Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 5 травня 2017 року до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою суду від 23 травня 2017 року відкрито провадження по справі. Попереднє судове засідання по справі проведено 8 серпня 2017 року та прийнято до розгляду разом з первісним позовом [PERSON] зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту не проживання однією сімєю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] \~ \~ \~ \~ З позовної заяви [PERSON] з уточненими позовними вимогами, прийнятої до розгляду ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року (а.с.129) вбачається, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] був придбаний легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року їхній шлюб був розірваний. Позивач [PERSON] вказує, що вищевказаний автомобіль, який є спільною сумісною власністю його із відповідачем [PERSON], був відчужений на користь іншої особи. Так, згідно відповіді Регіонального сервісного центру Полтавської області від 23 березня 2017 року спірний автомобіль був переєстрований Територіальним сервісним центром МВС 5344 РЦС в Полтавській області на підставі договору купівлі-продажу № 5344/2016/000189 від 11 серпня 2016 року на імя [PERSON]. В зустрічній позовній заяві (а.с.а.с.73-74) позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що спірний автомобіль не є їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю, оскільки з грудня 2010 року вони разом не проживають, і не ведуть спільного господарства, а вона придбала спірний автомобіль в 2011 році в кредит, який в подальшому до 2016 року виплачувала за власні кошти. В період з 2014 року по 2016 рік [PERSON] користувався її автомобілем марки ВАЗ 211040, при цьому жодного разу не сплативши за нього платіж, а в серпні 2016 року вона дійсно продала спірний автомобіль [PERSON] за 40000 грн., оскільки він побував в ДТП. Позивач за первісним позовом [PERSON] вказує, що автомобіль марки ВАЗ 211040 з реєстраційним номером ВІ4270ВІ, що відчужений відповідачем [PERSON], є цінним майном, його ринкова вартість становить близько 120000 грн., крім того, його згода на відчуження автомобіля відповідно до ч.3 ст. 65 Сімейного кодексу України мала б бути подана письмово, про те він а ні усної, а ні письмової згоди на відчуження вказаного автомобіля не надавав. Посилаючись на вищевикладені обставини та на грубе порушення відповідачем [PERSON] його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, номер шасі Y6L211040BI221903 спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за позивачем право приватної власності на 1/2 частину автомобіля, визнати недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу № 5344/2016/000189 від 11 серпня 2016 року, укладену в Територіальному сервісному центрі МВС 5344 РЦС МВС в Полтавській області між [PERSON] та [PERSON] відносно автомобіля марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903. В той час посилаючись на те, що [PERSON] не проживав з [PERSON] однією сімєю з грудня 2010 року та не вів з нею спільного господарства, а проживав в іншому місці з іншою жінкою, [PERSON] за власні кошти здійснювала погашення кредиту за спірний автомобіль позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила суд встановити факт не проживання однією сімєю в шлюбі її та [PERSON] та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року. Ухвалою суду від 18 січня 2018 року розгляд даної справи\~ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 5 лютого 2018 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву [PERSON], в яких відповідач просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 5 лютого 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено дану цивільну справу для розгляду по суті на 16 березня 2018 року. Судове засідання призначене на 16 березня 2018 року та 23 квітня 2018 року було відкладено за клопотанням представника позивача [PERSON] та його неявкою в судове засідання. \~В судовому засіданні 18 травня 2018 року представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав в повному обсязі, посилався на обставини, що викладені в ньому та просив суд його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив суд відмовити в повному обсязі та вказав, що [PERSON] проживав однією сімєю з [PERSON] до серпня 2016 року, вони вели спільне господарство, займалися вихованням їхньої доньки. