Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1497/0166 від 17.08.2007 року в сумі 55 826, 48 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], загальна площа: 41,1 кв.м.; житлова: 27,5 кв.м.; кількість житлових кімнат: 2 (дві), що належить на праві приватної власності [PERSON]; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки; визнати вищий пріоритет ПАТ «Державний ощадний банк України» на предмет іпотеки; встановити початкову ціну предмета іпотеки на рівні вартості визначеному сторонами у договорі іпотеки; передати в управління ПАТ «Ощадний банк України» предмет іпотеки, а також стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3441 гривень 00 копійок, посилаючись на наступне. Позивач в позові посилається на те, що відповідно до кредитного договору № 1497/0166 від 17.08.2007 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ надав [PERSON] кредит у сумі 60 000, 00 доларів США з терміном остаточного погашення до 17.07.2017 року під 12,5 % річних на умовах, визначених договором про іпотечний кредит та у відповідності з графіком погашення кредиту. У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору банком 17.08.2007 року із іпотекодавцем [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальна площа - 41,1 кв.м., житлова площа - 27, 5 кв.м., кількість житлових кімнат - 2, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19721883 та належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 29.12.2001 року за реєстровим № 8295, зареєстрованого Одеським міжміським БТІ 15.01.2002р. в книзі 436 пр, стр.18, р.106. Позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином виконав, надавши [PERSON] кредит у розмірі 60 000, 00 доларів США готівкою. Останній в обумовлені кредитним договором строки своїх зобов'язань по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків не виконує, тому сума заборгованості станом на 21.08.2013 рік складає 55 826, 48 доларів США, у тому числі: - прострочений основний боргу по кредиту - 55 073, 14 дол. США; - прострочені проценти за користування кредитом - 723, 33 дол. США; - пеня за прострочений основний борг по кредиту - 19, 59 дол. США; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 10, 42 дол. США; - заборгованість за комісією в розмірі - 975, 26 грн., що складається із: простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту - 880, 00 грн.; та пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту - 95, 26 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи сповіщеним про час та місце судового засідання належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, будучи сповіщеним про час та місце судового засідання належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 17.07.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір 1497/0166, згідно з яким ВАТ «Державний ощадний банк України» надав [PERSON] кредит у сумі 60 000, 00 доларів США, з терміном остаточного погашення до 17.08.2017 року при сплаті 12,5% річних на умовах, визначених кредитним договором. [PERSON] зобов'язався належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в обумовлені кредитним договором терміни. Згідно з умовами договору про кредитний договір № 1497/0166, п.п.1.5. за користування кредитом позичальник зобов'язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначених в договорі. Проте в обумовлені кредитним договором строки [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню кредиту не виконує. Сума заборгованості станом на 21.08.2013р. складає 55 826, 48 доларів США, у тому числі: - прострочений основний боргу по кредиту - 55 073, 14 дол. США; - прострочені проценти за користування кредитом - 723, 33 дол. США; - пеня за прострочений основний борг по кредиту - 19, 59 дол. США; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 10, 42 дол. США; - заборгованість за комісією в розмірі - 975, 26 грн., що складається із: простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту - 880, 00 грн.; та пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту - 95, 26 грн. У ході судового засідання було встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 17.08.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальна площа - 41,1 кв.м., житлова площа - 27,5 кв.м., кількість житлових кімнат - 2, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19721883 та належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 29.12.2001 року за реєстром № 8295, зареєстрованого Одеським міжміським БТІ 15.01.2002р. в книзі 436 пр, стр.18, р.106. [PERSON] своїх зобов'язань не виконав, в обумовлені строки відсотки за користування кредитом не повернув. Згідно п.п. 4.3.2 кредитного договору [PERSON] зобов'язався точно в строки повернути кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до п.п. 4.2.2, 4.2.3, кредитного договору ;1497/0166 Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та банк вправі здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно, що передано в забезпечення виконання зобов'язань за договором забезпечення. Відповідно до п.п. 4.1 іпотечного договору Банк (Іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем основного зобов'язання та/або умов цього договору. У цьому випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, 08.08.2013 року Банком [PERSON] було наручно вручено Вимогу про погашення у тридцятиденний строк перед Банком заборгованості. В іншому разі банк має намір згідно з кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.п. 4.1. договору іпотеки, якщо вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачається право іпотекодержателя в незалежності від повідомлення іпотекодавця звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст.525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Станом на 21.08.2013 року сума заборгованості складає 55 826, 48 доларів США, у тому числі: - прострочений основний боргу по кредиту - 55 073, 14 дол. США; - прострочені проценти за користування кредитом - 723, 33 дол. США; - пеня за прострочений основний борг по кредиту - 19, 59 дол. США; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 10, 42 дол. США; - заборгованість за комісією в розмірі - 975, 26 грн., що складається із: простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту - 880, 00 грн.; та пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту - 95, 26 грн. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та згідно постанови кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261 » 07 червня 2011 року проведено державну реєстрацію зміни до Статуту ВАТ «Ощадбанк» відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, як це передбачено ст. 530 ЦК України. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Згідно зі ст. 623 ЦК України, боржник, який прострочив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Таким чином, у відповідності до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, суд вважає, що у зв'язку з невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 1497/0166 від 17.08.2007 року слід з [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] для погашення кредитної заборгованості за вищенаведеним кредитним договором, розмір якої становить 55 826, 48 доларів США. При цьому суд вважає, що наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2009 року по справі № 2-4057/09 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не перешкоджає позивачеві у реалізації його права на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вищевказане рішення виконано не було. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, з огляду на що в силу ч. 1 ст. 3607 ЦПК вона є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень при застосуванні даних норм права до аналогічних правовідносин. Крім того, у відповідності до абз. 2 п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Стосовно позовних вимог у частині визначення вищого пріоритету позивача як іпотекодержателя на предмет іпотеки, суд вважає, що позов у цій частині задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Враховуючи те, що судом не встановлено прав інших кредиторів відповідача на предмет іпотеки, та те, що найвищий пріоритет позивача на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки не оспорюється, суд доходить до висновку про безпідставність вимог у цій частині. Стосовно визначення початкової вартості предмета іпотеки суд зауважує наступне. Позивач просить встановити початкову ціну предмета іпотеки за іпотечним договором нерухомого майна від 17.08.2007р. на рівні вартості визначеному сторонами у іпотечному договорі від 17.08.2007р. у розмірі - 60 000, 00 дол. США, що підлягає визнанню незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент такого продажу обраним публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» філією - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк». Відповідно до абз. 1 п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Процедура визнання чи не визнання вартості майна у певному розмірі не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Таким чином, суд доходить до висновку про необхідність встановлення початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Стосовно вимог у частині передання предмета іпотеки в управління позивачеві слід зауважити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Враховуючи те, що предмет іпотеки є житловим приміщенням квартири, суд доходить до висновку про те, що передання його в управління позивачеві не відповідає меті, визначеній ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», а саме відсутні підстави та потреба у отриманні продукції, плодів та доходів від предмету іпотеки та його господарському використанні. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 441, 00 грн. На підставі викладеного й

Outcome: partial