Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, та просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - 146 045,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він працював з 05.10.2000 по 23.10.2017 на різних посадах на підприємствах відповідача. Звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком за ст.38 КЗпП України. Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання - радикулопатія попереково-крижова (L4, L5 S1) та шийна(С6, С7) білатеральна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного пчелолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом лігтьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Сидеросилікоз першої стадії (t/t, l/l, em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А. Легенева недостатність першого ступеня. Причиною виникнення професійного захворювання стали важкість праці, перевищення вмісти пилу в повітрі робочої зони та інше. По факту професійного захворювання було проведено розслідування, комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання, де вказано, що, працюючи на підприємстві, позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком МСЕК позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Оскільки [PERSON] втратив своє здоров`я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному: винним у заподіянні йому фізичної і моральної шкоди є підприємство - ПАТ «Суха Балка», що у порушення законодавства не створило безпечні, нешкідливі умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Оскільки професійне захворювання виникло у нього внаслідок низки порушень трудового законодавства адміністрацією підприємства, де він працював, що зазначено в акті розслідування, та визнано адміністрацією підприємства, норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. В зв`язку з професійним захворюванням змінився його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань, що призводять до значних і постійних моральних страждань та змушують його звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 15 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з призначенням дати та часу розгляду справи. 23 серпня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ПАТ «Суха Балка», в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, які усунути не можливо з об`єктивних причин. Порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються підвищеною оплатою праці, пільговою пенсією, додатковими відпустками, скороченим робочим часом та іншим. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці. Тривалість роботи залежала виключно від його особистого волевиявлення. Зазначив, що лише факт втрати професійної працездатності не призводить до відшкодування моральної шкоди, оскільки він погашається відшкодуванням втраченого заробітку або відповідної її частини, відшкодуванням витрат на медичну і соціальну допомогу, яка забезпечує фінансову можливість для соціальної реабілітації. Сума, яку просить стягнути позивач як моральне відшкодування, жодним чином не аргументована та необґрунтована, вона є завищеною та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. 05 вересня 2019 року на адресу суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив, в якій стверджується про необґрунтованість відзиву, а також, що позов законний та у матеріалах справи достатньо доказів для його задоволення. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював у Відповідача ПрАТ «Суха Балка» (яке є правонаступником рудника «СУХА БАЛКА», ВАТ «СУХА БАЛКА», після проведення діяльності у відповідність ЗУ «Про акціонерні товариства» - ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА») у шкідливих умовах 17 років, а саме: -з 05.10.2000 по 31.07.2007 на шахті «ім. Фрунзе» ВАТ «СУХА БАЛКА» на посаді підземного гірничого майстра, -з 31.07.2007 по 11.12.2007 на шахті «ім. Фрунзе» ВАТ «СУХА БАЛКА» на посаді підземного гірника, -з 11.12.2007 по 29.04.2010 на шахті «ім. Фрунзе» ВАТ «СУХА БАЛКА» на посаді підземного прохідника, -з 29.04.2010 по 11.06.2010 на шахті «ім. Фрунзе» ВАТ «СУХА БАЛКА» на посаді підземного гірника, -з 11.06.2010 по 18.05.2011 на шахті «ім. Фрунзе» ВАТ «СУХА БАЛКА» на посаді підземного крипільщика, -з 18.05.2011 по 23.10.2017 на шахті «ім. Фрунзе» ПрАТ «СУХА БАЛКА» на посаді прохідника. 23 жовтня 2017 року звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком за ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки , яка міститься в матеріалах справи. 13 березня 2019 року медичним висновком ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 451, [PERSON] було встановлене професійне захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова (L4, L5 S1) та шийна(С6, С7) білатеральна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного пчелолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом лігтьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Сидеросилікоз першої стадії (t/t, l/l, em), у складнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А. Легенева недостатність першого ступеня», копія висновку долучена до матеріалів справи. 22 травня 2019 року складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, копія акту міститься в матеріалах справи. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, умови праці прохідника шахти «ім. Фрунзе» ПрАТ «СУХА БАЛКА» [PERSON] . відносяться: - за показаннями важкості праці - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - по вмісту в повітрі робочої зони пилу - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі). Відповідно до п. 14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, [PERSON] встановлений діагноз: радикулопатія попереково-крижова (L4, L5 S1) та шийна(С6, С7) білатеральна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного пчелолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом лігтьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Сидеросилікоз першої стадії (t/t, l/l, em), у складнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А. Легенева недостатність першого ступеня. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання встановлено: важкість праці та вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищує ГДК в 4,5 рази - 9,0 мг/м? при ГДК 2,0 мг/м?. У відповідності до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. У відповідності до ст.158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Аналогічні вимоги передбачені ст. 21 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII, підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 вказаного закону несе відповідальність безпосередньо. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Оскільки професійне захворювання виникло у позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що підтверджено актом розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 60%, та третя група інвалідності, згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «забезпечення лікарськими засобами, ВМП», копії виписок Серії 12 ААА № 054748 та Серії 12 ААБ № 017361 від 04.07.2019, знаходяться в матеріалах справи. В зв`язку з професійним захворюванням змінився образ та якість життя [PERSON] , що завдає йому моральних страждань. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань позивача, що призводять до значних і постійних моральних страждань, адже в ч.2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я, тобто це визначене законодавцем формулювання, яке, саме по собі, позбавляє позивача якимось чином окремо доводити наявність моральних страждань від втрати здоров`я. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача викладених у відзиві на позов, матеріали справи, переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день - є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Таким чином, унаслідок винних дій і бездіяльності адміністрації підприємства позивач відчуває як фізичні так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням її здоров`я в результаті фізично шкідливих і небезпечних факторів при виконанні трудових обов`язків. У відповідності до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно частині 3 ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається зі змісту акту розслідування профзахворювання П-4, комісія встановила порушення закону, що призвели до профзахворювання, тобто вину відповідача, який не забезпечив належні умови праці. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦКУ та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, з урахуванням, крім іншого, норми ст.13 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 60%, час протягом якого позивач працював у відповідача на посадах, пов`язаних з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Враховуючи надані Пленумом Верховного Суду України роз`яснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у її житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, часу роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості. Згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімального прожиткового мінімуму - становить 1921,00 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] шістдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 115 260,00 гривень, що буде компенсацією у грошовому виразі тим стражданням і переживанням, які він щодня зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1152,60 грн.

Outcome: partial