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні 18 травня 2018 року первісний позов [PERSON] не визнали та просили суд відмовити в задоволенні його позову в повному обсязі, а свій зустрічний позов позивач за зустрічним позовом [PERSON] підтримала в повному обсязі, посилалася на обставини, що викладені в ньому та просила суд його задовольнити, при цьому [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] не проживав з нею однією сімєю з грудня 2010 року, не вів спільного господарства, кредит за спірний автомобіль вона сплачувала за власні кошти, він коштів на уплату крпедиту не надавав, аліменти не сплачував, лише надавав для дочки кошти з земельного паю до 2016 року. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні 16 листопада 2017 року позов [PERSON] не визнала та просила суд в задоволені його позову відмовити в повному обсязі, вона дійсно купила цей автомобіль у [PERSON] за 40000 грн., вважає, що договір укладено на законних підставах, гроші за автомобіль вона віддала в повному обсязі при купівлі автомобіля, а в судове засідання 18 травня 2018 року не зявилася, в матеріалах справи є її заява про подальший розгляд даної справи у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оглянувши матеріали цивільної справи № 525/968/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та матеріали цивільної справи № 525/999/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] (представник позивача [PERSON]) до [PERSON] (представник відповідача адвокат [PERSON]), [PERSON] про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, визнання договору купівлі - продажу автомобіля недійсним підлягає частковому задоволенню (в частині визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя), а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту не проживання однією сімєю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Статтею 76\~ЦПК України\~передбачено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч. 1 ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що шлюб між [PERSON], [INFO], та Дусик (дошлюбне [PERSON]) [PERSON], [INFO], був зареєстрований 18 травня 2001 року Кротівщинською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, актовий запис № 1 (а.с.8). З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 452313 легкового автомобіля марки ВАЗ 211040 чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903 вбачається, що власником даного автомобіля є [PERSON] (а.с.9). З висновку експертного дослідження № 17/204/1617 від 10 серпня 2016 року проведеного старшим судовим експертом сектору криміналістичного дослідження ТЗ і РД, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Полтавського НДЕКЦ МВС України [PERSON] вбачається, що номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] наданого на дослідження транспортного засобу ВАЗ 211040, номерний знак [NUMBER], не змінювався. Робочий обєм двигуна 211242642240 складає 1596 куб. см (а.с.12). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~[PERSON]\~згідно квитанції\~№ 21-3201\~К від\~17\~березня 2011\~року на\~рахунок ПрАТ\~СК Альфа\~Страхування було\~перераховано страховий\~платіж за\~договором страхування\~в сумі\~217\~грн.\~80\~коп.\~та перераховано\~на користь\~ПрАТ СК\~Альфа Страхування\~страховий платіж\~за договором\~страхування в\~сумі 4394\~грн.\~60\~коп.\~(а.с.а.с.81-82). \~ \~ \~ \~З повідомлення № 06-2/121384 від 14 липня 2016 року ПАТ Ідея Банк, що є правонаступником ПАТ Плюс Банк вбачається, що [PERSON] виконала зобовязання за кредитним договором № 910.75943 від 17 березня 2011 року в повному обсязі на автомобіль ВАЗ 211040 (легковий седан) 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Миргородським ВРЕР УДАІ ГУМВС України Полтавської області 16 березня 2011 року шасі (кузов, рама, коляска) Y6L211040BI221903 обєм двигуна 1596 см куб, чорний колір, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії САЕ433125 виданого Миргородським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Полтавській області, яке було заставлено згідно з договором застави транспортного засобу є вільним від застави (а.с.83). Згідно написаної власноруч розписки 10 березня 2011 року [PERSON], [INFO], житель [INFO] отримав від [PERSON], [INFO], грошові кошти в сумі 3000 грн. 00 коп. для внесення першого внеску по розрахунку за договором купівлі продажу автомобіля, зобовязався повернути позику в строк до 10 березня 2012 року (а.с.161). \~ \~ \~ \~11 серпня 2016 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу 5344/2016/000189 транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] зобовязалася передати у власність [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 211040 чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BL221903. Пунктом 3 Договору передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40000 грн. (т. 1,, а.с.13, т. 2, а.с.51-52). З облікової картки № 97765704 від 11 серпня 2016 року вбачається, що автомобіль марки ВАЗ 211040, номерний знак [NUMBER] № кузова Y6L211040BL221903, 2011 року випуску, перереєстрований на імя нового власника [PERSON] (а.с.11) згідно поданої нею заяви № 97765704 від 11 серпня 2016 року (а.с.10). З довідки № 672 від 29 серпня 2013 року, виданої інспектором ВДАІ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області [PERSON], вбачається, що о 13 год. 20 хв. 29 серпня 2013 року на перехресті вулиць Жовтнева Червоноармійська в сел. Велика Багачка Полтавської області легковий автомобіль ВАЗ -211040 з реєстраційним номером ВІ4270ВІ, номер кузова [NUMBER], отримав механічні пошкодження, а саме: деформація лівого переднього крила, капоту, передньої панелі кузова (зліва), розбито передні фари, лівий покажчик повороту, ліву протитуманну фару, бампер передній (зліва) (a.c.77). Постановою в.о першого заступника начальника РВ начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області [PERSON] від 7 вересня 2013 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12013180120000453 від 29 серпня 2013 року, в звязку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. З даної постанови вбачається, що 29 серпня 2013 року близько 13 год. 20 хв. в сел. Велика Багачка Полтавської області на нерегульованому перехресті вул. Жовтнева Шевченка водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] при виїзді з другорядної дороги на головну не надала переваги в русі та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 21154 д.н.з ВІ 6971 АО під керуванням водія [PERSON], [INFO], жителя [INFO]. Внаслідок ДТП водій автомобіля ВАЗ 21154 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та пасажирка [PERSON] отримали тілесні ушкодження та звернулися за медичною допомогою до Великобагачанської ЦРЛ. В ході допиту свідка [PERSON] встановлено, що вона відмовилася від проходження СМЕ, мотивуючи це тим, що отримані нею тілесні ушкодження незначні, і вона не має ні до кого претензій, а в ході допиту свідка [PERSON] встановлено, що вона внаслідок ДТП тілесних ушкоджень не отримала, претензій до іншої сторони учасника ДТП не має (а.с.а.с.75-76). З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON], [INFO], від 27 жовтня 2016 року, складеного комісією в складі депутата Кротівщинської сільської ради [PERSON], голови Кротівщинської сільської ради [PERSON], секретаря виконавчого комітету Кротівщинської сільської ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON] вбачається, що при проведенні обстеження домоволодіння [PERSON], яка зареєстрована в [INFO] разом з чоловіком [PERSON], [INFO], який не проживає з грудня 2010 року, сином [PERSON], [INFO], та дочкою [PERSON], [INFO]. [PERSON] разом з сином [PERSON] та дочкою [PERSON] ведуть спільне підсобне господарство. Всього за даною адресою проживає три особи (а.с.84). Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Кротівщинською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 18 травня 2001 року, актовий запис № 1, був розірваний (т. 2 а.с.57). З позовом про розірвання шлюбу [PERSON] звернулася до суду 20.09.2016 року. [PERSON] працює вчителем відділу, освіти, молоді та спорту Великобагачанської РДА, сума її доходу за період з 1 лютого 2016 року по 31 липня 2016 року становить 19199 грн. 39 коп. Середньомісячний дохід становить 3199 грн. 90 коп. (а.с.87) , з 01.01.2015 по 31.12.2015року - 33362 грн. 33 коп.( а.с.89) та отримувала орендну плату за оренду земельної ділянки, загальна сума її доходу від оренди земельної ділянки за період з січня 2013 року по вересень 2016 року становить 8890 грн. 53 коп. (а.с.88). \~ \~ \~ \~ З\~показань \~свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] в грудні 2010 року припинив спільне проживання з [PERSON], а вона наступного року придбала автомобіль у кредит, який в подальшому сама виплачувала, при цьому позичала гроші на виплату кредиту. Після придбання автомобіля чоловік [PERSON] [PERSON] до неї не зявлявся, не допомагав ні їй, ні їхній дочці [PERSON] нічим. Відомо, що через деякий час [PERSON] приїхав до [PERSON] та забрав у неї вказаний автомобіль, який більше не повернув. Свідок [PERSON], двоюрідний брат [PERSON], суду показав, що взимку та навесні 2016 року він бачив разом [PERSON] та [PERSON] на базарній площі та в магазині в сел. Велика Багачка Полтавської області. Суду підтвердив, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] вони разом купили автомобіль та разом виплачували кредит на цей автомобіль. З показань свідка [PERSON], сина [PERSON] вбачається, що в 2011 році [PERSON] купила автомобіль у кредит, який він допомагав виплачувати своїй матері. Ідея купівлі цього автомобіля виникла у нього з матірю. Суду підтвердив, що з 2014 року [PERSON] вдома у [PERSON] не проживав та не ночував. Одного дня [PERSON] забрав у [PERSON] цей автомобіль, вказавши, що відвезе дочку до лікарні, і більше автомобіль не повернув та відмовився повертати його. Згодом за допомогою евакуатора у [PERSON] було забрано належний [PERSON] автомобіль. Йому не відомо, щоб [PERSON] сплачував кредит за вказаний автомобіль, а кредит виплачували частинами він та його мати [PERSON], при цьому позичали кошти у людей. В подальшому автомобіль було реалізовано ними за 40000 грн. Суду підтвердив, що перед купівлею автомобіля в 2011 році [PERSON] пішов від [PERSON], і на час придбання автомобіля вони спільно вже не проживали. \~ \~ \~ \~ Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] з 2001 року, а в грудні 2010 року пішов від неї та більше з нею не проживав. [PERSON] бажала придбати автомобіль, на придбання якого [PERSON] позичила в неї 4000 грн. [PERSON] зявлявся до дочки [PERSON], але не часто, спільного майна у [PERSON] не було. З весни 2016 року [PERSON] в с. Кротівщина Великобагачанського району вона жодного разу не бачила. З показань свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] обманним шляхом віднісся до родини [PERSON] Так, [PERSON] взяла кредит на купівлю автомобіля, який сама ж і виплачувала, а [PERSON] покинув її, не приїжджав та не допомагав їй, хоча один раз приїхав до своєї дочки. Суду підтвердила, що [PERSON] в грудні 2010 року поїхав з села з іншою жінкою, як наслідок, з цього часу не вів з [PERSON] спільного господарства та не проживав з нею. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] суду показав, що він є кумом сімї [PERSON] Так, [PERSON] 5-6 років не вітає свою дочку [PERSON] з днем народження, а років 6-7 не бачив [PERSON] на городі за місцем проживання та в період цього часу між [PERSON] та [PERSON] немає ніяких сімейних відносин. Відомо, що [PERSON] купила авто в кредит та позичала в нього гроші для цього. \~ \~ \~ \~ Той факт, що [PERSON] і [PERSON] спільно не проживають з 2010 року підтвердив і свідок [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що її брат [PERSON] у березні 2011 року на купівлю спірного автомобіля позичив в неї гроші, а потім на погашення кредиту позичив в неї 3000 грн., а як забирав авто з салону [PERSON] позичив в неї 250 грн. Суду підтвердила, що [PERSON] не проживає разом з [PERSON] з літа 2016 року, а до цього часу її брат говорив, що проживає в [INFO]. \~ \~ \~ \~ Свідок [PERSON] суду показала, що вона є дочкою [PERSON], який з 2010 року не проживає разом з нею та її матірю [PERSON] однією сімєю, однак інколи 2-3 рази приїздив до неї та привозив подарунки, але в будинку ні разу не ночував. Пояснила, що коли її мати [PERSON] приїхала з курсів в 2010 році, батько [PERSON] забрав речі і поїхав з дому. Одного дня батько відвіз її до лікарні автомобілем, після чого автомобіля вдома не було. Кредит за автомобіль виплачувала її мати [PERSON] Через деякий час батько з їхнього будинку забрав рушницю, однак з нею не розмовляв та матеріально не допомагав. \~ \~ \~ \~Актом прийому - передачі від 23 червня 2017 року підтверджується, що [PERSON] передала, а [PERSON] отримав сейф, в якому знаходиться зброя (рушниця ТОЗ 63 № 15585), патрони в кількості 24 шт. (а.с.159). \~ \~ \~ \~ Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 5 травня 2017 року заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля залишено без розгляду (а.с.224-225 цивільної справи № 525/999/16-ц). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 Сімейного кодексу України\~передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 63 Сімейного кодексу України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Положеннями ч.1\~ст. 68 Сімейного кодексу України\~передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В ч.2 цієї статті вказано, що розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 66 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Судом встановлено, що після придбання спірного автомобіля одразу при його реєстрації [PERSON] надала [PERSON] право на користування цим автомобілем, що підтверджується первісним свідоцтвом про реєстрацію автомобіля ) т. 1, а.с.158). Цю обставину [PERSON] пояснює тим, що вона в той час сподівалася на примирення і збереження сім'ї, з цією метою і зазначила право на користування автомобілем за [PERSON] Довідкою № 217 від 5 жовтня 2017 року, виданої СФГ Грунтознавець, підтверджується те, що [PERSON] згідно договору оренди землі від 3 липня 2012 року за 2013-2017 роки було виплачено орендну плату за оренду земельної ділянки в загальній сумі 40224 грн. 69 коп. (а.с.160), [PERSON] не заперечує, що вона з дозволу [PERSON] отримувала оренду плату до 2016 року, ці гроші [PERSON] давав на утримання їхньої спільної дочки [PERSON], бо аліменти він не сплачував. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В\~судовому засіданні\~ \~представник \~позивача за\~первісним \~позовом \~[PERSON]\~ \~[PERSON]\~ надав\~суду для\~приєднання \~до матеріалів\~справи оригінали\~ квитанцій № 321430 від 8 липня 2014 року на суму 500 грн. 00 коп., № 321430 від 20 листопада 2014 року на суму 300 грн. 00 коп., № 321430 від 11 липня 2016 року на суму 1389 грн. 42 коп., № 321430 від 9 лютого 2015 року на суму 1000 грн. 00 коп. і суду пояснив, що [PERSON] сплачував гроші за кредит разом з [PERSON] цими квитанціями, оригінали яких в нього збереглися, підтверджується сплата кредитної заборгованості за договором 910.75943 від 17 березня 2011 року по кредиту, [PERSON], стверджує, що це лише частина квитанцій, по яким він сплачував борг за кредит. Спірний автомобіль значний час був в користуванні [PERSON] в своїх поясненнях [PERSON] підтверджує, що з 2014 по 2016 рік автомобілем користувався [PERSON] Проаналізувавши зазначені докази, а саме: сплату [PERSON] частини коштів на придбання автомобіля та погашення кредиту, що підтверджується борговою розпискою та показаннями свідка [PERSON], оригіналами квитанцій про сплату кредиту, які підтверджують сплату ним грошей за кредит, отримання [PERSON] коштів за оренду земельної ділянки, яка належить [PERSON] і знаходиться в оренді СФГ "Грунтознавець", спільне користування автомобілем відразу після його реєстрації, що підтверджується первісним свідоцтвом про реєстрацію автомобіля (а.с.158) та підтвердженням безпосередньо [PERSON]М факту користування автомобілем [PERSON]І, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, був придбаний сторонами за час шлюбу і був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] до укладення 11 серпня 2016 року договору купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та [PERSON], як наслідок, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню. Суд прийшов до цього висновку, враховуючи, що підставою для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя є не спільне проживання і ведення спільного господарства, а набуття майна під час шлюбу та той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. В частині 3 ст. 368 Цивільного кодексу України\~також зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд України у висновках, викладених в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 ч.1 ст. 355 ЦПК України за ІІ півріччя 2016 року вказав, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. В Постанові Верховного Суду України від 0-3.06.2015 року в справі № 6-318 цс 15 зазначено, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту не проживання однією сімєю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року слід відмовити, оскільки встановлення даного факту не породжує правових наслідків щодо осіб, які перебували в шлюбі, та щодо майна, придбаного під час проживання в зареєстрованому шлюбі. Суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеного між [PERSON] та [PERSON], враховуючи наступне. Частиною 3\~ст.\~65\~Сімейного кодексу\~України передбачено,\~що для\~укладення одним\~із подружжя\~договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода на\~укладення договору,\~який потребує\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~має бути\~нотаріально засвідчена.Частина 4 статті 65 Сімейного кодексу України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (справа № 6-486 цс 16) від 27 квітня 2016 року у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Згідно із\~ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності зі\~ст. 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Частиною 1\~ст.215 Цивільного кодексу України\~визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \~ \~ \~ Згідно\~ч.1\~ст.\~216\~Цивільного кодексу\~України недійсний\~правочин не\~створює юридичних\~наслідків,\~крім тих,\~що пов'язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до\~ст. 228 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Згідно із п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними\~судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями\~4,\~10\~та\~203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити\~ЦК, іншим законам України, що приймаються відповідно до\~Конституції України\~та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених\~Конституцією України\~та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до\~Конституції України. За змістом п. 7\~постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203, на момент вчинення правочину. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ч.2\~ст.\~369\~Цивільного кодексу\~України розпоряджання\~майном,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~здійснюється за\~згодою всіх\~співвласників,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. У\~разі вчинення\~одним із\~співвласників правочину\~щодо розпорядження\~спільним майном\~вважається,\~що він\~вчинений за\~згодою всіх\~співвласників,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. \~ \~ \~ \~ \~ Частиною\~3\~ст.\~369\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. В частині 4 ст. 369 Цивільного кодексу України вказано, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень Отже, законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Правовою позицією Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 та постановами від 7 вересня 2016 року по справі № 6-727цс 16 та від 12 вересня 2012 року в справі за № 6-88цс 12 передбачено, що відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З цих підстав можна зробити висновок, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно. Недобросовісність - обов'язкова підстава для визнання недійсним договору щодо спільного майна укладеного одним з подружжя без згоди іншого (ВСУ у справі за № 6-533цс16 від 30 березня 2016 року). Верховний Суд України у правовому висновку у справі № 6-1587 цс 16 також вказав, що відсутність згоди одного з подружжя на відчуження спільного майна сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним . У даному висновку зазначено, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди макють виходити з права одного подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в іетересах сім'ї майна. З досліджених матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні судом не встановлено, що [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5344/2016/000189, укладеного 11 серпня 2016 року, діяли недобросовісно. \~ \~ \~ \~ \~ Суд\~не вбачає\~підстав для\~визнання \~належним доказом\~ щодо\~вартості автомобіля\~ аналітичної\~довідки\~від 8\~грудня 2017\~року ФОП\~[PERSON],\~наданої представником\~відповідача,\~ з\~висновку якої\~ вбачається,\~що середня\~вартість обєкту\~дослідження \~-\~автомобіля легкового\~седан ВАЗ\~211040,\~2011\~року виробництва,\~згідно довідкової\~літератури станом\~на 11\~серпня 2016\~року складає\~128\~550\~грн.,\~оскільки в\~цій довідці\~не враховано,\~ що\~ спірний\~автомобіль потрапив\~в ДТП,\~що не\~могло не\~позначитися \~на його\~вартості.\~ Крім\~наданих \~[PERSON]\~документів,\~той \~факт ДТП\~,\~що [PERSON]\~було відомо\~про ДТП,\~ підтверджується\~показаннями свідка\~[PERSON]\~про те,\~що [PERSON]\~позичав в\~неї гроші\~ після\~того як\~автомобіль потрапив\~ в\~ДТП. \~ \~ \~ \~ \~ Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на 1/2 частину легкового автомобіля марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903 та визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5344/2016/000189, укладеного 11 серпня 2016 року в Територіальному сервісному центрі МВС 5344 РЦС МВС в Полтавській області між [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що в задоволенні цих позовних вимог [PERSON] слід відмовити , бо легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5344/2016/000189 від 11 серпня 2016 року та облікової картки від 11.05.2016 року є власністю [PERSON] ( т. 1. а.с.а.с. 11,13, т. 2, а.с.а.с.51-52,56) .

Outcome: partial