Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем 19.01.2012 року, було укладено договір № 103 за яким він зобовязався поставити та передати у власність відповідачу меблі індивідуальні, кухонний гарнітур «Монако», який відповідач зобовязується прийняти та оплатити. Вартість кухонного гарнітуру становила 85000 грн. Позивач виконав умови договору та поставив відповідачу вказаний кухонний гарнітур. 05.09.2012 року, працівники позивача виконали доставку та монтаж кухонного гарнітуру за місцем мешкання відповідача. Проте остання, відмовилась сплачувати кошти за укладеним договором та підписувати видаткову накладну, про що в присутності двох свідків було складено відповідний акт. Станом на 24.07.2013 року заборгованість [PERSON] перед ФОП [PERSON] складає 10278 грн., з якої 8900 грн. основна сума заборгованості за договором, 1099 грн. пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 235 грн. три відсотки річних від простроченої суми за весь час порушення зобовязань, 44 грн. розмір інфляційних втрат за весь час прострочення. Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги під час розгляду справи. В остаточній редакції позовних вимог, зазначив, що згідно укладеного договору відповідач зобовязалась згідно специфікації сплатити 70 % вартості замовлення, що складає 59500 грн., протягом 2 робочих днів з дня підписання відповідної специфікації. Решту 30 % від суми, що складає 25500 грн., за специфікацією, сплатити протягом 2 робочих днів з дня фактичної поставки меблів. Договір № 103 та специфікація до нього були підписані в один день 19.01.2012 року. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору строк поставки меблів складає 45 днів з дати внесення передплати за договором. Відповідач порушила умови договору та не внесла передплату за кухонні меблі в розмірі 70 % протягом 2 робочих днів з дня підписання договору. Відповідно до прибуткового касового ордеру№6 [PERSON] було внесено 19.01.2012 року, 14500 грн. Потім згідно прибуткового ордеру №7 від 23.01.2012 року було внесено ще 5600 грн., 10.02.2012 року, згідно прибуткового ордеру №12 було внесено 31000 грн., а 07.06.2012 року, відповідно до прибуткового ордеру № 147 було внесено ще 25000 грн. Таким чином, тільки 07.06.2012 року, відповідачем було виконано умови договору та перерахована сума в розмірі 70 % передплати за кухонний гарнітур «Монако». З урахуванням строку внесеної передплати та умов договору кінцевий термін виконання зобовязань перед відповідачем є 23.07.2012 року. Позивач виходячи з принципів розумності не дочекавшись сплати відповідачем 70 % від вартості кухонних меблів видав складові частини кухонного гарнітуру та провів їх монтаж у помешканні відповідача на загальну суму 56500 грн. 12.05.2012 року, за видатковою накладною позивач відпустив відповідачу решту частин кухонного гарнітуру «Монако» на загальну суму 28500 грн. Таким чином вважає, що 12.05.2012 року, позивач в повному обсязі виконав свої зобовязання перед відповідачем. Монтаж кухонного гарнітуру було виконані позивачем по узгодженню з відповідачем в період з 27.04.2012 року по 12.05.2012 року. Далі відповідач попросила позивача додатково встановити на кухонний гарнітур світлодіодну ленту. При цьому поставила умову, що після встановлення вказаного освітлення, вона сплатить решту суми за договором. Позивач у вигляді бонусу, встановив вказане освітлення на кухонний гарнітур 05.09.2012 року. Проте відповідач відмовилась сплатити решту суму за договором в розмірі 8900 грн. З моменту підписання договору відповідач не скаржилась на якість кухонного гарнітуру, не вказувала на необхідність його заміни, не вимагала розірвати договір. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням сплатити решту суми за договором, проте, відповідач так цього і не зробила в добровільному порядку. Тому вважає, що з відповідача повинні бути стягнуті вказані кошти, разом з пенею, в рахунок прострочення виконання зобовязань в сумі 2370,43 грн., а також 3 % річних, від простроченої суми виконання зобовязань, в розмірі 499,15 грн. Сума заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції становить 8934,88 грн. Крім того, вважає, що відповідач своїми діями завдала позивачу ще й моральну шкоду, яка виразилась в переживаннях, що відповідач в добровільному порядку не повертає кошти, в нервовому зриві, внаслідок якого він не міг кваліфіковано виконувати свою роботу. Моральну шкоду оцінює в суму 5000 грн., яку просить також стягнути з відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні надали поясненні аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві. Наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та звернулась до суду з зустрічною позовною заявою в якій вказала, що дійсно, між нею та позивачем було укладено договір поставки, згідно якого ФОП [PERSON] зобовязався поставити їй та провести монтаж кухонного гарнітуру «Монако», а вона прийняти його та оплатити. Вважає, що позивач не виконав у повному обсязі свої зобовязання за договором. Працівники позивача проводили монтаж кухонного гарнітуру прямо у квартирі відповідача, пиляли мармурову плиту, внаслідок чого в квартирі утворився шар мармурової стружки та відповідач була вимушена перефарбувати стіни та стелю, були засмічені штори, шкіряні меблі та килим. Після встановлення кухонного гарнітуру, відповідачем було виявлено чисельні дефекти, зокрема кухонний гарнітур було зроблено без внутрішніх кріплень, було відсутнє підсвічування, яке повинно бути по всій довжині кухні. Ящики були зроблені зі старого матеріалу та мали отвори. У місці примикання мармурового столу до мармурової дошки малися щілини. Крім того, вважає, що ФОП [PERSON] порушив строки поставки меблів передбачені договором, а тому повинен нести за це відповідальність. Відповідно до договору від 19.01.2012 року, загальна вартість кухонних меблів замовлених відповідачем складає 85000 грн. Строк поставки 45 днів з моменту внесення передплати. Монтаж та доставка були здійснені тільки 05.09.2012 року. Строк прострочення складає 164 дні. Вважає, що ФОП [PERSON] повинен сплатити неустойку (пеню) у розмірі 3 % від вартості меблів, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», що складає 2550 грн. на день, від суми 85000 грн. Загальна сума прострочення виконання зобовязання складає 418200 грн. Просить стягнути з ФОП [PERSON] вказану суму. Відповідач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні за змістом викладеним у зустрічній позовній заяві, зазначивши, що вона уклала договір на поставку та монтаж кухонних меблів з позивачем. Згідно вказаного договору, саме позивач повинен був виконувати договір по поставці та монтажу меблів. Проте, ця робота була здійснена не позивачем, а іншими особами, які не знаходяться з позивачем в трудових відносинах. Вказувала, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі. Крім того, вказала що вона по узгодженню з позивачем змінила умови договору стосовно передплати визначивши її в сумі 14500 грн., яку і внесла в день укладання договору. В подальшому надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив задовольнити зустрічну позовну заяву. Вказав, що на його думку відповідач не порушила умови укладеного договору, оскільки відповідно до підписаної специфікації сторони домовились про те, що передплата за кухонний гарнітур «Монако» буде складати не 70 %, а меншу за розміром суму, зокрема 14500 грн. Проте, строки передбачені договором сторони не змінювали. Не дивлячись на внесення коштів, позивач не поставив у строк передбачений договором строк кухонний гарнітур та не провів його монтаж, а тому повинен сплатити неустойку передбачену законом. Допитаний в судовому засідання свідок: [PERSON], зазначив, що він за дорученням позивача здійснював доставку меблів за місцем мешкання відповідача. Меблі були в упаковці замотані у поліетилен. Доставку меблів він здійснював 2 рази, в квітні-травні 2012 року. Крім нього був ще один вантажник та 2 установника. Меблі були нові. Допитаний в якості свідка [PERSON] також підтвердив той факт, що він за дорученням позивача здійснював доставку кухонного гарнітуру до місця мешкання відповідача. Кухонний гарнітур був світлого кольору. Здійснювали доставку меблів 2 рази в квітні-травні 2012 року. Допитана свідок [PERSON], зазначила, що є сусідкою відповідача по справі. Зі слів останньої їй відомо, що в січні 2012 року, вона замовила кухонний гарнітур. Вартість його була значною. Зазначила, що меблі відповідачу доставляли кілька разів. Бачила робітника відповідача, який декілька разів возив окремі деталі кухні «підгоняти». Частину меблів привезли у квітні 2012 року, а частину в серпні 2012 року. В вересні підєднали пічку та воду. Після монтажу кухонного гарнітуру були виявлені чисельні дефекти. Ящики не підходили, були зазори. При укладенні договору між позивачем та відповідачем не була присутня. Про істотні умови укладеного договору, зокрема строк та умови поставки їй нічого не відомо. Аналогічні за змістом свідчення надав і свідок [PERSON] Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON], зазначила, що вона також є сусідкою відповідача. З нею підтримує дружні стосунки. Почали привозити складові частини гарнітуру в квітні 2012 року. Мийку поставили в серпні 2012 року. Зазначила, що кухонний гарнітур був неякісний та після його монтажу були наявні чисельні дефекти. Крім того була присутня під час розмови між позивачем та відповідачем, коли справа розглядалась в суді і навіть зробила відеозапис цієї зустрічі. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії ААБ №407835 [PERSON] зареєстрований в якості фізичної особи підприємця за адресою : м. Маріуполь, вул. Зелінського б.№ 108 кв.№ 59 Відповідно до договору № 103 від 19.01.2012 року, укладеного між приватним підприємцем [PERSON] та відповідачем [PERSON], (далі договір) позивач зобовязався поставити відповідачу меблі індивідуальні, а відповідач зобовязується їх прийняти та оплатити. Відповідно до п. 2.1 договору, детальні характеристики товару (конструктивні особливості, габарити, матеріали, комплектуючі, кольорове виконання) приведені в специфікації; візуалізація товару приведена в дизайн-проекті. Відповідно до п. 3.1 договору, покупець здійснює оплату товару готівковими коштами за наступним графіком: 70 % суми за специфікацією передплата вноситься протягом 2 робочих днів з дати підписання відповідної специфікації, а 30 % суми за специфікацією протягом 2 робочих днів з дати фактичної поставки товару. Відповідно до п. 4.1 договору доставка та монтаж товару здійснюється силами за рахунок поставщика. Строк поставки вказаний у специфікації. Постачальник зобовязаний повідомити покупця про точну дату поставки заздалегідь , не пізніше ніж за 2 дні до вказаної дати. Згідно п. 5.1 договору за порушення строків оплати за товар покупець несе відповідальність в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виникнення заборгованості від несвоєчасної сплати суми за кожен день прострочення. Згідно п. 5.3 договору, за порушення строків поставки товару поставщик несе відповідальність у розмірі подвійної облікової ставки НБУ , яка діє на момент виникнення заборгованості від вартості несвоєчасно поставленої кількості товару за кожен день прострочення. Відповідно до специфікації, яка є додатком № 1 до договору від 19.01.2012 року, було зазначено характеристики кухонного гарнітуру з фасадами «Монако», загальною вартістю 85000 грн. Вказано строк поставки 45 робочих днів з дня внесення передплати. Вказана специфікація підписана, як позивачем так і відповідачем. Також 19.01.2012 року у специфікації зазначено, що передплата в сумі 14500 грн., була внесена 19.01.2012 року. Потім була здійснена доплата 23.01.2012 року, в розмірі 5600 грн., 10.02.2012 року в сумі 31000 грн., 07.06.2012 року в сумі 25000 грн. Борг складав 8900 грн. Зі специфікації по матеріалам, яка є додатком № 2 до договору № 103 від 19.01.2012 року вбачається назва та характеристики матеріалів кухонного гарнітуру «Монако». Відповідно до видаткової накладної № 70 від 05.09.2012 року, поставщик ФОП [PERSON] відпустив покупцю [PERSON], кухонний гарнітур «Монако» на загальну суму 85000 грн. Згідно акту від 05.09.2012 року, складеного позивачем разом з [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON], після доставки їй кухонного гарнітуру «Монако» та його монтажу відмовилась виплатити залишок грошей за договором від 19.01.2012 року № 103 та підписувати витрату накладну. Відповідно до прибуткового касового ордеру № 6 [PERSON], було внесено 19.01.2012 року, 14500 грн. Потім згідно прибуткового ордеру № 7 23.01.2012 року, було внесено ще 5600 грн., 10.02.2012 року, згідно прибуткового ордеру № 12 було внесено 31000 грн., а 07.06.2012 року, відповідно до прибуткового ордеру № 147 було внесено ще 25000 грн. Відповідно до видаткової накладної № 37 від 27.04.2012 року та акту прийому здачі робіт (надання послуг) від 27.04.2012 року ФОП [PERSON] поставив покупцю [PERSON] нижні модулі, столешницю із штучного каменю кухонного гарнітуру «Монако» на загальну суму 56500 грн. Згідно видаткової накладної № 41 від 12.05.2012 року та акту прийому здачі робіт (надання послуг) від 17.05.2012 року ФОП [PERSON] поставив покупцю [PERSON] верхні модулі та портал кухонного гарнітуру «Монако» на загальну суму 28500 грн. Відповідно до акту приймання здачі робіт (надання послуг) від 05.09.2012 року в якості бонусу відповідачу була встановлена світлодіодна лента. Зі змісту довідки СПД [PERSON] від 19.02.2014 року, вбачається що за договором № 103 від 19.01.2012 року, було поставлено на адресу відповідача [PERSON] меблі на загальну суму 85000 грн., двома етапами. 27.04.2012 року на суму 56500 грн., та 12.05.2012 року на суму 28500 грн. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту ст. 530 ЦК України, випливає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Зі змісту ст. 691 ЦК України вбачається, що покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов , за ціною що визначається відповідно до ст. 632 ЦК України, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини , крім випадків встановлених законодавством. Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Ч.5. ст. 10 вказаного закону зазначає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Проаналізувавши свідчення свідків, суд приходить до висновку, що вони досить протиставлені і не стосуються обставин укладання договору № 103 від 19.01.2012 року та його істотних умов. Вивчивши докази по справі у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки між сторонами по справі було укладено договір і відповідач погодилась за ціну визначену у договорі придбати кухонний гарнітур. Позивач здійснив поставку та монтаж кухонних меблів відповідачу згідно специфікаціям. Ця обставина не заперечується сторонами. Проте відповідач не в повному обсязі сплатила за поставлені меблі, а саме залишилась винною 8900 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням встановленого індексу інфляції. Стосовно позовних вимог про стягнення штрафник санкцій зокрема пені, та сплати 3 % річних за порушення виконання зобовязань, суд приймає до уваги, що відповідно до договору позивач повинен був протягом 45 робочих днів здійснити поставку та монтаж кухонного гарнітуру з дня внесення передплати відповідачем. Під час розгляду справи, позивач наполягав на тому, що відповідач не виконала в повному обсязі свої зобовязання за договором і тільки 07.06.2012 року, коли відповідач внесла передбачену договором суму передплати, повинен рахуватися строк поставки меблів. Виходячи з цього, кінцевим терміном виконання зобовязань з обох сторін є дата 23.07.2012 року. Однак він нібито з власної ініціативи не дивлячись на не внесення в повному обсязі передплати, почав поставляти комплектуючі на кухонний гарнітур та здійснювати їх монтаж. Така ж позиція висловлена позивачем і в уточнених позовних вимогах. Проте в своєму первинному позові позивач вказує, що здійснив поставку та монтаж кухонного гарнітуру відповідачу в повному обсязі тільки 05.09.2012 року. На ці ж обставини вказувала і під час розгляду справи відповідач. Суд критично сприймає пояснення позивача стосовно того, що 05.09.2012 року, він у вигляді бонусу безоплатно здійснював монтаж світлодіодної ленти для відповідача, оскільки ці обставини нічим крім слів самого позивача не підтверджуються. Крім того, саме 05.09.2012 року, датовані видаткова накладна № 70 від 05.09.2012 року, на кухонний гарнітур «Монако» в цілому та акт згідно якого відповідачу було здійснено монтаж та поставка зазначених кухонних меблів. Вказані документи були складені позивачем та його співробітниками та від їх підписання відмовилась відповідач. Тому є незрозумілим, чому, при виконанні своїх зобовязань перед відповідачем 12.05.2012 року, позивач не склав відповідні документи про їх закінчення, які б датувались цією датою та не вимагав би сплати коштів які залишились за договором від відповідача. Проте позивач навпаки цього не зробив, а більш того нібито у вигляді бонусу через декілька місяців не дивлячись на наявність заборгованості здійснював монтаж світлодіодної ленти. Тому проаналізувавши ці обставини, суд вважає, що відповідач порушив умови поставки меблів, і не поставив їх у передбачений договором строк, а саме через 45 днів, після внесення передплати у повному обсязі. З урахуванням цього, позовні вимоги стосовно стягнення пені та 3 % річних з позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем порушено умови укладеного договору зокрема строку поставки. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення 5000 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, при цьому виходить з наступного. Обґрунтовуючи ці позовні вимоги позивач вказував, що внаслідок дій відповідача він відчував моральні страждання, дуже нервував з приводу не отриманих коштів, переживав нервовий струс, тому не міг кваліфіковано виконувати свою роботу, як фізична особа. Недоотримані кошти хотів направити на купівлю іншого товару, але не зміг цього зробити. Відповідно до абзацу 3 п. 3 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) №4 від 31.03.1995 року, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Позивач обґрунтовує завдану моральну шкоду йому як фізичній особі, проте просить відшкодувати йому моральну шкоду як фізичній особі-підприємцю. Враховуючи те, що позивач не надав доказів під час розгляду справи, що відповідач своїми діями принижувала його ділову репутацію, як підприємця, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, як таких що не ґрунтуються на законі. Крім того заявлена сума в позовних вимогах ніяким чином не обгрунтована. Стосовно зустрічних позовних вимог, суд враховує, що хоча відповідач як в зустрічній позовній заяві так і під час розгляду справи вказувала, на те, що позивач поставив їй не якісні меблі, проте обґрунтовувала свої позовні вимоги, тим, що позивач порушив строки поставки їй кухонного гарнітуру, а саме повинен був поставити кухонні меблі до 22.03.2012 року, згідно договору, а реально поставив 05.09.2014 року. Строк порушення поставки складає 164 дні. Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" за один день прострочення поставки, позивач повинен сплатити пеню в розмірі 3 % від вартості товару, що складає 85000 грн. В якості обґрунтування своїх позовних вимог відповідач посилається на те, що вона після підписання договору № 103 від 19.01.2012 року, по узгодженню з позивачем нібито змінено його умови, зокрема строки та розмір внесення передплати. При цьому, вона посилається в обґрунтування своїх вимог на специфікацію від 19.01.2012 року, яка є додатком № 1 до вказаного договору, в якій зокрема вказано розмір передплати, а потім вказано, коли та в якому розмірі відповідачем вносились кошти. Однак суд не може погодитись з такою позицією відповідача, оскільки між нею та позивачем не було укладено додаткового договору в якому були би змінені вказані умови. З проаналізованої специфікації від 19.01.2012 року, вбачається, що передплата була внесена відповідачем 19.01.2012 року в сумі 14500 грн., а потім вказано що 23.01.2012 року, 10.02.2012 року, 07.06.2012 року здійснювалась доплата. При цьому суд приймає до уваги, що відповідач, після внесення передплати в розмірі 14500 грн., в день підписання договору, 23.01.2012 року та 10.02.2012 року здійснює доплату. Далі не дивлячись на сплив строку поставки меблів, який нібито минув 22.03.2014 року, не тільки не вчиняє ніяких дій стосовно позивача за порушення виконання зобовязання, а окрім цього 07.06.2012 року, вносить 25000 грн., що перевищує 30 % від вартості меблів. Таким чином з урахуванням наведеного, суд критично ставиться до стверджень відповідача проте, що вона по узгодженню з позивачем змінила розмір внесення передплати, оскільки ці твердження спростовуються матеріалами справи та приходить до висновку, що відповідач порушила умови укладеного договору, зокрема п. 3.1 згідно, якого вона повинна була внести 70 % від вартості меблів позивачу протягом 2 днів з дня підписання договору № 103 від 19.01.2012 року. Крім того, суд враховує, що згідно укладеного між позивачем та відповідачем договору не передбачені такі умови, як сплата 3 % від суми поставленого товару за кожен день прострочення виконання зобовязання. Суд також враховує, що позивач обчисляє в зустрічному позові розмір пені з усієї суми вартості товару, в той час як вона в повному обсязі не була сплачена відповідачем, та обчислює за період коли, передплата не була внесена в повному обсязі. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги висловлені відповідачем в зустрічній позовній заяві є не доведені в передбаченому законом порядку під час розгляду справи, оскільки затримка строків виконання зобовязаня зокрема відбулось і з вини відповідача, а тому відмовляє в їх задоволенні. Стосовно надісланої електронною поштою заяви [PERSON], який не допитувався як свідок під час судового розгляду, суд вважає, що ця заява є неналежним доказом, оскільки не доведено в передбаченому законом порядку чи дійсно [PERSON] написав цю заяву і коли саме. Стосовно оглянутого під час судового розгляду відеозапису, зробленого свідком [PERSON] зустрічі позивача з відповідачем, суд враховує, що вказаний відеозапис досить поганої якості та звук носить переривистий характер. При цьому суд враховує думку представника позивача, що це може бути наслідком монтажу, оскільки відповідне дослідження на автентичність вказаного запису не провадилось. Відповідно до вимог ст.79, 80, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача [PERSON], оскільки вона є інвалідом І групи, не підлягає стягненню судовий збір в сумі 229 грн. 41 коп., сплачений позивачем. Ці витрати відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial