Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом та посилалась на те, що з 25.06.1996 року по 01.11.2011 рік вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилось троє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказувала на те, що на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02.09.2007 року з відповідача на її користь до 07.07.2015 року стягуються аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 1/2 частки від його доходів. Зазначала, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, а [PERSON] 07.07.2015 року виповнюється 18 років, проте він продовжує навчання на денній формі навчання в ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж», де буде навчатись до 30.06.2017 року у звязку з чим він не має можливості самостійно отримувати заробіток. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], починаючи з 07.07.2015 року та до закінчення навчання або досягнення 23 років, в залежності яка з цих обставин настане раніше; продовжувати стягувати з відповідача на її користь аліменти до досягнення [PERSON] та [PERSON] повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на трьох дітей в розмірі ? від усіх видів заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.07.2015 року та перераховувати аліменти на відповідних картковий рахунок. Позивач в судове засідання не зявилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, у разі відсутності відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заяву відповідача про визнання позову слід прийняти частково та позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судом встановлено, що 25.09.1996 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01.11.2011 року (а/с 5 зворот). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось троє дітей [PERSON], [INFO], який 23.08.2013 року змінив прізвище на [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується обставинами встановленими рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.11.2011 року та відповідними копіями свідоцтв про народження дітей (а/с 5,7-9). У відповідності до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.09.2007 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 всіх видів заробітку але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 18.06.2007 року. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, за рішенням суду присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей до досягнення кожним з них окремо повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2015 року [PERSON] досяг повноліття, а тому з цієї дати у позивача припинилось право на отримання аліментів на його утримання, проте право на отримання аліментів за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.09.2007 року на двох неповнолітніх дітей у позивача не припинялось, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог, які стосуються продовження стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], 31.07.2002 року, оскільки в цій частині право позивача не порушене. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з розяснень, які містяться п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що згідно угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №156 від 01.09.2013 року та довідки ДВНЗ «Чернівецький технічний коледж» від 17.06.2015 року, [PERSON] навчається на 2 курсі денної форми навчання архітектурного відділення вказаного навчального закладу, на бюджетній основі, термін навчання до 30.06.2017 року. Відповідно до норм ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наявних у справі даних та доказів, обставин встановлених рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.09.2007 року, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] в частці від доходів відповідача та враховуючи перебування на утриманні відповідача також інших двох неповнолітніх дітей на утримання яких він сплачує аліменти за рішенням суду, слід визначити розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частки усіх видів доходу відповідача на весь період навчання сина у Державному вищому навчальному закладі «Чернівецький політехнічний коледж», але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, враховуючи той факт, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.09.2007 року присуджено стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] до досягнення ним повноліття. Тобто до 07.07.2015 року, суд приходить до висновку, що саме з цієї дати слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір від сплати якого звільняється позивач, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial