Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 19.09.2011р. між ПАТ ВБР та [PERSON] було укладено кредитний договір №МКLNF3.11409.001, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 2 000 000,00 грн. (строком до 18.09.2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,00 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19.09.2011р. між ПАТ ВБР та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки №РХ029031.11410.002, №РХ029031.11341.001, №РХ029031.991058.001, № РХ029031.11032.002, відповідно, за якими останні відповідають перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON]. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, проте у звязку з невиконання відповідача своїх зобовязань станом на 18.11.2015 року загальна заборгованість за кредитним договором від 19.09.2011р становить 1 497 424,82 грн., а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту 416 692,00 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 541 658,00 грн., поточна заборгованість за процентами - 4 521,07 грн., прострочена заборгованість за процентами 284 936,32 грн., сума пені 249 617, 43 грн., яку позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та задоволенням позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення на позов, відповідно до яких зауважив, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки згідно наданого розрахунку заборгованості [PERSON] свої зобовязання з повернення кредиту виконував належним чином майже до кінця 2014 року, тобто до часу початку активної фази проведення воєнних дій (АТО) на території України, у тому числі і на території м. Маріуполя, де він мешкає. 01.10.2015 року [PERSON] уклав з ТОВ «Торговий Дім «Малинівські молочні продукти» договір відступлення права вимоги грошових коштів, які належали ТОВ «Торговий Дім «Малинівські молочні продукти» та перебували на рахунку відкритому у позивача, але не були повернуті позивачем, тобто [PERSON] фактично є новим кредитором за зобовязаннями, які виникають з договору про відкриття поточного рахунку № TF.102694.002 від 21.02.2013 року, укладеного між ТОВ «ТД «Малинівські молочні продукти» та ПАТ «[PERSON] банк розвитку», при цьому заборгованість у позивача перед ТОВ «ТД «Малинівські молочні продукти» за не повернення грошових коштів становила 608 589,92 грн. З метою здійснення часткового погашення своєї заборгованості за кредитним договором [PERSON] 21.12.2015р. звернувся до позивача з проханням здійснити зарахування грошових коштів у розмірі 608589,92 грн., які перебувають на банківському р/р 26009019543886 (відкритий в ПАТ «ВБР», код за ЄДРПОУ - 36470620, код банку - 380719), щодо яких [PERSON] став новим кредитором, проте на при кінці січня 2016 року відповідач отримав від позивача відповідь, що вказано прохання було залишено без задоволення. 11.02.2016 року [PERSON] повторно звернувся до позивача про зарахування вказаних грошових коштів в рахунок погашення зобовязань за кредитним договором та до сьогоднішнього часу, позивач грошові кошти у розмірі 608589,92 грн., так і не зарахував в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19.09.2011 року, що фактично, свідчить про односторонню відмову позивача від виконання зобовязань, що є порушенням ст. 525 ЦК України, та вважає за можливе застосування до спірних правовідносин положень ст. 601 ЦК України щодо зарахування вказаних грошових коштів в рахунок погашення зобовязань за кредитним договором. В частині позовних вимог про стягнення з неустойки за неналежне виконання зобовязання з повернення позики, зазначив, що вони задоволенню не підлягають, у звязку з порушенням строку позовної давності та дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» відповідно до якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Також зазначив, що стовбці розрахунку заборгованості, наданого позивачем при зверненні а саме: 8 (прострочені відсотки на поточну і прострочену заборгованість) та 9 (погашені відсотки на дату), відноситься до розрахунку пені передбаченої п. 6.1. кредитної угоди, а стовбець 13 (нарахована пеня на дату) відноситься до розрахунку пені передбаченої п. 6.3. кредитної угоди, тож з 19.11.2014р. по 18.11.2015р. позивач нараховував прострочені відсотки на поточну і прострочену заборгованість, в наслідок чого станом на 18.11.2015р. розмір пені у відповідності до п. 6.1. кредитної угоди, становить 284 936,32 грн., а данні наведені в 13 стовбці з той же період є розміром пені у відповідності до п. 6.3. кредитної угоди, у сумі 249 617,43 грн., тому загальний розмір пені на підставі п.п. 6.1., 6.3 кредитної угоди становить 534 553,75 грн. (284 936,32 грн. + 249 617,43 грн.), яка задоволенню не підлягає з підстав передбачених ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином вказує, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 354 281,15 грн. (1 497 424,82 грн. = заявлена сума - 608589,92 грн. = сума яка підлягає зарахуванню на підставі ст. 601 ЦК України, - 534 553,75 грн. = вказаний розмір пені нарахованої) Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 19.09.2011р. між ПАТ ВБР та [PERSON] укладено кредитний договір №МКLNF3.11409.001. Відповідно до п.п. 1.1,1.1.1,1.1.3 кредитного договору [PERSON] зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 2 000 000,00 грн. (два мільйони гривень 00 копійок) на наступ цілі: споживчі потреби, строком до 18.09.2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,00 % річних, [PERSON] зобов'язався щомісячно, в період сплати передбачений кредитним договором, надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення, зазначеного в п.2.5. кредитного договору. Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору відповідач зобовязаний сплачувати проценти щомісяця з 1- по 15-те число кожного поточного місяця. При несплаті комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. Згідно з п. 6.2. кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена в договорі від суми простроченої заборгованості за кожний прострочення. Відповідно до п. 3.1.9, 3.1.10, 3.1.11 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк на свій розсуд має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Відповідно до п.6.3 кредитного договору, за порушення строків сплати процесів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19.09.2011р. між ПАТ ВБР та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки №РХ029031.11410.002, №РХ029031.11341.001, №РХ029031.991058.001, № РХ029031.11032.002, відповідно до п. 1 яких [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] поручились перед ПАТ ВБР за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитни договором, а відповідно до п. 5 договору поруки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідають перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи сплату кредит; відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно п. 4. договору поруки у випадку невиконання [PERSON] будь-якого зобов'язання з кредитним договором [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Банк виконав свої обов'язки згідно приписів кредитного договору №МКLNF3.11409.001 від 19.09.2011р. у повному обсязі, про що свідчить розпорядження на видачу кредиту від 19.06.2013р., 08.07.2012р., 30.07.2013р., 19.08.2014р. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням визнається право відношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно до ст.11 ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідачі підтвердили свою згоду з умовами договору кредиту, [PERSON] підписавши останній, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підписавши договору поруки. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договорів сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договори сторони уклали в письмовій формі. На укладання договорів сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договори підлягає виконанню обома сторонами. У разі порушення зобов'язань відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч.1. ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч1. ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1052 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі мають загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором станом на 18.11.2015 року в розмірі 1 497 424,82 грн., з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту 416 692,00 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 541 658,00 грн., поточна заборгованість за процентами - 4 521,07 грн., прострочена заборгованість за процентами 284 936,32 грн., сума пені 249 617, 43 грн. Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено, що 01.10.2015 року [PERSON] та ТОВ «Торговий Дім «Малинівські молочні ходукти» уклали договір про відступлення права вимоги за договором № TF.102694.002 від 21.02.2013 р. про відкриття поточного рахунку в ПАТ «ВБР», укладеного 21.02.2013р. між ТОВ «Торговий Дім «Малинівські молочні ходукти» та ПАТ і [PERSON] Розвитку», згідно якого до [PERSON] переходить право вимагати від Боржника належного та реального виконання наступних обов'язків: виплатити грошові кошти в розмірі 608589,92 грн. які перебувають на банківському рахунку р/р 26009019543886, відкритому в ПАТ «ВБР», код за ЄДРПОУ - 36470620, код банку 380719, та які не були виплачені ТОВ «Торговий Дім «Малинівські молочні ходукти» у зв'язку з внесенням боржника до категорії неплатоспроможних та впровадження тимчасової адміністрації. Того ж дня щодо права [PERSON], як нового кредитора, ТОВ «ТД «Малинівські молочні продукти» письмово повідомили позивача. Згідно приписів ч.1 ст.601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги. Статтею 602 ЦК України визначено правовідносини, у яких не допускається зарахування зустрічних вимог. Так п.41 ч.1 ст.602 ЦК, передбачено, що зарахування зустрічних вимог є недопустимим за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, встановлених законом. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Цим законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури та не передбачено способу задоволення вимог кредиторів до банку шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі. У п.22 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про зарахування зустрічних вимог коли боржник банку одночасно є кредитором банку, під час процедури ліквідації банку суди повинні виходити із вимог ст.ст.601-602 ЦПК України, ст.ст.92-96 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та враховувати, що цим законом встановлено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора. Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 36 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі. На підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 року № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «[PERSON] РОЗВИТКУ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 року №132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким з 28.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «[PERSON] РОЗВИТКУ» (ПАТ «ВБР»), Відповідно до Наказу № 1 від 28.11.2014 року, до виконання повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації приступив [PERSON]. Слід також зазначити, що між сторонами у справі існують різні зобов'язання, які повинні виконуватись відповідно до умов договорів, і наявність у них обов'язків один перед одним щодо сплати коштів не свідчить про поєднання боржника і кредитора в одній особі. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи приписи статті 602 ЦК України щодо недопустимості зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом, вимоги ст.ст. 91,93,96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відповідно до яких в процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі N 3-112гс11), а Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість кредиторських вимог поза межами ліквідаційної процедури, суд не вбачає законних підстав для зарахування грошових коштів у розмірі 608589,92 грн., на які [PERSON], як новий кредитор набув право вимоги перед позивачем, в рахунок погашення зобовязань за кредитним договором, укладеним між тими же сторонами. Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення пені за період з 20.09.2011 року по 18.11.2015 року, то відповідно до частинами 1, 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). При цьому, згідно ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Так, враховуючи, що відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані та постійно проживають в [INFO], а також заявлене стороною відповідача клопотання про застосування строків позовної давності, нарахування пені на суму заборгованості за кредитним договором №МКLNF3.11409.001 від 19.09.2011 року укладеним з [PERSON], в розмірі 249 617, 43 грн. є неправомірним, а тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Виходячи з вищенаведеного, суд критично ставить до тверджень представника відповідача, що нараховані суми у стовбцях 8 та 9 розрахунку заборгованості: прострочені відсотки на поточну і прострочену заборгованість та погашені відсотки на дату, є розміром пені, оскільки, як вбачається з кредитного договору порядок нарахування пені, передбачений п.6.3, а п.6.1 передбачений порядок нарахування відсотків за порушення строків повернення кредиту. Таким чином, оскільки відповідачі умови кредитного договору та договорів поруки не виконують, підлягає солідарному стягненню з останніх на користь позивача наявна сума заборгованості в розмірі 1\~247 807,39 грн., а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту 416 692,00 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту 541 658,00 грн., поточна заборгованість за процентами - 4 521,07 грн., прострочена заборгованість за процентами 284 936,32 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. \~З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі\~ 22461,37 грн., а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 1\~247 807,39 грн. *100% : 1 497 424,82 грн. ціни позову = 83,33%), тобто 83,33 % від ціни позову (83,33% *22461,37грн. :100%), що складає 18717,06 грн.

Outcome: partial