Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" в особі начальника філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» [PERSON], \~звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 403 від 05.06.2014 в сумі 699 615,61 гривень та судові витрати в розмірі 10\~494,23 гривень. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 05 червня 2014 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено договір № 403, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 541\~000,00 гривень зі сплатою 18,5 % відсотків річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 02 червня 2034 року. З боку позивача всі зобовязання за договором були виконанні, а саме було надано кошти в розмірі 541\~000,00 гривень. Відповідно до п.3.3.3 договору, відповідач зобовязалась щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця наступного за звітнім, проводити погашення кредиту частинами в сумі 8561,50 гривня сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з дати до 05 липня 2014 року. Але у порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконує. Банком направлялась вимога про дострокове повернення кредиту від 20 листопада 2016 року, але це не призвело до будь яких результатів. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач свої зобовязання за кредитним договором № 403 від 05.06.2014 року належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 19 вересня 2016 року має заборгованість у сумі 699\~615,61 гривень, яка складається з: 539\~366,74 гривень заборгованість за основним боргом; 160\~248,87 гривень заборгованість за нарахованими відсотками. 07 липня 2017 року до суду надійшла заява позивача в особі представника за довіреністю [PERSON] про збільшення позовних вимог, а саме позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 07 липня 2017 року становить 789389,66 гривень, та складається з наступного: 539\~366,74 гривень заборгованість за основним боргом; 210\~138,71 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 32\~866,76 гривень інфляційне збільшення заборгованості; 7017,45 гривень три проценти річних від суми заборгованості. Представник позивача [PERSON], діюча за довіреністю, до зали судових засідань не прибула, надала заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, остаточні позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач до суду не прибула. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованою поштою за останньою зареєстрованою адресою її проживання, однак адресат до поштового відділення жодного разу не прибув, конверти були повернуті суду за закінченням строків зберігання. Крім того, про розгляд справи відповідач повідомлялась шляхом розміщення судових повісток на офіційному сайті «Судова влада України». За наведених обставин, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Згідно ст.ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 05 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 4033, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 541\~000,00 гривень на придбання обєкта нерухомості за договором купівлі-продажу, на 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 02 червня 2034 року (п. 2.1 Договору). За п. 2.1 Договору позичальник зобовязалась належним чином використати і повернути в передбачені договором строки, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором, зокрема, згідно п. 3.3.3 договору, відповідач зобовязалась здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтентними платежами в розмірі 8561,50 гривень шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього Договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначенї цим Договором. Перший ануїтетний платіж позичальник сплачує до 05 липня 2014 року, а в подальшому - не пізніше 5 числа кожного місяця, наступного за звітним. Пунктом 2.4.1 проценти за користування кредитом визначені у розмірі 18,5% річних, зазначена процентна ставка є фіксованою. За п. 2.4.2 нарахування процентів здійснюється, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення, на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з кількості днів користування кредитом у місяці 30, у році 360 незалежно від кількості днів в розрахунковому (платіжному) періоді. У разі прострочення позичальником погашення платежів за кредитом, на фактично прострочені платежі за основною сумою боргу по кредиту, проценти нараховуються за методом факт/факт за кожний день прострочення. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у договорі, засвідчила свою згоду з умовами кредитування та обовязками позичальника. Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобовязання в цілому у разі невиконання позичальником зобовязання. Як вбачається з доданої до позову виписки з рахунку [PERSON] за період з 05 червня 2014 року по 23 березня 2017 року, позичальник свої зобовязання за договором систематично не виконує, внаслідок чого має заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23 березня 2017 року становить: 539366,74 гривень заборгованість за основним боргом, 210138,71 гривен заборгованість за нарахованими відсотками. Крім того, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 32866,76 гривень та 3% річних в сумі 7017,45 гривень та зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права а інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Щодо вказаних вимог суд виходит з наступного. Статтею\~625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.\~1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведену норму, суд дійшов висновку, що її приписи є диспозитивними та застосовуються у разі порушення грошового зобовязання, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, як вбачається з Договору, сторони погодили, що за порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми боргу та /або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати комісійної винагороди позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення. У випадку невиконання та/або несвоєчасного виконання позичальником п.п. 4.3.6, 4.3.8, 4.3.9, 4.3.12, 4.3.13, 4.3.14 договору позичальник повинен на вимогу банку сплатити на його користь неустойку в розмірі 5% від розміру кредиту (п.п. 9.2, 9.4 Договору). Отже враховуючи, що договором передбачена відповідальність позичальника за порушення його умов (взятих на себе зобовязань), суд не вбачає правових підстав для застосування до даних правовідносин положень статті 625 ЦК України та вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредиту в сумі 749505,45 гривень, яка складається з заборгованості за основним боргом (кредитом) в сумі 539366,74 гривень та заборгованості по процентам в сумі 210138,71 гривень. Позивач у заяві про зміну позовних вимог зазначає, що вказана заборгованість утворилась станом на 07 липня 2017 року, отже суд стягує її станом саме на цю дату. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в сумі 10494,23 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: partial