Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 04.11.2016 року до суду з позовом, який неодноразово уточнювався. В останній редакції від 01.09.2017 року, просить встановити факт належності та володіння земельною ділянкою на праві власності за життя [PERSON], розділити спадкове майно, яке складається з 1/4 частини будинку №4 по вул. Агафонова у м. Кривому Розі, 1/4 земельної ділянки за вказаною адресою, визнавши за нею право власності у порядку спадкування після смерті [PERSON], визнати за нею право власності на автомобіль [NUMBER], стягнувши з неї на користь відповідачок кожній по 30000,00 грн. на протязі 4,5 років. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилалися на те, що з 05.07.2000 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 24.03.2015 року. Спільних дітей від шлюбу не мають. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частки будинку №4 та 1/4 частки земельної ділянки по вул. Агафонова у м. Кривому Розі, 1/6 частки автомобіль [NUMBER]. Вона, позивач, в установлений законом строком звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй відмолено у звязку з суперечкою щодо виділу часток у спадковому майні між нею та дочками [PERSON] від першого шлюбу. Крім того, за життя ними не зареєстровано право власності на земельну ділянку, що у теперішній час зробити неможливо через смерть чоловіка, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала. Представник третьої особи - Управління держгеокадастр у Криворізькому районі Дніпропетровської області , про час та місце розгляду справи повідомлений, надав інформаційний лист щодо припинення юридичної особи без правонаступників. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так,\~ в судовому засіданні встановлено, що позивач у справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05.07.2002 року /а.с.22/. [PERSON] помер 25.03.2015 року /а.с.29/. Позивач, її померлий чоловік та її сини від першого шлюбу [PERSON], [PERSON] 27.04.2010 року придбали у приватну спільну часткову власність житловий будинок з господарчими побудовами та земельну ділянку по вул. Агафонова у м. Кривому Розі, будинок 4, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.04.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], витягом про державну реєстрацію прав КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» /а.с.23-25/. Також, у період шлюбу 11.11.2009 зареєстровано право власності на транспортний засіб ЗАЗ 110307 легковий-седан-В реєстраційний номер [NUMBER] на імя [PERSON] /а.с.28/. Позивач [PERSON] та [PERSON] спільних дітей від шлюбу не мали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ( прізвище змінено після укладення шлюбу /а.с.179/ ) є дочками спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження /а.с.148,154/. На підставі їх заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину, поданих до Другої криворізької державної нотаріальної контори позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON], відкрито спадкову справу за номером 667/2015 /а.с.32/. Однак, постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 02.10.2015 року відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у звязку з суперечкою між спадкоємцями з приводу їх прав на частки у спадковому майні (а.с.32). Відповідно до\~ ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, 1/4 частка житлового будинок з господарчими побудовами №4 по вул. Агафонова у м. Кривому Розі та 1/2 частка транспортного засобу ЗАЗ 110307 легковий-седан-В реєстраційний номер [NUMBER] входять до складу спадщини, оскільки право власності на них зареєстровано в установленому законом порядку на імя [PERSON] У той час, як 1/4 частка земельної ділянки площею 0,0690 гектарів, яка відповідно до договору купівлі-продажу від 27.04.2010 року ( далі Договір) придбана [PERSON] не зареєстрована у Дніпропетровській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» Криворізькому відділі, як встановлено п.4.3 Договору (а.с.25 зворот), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, в якому власником ділянки зазначено [PERSON] колишнього власника та зазначено державним нотаріусом про перехід права власності до нових власників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках (а.с.80). Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення", суд може встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: факт володіння земельною ділянкою на праві приватної власності. Як зазначає Верховний Суд України у п.п. 18, 22-1 постанови № 7 від 16 .04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав (зі змінами та доповненнями) вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного\~\~ користування\~\~ та\~\~ право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки, земельна ділянка [PERSON] за життя придбана у власність на підставі договору-купівлі продажу, посвідченому нотаріально, тобто відповідно до вимог чинного законодавства, однак не зареєстрована у Дніпропетровській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» Криворізькому відділі, як встановлено п.4.3 Договору; у теперішній час співвласники земельної ділянки не мають можливості здійснити державну реєстрацію земельної ділянки через смерть [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] володів та користувався земельною ділянкою, тому позов в частині встановлення факту володіння спадкодавцем земельною ділянкою є доведеним , обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розділу спадкового майна між спадкоємцями суд виходить з наступного. Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну\~\~ ділянку\~\~ переходить\~\~ до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить\~\~ право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить\~\~ право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя [PERSON] заповіт не складав , що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) /а.с.146/. Отже, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] дружина та [PERSON] та [PERSON] - дочки спадкодавця. Частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними ( ч.1 ст.1267 ЦК України). Домовленість між спадкоємцями щодо зміни розміру часток у спадщині відсутня. Таким чином, 1/4 частку будинку та 1/4 частку земельної ділянки по вул. Агафонова, буд.4 у м. Кривому Розі слід розділити між спадкоємцями наступним чином (1/4:3=1/12), тобто по 1/12 кожній. Автомобіль ЗАЗ АЕ 9743 АС придбано [PERSON] у період шлюбу у 2009 році. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ст.61 Сімейного кодексу України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України). Аналогічні правові норми містять ч.3 ст.368, ч.2 ст.370 ЦК України. Отже, з урахуванням вимог ч.1 ст.57 СК України, судом не встановлено обставин для визнання транспортного засобу особистою приватною власністю чоловіка, тому автомобіль [NUMBER] слід вважати обєктом спільної сумісної власності, що також не заперечується сторонами . Таким чином, частка автомобіля у спадковому майні складає 1/2 ,тому частка кожної спадкоємиці у спадщині складає 1/6 частка автомобіля (1/2:3=1/6). Виходячи з положень ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні. Статтею 361 даного Кодексу передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.2 ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до положень ч.1 ст.\~183, ч.1 ст.\~367 ЦК України\~виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частки будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у праві власності на будинок. Частиною 2 статті 1279 ЦК України встановлено, що спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Позивач, [PERSON] є співвласником спадкового майна, тому має переважне право на виділ їй спадкового майна в натурі, що не заперечується відповідачами. Крім того, враховуючи, що 1/12 частка житлового будинку, 1/12 частка земельної ділянки та 1/6 частка автомобіля ( спадкова частка кожної з відповідачок), є неподільним майном, позивач має право на визнання за нею права власності на належні відповідачкам частки з одночасною виплатою на їх користь грошової компенсації частки у спадщині. \~Так, вартість житлового будинку з господарчими побудовами складає 85857,00 грн., земельної ділянки 24300,00 грн. (а.с.25). Риночна вартість автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) Y6D11030740064997 на дату оцінки 22.10.2015 р. складала 26267,99 грн. (а.с.11). Таким чином, вартість 1/12 частки житлового будинку складає 7154,75 грн. , 1/12 частка земельної ділянки 2025,00 грн., 1/6 частка автомобіля 4378,00 грн., а всього 13557,75 грн. ( спадкова частка кожної з відповідачок), яку позивач має намір компенсувати відповідачам [PERSON] та [PERSON] в сумі 30000,00 грн. кожній за умови визнання за нею права власності на їх частки у спадковому майні протягом чотирьох з половиною років. Однак, суд не знаходить підстав для визначення строку, протягом якого позивач має сплатити відповідачам грошову компенсацію, оскільки позивачем не обґрунтовано позивачем таку вимогу та не зазначено підстави для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду відповідно до вимог чинного законодавства, тому суд відмовляє в цій частині позову. З урахуванням викладеного , оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 526,03 грн. /а.с.1,59/ за вимогу майнового характеру та 320,00 грн. за вимогу, що розглядається в порядку окремого провадження. Під час вирішення вимог в порядку окремого провадження відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, тому суд відшкодовує позивачу тільки судові витрати в сумі 526,03 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 263,02 грн. з кожної. Враховуючи викладене та

Outcome: partial