Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позову вказує на те, що 27.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі, що належать на праві власності наймодавцю житлового приміщення у вигляді трикімнатної квартири, загальною площею 82,2 кв.м, третій поверх, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності наймодавця на зазначений об`єкт нерухомості підтверджується договором дарування ВВК 589619. Відповідно до п. 3.1 договору, за домовленістю сторін, щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості - орендна плата вноситься наймачем у грошовій формі і складає 21000,00 грн. Нарахування орендної плати починається з моменту фактичного використання об`єкту нерухомості. Згідно п. 4.1 договору, термін дії даного договору встановлений з 27.04.2018 року по 27.04.2019 року. 27.04.2018 року між позивачем та відповідачем було підписано акт прийому-передачі жилого приміщення в якості додатку №1 до договору оренди. Також, між сторонами було підписано записи про розрахунки по орендній платі й оплати рахунків за телефонні переговори, надані комунальні послуги й інші послуги в якості додатку №2 до договору оренди, де було відображено передачу позивачем та отримання відповідачем грошових коштів в якості орендної плати за договором в розмірі першого платежу (21000,00 грн.) та заставного (останнього) місяця (21000,00 грн.). Тобто, всього за даним договором оренди позивачем було сплачено відповідачу грошових коштів у розмірі 42000,00 грн. Отримавши в користування житлове приміщення, позивач вселився в нього з метою проживання на умовах договору оренди, однак вже 24.05.2018 року не зміг потрапити у дане приміщення, так як відповідач зайшов без будь-якого попередження до квартири з метою мого виселення, ним було замінено вхідні замки та у фізичний спосіб здійснено перешкоди у користуванні орендованим майном. Такі протиправні дії відповідача стали наслідком звернення до правоохоронних органів та виклику співробітників поліції, які зафіксували дані факти та відібрали письмові пояснення. На день звернення з позовом до суду, доступу до житлового приміщення позивач не має. Окрім цього, відповідач не повернув грошові кошти, що були сплачені за договором оренди в розмірі 42000,00 грн. Просить стягнути грошові кошти в якості орендної плати в розмірі 42000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 70000,00 грн., розірвати договір оренди від 27.04.2018 року та стягнути судові витрати. Ухвалою від 18 вересня 2018 року суд відкрив провадження у цій справі та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 та п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач не направив на адресу суду відзив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі, що належать на праві власності наймодавцю житлового приміщення у вигляді трикімнатної квартири, загальною площею 82,2 кв.м, третій поверх, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності наймодавця на зазначений об`єкт нерухомості підтверджується договором дарування ВВК 589619. Відповідно до п. 3.1 договору, за домовленістю сторін, щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості - орендна плата вноситься наймачем у грошовій формі і складає 21000,00 грн. Нарахування орендної плати починається з моменту фактичного використання об`єкту нерухомості. Згідно п. 4.1 договору, термін дії даного договору встановлений з 27.04.2018 року по 27.04.2019 року. Відповідно до п. 4.2 договору, дострокове розірвання даного договору, а також зміна його умов, можливі з ініціативи кожної зі сторін, з повідомленням про це іншу сторону не менш ніж за 30 днів до передбачуваної дати розірвання (заміни) договору. 27.04.2018 року між позивачем та відповідачем було підписано акт прийому-передачі жилого приміщення в якості додатку №1 до договору оренди. Також, між сторонами було підписано записи про розрахунки по орендній платі й оплати рахунків за телефонні переговори, надані комунальні послуги й інші послуги в якості додатку №2 до договору оренди, де було відображено передачу позивачем та отримання відповідачем грошових коштів в якості орендної плати за договором в розмірі першого платежу (21000,00 грн.) та заставного (останнього) місяця (21000,00 грн.). Тобто, всього за даним договором оренди позивачем було сплачено відповідачу грошових коштів у розмірі 42000,00 грн. Отримавши в користування житлове приміщення, позивач вселився в нього з метою проживання на умовах договору оренди, однак вже 24.05.2018 року не зміг потрапити у дане приміщення, так як відповідач зайшов без будь-якого попередження до квартири з метою мого виселення, ним було замінено вхідні замки та у фізичний спосіб здійснено перешкоди у користуванні орендованим майном. Такі протиправні дії відповідача стали наслідком звернення до правоохоронних органів та виклику співробітників поліції, які зафіксували дані факти та відібрали письмові пояснення. На день звернення з позовом до суду, доступу до житлового приміщення позивач не має. Окрім цього, відповідач не повернув грошові кошти, що були сплачені за договором оренди в розмірі 42000,00 грн. Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно із ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Оскільки в ході дослідження наявних матеріалів справи знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем порушено передбачений договором порядок припинення договору оренди та передачі орендованого майна, позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 2) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Доказів на підтвердження того, що відповідач спричинив моральну шкоду позивачу, до матеріалів справи не додано. Позивачем не надано доказів підтвердження факту заподіяння моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав, в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 70 000,00 грн., задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в розмірі 1297,50 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial