Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок та земельну ділянку для ведення особистого підсобного в порядку спадкування, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Мотивує позов тим, що даний будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка належали його батькові, який помер [INFO] . Позивач та відповідач є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. На даний час позивач не може здійснити оформлення своїх спадкових прав сина нотаріуса у зв`язку з наявністю спору з приводу розподілу спадщини між спадкоємцями. В подальшому представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування, що належало [PERSON] , на будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для ведення особистого підсобного в порядку спадкування, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та надати дозвіл державному кадастровому реєстратору при здійсненні державної реєстрації до державного кадастрового реєстру земельної ділянки площею 0,2523 га, що знаходиться в [ADDRESS] . В судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов визнає. Виходячи з приписів ст. 128, ч. 3 ст. 223, ст. 200 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін, та враховуючи визнання позову відповідачем, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є сином, а відповідач дружиною [PERSON] , на підтвердження чого суду надано копії свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження (а.с. 9, 10). [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить: - будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Належність померлому зазначеного майна підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 17 серпня 2004 року (а.с.11); - земельна ділянка площею 0, 2523 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала йому згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 серпня 2004 року (а.с. 12). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту померлий не складав. Статтею 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З довідки Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 911 від 19 грудня 2019 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживав в с. Вереміївка Чорнобаївського району Черкаської області з дружиною [PERSON] , сином [PERSON] (а.с. 14). З листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 14 лютого 2020 року № 40-01/16 та матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від свого імені та від імені неповнолітнього сина звернулася відповідач [PERSON] . Позивачу та відповідачу видані свідоцтва про праву на спадщину на земельну ділянку (а.с. 40-41). У видачі свідоцтва про право на спадщину на все нерухоме майно, що є предметом спору, позивачу відмовлено у зв`язку з прийняттям спадщини двома спадкоємцями, частки яких є рівними (а.с. 21). На даний час позивач виявив бажання здійснити оформлення всього спадкого майна на себе, відповідач проти цього не заперечує. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В розумінні глави 12 Цивільного кодексу України земельна ділянка як нерухоме майно є об`єктом цивільних прав. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги позицію відповідача, грунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на вищезаначене спадкове майно підлягають задоволенню, оскільки позивач прийняв спадщину у встановлений законом спосіб, а наданими суду доказами підтверджено його право на спадкування зазначеного майна та його належність на час смерті спадкодавцю. Щодо вимог позивача про надання дозволу державному кадастровому реєстратору при здійсненні державної реєстрації до державного кадастрового реєстру земельної ділянки площею 0,2523 га, яка знаходиться в [ADDRESS] , присвоїти інший кадастровий номер, слід зазначити наступне. Як вбачається з листа відділу у Чорнобаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 12 березня 2020 року № 0-23-0.350-107/110-20, земельній ділянці площею 0,2523 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер 7125182000:01:000:1355. Під цим номером зареєстрована інша земельна ділянка, тобто допущений дубляж номеру. Інший кадастровий номер даній земельній ділянці буде присвоєно під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки до державного кадастрового реєстру (а.с. 49). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК УКраїни кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що державним реєстратором не відмовлено у присвоєнні земельній ділянці іншого кадастрового номеру, тобто перешкод позивачу у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки немає, на даний час його права не порушені, суд вважає за необхідне в задоволенні даної вимоги відмовити. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial