Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання сина з ним, батьком, та стягнення аліментів на його користь на утримання сина (а.с.4-7). Однак, у подальшому в підготовчому засіданні 06.12.2019 року позивач змінив свої вимоги (а.с.66-68), та просив: - визнати факт проживання сина [PERSON] , [INFO] разом з ним, позивачем, який є батьком, за адресою свого місця реєстрації: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача [PERSON] на його, позивача користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] ј частину від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття; - стягнути з відповідача [PERSON] на його, позивача користь судові витрати (а.с.66-68). Свої вимоги мотивував ти, що його син [PERSON] з вересня 2019 року проживає з ним з батьком за адресою його постійного місця реєстрації: [ADDRESS] . Оскільки його сину вже є 14 років, то він сам вправі вирішувати з ким із батьків він хоче проживати. А оскільки син, проживає з ним з батьком, то він не повинен плати аліменти на його утримання в розмірі 200.00 гривен щомісячно на користь відповідача, а навпаки відповідач повинна сплачувати аліменти на його, позивача користь на утримання сина, який віднині проживає з ним. Позивач (а.с.8, 28-29) у судовому засіданні підтримав уточнені вимоги і просив задовольнити їх у повному обсязі та надав пояснення з підстав зазначених у позовній заяві. Був досить категоричним в своїх поясненнях. Стверджував, що в його будинку є усі необхідні умови для проживання та виховання сина. Він самостійно справляється з усіма побутовими справами, самостійно готує, пере білизну, прибирає в будинку. Також йому допомагає син у вільний час. Вважав, що оскільки сину вже є 14 років, то він вправі самостійно вирішувати з ким із батьків йому проживати. Не заперечував, що ніде не працює, та офіційних доходів не отримує, однак має періодичні заробітки, розмір яких сягає 3000.00 - 4 000.00 гривен на місць, яких вважає достатньо для їх з сином життя. Має в особистій власності дві земельні ділянки розміром 9.0 га, які перебувають в оренді, і він отримує за них орендну плату 21 000.00 на рік. Крім того, отримує натуроплату, що дозволяє йому тримати домашнє господарство. Також просив не приймати до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки на засіданні комісії її члени вчиняли на сина тиск, його ображали, він був розгублений, схвильований, і після комісії плакав. Позивач подав письмову відповідь на відзив відповідача (а.с.55-57). Представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 06.11.2019 року (а.с.36-38) підтримала доводи викладені в уточненій позовній заяві, пояснення позивача, та наполягала на їх задоволенні. Надала пояснення з правових підстав заявлених позовних вимог. Відповідач (а.с.12, 31) заперечувала доводи позивача, надала суд письмовий відзив (а.с.39-40). Пояснила, що батько давить на сина тим, що скаржиться на своє здоров`я, що він проживає один, що біля нього нікого не має, тобто негативно впливає на сина. Такі дії позивача є несумісними з поняттям морально-етичного виховання дитини. Оскільки син м`який, із жалю до батька він перейшов до нього проживати. Втім, коли приходить до дому до неї, матері в його очах сльози, проте він не хоче нічого пояснювати. Починаючи з часу розлучення вона, відповідач проживала з дітьми окремо, виховувала їх самостійно. Аліменти позивач - не сплачував, в зв`язку з чим у нього накопичилась заборгованість у розмірі 32 000.00 гривен, та вона, відповідач навіть подала позов до суду. Однак, позивач умовив її відмовитися від вимог, та сказати суду неправду, що нібито він погасив заборгованість, втім позивач нічого їй не сплатив. Вважає, що хоча син і хоче проживати з батьком, однак йому буде краще з нею, матір`ю, а тому наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області Михайлов О.І. (а.с.52-53, 93) підтримав висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання сина сторін [PERSON] , [INFO] . Суду пояснив, що при прийнятті названого рішення комісія заслухала бажання хлопчика проживати з батьком, однак все ж таки вирішила, що хлопчину буде краще з матір`ю, оскільки дитина весь час проживала з матір`ю, скарг на матір від адміністрації школи не надходило. Підстав змінювати на даний час місце проживання дитини не вбачає. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення в позовних вимогах за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Позивачем були заявлені вимоги про визначення місця проживання сина з ним, а у подальшому змінено, та позивач просив встановити факт проживання сина з ним, з батьком. Разом з цим, в ході всього тривалого розгляду справи, позивач наполягав саме на тому, що б суд визначив місце проживання сина з ним з батьком. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути спір, який виник між сторонами виходячи виключно з інтересів дитини. Відповідно до Конституції України та Сімейного Кодексу України, держава бере на себе обов`язок щодо охорони сім`ї, дитинства, материнства та батьківства, а також створення умов для зміцнення сім`ї. При вирішенні сімейних спорів судді керуються загальними вимогами цивільного процесу, із застосуванням матеріально-правової норми, яка регулює відповідний вид суспільних відносин в залежності від досліджених в судовому засіданні обставин справи, а саме: - Сімейним Кодексом України, - Законом України «Про охорону дитинства», - Декларацією прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, - Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р. - Конвенцією про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей (дата підписання 19.10.1996 р., дата ратифікації Україною 14.09.2006 р., дата набрання чинності для України 01.02.2008 р.). Також суд враховує правові висновки викладені у постановах Верховного суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Дані відносини стосуються сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.ст.160 ч.3, 161 ч.1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачкою, що був зареєстрований 01 серпня 2003 року у Червоноармійській сільській раді Болградського району Одеської області (а.с.9 зворотна сторінка) - розірваний згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 30.05.2006 року (а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10) та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11), що підтверджується свідоцтвами про їх народження. На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 травня 2006 року, справа №2-888/06 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей [PERSON] і [PERSON] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку щомісяця, але не менш встановленого законом мінімуму … (а.с.13). Станом на 31.05.2019 року позивач мав заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 410.94 гривен (а.с.14). Станом на 07.10.2019 року заборгованість вже складала 1 832.26 гривен. При цьому розмір аліментів на двох дітей розраховано в розмірі 400.00 гривен на місяць (а.с.45, 95). 19.11.2019 року позивач сплатив аліменти в розмірі 2 411.00 гривен (а.с.81). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.08.2011 року справа №2-734/11 визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] (а.с.10) та сина [PERSON] , [INFO] визначено з матір`ю [PERSON] (а.с.94). Рішення є чинним до теперішнього часу. Відповідно до свідоцтва про право власності від 03.02.2004 року позивач є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.76). Інших 2/3 частини цього будинку, позивачем були успадковані після смерті його батьків (а.с.77-78). Згідно довідки про склад сім`ї Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 25.06.2019 року №1516, в будинку позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , колишня дружина [PERSON] , син дружини [PERSON] , однак фактично в будинку проживають позивач та його син [PERSON] (а.с.15, 61). За наслідками обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що житлово-побутові умови відповідають необхідним вимогам (а.с.62). Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області характеризує позивача [PERSON] з позитивної сторони (а.с.16, 59). За даними ТОВ «Кубей Агро» позивач [PERSON] в листопаді 2019 році отримав дохід від оренди земельних ділянок (а.с.73-74) - 16284.00 гривен (а.с.72). Відповідач працює КП «Кайнакі» прибиральницею парку, та її заробітна плата становить 4173.00 гривен на місць (а.с.96). Згідно рішення Болградського районного суду Одеської області від 17.10.2018 року, справа №497/1577/18 за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.97-98). Відповідно до характеристики Кубейської ЗОШ І-ІІІ ступенів Болградського району Одеської області [PERSON] навчається в 9 класі (а.с.60), характеризується позитивно, має середній рівень знань, але не достатньо працює над підвищенням рівня навчальних досягнень. Вимагає певного контролю, потребує допомоги в процесі засвоєння знань. Втім приймає активну участь в громадському житті класу. Відвідує спортивну секцію «Вільної боротьби», являється призером районних, обласних змагань з вільної боротьби. Відрізняється спокійним характером і доброзичливістю по відношенню до однокласників. Працелюбний, дисциплінований, з відповідальністю відноситься до всіх доручень. Протягом багатьох років виховувався лише матір`ю, яка приділяла необхідну увагу вихованню сина, регулярно відвідувала батьківські збори (а.с.58, 69-71). Суду надано для порівняння табель навчальних досягнень учня [PERSON] для порівняння за 8 клас, та за 9 клас з 01 вересня по 18-те вересня (а.с.83-84), з яких вбачається, що успішність не погіршилася, а навіть покращилася. Також судом досліджено характеристику на іншу спільну дитину сторін по справі [PERSON] , яка є ученицею цієї ж школи 10-го класу, яка є виключно позитивною (а.с.85). Позивач також ініціював заслуховування судом думки неповнолітнього сина [PERSON] . Судом, з урахуванням думок позивача і відповідача та їх представників, було ухвалено провести бесіду з дитиною, яка досягла чотирнадцяти років, поза межами судової зали, за участю головуючого судді, представника Служби у справах дітей Болградської РДА та психолога із відділу освіти. Під час бесіди неповнолітній [PERSON] пояснив, що за той тривалий час, який він проживав з матір`ю вона часто на нього сварилася, не хотіла знати його думку та заслухати його пояснення. Він впевнений, що мати більше кохає старшу сестру [PERSON] , більше про неї піклується, купує їй гарні речі, ніколи її не сварить. Є ще менший братик, якому мати також приділяє більше уваги. На матір він має сильну образу, так як вона його не розуміє, не бажає з ним спілкуватися як з дорослим. З батьком він проживає з травня 2019 року. В них все налагоджено, батько готує, прибирає, пере білизну, займається домашнім господарством, а він йому в цьому допомагає. Також батько гарно про нього піклується, розмовляє з ним як з дорослим, постійно з ним розмовляє, завжди має час для того аби вислухати. Цікавиться його навчанням, успіхами в спорті, у разі потреби допомагає розібратися з уроками. У будинку батька дуже гарні умови, у нього є своя кімната, і все що потрібно. З батьком йому дуже спокійно, затишно. Навіть коли батько його сварить, то це відбувається за діло, і він розуміє, що в чомусь був не прав. Був категоричним в своєму рішенні, і наполягав на тому, щоб його залишити проживати з батьком. Вважав, що мати хоче аби він повернувся до неї лише з тією метою щоб мати пільги як багатодітна сім`я, та отримувати субсидую. Судом також було заслухано неповнолітню доньку сторін [PERSON] , яка пояснила, що вона проживає з матір`ю, батько живе окремо. З травня 2019 року брат [PERSON] перейшов проживати до батька, так як той його умовив. Вважала, що брат заплутався, та до кінця не усвідомлює своєї поведінки. З братом у них дуже гарні відносини, вони спілкуються та один одному допомагають у разі потреби. Але останнім часом брат [PERSON] став дещо роздратованим, у нього погіршилася поведінка в школі, про що їй скаржаться вчителі. На її думку, батько має негативний вплив на брата. Психолог [PERSON] після проведеної бесіди з [PERSON] склала довідку за результатами роботи, згідно якої батькам рекомендовано сприяти безболісному переживанню дитиною нелегкого періоду у стосунках дорослих, гармонійного розвитку у відповідності до вікових норм. Не допускати випадків прямої участі дитини у конфліктних ситуаціях, а також участі підлітка у якості свідка існуючих проблем. [PERSON] понад усе хоче залишитися з батьком (а.с.101-102). Відповідно до частини 3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивач [PERSON] періодично зловживає спиртними напоями, так як жодних доказів на підтвердження цього суду не надано. Посилання відповідача на те, що позивач ніколи не готує їжу, спростовується поясненнями неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , який на думку суду був досить щирим та відкритим надаючи пояснення суду. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону у тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , станом на день прийняття рішення має 14 років 10 місяців, й відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1516 від 25.06.2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в будинку належному батьку разом з матір`ю, та іншими двома дітьми, та з травня 2019 року фактично проживає з батьком. Так, частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 29.11.2019 року Районний орган опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області прийняв висновок про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с.65). Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав даний висновок. Разом з цим, названий висновок носить виключно рекомендаційний характер, та суд не покладає його в основу судового рішення, вважає його не об`єктивним, оскільки комісія не прийняла до уваги думку дитини, тобто не взяла до уваги положення пункту третього статті 160 СК України. Згідно приписів частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Аналіз норм даної статті дозволяє прийти до висновку, що місце проживання неповнолітньої дитини від чотирнадцяти років до досягнення повноліття батьки уже не вирішують, це право самої дитини. Неповнолітня дитина вправі сама вирішувати, де вона буде проживати. Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, А тому суд при вирішення даного спору враховує ч.3 ст.160 СК України, й вважає, що при досягненні дитиною - сином сторін [PERSON] , чотирнадцяти років, останній вправі визначати самостійно місце свого проживання. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, в уточненому позові та відзиві на них, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому відповідно до ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768.40 гривен (сімсот шістдесят вісім гривен сорок копійок). На підставі ст.ст. 141, 160, 161, 171, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial