Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач 04 січня 2017 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що вона працює доцентом кафедри маркетингу економічного факультету Дніпропетровського Національного університету. Останнім часом у колективі кафедри склалася доволі конфліктна обстановка, яка виникла на підставі численних службових зловживань та порушень з боку певних співробітників університету. Намагаючись припинити всі ці незаконні дії, позивачем та іншою співробітницею кафедри професором [PERSON], було подано відповідні заяви на ім`я ректора університету. В цих заявах вони просили провести службові перевірки щодо викладених у заяві фактів. Так, під час проведення службової перевірки, яка проводилась спеціально створеною комісією під головуванням декану хімічного факультету ДНУ професора [PERSON], старшим лаборантом кафедри маркетингу, економічного факультету [PERSON] надано пояснювальну записку в якій містилася неправдива інформація, а саме, у першому абзаці зазначено «щодо письма студентів гр. ЕМ-15 про збір коштів на видачу, виготовлення дипломів пояснюю, що куратор гр. ЕМ-15 [PERSON] оголосила студентам суму за збір коштів на виготовлення, підготовку, видачу дипломів та додатків до них у сумі 200 грн...». Позивач зазначає, що дане твердження є повністю неправдивим, клеветним та таким, що порочить добре ім`я позивача, як чесного викладача, оскільки вона ніколи не оголошувала такої інформації. До того ж, у своїй пояснювальній записці, наданій комісії 23.05.2016 року, відповідач зазначає іншу інформацію з того ж питання щодо збору коштів. Так, відповідач вказує, що кошти збирала вона, з метою оплати виготовлення дипломів та зазначає, що решту коштів буде повернуто студентам після оголошення офіційної суми. Відтак, неправомірними діями відповідача принижена честь і гідність позивача, оскільки вона вимушена виправдовуватись перед своїми колегами у неофіційних розмовах з приводу того, що вона ніколи не займалася «поборами студентів» та не допускала а ні корупційних дій, а ні інших протизаконних дій. Жодним результатом перевірки не виявлено будь-яких порушень з боку позивача. Просила визнати поширену інформацію про оголошення студентам [PERSON] суми за збір коштів на виготовлення, підготовку, видачу дипломів та додатків до них у сумі 200 грн., недостовірною; зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію, а саме, шляхом подання офіційної заяви (через канцелярію університету ДНУ ім. О. Гончара та завірену канцелярією про надходження) на ім`я ректора ДНУ ім. О. Гончара, [PERSON], в якій надати пояснення, що раніше розповсюджена інформація про те, що [PERSON], оголосила студентам групи ЕМ-15 суму за збір коштів на виготовлення, підготовку, видачу дипломів та додатків до них у сумі 200 гривень є недостовірною та клеветною; стягнути судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних підставах. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Встановлено, що [PERSON] працює на посаді доцента кафедри маркетингу економічного факультету Дніпропетровського національного університету імені [PERSON] з 01.03.2016 року за контрактом. В ході судового розгляду встановлено, що події, які стосуються обставин, зазначених в позові, припадають на кінець навчального 2016 року та службовим розпорядженням № 45 від 20.05.2016 року, з метою вивчення обставин, викладених в заяві працівників кафедри маркетингу економічного факультету професора [PERSON] та доцента [PERSON], була проведена службова перевірка (а.с.12). Так, під час проведення службової перевірки, старшим лаборантом кафедри маркетингу, економічного факультету [PERSON] надано пояснювальну записку, в якій міститься інформація, а саме, у першому абзаці зазначено (мовою оригінала) «Щодо письма студентів гр. ЕМ-15 про збір коштів на видачу, виготовлення дипломів пояснюю куратор гр. ЕМ-15 [PERSON] оголосила студентам суму за збір коштів на виготовлення, підготовку, видачу дипломів та додатків до них у сумі 200 грн.» (а.с.7). Позивач вказує, що [PERSON]виклала неправдиву та недостовірну інформацію відносно позивача, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист честі, гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пп.6 п.15 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка у 2016 році була студенткою університету, повідомила, що [PERSON], яка є завідуючою кафедри, на зборах оголосила про необхідність надати 200 грн. на виготовлення, підготовку, видачу дипломів, позивача на зборах не було. Свідок була старостою групи та збирала на курсі по 200 грн., які особисто віднесла [PERSON] Свідок [PERSON], яка у 2016 році була студенткою університету, свідчила, що саме [PERSON] повідомила, що студентам необхідно надати по 200 грн. на виготовлення, підготовку, видачу дипломів і віддати [PERSON] Староста [PERSON] зібрала гроші та передала їх [PERSON], свідок особисто бачила передачу грошей. Отже, недостовірні негативні твердження стосовно особи позивача, поширені з боку відповідача є такими, що порушують її право на повагу до її честі, гідності, недоторканість ділової репутації, а тому підлягають спростуванню. Згідно ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту відповідає нормам чиного законодавства. А тому, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: partial