Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Мати позивача впродовж 1986-2012 р. перебувала у шлюбі з [PERSON] . Оскільки [PERSON] за свого життя не залишила заповіту, а отже спадкоємцями першої черги на момент її смерті були донька - [PERSON] , та чоловік [PERSON] . Подружжя під час шлюбу набуло квартиру [ADDRESS] . Зважаючи на це та положення чинного законодавства України спадкова маса складалась з Ѕ частини зазначеної квартири. Та з урахуванням наявності двох спадкоємців частка позивача становить ј частини квартири. Після смерті спадкодавця до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися її донька, чоловік та донька чоловіка [PERSON] . Скориставшись тією обставиною, що документи на квартиру перебували у [PERSON] та були оформлені на його ім`я, він не подав нотаріусу необхідні документи для виділення частки померлої дружини у спільному майні та оформлення спадщини, а натомість 19.12.2014 року уклав договір дарування всієї квартири на користь [PERSON] . Про існування квартири та її дарування позивач дізналась лише у 2015 році з інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек. За таких обставин представник позивача просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на ј частину квартири [ADDRESS] . 22.04.2016 року Шевченківським районним судом м. Києва по даній справі було ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. За результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення, 28.01.2019 р. заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2016 р. скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. У зв`язку із тим, що [PERSON] є неповнолітньою особою, до участі в справі в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Представником відповідача надано відзив на позов, де вказано наступне. Матеріали надані позивачем не свідчать про те, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] . Крім того, спірна квартира є власністю третьої особи - [PERSON] , яка була придбана за його особисті кошти, а саме кошти, отримані від у 1996 р. від [PERSON] , та від [PERSON] отримані протягом 1996-1997 р. Тому саме по собі придбання квартири [ADDRESS] в період шлюбу між третьою особою та [PERSON] не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У відповідь на відзив представник позивача вказав наступне. Родинний зв`язок між позивачем та спадкодавцем підтверджено матеріалами справи. [PERSON] , чоловік померлої [PERSON] , зважаючи на конструкцію норм законодавства України, щодо презумпції спільної власності подружжя, не оспорював поширення такого режиму на спірну квартиру, а самовільно розпорядився нею, тим самим порушивши право власності позивача, як законного спадкоємця. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації направив в адресу суду пояснення по суті, вказавши на те, що третя особа не підтримує заявлених вимог. Задоволення позову, з огляду на положення чинного законодавства України, призведе до порушення прав неповнолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача пояснив, що позов є необгрунтованим та безпідставним. Грошові кошти на придбання спірної квартири [PERSON] отримав за розпискою 30.08.1996 р. Разом з тим, третя особа та [PERSON] з 1996 року не проживали разом , спільного господарства не вели. Крім того, з моменту, коли їй стало відомо про наявність частини спадкового майна у встановленому законом порядку до нотаріуса, який відкрив спадкову справу не звернулась. [PERSON] як третя особа та законний представник [PERSON] , заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із відсутністю правових підстав. Представник [PERSON] наголосив на відсутності предмета спору, з огляду на позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 р. у справі № 339/369/18. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні також просив відмовити у задоволені позову з метою не порушення прав неповнолітньої особи. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 29.06.2012 р., копія якого наявна в матеріалах справи. Як свідчить свідоцтво про право власності за законом, яке видано 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В. спадкоємцями померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] . Також в судовому засіданні не оспорювалась та обставина, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з третьою особою [PERSON] з 27 серпня 1986 року (актовий запис № 2403), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія наявна в матеріалах справи. Крім того, що також встановлено в судовому засіданні, Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 02.02.2000 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2014 року за № 8156439. Також 19.12.2014 р. третьою особою було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] передав безоплатно у власність (подарував) [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. Представник позивача зазначає, що [PERSON] не мав права розпоряджатися на свій розсуд спірним нерухомим майном, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже його частина входить до спадкової маси. В свою чергу представник відповідача зазначає, що квартира [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] , а не спільним майном подружжя. За приписами ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Спадкуванням згідно до ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В свою чергу положеннями ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, за приписами ст. 1258 ЦК України. При цьому до спадкоємців першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України, належать діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За встановлених обставин за померлою [PERSON] відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] , зважаючи на вищенаведені норми права та з огляду на те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що зазначена квартира у встановленому законом порядку була визнана особистою власністю [PERSON] . Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, відповідно до положень ст. 328 ЦК України. В розумінні вимог ст. 317 ЦК України виключно власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За приписам ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. В свою чергу відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Беручи до уваги вимоги чинного законодавства України, зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку про визнання недійсним договору дарування квартири, у зв`язку із тим, що її частина входить до спадкового майна, будучи об`єктом спільної сумісної власності подружжя і яке позивач, як спадкоємець першої черги має право отримати правовстановлюючий документ на підтвердження права власності. Разом з тим, вимога [PERSON] щодо визнання за нею права власності на ј частину спірної квартири в порядку спадкування є передчасною, з огляду на наступне. За приписами ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя на половину майна. Під час розгляду справи № 339/369/18 Верховний Суд 20.05.2021 р. у своїй постанові навів наступні висновки. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Верховний Суд врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Отже, зважаючи на вказане Верховним Судом, зверненню до суду за захистом прав спадкоємця шляхом визнання права власності на спадкове майно має передувати отримання відмови у видачі відповідного свідоцтва нотаріусом. Проте, під час розгляду справи не було отримано доказів, що [PERSON] така відмова було отримана, а тому її вимога щодо визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial