Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач, в особі адвоката Проніна Є.І. звернулась до суду з позовом до відповідача у якому просить суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] суму основного вкладу за Договором № SAMDN25000733858851 вклад «Стандарт» від 18.03.2013 року у розмірі 4 500,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 121 050,00 грн., суму процентів за п`ять повних строків користування депозитним вкладом у розмірі 2 193, 75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 59 011,85 грн., суму процентів за один неповний строк користування депозитним вкладом у розмірі 198,33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 5 335,00 грн. та суму витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 19 434, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.03.2013 року позивачем [PERSON] було внесено депозитний вклад у розмірі 4 500, 00 доларів США на особовий рахунок № [NUMBER] , про що між останньою та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач - АТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір № SAMDN25000733858851 Вклад «Стандарт». Відповідно до умов даного Договору, вклад було оформлено на строк 366 днів з нарахуванням відсотків за ставкою 9,75% річних. Якщо клієнт не заявив банку про бажання забрати свої кошти, то вклад продовжується ще на один строк. 24.12.2018 року Позивач звернулась до Банку із Листом - вимогою про повернення коштів депозитних вкладів та процентів, однак відповіді на її звернення не надійшло і коштів Банк за депозитним вкладом не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання. Роз`яснено право відповідача подати відзив на позов у строк, що не перевищує 15 днів з дня вручення ухвали, позивачу - право подати відповідь на відзив протягом 15 днів з дня отримання копії відзиву. ( а.с. 39). 19.04.2019 року відповідач направив до суду відзив на позовну заяву. У відзиві представник позивача заначив, що рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/1 від 21.04.2014 року, було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ «Приватбанк». За законодавством України, чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визначається, та вони не підлягають виконанню. В той час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК Крим ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК Крим та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації. Представник відповідача зазначає, що 24. 12.2018 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із листом про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, тобто здійснила одностороннє розірвання. Відповідно до умов договору, у випадку дострокового розірвання після 6 місяців з дати його оформлення ( після 6 місяців з дати його автоматичного продовження), проценти за його фактичну кількість днів нараховуються за ставкою визначеною п.12 договору ( зниженою в два рази). Позивач здійснюючи розрахунок процентів за період дії договору з 18.03.2018р. -18.03.2019 р. правильно визначає процентну ставку ( 4,875 % - знижена у два рази), однак обирає період нарахування по день подання позову, що є не вірним, оскільки нарахування за такою процентною ставкою здійснюється до дати розірвання договору. Додатково представник позивача посилається на протокол Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 р. - з 04.05.2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок « До запитання» - розмірі 0,01 % річних. Відтак, відсотки після розірвання договору банківського вкладу за період з 28.12.2018 р. - 11.02.2019 року мають розраховуватись за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання - 0,01 %». На підставі викладеного просив ухвалити законне та обгрунтоване рішення. Відмовити у задоволенні позову у випадку непідтвердження позивачем своїх вимог належними та допустимими доказами. 15.05.2019 року позивачем надано відповідь на відзив. Зі змісту якого убачається, що представник позивача не погоджується з доводами представника відповідача відносно припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримських філій відповідача на території АРК Крим, у зв`язку з чим виконання зобов`язання щодо вкладу стало неможливим, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є відповідач як юридична особа, згідно з чинним законодавством. Тому здійснювати зобов`язання за дійсними договорами має виконувати відповідач саме як юридична особа, а не як Кримська філія. З огляду на означене просив про задоволення позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач в особі представника позовні вимоги підтримали у повному обсязі та виходячи із доводів, якими обгрунтовується позовна заява і відповідь на відзив, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав свої заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, які просив врахувати суд при ухваленні рішення суду. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», укладено договір № SAMDN25000733858851 вклад «Стандарт», відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 4500,00 доларів США строком на 366 днів до 18 березня 2014 року, зі сплатою 9,75 % річних (а.с. 10-12). Відповідно до п. 6 Договору №SAMDN25000733858851 вклад «Стандарт» від 18.03.2013 року, якщо клієнт не заявив Банку про бажання забрати свої кошти, то вклад автоматично продовжується ще на один строк, що визначений в розділі «Дані про вклад» даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк. Новий строк вкладу починається з дня наступного дня за днем закінчення попереднього строку вкладу. Договір оформлений у письмовій формі, містить підписи сторін, уповноваженого працівника банку. Згідно квитанції від 18.03.2013 р. позивачем до каси банку внесено 4500,00 доларів США, квитанція містить логотип банку та підпис касира. Договір оформлено у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим. Суду надано оригінал договору № SAMDN25000733858851 вклад «Стандарт», укладений 18 березня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», а також квитанцію Приватбанку про зарахування 4500,00 доларів США на рахунок № [NUMBER] , що відповідає даним по вкладу, зазначеним у вищевказаному договорі. 24 грудня 2018 року [PERSON] було направлено Лист - вимогу про повернення коштів депозитних вкладів та процентів за Договором № SAMDN25000733858851 вклад «Стандарт» від 18.03.2013 року. Лист отриманий банком 26.12.2018 року, що визнається відповідачем.(а.с. 13). Відповідно до п. 9 укладеного між сторонами договору сторони передбачили право достроково розірвати такий договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору. Таким чином, договір є розірваним з 28.12.2018 року. Згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно пункту 5 постанови Правління Національного Банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно зі статтею 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Доводи відповідача, що банк не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території АР Крим після окупації, а також не має доступу до первинних документів Кримської філії ПАТ КБ «Приватбанк» не звільняють відповідача від виконання своїх зобов`язань, так як одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Зважаючи на встановлення факту укладення сторонами договору строкового вкладу, звернення позивача про повернення належних їй коштів, а також відсутність доказів виконання відповідачем цього зобов`язання, суд дійшов висновку, що за договором банківського вкладу, укладеним між сторонами, виникло зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 4500,00 доларів США. Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові. У зв`язку з цим банк був зобов`язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами при отриманні заяви позивача, проте банком кошти позивачу не повернені, проценти не сплачені, чим банк порушив свої грошові зобов`язання. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути також проценти по банківському вкладу. Згідно із ч.2 ст.1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі , що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу. Пунктом 13 Договору передбачено, що у випадку вимагання Клієнтом дострокового розірвання договору, а строк вкладу вже був продовженим один або декілька разів, проценти за кожен повний строк сплачуються в повному обсязі. Проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору ще не минув, нараховуються за умовами визначеними пунктом 11 договору. Пунктом 11 Договору визначено, що якщо клієнт вимагає розірвання договору, а 6 місяців з дати його оформлення ще не минули, клієнту повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців проценти сплачуються за ставкою "до запитання" за фактичну кількість днів минулих з дати оформлення договору до його розірвання. При цьому пунктом 12 Договору визначено, що якщо клієнт вимагає розірвання договору по закінченню 6 місяців з дати його оформлення, але до закінчення строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти сплачуються за зниженою в два рази ставкою за фактичну кількість днів минулих з дати оформлення договору до його розірвання. Отже, відсотки по договору № SAMDN25000733858851 вклад «Стандарт», укладений 18 березня 2013 року за період з 18.03.2013 року по 18.03.2018 року на суму вкладу 4500,00 доларів США підлягають сплаті виходячи із відсоткової ставки 9,75% річних відповідно до умов укладеного між сторонами договору і становить 2 193,75 доларів США. (4500,00 доларів США х 9,75%:100 х 5 років). За період з 18.03.2018 року по 27.12.2018 (дата розірвання договору) застосуванню підлягає процентна ставка занижена в два рази - 4,875% визначена п. 12 договору і розмір відсотків за цей період складає 170,69 доларів США (4500,00 доларів США х 4,875% х 284 днів :365 днів). Відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року Приватбанк з 04.05.2017 року змінив відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті. Встановлено процентну ставку по знов укладеним та пролонгованим вкладам фізичних осіб: рахунок «До запитання» - 0,01 % річних (а.с. 56). Таким чином, за період з 28.12.2018 року по 11.02.2019 року (день звернення з позовом до суду) проценти підлягають нарахуванню за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання» 0,01% і становить 0,05 доларів США (4500,00 доларів США х 0,01% х 45 днів :365 днів). За таких обставин, загальна сума нарахованих відсотків за період з 18 березня 2013 року року по 11 лютого 2019 року складає 2364,49 доларів США, (2 193,75 + 170,69 + 0,05) яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). За положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторонами досягнуто згоди за умовами укладеного між ними договору, щодо виконання зобов`язання в іноземній валюті - доларах США. Відповідач в порядку та на умовах, встановлених законом має право на видачу коштів в іноземній валюті - доларах США, що підтверджується банківською ліцензію та дозволом. Позивач просить стягнути заборгованість за вказаним договором у доларах США та визначає гривневий еквівалент. Як зазначає Верховний Суд України у Постанові від 01 листопада 2017 року у справі №697/307/15-ц судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. Відповідно до п. 30.1. ст.30 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора). А відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного вкладу за Договором № SAMDN25000733858851 Вклад «Стандарт» від 18.03.2013 року у розмірі 4 500.00 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, відсотки за користування вкладом за період з 18.03.2013 року по 11.02.2019 року у сумі 2 364,49 (дві тисячі триста шістдесят чотири) доларів США, 49 центів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За ч. 1-2 п. 1,2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як убачається із матеріалів справи між [PERSON] та АБ «Пронін і Партнери» укладено договір про надання правової допомоги від 14.08.2018 року № 14/08/18. Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача понесені судові витрати по оплаті витрат на правничу допомогу у розмірі 19 434,00 грн. На підтвердження здійснення оплати надає суду довідку АБ «Пронін і Партнери» про сплату коштів у розмірі 700,00 доларів США від 21.11.2018 року.(а.с.29). Разом з тим, суд приходить до висновку, що дана довідка не є належним доказом на підтвердження здійснення оплати за договором про надання правової допомоги від 14.08.2018 року № 14/08/18 укладеного між [PERSON] та АБ «Пронін і Партнери», а тому такі витрати відшкодуванню не підлягають. Оскільки при зверненні з позовом до суду позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави у сумі 1682,47 грн.

Outcome: partial