Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

До суду 26.03.2021 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. До суду 06.04.2021 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 13.09.2004 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.04.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 15.04.2021 року позивачем були усунуті недоліки позову та подану уточнену позовну заяву про розірвання шлюбу, стягнення аліментівна утримання дитини та на утримання дружини, за яким просила шлюб, зареєстрований 16.10.2019 року між нею та відповідачем Малиновським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №3542 - розірвати, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову, та до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), з моменту подачі позову та до досягнення дитиною 3 віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.10.2019 року, який був зареєстрований уМалиновському районному у м.Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складений відповідний актовий запис №3542 та видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу [NUMBER] . Від спільного шлюбу [INFO] у них з відповідачем народилася донька - [PERSON] . Під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, з цих обставин між ними погіршилися відносини. За цих обставин сторони не підтримують подружні стосунки тривалий час, у зв`язку з чим, позивачка вважає, що сім`я розпалась. Відповідач проживає окремо, сумісного господарства не ведуть. Донька проживає з позивачкою. Спору про поділ майна подружжя га стан звернення до суду з даною заявою немає. Позивачка зазначила, що оскільки донька залишилися проживати з нею, відповідач проживає окремо, є працездатним, має добрий заробіток, матеріально їх не підтримує, вона на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, донька постійно проживає з позивачкою, яка виховує її, а відповідач в достатній мірі не забезпечує дитину матеріально, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 16.04.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 17.05.2021 року. У судове засіданні призначене на 17.05.2021 року з`явився представник [PERSON] - адвокат Трусов А.С., який позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі та пояснив, що сторони перебувають у зареєстровані шлюбі з 16.10.2019 року, від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Також зазначив, що сторони проживають окремо, позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, відповідач є працездатним, аліменти нікому не сплачує, на утриманні непрацездатних осіб не має, отже має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років. Просив аліменти стягувати у розмірі ј частки з усіх видів заробітку. У судове засідання з`явився [PERSON] , який зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів зазначили, що відповідач дійсно проживає окремо з січня 2021 року, згоден платити аліменти, але не частці, а у розмірі 1 000,00 грн., більше не може.Також зазначив, що бачиться з донькою 3-4 дні на тиждень, надає матеріальну допомогу дитині, купує памперси та їжу, є чеки. Його дохід на місяць складає десь 7 000,00 грн. Інших дітей він не має, але на його утриманні знаходяться його батьки. У судове засідання з`явився представник відповідача - адвокат Погібко О.О., який зазначив, що з позовними вимогами про розірвання шлюбу згоден, не заперечував проти розірвання шлюбу. Проти стягнення аліментів у розмірі ј частки від усіх видів заробітку заперечував, зазначивши, що [PERSON] офіційно не працює, на його утриманні знаходяться його батьки. Просив стягнути Щодо стягнення аліментів зазначив, що відповідач дійсно проживає окремо з січня 2021 року, згоден платити аліменти, але не частці, а у розмірі 1 000,00 грн., більше не може, так як не працює, та на його утриманні знаходяться батьки. Також відповідач зазначив, що бачиться з донькою 3-4 дні на тиждень, надає матеріальну допомогу дитині, купує памперси та їжу, є чеки. Його дохід на місяць складає десь 7 000,00 грн. Інших дітей він не має, але на його утриманні знаходяться його батьки. Вважає, що аліменти необхідно стягувати у твердій грошовій сумі, просив її визначити. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 21.05.2021 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.10.2019 року сторони зареєстрували шлюб у Малиновському районному у м.Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складений відповідний актовий запис №3542 та видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу [NUMBER] (а.с.7, 28). Від шлюбу у сторін є спільна дитина: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 11.02.2020 року Сувороським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.8, 32), яка проживає з матір`ю [PERSON] . Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх сумісної дитини, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між сторонами носить формальний характер і тому підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення диною трьох річного віку, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] проживає з позивачкою тобто її матір`ю, [PERSON] , та відповідно перебуває на її утриманні. Сама позивачка [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч.1 ст.12 вказаного Закону. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У силу положень статей 183, 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що на теперішній час відповідач разом з сім`єю не проживає, але приймає участь у вихованні доньки, забезпечує дитину матеріально по мірі своєї можливості, купує дитині необхідні за її віком речі та їжу. Крім того, відповідач офіційно не працює, постійного заробітку не має, на його утриманні знаходяться його батьки.. Таким чином, оскільки [PERSON] не працює і не має стабільний дохід, що підтверджується наданими у судовому засіданні поясненнями, будь-яких доказів, які б спростовували дані обставини, суду не надано, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення диною трьох річного віку у частці від розміру доходу відповідача. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволено, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial