Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

В серпні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04.07.1998 р., який розірвано 22.05.2017 р. В період спільного проживання з відповідачем, вони придбали квартиру [ADDRESS], яка складається з 3-х кімнат, загальною площею 67,81 кв.м., вартістю 43500 доларів США. Згадану квартиру вони придбали за кошти, які належали їй та були отримані від продажу належної їй на праві власності квартири [ADDRESS], що належала позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за 32.000 доларів США. З цих коштів 25.000 доларів США було витрачено на спірну квартиру. Частина грошей в сумі 18000 доларів США була отримана в результаті продажу їх спільної однокімнатної квартири в м.Запоріжжя. Оскільки на придбання квартири по вул..Чарівній в м.Запоріжжя були витрачені грошові кошти в сумі 25000 доларів США, отримані від продажу 08.09.2009 р. її власної квартири, позивач просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.28-30). Вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що сторони з 04.07.1998 р. по 22.05.2017 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, про що надано копію рішення суду (а.с.7). 26.11.2010 р. за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6062 [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.31-32). Право власності відповідача на згадану нерухомість зареєстровано ОП «ЗМБТІ» (а.с.33). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 69 СК передбачає, що дружина та чоловік мають право на розділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При розділі майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що встановлено ч.1 ст.70 СК України та ст.372 ЦК України. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині поділу майна подружжя законний, обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, в частині визнання за позивачем права власності на спірну квартиру у розмірі ?. Позивач заявляючи вимогу про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири, посилалась на те, що грошові кошти в сумі 25000 доларів США були нею отримані від продажу власної квартири 08.09.2009 р. та витрачені на придбання спірної. Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] продала [PERSON] вищезазначену квартиру, отримавши від останньої грошові кошти в сумі 256\~000 грн. (а.с.3). Відповідач в судовому засіданні заперечував ту обставину, що позивач витрачала власні кошти від продажу належної їй квартири на придбання спірної. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. №№ 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів. [PERSON] належними та допустимими доказами не довела, що зазначену нею в позові частину коштів від продажу власної квартири витратила на придбання квартири, яка підлягає поділу. Наведене вище свідчить про відсутність підстав для збільшення частки позивача при поділі майна подружжя. В силу ст.88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial