Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], 2008 р.н. Позов обґрунтовує тим, що з 24.11.2007 року перебувала у шлюбі з [PERSON] у якому [INFO] народила доньку - [PERSON]. Внаслідок різних поглядів на життя та відсутності взаєморозуміння між нею та її чоловіком 06.08.2010 року згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду шлюб між ними розірвано. Спорів щодо місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Батько дитини, [PERSON] ніякої участі у вихованні дитини, крім декількох місячних виплат аліментів на дитину, які були стягнуті з нього за допомогою відповідних державних органів країни, де останній проживає, не бере. Із самого народження дитини відповідач бачив її всього три рази: через рік після її народження, ще один раз через півроку, та останній раз ще через півроку. Тобто, більше шести років батько дитиною не опікується, участі у вихованні не бере, що підтверджується доданими до позовної заяви документами (довідками навчального закладу, місць дозвілля і розвитку дитини), поясненнями родичів, сусідів, хресної матері дитини. Нею забезпечено дитині гідні умови проживання та створено гармонійну атмосферу для розвитку дитини. Позивачка з донькою проживає у будинку, що належить їй на праві приватної власності, має усі зручності. Згідно висновку органу опіки і піклування встановлено, батько дитини [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає з 2010 року, здоров»ям її не цікавиться, аліментів добровільно не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає у зв»язку з чим виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, як органом опіки і піклування прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] А тому на підставі вищенаведеного позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його доньки [PERSON], [INFO] В ході розгляду справи у суді позивач змінила позовні вимоги та просила суд у зв»язку з тим, що батько дитини не виходить на зв»язок, що створює їй складнощі у виконанні нею материнських обов»язків та шкодить розвиткові дитини, оскільки у зв»язку з наближеністю м. Ужгорода до кордону із сусідніми державами, дитина має намір здійснювати туристичні подорожі, поїздки з метою навчання, що є невід»ємним правом на розвиток особистості, на дати дозвіл на тимчасовий та постійний виїзд дитини [PERSON], [INFO], в супроводі матері - [PERSON], без згоди та супроводу батька - [PERSON], за межі України з моменту набрання рішенням законної сили, надати дозвіл матері, [PERSON], РНОКПП - [NUMBER], на тимчасовий та постійний виїзд (вивезення) за межі території України громадянки України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], за межі України, з моменту набрання законної сили рішенням суду, дозволити [PERSON], РНОКПП - [NUMBER], без згоди батька - [PERSON], оформлювати документи для тимчасового та постійного виїзду та супроводу за межі України [PERSON]. [INFO], з моменту набрання рішенням законної сили. У судове засідання позивач та її представник не з"явилися , однак подали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився , хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик до суду в газеті «Новини Закарпаття» № 63 (4678) від 29.08.2017 року, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб встановлено, що 24.11.2007 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис про шлюб. У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.08.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Позивачка стверджує, що батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, дитиною не цікавиться та лише три рази з моменту народження останньої бачив її, а саме через рік після народження, потім ще через півроку та один раз через аіроку, із того часу більше шести років дитиною не цікавиться участі у вихованні не приймає, Такі доводи позивачки підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами, а саме: довідкою дитячого навчального закладу № 16 від 23.05.2016 року № 59, довідкою Закарпатського обласного палацу дитячої та юнацької творчості «Падіюн» від 26.05.2016 року № 75, довідкою спортивно-оздоровчого комплексу «Олімп і К» № 1 від 25.05.2016 року, довідкою Ужгородської спеціалізованої школи № 1 з поглибленим вивченням англійської мови від 24.05.2016 року № 67, згідно яких батько дитини жодного разу дитину на заняття не приводив та додому не забирав, участі у батьківських зборах не приймав, плату за харчування дитини, за відвідування нею басейну не вносив, мама повністю опікується дитиною, бере участь у батьківських зборах та в інших заходах. Ухилення батька дитини - [PERSON] від участі у вихованні доньки підтверджується також письмовими поясненнями [PERSON] від 30.05.2016 року, [PERSON] від 30.05.2016 року, [PERSON] від 29.05.2016 року, [PERSON] та [PERSON] від 01.06.2016 року. Підставою позову позивач зазначає, те, що батько дитини на зв»язок з нею не виходить, що створює їй труднощі у виконанні материнських обов»язків, оскільки вона не може отримати дозволу батька на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги, що з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що батько дитини дитину не відвідує, не цікавиться нею, за твердженням позивачки на з»вязок з нею не виходить, що унеможливлює обговорення з ним надання дозволу на виїзд дитини за кордон, при цьому судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial