Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги централізованого теплозабезпечення в сумі 18993,25 гривень та понесених судових витрат, зазначивши, що відповідач проживає в [ADDRESS] , в житловому будинку, який приєднано до централізованої системи опалення, теплопостачання якого здійснює позивач, на підставі фактичних договірних відносин. Відповідач відмовляється сплачувати заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання та має заборгованість в розмірі 18993,25 грн., яку добровільно погашати не бажає. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Курилюк О.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позові та просила їх задовольнити, уточнивши, період стягнення заборгованості, а саме з липня 2018 р. по серпень 2019 р., оскільки в прохальній частині заяви допущено описку. Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, оскільки не згодні із проведеним розрахунком заборгованості за отриманні послуги з теплопостачання, він погашав заборгованість, що стверджується квітанціями, до того ж позовна заява не відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому відповідач вказав, що не заперечує сплачувати борг, але за наявності у нього коштів. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг позивача, оскільки являється власником та проживає в будинку, приєднаного до мережі теплопостачання. Згідно вимог ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До вказаного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно ст.ст.16,19,26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Статтею 29 вказаного Закону передбачено надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою особою. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача у виді надання послуг, тому договір про надання послуг вважається фактично укладеним з моменту надання відповідачу таких послуг. 17.08.2018 року між сторонами укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 10715,44 грн., оскільки відповідач мав заборгованість за отримані послуги з теплопостачання. Згідно ст.ст.67,68,162 ЖК України - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За надані послуги відповідач сплачує не вчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась загальна заборгованість станом на березень 2020 року в сумі 32423,66 гривень, згідно особового рахунку. В той же час, позивач зазначив, що борг виник за період з липня 2018 року по серпень 2019 року та вказав суму заборгованості, яка не відповідає сумі, що була нарахована відповідачеві до сплати у вказаний період. В даний період, позивачем було нараховано 21463,35 грн., з урахуванням перерахунку в сумі 2469,46 грн. та сплачених коштів у спірний період в розмірі 8216,08 гривень, що складає 10777,81 грн., тому саме ця сума боргу підлягає стягненню з відповідача. Зазначення позивачем в прохальній частині позовної заяви про те, що початок заборгованості - з серпня 2018 року, суд вважає помилковим, оскільки з тексту позову та пояснень представника позивача наданих в суді слідує, що спірний період заборгованості становить - з липня 2018 по серпень 2019 року. Доказів того, що сплачені відповідачем кошти в розмірі 8216,08 гривень було віднесено до попереднього боргу, згідно укладеного між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, матеріали справи не містять, оскільки надані квитанції та розрахунок не свідчать про те, що ці кошти були внесені саме за заборгованість, яка виникла до липня 2018 року. Внесені ці кошти до каси підприємства були саме у спірний період, тобто в період опалювального сезону 2018-2019 р.р.. Невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань є неправомірним. Заперечення відповідача проти позову викладені у відзиві не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки є необґрунтованими, дії позивача не були визнані судом протиправними, відповідність поданого позову вимогам процесуального закону віднесено до компетенції суду, а не позивача, належних доказів, які б спростовували розмір нарахувань за послуги централізованого теплозабезпечення суду подано не було, а посилення на сплату боргу в повному обсязі є голослівними, оскільки частину погашених коштів відповідачем було сплачено в рахунок попередньої заборгованості за отриманні послуги (до початку опалювального сезону). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач користувався послугами позивача та має обов`язок по сплаті боргу, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в межах строків позовної давності, в розмірі 10777,81 гривень. Судові витрати стягуються з відповідача відповідно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial