Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи Страхової компанії «ПЗУ Україна» про стягнення майнової та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 01 грудня 2017 року близько 09 год. 05 хв. у м. Львові на перехресті вул. Стуса - Липова Алея сталась ДТП за участю автомобіля марки «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок вказаного ДТП, автомобіль позивача був пошкоджений. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2018 року у справі №463/6341/17, [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510.00 грн. Зазначена постанова не була оскаржена та набрала законної сили. Під час розгляду справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, судом встановлено та зафіксовано в судовому рішенні від 26.01.2018 року, що [PERSON] 01.12.2017 року близько 09 год. 05 хв. у м. Львові на перехресті вул. Стуса - Липова Алея, будучи особою, яка не має права керування транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керувала транспортним засобом марки «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] , не була уважна до дорожньої обстановки та її зміни, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконалась в безпеці маневру, на перехресті нерівнозначних доріг, здійснюючи рух по другорядній дорозі не надала перевагу в русі транспортному засобу марки «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] , який здійснював рух по головній дорозі під керуванням [PERSON] , внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п.п.1.5, 2.1 а, 2.3 б,д, 10.1,16.11 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль позивача був пошкоджений. Для його транспортування до місця зберігання [PERSON] викликав евакуатор, вартість послуги якого становить 500, 00 грн. Експертом Львівського науково - дослідного експерно-криміналістичного центру МВС України Долинським С.М. проведено автотоварознавче дослідження автомобіля [PERSON] та встановлено, що ринкова вартість автомобіля «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] станом на 01.12.2017 року становить 328031,56 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] станом на 01.12.2017 становить 355847,85 грн; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] становить 328031, 56 грн. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] , така являється матір`ю особи, яка спричинила ДТП, тому позивач вважає, що з урахуванням ст. 1190,1179 ЦК України саме [PERSON] має відшкодувати йому завдану неповнолітньою [PERSON] шкоду. Після ДТП, позивач звернувся в страхову компанію «ПЗУ Україна», з приводу отримання відшкодування завданої шкоди [PERSON] Сума відшкодування становила 100 000,00 грн., яка була виплачена у повному обсязі страховою компанією. З урахуванням того, що страхове відшкодування є меншим за суму завданих відповідачами збитків, [PERSON] зазначає, що різниця у розмірі 228031,56 грн. підлягає стягненню солідарно з відповідачів . Окрім того, позивач зазначає, що своїми діями відповідачі спричинили йому моральну шкоду, оскільки, він особисто придбав автомобіль, дуже довго накопичував кошти для його придбання. Автомобілем він кожний день їздив на роботу, а зараз змушений використовувати громадський транспорт, іноді їздити на таксі. Грошових коштів, щоб відновити чи купити новий транспортний засіб у нього немає, та страхового відшкодування явно не вистачає. Під час ДТП позивач пережив сильний шок та хвилювання, оскільки від удару автомобіль скерувався на зустрічну смугу руху та частково на трамвайну колію, що спричинило загрозу його життю та здоров`ю. Позивача було оглянуто лікарем та констатовано забій кисті, накладено пов`язку. Усі ці події завдали [PERSON] душевних страждань, фізичного болю та матеріальних витрат. Позивач вважає, що з відповідачів на його користь слід стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.05.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Окрім цього, ухвалою суду від 17.05.2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. 20.06.2018 року до суду надійшли заперечення [PERSON] щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. 02.08.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] 14.08.2020 року до суду надійшло клопотання про призначення товарознавчої експертизи. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2018 року у справі призначено судову товарознавчу експертизу. 04.09.2018 року до суду надійшла апеляційна скарга представника позивача на ухвалу суду від 14.08.2018 року про призначення експертизи. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018 року справу передано на розгляд судді Юрківу О.Р. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.10.2018 року апеляційну скаргу залишено без руху. 09.11.2018 року [PERSON] усунено недоліки апеляційної скарги. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.11.2018 року матеріали справи за апеляційною скаргою [PERSON] повернуто до Галицького районного суду м. Львова для належного оформлення. 06.12.2018 року справу скеровано до Львівського апеляційного суду після усунення недоліків. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.12.2018 року відкрито апеляційне провадження. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.01.2019 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді. Постановою Львівського апеляційного суду від 14.05.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2018 року залишено без змін. 28.07.2020 року справа повернулася до суду з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз без виконання ухвали, оскільки платником рахунок за проведення експертизи не оплачено. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просить його задовольнити. Надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідач [PERSON] - адвокат Кирилюк В.В. позовні вимоги визнав частково, зазначив, що [PERSON] вже є повнолітньою, а тому в змозі сама нести відповідальність за нанесену позивачу шкоду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги в частині спричинення нею збитків визнає повністю. Представник третьої особи до суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд встановив такі обставини. Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 26 січня 2018 року у справі №463/6341/17 [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510.00 грн. Дана постанова не була оскаржена та набрала законної сили. /Том 1, а.с.9-10/. Під час розгляду справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, судом було встановлено та зафіксовано в судовому рішенні від 26.01.2018 року, що [PERSON] 01.12.2017 року близько 09 год. 05 хв. у м. Львові на перехресті вул. Стуса - Липова Алея, будучи особою, яка не має права керування транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керувала транспортним засобом марки «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] не була уважна до дорожньої обстановки та її зміни, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконалась в безпеці маневру, на перехресті нерівнозначних доріг, здійснюючи рух по другорядній дорозі не надала перевагу в русі транспортному засобу марки «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] , який здійснював рух по головній дорозі під керуванням [PERSON] , внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушила п.п.1.5, 2.1 а, 2.3 б,д, 10.1,16.11 Правил дорожнього руху. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до висновку експерта Львівського науково - дослідного експерно-криміналістичного центру МВС України Долинського С.М. встановлено, що ринкова вартість автомобіля «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] станом на 01.12.2017 року становить 328031,56 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] станом на 01.12.2017 становить 355847,85 грн; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Nissan Qashqai» д.н.з [NUMBER] , 56 грн. /Том 1, а.с. 12-50/. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] /Том 1, а.с. 52-53/. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Nissan Qashqai», д.н.з [NUMBER] належить [PERSON] /Том 1, а.с. 51/. Згідно рахунку №107/18 від 06.03.2018 року вартість проведення судової експертизи сплаченої [PERSON] становить 1015, 20 грн. /Том 1, а.с. 54/. Відповідно до товарного чеку від 27.02.2018 року, вартість послуги з перевезення автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з [NUMBER] , евакуатором становить 500, 00 грн. /Том 1, а.с.56/. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/007466556. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «СК «ВУСО», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1861320. [PERSON] звернувся із заявою про настання страхового випадку до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Оскільки, цивільно-правова відповідальність потерпілого, як водія транспортного засобу «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , була застраховано полісом №АК/007466556 в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» йому сплачено страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 N 5, у пункті 17 зазначено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, в галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу" (4038-12), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. У справі призначено судову товарознавчу експертизу, однак заявником не було проведено оплату за проведення експертного дослідження, у зв`язку з чим справа повернулась до суду без висновку експерта. У зв`язку з відмовою сторін від проведення судової експертизи, суд вважає, що [PERSON] завдано матеріальних збитків у розмірі визначеному експертним дослідженням, яке надав до суду позивач у розмірі 328031,51 грн. Відповідно до частин першої другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України, та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статей 3, 5 зазначеного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтю 6 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до статті 9 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована на підставі укладеного між нею та ПАТ «СК «ВУСО» полісом, страховою компанією проведено виплату страхового відшкодування, тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Відповідно до ст. 1180 ЦК України, шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття. Відповідно до приписів ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність. Кредитор не може вимагати задоволення своєї вимоги від особи, яка несе субсидіарну відповідальність, якщо ця вимога може бути задоволена шляхом зарахування зустрічної вимоги до основного боржника. В пункті 6 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» також зазначено, що шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов`язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов`язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на день виникнення спірних правовідносин була неповнолітньою. Станом на день розгляду цивільної справи [PERSON] досягла повноліття та відповідно ст.1180 ЦК України несе відповідальність за шкоду, завдану нею самостійно на загальних підставах. Оскільки доказів того, що у неповнолітняьої [PERSON] немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної нею шкоди матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що позов в частині солідарного стягнення суми матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене суд вважає, що вимогу про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 228 031, 56 грн., послуги з перевезення евакуатором автомобіля у розмірі 500, 00 грн. та витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 1015, 20 грн., слід задовольнити, шляхом стягнення з [PERSON] , оскільки позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру шкоди. Аналогічні правові висновки Верховний Суд України висловив у постановах від 23 грудня 2015 року та 18 травня 2016 року. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно пунктів 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди частково та стягуючи 25000,00 грн., суд виходить з тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках [PERSON] , час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану, та дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди в такому розмірі є достатнім, розумним та обгрунтованим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати - суму сплаченого судового збору пропорційно до частини тих позовних вимог, які задоволені судом.

Outcome: partial