Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» (далі - ТДВ «Криворізький завод «Універсал») про стягнення заборгованості із заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 15.09.2009 р., згідно наказу №280-к працювала лаборантом спектрального аналізу 3 розряду у відділі технічного контролю у Відкритому акціонерному товаристві «Криворізький завод «Універсал». В подальшому, на підставі наказу №327 від 29.07.2011 р., ВАТ «Криворізький завод «Універсал» було реорганізовано в Товариство з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал». Зазначає, що відповідно до наказу №258-к від 08.11.2013 р. її було переведено контролером 3 розряду у ВТК. На підставі наказу №224-к від 23.08.2018 р. була звільнена за власним бажанням. На день звільнення існувала заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 24240,20 грн. (двадцять чотири тисячі двісті сорок гривень 20 копійок). 01.10.2018 р. було сплачено 5634,78 грн. (п'ять тисяч шістсот тридцять чотири гривні 78 копійок). Таким чином, існує заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 18605,42 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот п'ять гривень 42 копійки). Вказує, що враховуючи те, що відповідач станом на день звернення до суду із позовною заявою так і не розрахувався, їй була завдана моральна, оскільки відповідач позбавив гарантованого ст. 43 Конституції України права на заробітну плату та своєчасне одержання винагороди, захищене законом. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань позивача, остання втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїм малолітнім дітям - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Крім того, затримка у виплаті заробітної плати завдала моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач зазнала душевних страждань - почуття людини, права якої суттєво порушуються та зумовлені, зокрема, впевненістю роботодавця щодо ухилення від відповідальності за незаконні дії, і також була змушена витрачати додаткові сили на організацію свого життя. Зазначає, що перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради як одинока матір. Сини навчаються в КЗШ І-III ступенів №85 КМР Дніпропетровської області у 2-му класі та потребують нормального харчування, розвитку, оздоровлення, яке позивач не може надати через брак коштів, пов'язаний із діями відповідача. Зазначає, що була змушена за весь час затримки заробітної плати принижуватися та звертатися до своїх знайомих з проханням надати їй фінансову допомогу, але ці позичені гроші треба віддавати, проте через невиплату заробітної плати в неї такої можливості не має, що в свою чергу принижує її та погіршує стосунки з оточуючими. Всі зазначені моральні та матеріальні страждання нанесені незаконними діями відповідача вже негативно відображаються на її здоров'ї, з'явилися тривожне передчуття та безсонниця. Враховуючи обсяг завданих моральних страждань, які є наслідком наявної заборгованості із заробітної плати, а також прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн.. Просить суд стягнути з ТДВ «Криворізький завод «Універсал» нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 24240,20 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.. Ухвалою суду від 12.10.2018 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідач правом на відзив не скористався. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки АА № 189639 на ім'я [PERSON], [INFO], остання працювала у ВАТ «Криворізький завод «Універсал» з 15.09.2009 р., прийнята лаборантом спектрального аналізу 3 розряду у відділ технічного контролю, відповідно до наказу № 280-к від 15.09.2009 р.. 26.07.2011 р. ВАТ «Криворізький завод «Універсал» реорганізовано у ТДВ «Криворізький завод «Універсал» відповідно до наказу № 327 від 29.07.2011 р.. 08.11.2013 р. [PERSON] переведено контролером 3 розряду у ВТК, відповідно до наказу № 258-к від 08.11.2013 р.. 23.08.2018 р. [PERSON] звільнено за власним бажанням у відповідності до ст.. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 224-к від 23.08.2018 р. (а.с. 10-11). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 20.09.2014 р. серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] після державної реєстрації шлюбу змінила на [PERSON] (а.с. 18). Як вбачається з розрахункового листка, виданого ТДВ «Криворізький завод «Універсал» за серпень 2018 р. на ім'ям [PERSON], борг за підприємством (борг за працівником) на кінець місяця 24240,20 грн. (а.с. 12). Крім того, відповідно до деталізації платежу від 01.10.2018 р., ТДВ «Криворізький завод «Універсал» сплачено заробітну плату в сумі 5634,78 грн. (а.с. 13). Крім того, відповідач [PERSON] має на утриманні двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 16-17). Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 04.10.2018 р. № 6986, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради та їй призначено допомогу на дітей, одиноким матерям з 01.07.2018 р. по 31.12.2018 р.. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах, позивач обіймала посаду контролера 3 розряду у ВТК та була звільнена за власним бажанням у відповідності до ст.. 38 КЗпП України. Частиною першою ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. У відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ст.. 1 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. Доказів щодо виплати позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відповідачем не надано. Так, судом встановлено, що на день звільнення позивача [PERSON], у відповідача ТДВ «Криворізький завод «Універсал» існувала заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати у розмірі 24240,20 грн.. З урахуванням сплати заробітної плати 01.10.2018 р. у розмірі 5634,78 грн., на день звернення до суду із позовною заявою, заборгованість по виплаті заробітної плати становить у розмірі 18605,42 грн.. На підставі п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що з письмових матеріалів справи встановлена заборгованість із заробітної плати [PERSON] у розмірі 18605,42 грн., відповідачем не надано жодних відомостей щодо погашення вказаної заборгованості, суд доходить до висновку, що саме встановлений розмір необхідно враховувати при ухвалені рішення. Також, вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, суд доходить до наступних висновків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що невиплата відповідачем заробітної плати, призвели до моральних переживань позивача [PERSON], остання втратила душевний спокій, не має засобів для забезпечення належного рівня життя малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та змушена витрачати додаткові сили на організацію свого життя. Позивач через брак коштів, пов'язаний із діями відповідача, змушена за весь час затримки заробітної плати, принижуватися та звертатися до своїх знайомих з проханням надати їй фінансову допомогу, що в свою чергу принижує її та погіршує стосунки з оточуючими. Крім того, зазначені моральні та матеріальні страждання відображаються на здоров'ї позивача, з'явилися тривожне передчуття та безсонниця. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідком невиплати нарахованої заробітної плати, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, переносить моральні страждання та переживання, що позначається на душевному та фізичному стані позивача. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який допустив порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема невиплати належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних страждань. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на її користь 2000,00грн.. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial