Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності та стягнення коштів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 16.08.1997р. по 02.06.2014р. вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , що підтверджується зокрема рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.05.2014 року у справі №667/1546/14-ц. Позивачем була придбана квартири [ADDRESS] за кошти, подаровані їй мамою та братом, які перед цим продавали власну квартиру, та яку 13.06.2005р. на підставі договору міни позивач обміняла на квартиру [ADDRESS] , в якій на даний час і проживає. Крім того, у період шлюбу ними за спільні кошти придбавалися автомобілі, які використовувалися для потреб сім`ї, однак вони всі залишилися у користуванні відповідача. Так у володінні [PERSON] залишилися автомобілі ВАЗ 2105, 1988 року випуску, ВАЗ21099, 2004 року випуску, KIA Sportage, 2012 року випуску. Відповідач вже здійснив відчуження автомобілів ВАЗ21099, 2004 року випуску та KIA Sportage, 2012 року випуску. Відповідно до даних одного з найбільших інтернет-ресурсів по продажу автотранспорту -AUTO.RIA, на вторинному ринку вартість аналогичний транспортних засобів ВАЗ 2105, 1988 року випуску становить 24748грн.50коп.; ВАЗ 21099, 2004 року випуску становить 69556грн.50коп., KIA Sportage, 2012 року випуску становить 352754 грн.50коп. Отже загальна сума 1/2 частин вартості трьох машин складає 223529грн.75коп. У зв`язку із наведеним просить визнати за нею право приватної особистої власності на квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти на відшкодування 1/2 частини вартості транспортних засобів, що придбалися ними у шлюбі в розмірі 223529грн.75коп.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 15.01.2020р. від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого з позовом не погоджується, вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів передання їй грошових коштів у дар 1999року з цільовим призначенням на придбання квартири [ADDRESS] . Також стверджує, що позивачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя та придбання спірної квартири за особисті спільні кошти, як наслідок в цій частині позов є необґрунтованим. Крім того у зв`язку із тим, що сплив строк позовної давності з 02.06.2014р. з моменту розірвання шлюбу, просить відмовити у позові. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, в судових дебатах уточнили позовні вимоги в частині стягнення компенсації за 1/2 частини вартості автомобілів в розмірі 202850грн. 00коп. з відповідача на користь позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.08.1997р., після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 21.02.2014р. міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, про що зроблено актовий запис №498, який розірвано 20.05.2014р., відповідно до рішення №667/1546/14-ц Комсомольського районного суду м. Херсона. Відповідно до договору купівлі-продажу №2918 від 09.04.1999р. посвідченого товарною біржою «Смарагд» [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована 13.04.1999р. в БТІ в книзі №21 за реєстровим №8371. Відповідно до договору міни, посвідчений 13.06.2005р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В., реєстровий №283, [PERSON] здійснила обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , яка на даний час зареєстрована на ім`я позивача [PERSON] . Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 25.10.2019р. [PERSON] , [INFO] належать транспортні засоби Lexus RX350, 2008року випуску, KIA Sportage 2012 року випуску, KIA CERATO, 2006року випуску, ВАЗ 2105, 1988 року випуску, [NUMBER] , 2004 року випуску. Відповідно до інформації «СПД ФОП [PERSON] » щодо середньої ринкової вартості продажу на території України транспортних засобів повідомлено, що згідно даних Бюлетеня автотоварознавця №110(грудень 2019), середня вартість ВАЗ 2105, 1988 року випуску становить 17460грн.00коп.; ВАЗ21099, 2004 року випуску становить 52600грн.00коп., KIA Sportage, 2012 року випуску становить 335640 грн.00коп. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У ч.1 ст.70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 СК України. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 07 лютого 2018 року в справі №654/5243/14-ц. Відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. Згідно ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 2 ст. 183 ЦК України, транспортний засіб відноситься до неподільної речі, оскільки його не можна розділити без втрати його цільового призначення. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що спірні автомобілі були придбані під час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, у зв`язку з чим автомобілі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає, що спірні автомобілі є об`єктом права спільної сумісної власності сторін і його частки у кожної сторони є рівними, тобто у разі поділу майна, кожному повинно належало по 1/2 частини кожного спірного автомобіля. Як було зазначено у рішенні Верховного Суду України №6-7цс15 від 08 квітня 2015 року, якщо відсутня письмова згода одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна, він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] без згоди позивача здійснив відчуження спірного автомобіля ВАЗ21099, 2004 року випуску, вартістю 52600грн.00коп., автомобіль KIA Sportage 2012 року випуску, вартістю 335640грн.00коп, .знято з обліку, а автомобіль ВАЗ 2105, 1988 року випуску, вартістю 17460грн.00коп., зареєстрований 05.07.2002року за [PERSON] та знаходиться у користуванні відповідача на даний час у зв`язку із такими обставинами позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобілів в розмірі 202850грн. 00коп. За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача відшкодування 1/2 частини вартості автомобілів на користь позивача підлягають задоволенню судом, з урахуванням встановлених судом фактів і відповідних їм правовідносин, належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що частки транспортних засобів у спільному майні не можуть бути виділені в натурі, дане майно є неподільним, спільне володіння і користування ним є неможливим, суд дійшов до висновку про доцільність припинення права власності позивача на її частку в автомобілях з присудженням грошової компенсації в розмірі 202850грн. 00коп. замість її частки у праві спільної сумісної власності автомобілів. Вимоги позивача в частині визнання права приватної особистої власністю на квартиру [ADDRESS] , не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач придбала спірну квартиру за особисті кошти у період шлюбу з відповідачем. Посилання позивача на покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як на докази по справі, а саме, що мати позивача [PERSON] подарувала їй кошти на придбання житла, не приймаються судом до уваги, як такі що спростовані встановленими у судовому засіданні обставинами. Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності на звернення до суду. Відповідно до ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В той же час, абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз`яснює, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Заява представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності як підстави для відмови в позові позивачу, за висновком суду, є необґрунтованою, оскільки у спорах щодо поділу майна позовна давність застосовується з моменту порушення права особи на спільне володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2028грн.50коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial