Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.05.2019 року близько 08 год. 25 хв. потяг Інтер-Сіті №764 Одеса-Київ, рухаючись по залізничній колії через залізничний вокзал в м.Кодима, здійснив наїзд на матір позивача - [PERSON] , в результаті чого остання померла. Внаслідок загибелі матері позивачу завдана матеріальна шкода, що полягає у витратах на поховання та моральна шкода, оскільки він та його загибла матір мали дуже сильний емоційний зв`язок, любили проводити час разом, між ними завжди була взаємоповага та взаєморозуміння. Втрата матері вплинула на психологічний стан позивача, який і по сьогоднішній день не може пережити її раптову смерть. Усвідомлення того, що позивач втратив матір пригнічує його моральний стан, що є причиною постійних страждань та стресів. Позивач просить стягнути з відповідача, понесені ним витрати на поховання у розмірі 8000,00 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 180 000,00 грн. У встановлений судом строк, представник відповідача скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказавши, що факт про смерть [PERSON] був внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019160320000099, однак постановою слідчого від 20.05.2019 року кримінальне провадження №12019160320000099 було закрите за відсутністю складу злочину. В ході досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] 11.05.2019 року, переходивши через залізничні колії у невстановленому місці, не відреагувала на звукове попередження чергового по вокзалу про заборону переходу через залізничні колії та на третій колії її збив потяг. Враховуючи те, що [PERSON] в порушення вимог п.п.2.5, 2.6 «Правил безпеки на залізничному транспорті», затверджених Наказом Міністерства транспорту України 19.02.1998 року №54, переходила залізничні колії не в встановленому місці - перед поїздом, її загибель сталась внаслідок власної необережності, а не з вини відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні встановлено, що 11.05.2019 року близько о 08 год. 25 хв. потяг Інтер-Сіті №764 Одеса-Київ, власником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця", рухаючись по залізничній колії через залізничний вокзал в м.Кодима, здійснив наїзд на матір позивача - [PERSON] , в результаті чого остання померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 14.05.2019 року). Відомості про вказану подію 11.05.2019 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019160320000099, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, однак постановою слідчого від 20.05.2019 року кримінальне провадження №12019160320000099 було закрите за відсутністю складу злочину. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» надано роз`яснення, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» №2245 від 18.01.2001 року зазначено, що шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб`єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об`єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб`єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Позивач здійснив поховання своєї загиблої матері [PERSON] , витративши на ритуальні послуги 8000,00 грн., що підтверджується квитанцією №43 від 13.05.2019 року та становить загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу смертю потерпілої [PERSON] . Отже, здійснені позивачем витрати на поховання загиблої [PERSON] підлягають відшкодуванню у повному обсязі. В силу ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В силу ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. В силу ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Смерть [PERSON] сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в зв`язку з чим шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача. Разом з тим, [PERSON] перетинала залізничну колію у невстановленому місці, що свідчить про грубу необережність з її боку. Внаслідок смерті близької позивачу людини, йому спричинена моральна шкода. Так, позивач втративши близьку йому людину, що безповоротно змінило його життя, зазнав глибоких моральних страждань, викликаних втратою матері. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача, безповоротність негативних змін, що сталися в його житті, на відновлення яких необхідний значний час, те, що шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також те, що виникненню шкоди сприяла груба необережність потерпілої, та вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 10 000 грн. моральної шкоди, а решту позовних вимог в цій частині знаходить безпідставною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених вимог. Позовні вимоги задоволені на користь позивача частково на 9,57 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 18000,00 х 100 / 188000,00), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 90,43 відсотків (100 - 9,57). Отже, з урахуванням задоволених позовних вимог, та розміру судового збору, який підлягав сплаті при звернені до суду (1880,00 грн. - 1% ціни позову), розмір судового збору, який підлягає сплаті відповідачем становить 179,91 грн. (1880,00 х 9,57 / 100).

Outcome: partial