позивача на власний розсуд проводити час з сином та обирати місце відпочинку, є перешкодами у спілкуванні позивача з дитиною, а тому вимоги позивача про усунення цих перешкод суд вважає обґрунтованими. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки в цій частині, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Способи участі в спілкуванні з дитиною позивачу були визначені Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації № 809 від 20.08.2010року. Способи виконання даного Розпорядження з боку відповідачки свідчать про те, що вона намагається звести до мінімуму спілкування позивача з сином, що негативно впливає на відносини дитини, виходячи з його віку та схильності до навіювання в зв»язку з постійним перебуванням у колі сім»ї матері,яка неприязно відноситься до позивача, з батьком. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Обґрунтовуючи свою позицію в суді щодо своєї участі в спілкуванні батька з дитиною, будь-яких доказів, які б свідчили про те, що способи цього спілкування суперечать інтересам дитини або його стану здоров»я, відповідачка суду не надала. Дійсно, з наданих відповідачкою виписок з меддокументації, вбачається, що син сторін має певні проблеми зі здоров»ям. / а.с. 82 - 97 / В той же час, відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст. 58 кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належних, з точки зору закону, доказів, які давали суду підстави погодитися з твердженнями відповідачки, остання суду не надала. Пояснення свідків [PERSON] Та [PERSON] судом не можуть бути прийняті до уваги як належні докази, т.я. про відносини сторін їм відомо лише з пояснень самої відповідачки або членів її сім»ї і їх очевидцями вони не були. Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Своїм Висновком Орган опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-8217/01 від 17.07.2014 року з врахуванням думки відповідачки, як матері дитини, рекомендує встановити регламент зустрічей позивача з сином кожної середи з 17.00 до 20.00 години, кожної суботи з 12.00 години до 10.00 години неділі та три тижні влітку для сумісного відпочинку з дитиною за попередньою домовленістю з матір»ю дитини. Сторони та представник 3-ї особи в судовому засіданні підтвердили, що регламент зустрічей позивача з сином у 2008 році визначався з врахуванням віку дитини, якій на той час було два роки. / а.с. 101 - 103 / Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, вік та стать дитини, суд приходить до висновку про встановлення регламенту участі позивача в вихованні та спілкуванні з сином у порядку, визначеному Органом опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації. Суд при цьому враховує, що у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Враховуючи ці висновки, виходячи з віку дитини та її статі, ступеню прихильності до обох батьків, а також зважаючи на законодавчі рекомендації при вирішенні питань, пов»язаних з розглядом спорів щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд вважає, що розлучення малолітньої дитини з матір»ю в літній період часу та під час зимових канікул на такий тривалий час, як ставить питання позивач, буде суперечити її інтересам та способу життя, до якого вона звикла і який у неї склався, а тому приходить до висновку про достатність визначеного Органом опіки терміну відпочинку позивача з дитиною в літній період часу. З врахуванням викладеного вище, суд не може прийняти до уваги наданий відповідачкою висновок спеціаліста №19 від 19.05.2014 року психологічного дослідження дитини в обґрунтування своєї позиції щодо неможливості збільшувати регламент зустрічей позивача з сином, т.я. навіть з нього випливає, що основною причиною відносин, що склалися між сторонами, є конфліктна внутрішньосімейна ситуація, яка і впливає на психоемоційний стан дитини, а не посилання відповідачки на здоров»я сина та неправильно обраний позивачем спосіб спілкування з ним. / а.с. 115 - 118 / Крім того, відповідно до ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способи захисту встановлені в ч.2 даної статті, згідно з якою суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю/договором/ сторін. Виходячи з цього, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов»язання відповідачки надавати йому інформацію щодо призначеного лікарями дієтичного харчування та лікування, т.я. він, як батько, законом наділений не тільки правами ,а й обов»язками щодо дитини, і таку інформацію він може отримувати особисто та безперешкодно, як батько дитини.

Outcome: partial