Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Лохвицької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини. Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] Спадкодавцем було складено заповіт на належну їй частину будинку в [ADDRESS], на ім'я дочки - [PERSON], а грошові кошти заповідано їй. Вона належним чином прийняла спадщину фактом спільного проживання зі спадкодавцем. Її сестра [PERSON] відмовилася від спадщини, подавши заяву до Першої лохвицької нотаріальної контори. 13.12.2016 р. на її ім'я видано свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинку за адресою: [ADDRESS] До складу спадкового майна також входить земельна ділянка площею 0,0688 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS], співвласниками якої є є спадкодавець [PERSON] та вона. Отримати Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку вона не може, через неможливість нотаріусом встановити розмір частки у спільній сумісній власності, яка належала спадкодавцю та їй як співвласнику. Просила визнати, що спадкодавцеві [PERSON] та їй належить по ? частці земельної ділянки площею 0,0688 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та припинити право спільної сумісної власності; визнати за нею, як спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON] право власності на ? частку зазначеної земельної ділянки. В судове засідання позивач не з'явилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надано заяву за підписом в.о. міського голови про розгляд справи за відсутності їхнього представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. 3-я особа в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 7). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2017 року, єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину фактом спільного проживання зі спадкодавцем відповідно до ст. 1268 ЦК України, є її донька [PERSON] (а.с.10-12). Друга донька спадкодавця [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини (а.с.12). 13.12.2016 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] У видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у спільній сумісній власності позивачу було відмовлено в зв'язку з необхідністю визначення розміру частки майна яка належала спадкодавцю. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Лохвицького районного управління юстиції 09.11.2013 року, земельна ділянка 0,0688 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Згідно рішення міської ради Лохвицького району Полтавської області від 19.02.2016 року № 33, [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки при встановленні права спільної сумісної власності на земельну ділянку будь-якої домовленості між власниками не існувало, то частки кожного із співвласників вважаються рівними, тобто по 1/2 частини земельної ділянки за кожним. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Визнання частки співвласників у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК, оскільки в такому випадку буде вирішено питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Отже, суд вважає за необхідне позовну вимогу в частинні визнання права власності на ? частку нерухомого майна задовольнити частково, а саме визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становила - 1/2. На підставі викладеного, враховуючи, що єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України, є [PERSON], суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги щодо визнання права власності на ? частку земельної ділянки в порядку спадкування.

Outcome: partial