Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених ст.. 625 ЦК України, в звязку з невиконанням відповідачем рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 13.02.2009 р. про стягнення на його користь матеріальної і моральної шкоди та судових витрат в сумі 25 032,50 грн. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 59 689,50 грн., що включає суму інфляційних втрат в розмірі 52 317,93 грн. та 3% річних в розмірі 7 371,57 грн., що обрахована за період з 01.03.2009 р. по 31.12.2018 р. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позов у якому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову обґрунтувавши це тим, що він не має можливості сплатити борг однією сумою через скрутне матеріальне становище. 11 лютого 2019 року відповідач подав заяву про застосування судом строків позовної давності. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2009 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто матеріальну і моральну шкоду та судові витрати в сумі 25 032,50 грн. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в БЦ МВ ДВС. Згідно довідки з міського відділу ДВС № 2592 від 18.01.2019 р. за [PERSON] рахується заборгованість, яка станом на 18.01.2019 р. становить 25 032,50 грн. Згідно ст..ст. 598. 609 ЦК України не передбачено припинення грошового зобовязання на підставі прийнятого судового рішення та його виконання державною виконавчою службою. Статтею 610 ЦК визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 3-89гс11, від 20 грудня 2010 року у справі № 3-57гс10, від 04 липня 2011 року у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі № 3-73гс11, від 14 листопада 2011 року у справі № 3-116гс11 викладено такі висновки. Чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність\~ судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, а тому є всі правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.. 625 ЦК України. За ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3, 4 ст. 267 передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стаття 268 ЦК України містить вимоги, на які позовна давність не поширюється, а саме: 1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; 2) на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу; 3) на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 4) на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право; 5) на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування); 6) на вимогу центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, стосовно виконання зобов'язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний резерв". (Частину першу статті 268 доповнено пунктом 6 згідно із Законом N 1713-IV від 12.05.2004). Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.03.2009 р. по 31.12.2018 р. Суд звертає увагу позивача, що застосування вимог, на які позовна давність не поширюється (ст.. 268 ЦК України) не підпадає під дію ст.. 625 ЦК України, а тому, в даному випадку розрахунок інфляційних втрат та 3% річних має обраховуватись в межах трирічного строку позовної давності (ст.. 257 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовом 23 жовтня 2018 року, тому позовні вимоги підлягають до задоволення за період з 23 жовтня 2015 року по 31.12.2018 р. (з урахуванням уточнень, поданих після позовної заяви). Розрахунок інфляційних втрат: 25 032,50 (сума боргу)*(індекс інфляції з 23.10.2015р. по 31.12.2018р.) / 100% - 25 032,50 (сума боргу) = 10 548,54 грн. (інфляційні збитки). Розрахунок 3% річних: 3% * 1097 (дні прострочення) / 365 (днів в одному році) * 25 032,50 (сума боргу) = 2 397,00 грн. (відсотки з урахуванням 3% річних від простроченої суми). Таким чином, [PERSON] зобовязаний повернути суму за прострочення грошового зобовязання\~ [PERSON] в розмірі 12 945,54 (10 548,54 + 2 397,00). Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial