Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 22.05.2019 року [PERSON] , позичів відповідачу, [PERSON] , кошти у сумі 10400 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.05.2019 року 26.112451 грн. за 1 долалар США, еквівалентно 271569 грн. 49 коп. строком на 1 місяць, про що відповідачем було складено розписку від 22.05.2019 року, у якій зазначено умови позики. Таким чином, відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 23.06.2019 року, але на даний час своїх зобов`язань не виконав, позичені кошти не повернув. За період часу з 23.06.2019 року до дня подання цього позову відповідач декілька разів обіцяв повернути позивачеві кошти та на даний час відмовляється їх повернути взагалі. Станом на день подання позову, на 10.09.2020 року, з урахуванням офіційного курсу НБУ за 1 долар США основна сума боргу у гривнях складає 10400 доларів США * 27.82926 (курс долара США станом на 10.09.2020 року)=289427,84 грн. Тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції від суми боргу за весь час прострочення. Процент відшкодування від простроченого боргу виходячи з 3% річних, у 2019 році за період з 23.06.2019 року по 31.12.2019 року=3% річних: 365 календарних днів у 2019 році*191 прострочений календарний день =1,56986301369863%=16 долара США, що еквівалентно на день подання позову 4536 грн. 22 коп. Процент відшкодування від простроченого боргу виходячи з 3% річних, у 2020 році за період з 01.01.2020 року по 10.09.2020 року=3% річних: 366 календарних днів у 2020 році*254 прострочених календарних днів+2,081967213114754%. Сума відшкодування виходячи з 3% річних за період з 01.01.2020 року по 10.09.2020 року за 254 календарних дня =10400 доларів США*2,081967213114754%=216 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 6011 грн. 19 коп. Таким чином, загальна сума відшкодування, виходячи з 3% річних, з 23.06.2019 року по 10.09.2020 року включно складає: 163 долара США+216 доларів США=379 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 10547 грн. 41 коп. Сума відшкодування інфляційних витрат з червня 2019 року по серпень 2020 року включно, виходячи, що інфляція склала: - у вересні 2019 року 0,7%; - у жовтня 2019 року 0,7%; - у листопаді 2019 року 0,1%; - у січні 2020 року 0,2%; - у березні 2020 року 0,8%; - у квітні 2020 року 0,8%; - у травні 2020 року 0,3%; у червні 2020 року 0,2%;, складає 10 400 доларів США*3,8%=395 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 10 992 грн. 69 коп. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають 10400 доларів США основного боргу, 3% річних від простроченої суми у розмірі 379 доларів США, інфляційні витрати за весь час прострочення у розмірі 395 доларів США, а загалом 11174 долара США, що еквівалентно на день подання позову 310967 грн. 94 коп.. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 10400 доларів США основного боргу, 3% річних від простроченої суми у розмірі 379 доларів США, інфляційні витрати за весь час прострочення у розмірі 395 доларів США, а загалом 11174 долара США, що еквівалентно на день подання позову 310967 грн. 94 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 06.10.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/5696/20 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 05.10.2020 року позивачем надано письмове клопотання про виклик та допит свідків. 01.12.2021 року представником відповідача надано письмове клопотання про відкладення слухання справи. 09.12.2020 року надано відзив на позовну заяву. 12.08.2021 року від представника відповідача надійшло письмове клопотання про слухання справи у відсутність відповідача та представника відповідача. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач в добровільному порядку не погашає борг отриманий з договором позики. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив факти, викладені в позові, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердив факти, викладені в позові, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, представлений адвокатом Хартовим М.В. В судовому засіданні представник відповідача Хартов М.В. підтримав відзив на позов, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що вже тривалий час знайомий з позивачем. Після обідньої години, більш точну дату не пам`ятає, лише те, що на вулиці було тепло, в його присутності та присутності [PERSON] . [PERSON] передав гроші [PERSON] у сумі 10400 доларів США. Після чого він та [PERSON] поставили підписи в розписці паро отримання [PERSON] зазначеної суми грошів від [PERSON] . Зміст розписки диктував [PERSON] , а [PERSON] писав. Після разом перечитували розписку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною позивача [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] просив у них позичити йому гроші. В травні місяці її чоловік позичив [PERSON] гроші, які до теперішнього часу останній не повернув. При займу грошів був також присутній і [PERSON] . Перед тим як передати гроші її чоловік [PERSON] перерахував їх та після цього передав гроші і їх перерахував [PERSON] , про що було складено розписку. [PERSON] позичив [PERSON] долари. Вона не заперечувала, адже це були заощадження її чоловіка. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, згідно з розпискою від 22.05.2019 року, остання складена російською мовою та містить наступний зміст: «Я, [PERSON] беру в займи у [PERSON] сумму, еквівалентну 10400 (десять тысяч четыреста) долларов США сроком на 1 месяц. Свидетели: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , подпись, дата: 22.05.2019 г.» Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з розпискою від 22.05.2019 року, остання складена російською мовою та містить наступний зміст: «Я, [PERSON] беру в займи у [PERSON] сумму, еквівалентну 10400 (десять тысяч четыреста) долларов США сроком на 1 месяц. Свидетели: [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , подпись, дата: 22.05.2019 г.» Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, а саме: гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а отже, у позивача виникло право звернутись до суду з даним позовом про стягнення суми позики в іноземній валюті. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Також, ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що в ній зазначена дата складання - 22 травня 2019 року, данні про позикодавця, у розписці вказана дата виконання зобов`язання та у ній не конкретизовано валюту виконання грошового зобов`язання, так як зазначено лише долар, втім даний факт не спростовує наявність боргових зобов`язань, оскільки у розписці вказана дата виконання зобов`язання. Доводи про те, що спірна розписка, в якій не ідентифіковано ім`я позикодавця, може бути повторно використана для неправомірного стягнення з неї суми боргу ВС визнав безпідставними, оскільки вони спростовуються положеннями ст. 545 ЦК України, в якій визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. За таких обставин суд вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними. Щодо вимоги про стягнення 3% річних від суми боргу та інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 395 доларів США задоволенню не підлягають. Втім, розмір інфляційних втрат за весь час прострочення становить 395 доларів США. Враховуючи, що відповідач своєчасно не повернув позикодавцю грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат підлягають задоволенню. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи зазначене, а також вимогу позивача стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в іноземній валюті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти: заборгованість за договором позики у розмірі 10400 доларів США основного боргу, 3% річних від простроченої суми у розмірі 379 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 10.09.2020 про сплату судового збору на суму 3100 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2999,75 грн.

Outcome: partial