Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на садовий будинок в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. Вказуючи на те, що після смерті [INFO] свого батька [PERSON] він прийняв спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, до складу якого входить садовий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку із викладеним, позивач просить суд позов задовольнити та визнати за ним право власності на садовий будинок загальною площею 35,7 кв.м. (житлова 21,3 кв.м., допоміжна 14,4 кв.м.), що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2013 року у справі № 362/4048/13-ц (провадження № 2/362/1893/13) за позовом [PERSON] до [PERSON], Садівничого масиву «Глеваха 1», Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції про визнання рішення садового товариства незаконним, рішення селищної ради та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними, яке ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2013 року залишено без змін, встановлено, а тому не підлягає доказуванню, що рішенням виконавчого комітету Київської обласної міської ради № 1364 від 20 серпня 1957 року «Про відвід земельної ділянки підприємствам та установам під колективне садівництво» постановлено відвести підприємствам та установам м. Києва під колективні сади земельну ділянку загальною площею 150 га в с. Глеваха Васильківського району відповідно до додатку № І, зобов'язано керівників підприємств та установ перелічених у додатку № І земельні ділянки закріпляти у безстрокове користування при умові безперервної роботи робітників чи службовців на підприємстві або в установі понад п'ять років, а також на земельних ділянках індивідуальних садів дозволено будівництво (будівлі на одну кімнату з відкритою верандою) літнього типу, в зв'язку із чим [PERSON] був членом СМ «Глеваха 1»; за ним закріплена земельна ділянка [ADDRESS]; членами його родини є [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] помер [INFO] про, що свідчить повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. На момент смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою проживав його син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та довідками КП «Введенське» від 4 січня 2013 року. Зі змісту протоколу засідання членів ради СМ «Глеваха 1» від 2 грудня 2006 року вбачається, що [PERSON] виключено з числа садівників, а його сина [PERSON] прийнято в члени садівників ([ADDRESS]), а також задоволено прохання садівника [PERSON] ([PERSON] з 1993 року), 3 лінія ділянка 51-а про переоформлення ділянки з урахуванням необхідності укладення договору реструктуризації на суму 4 000 грн. Оплата членських внесків та електроенергії здійснювалась за період з травня 2008 року по листопад 2011 року [PERSON], який [INFO] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті до Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина [PERSON] та брат [PERSON], якому листом цієї нотаріальної контори від 11 березня 2013 року повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з наявністю спадкоємців першої черги. З листа П'ятої Київської державної нотаріальної контори від 18 липня 2013 року вбачається, що підстави для видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] на земельну ділянку площею 0,06 га та садовий будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] - відсутні в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на це майно. Інвентаризація садового будинку, який знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] проведена лише у вересні 2013 року про що свідчить лист КР КОР «Західне БТІ» від 5 вересня 2013 року та копія технічного паспорту на садовий будинок (а.с. 13-20). Як вбачається із інвентаризаційної справи, інвентарний номер 2372, садовий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 0,06 га, що була виділена в 1957 році у безстрокове користування, має загальну площу 35,7 кв.м., корисну - 35,7 кв.м., літню житлову - 21,3 кв.м., допоміжну - 14,4 кв.м., у 1972 році побудований без порушень при будівництві [PERSON], після смерті [INFO] якого, даним нерухомим майном користувалися його діти [PERSON] та [PERSON], здійснюючи необхідні заходи для утримання майна в належному стані, що підтверджується в тому числі повідомленням голови ради садівничого масиву «Глеваха-1» від 16 червня 2013 року вих. № 104. Згідно архівної довідки № 296 від 11 квітня 2014 року, садовий будинок заінтерезовано за [PERSON] (а.інв.с. 9, 18, 44). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа, відповідно до ст. 16 ЦК України, має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 526, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом достовірно встановлено, що на момент завершення будівництва садового будинку, що є предметом спору - 1972 рік - не існувало жодного нормативного акту, що передбачав би процедуру введення завершеного будівництвом приватного житлового будинку в експлуатацію. Пізніше Радою Міністрів Української РСР була ухвалена Постанова від 12 березня 1981 року №125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом. У відповідності до цієї Постанови місцевими органами влади в свій час були розроблені та затверджені, за погодженням з Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності (по всіх регіонах України) державними технічними комісіями. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Відповідно до Листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається ліцензованою організацією. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року N 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Вищевикладеного свідчить про те, що правові засади прийняття в експлуатацію об'єктів, побудованих до 05 серпня 1992 року, наразі відсутні. Разом з тим, Державна реєстраційна служба України у зв'язку з неоднозначністю правозастосовної практики в Листі від 12.03.2013 року № 95-06-15-13 роз'яснила, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992 року, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Разом з тим, жодним з наведених нормативних актів та відомчих роз'яснень не передбачена можливість оформлення спадкоємцем права власності на житловий будинок, будівництво якого було завершене спадкодавцем до 05 серпня 1992 року. Таким чином, позивач на даний час не має можливості оформити спадщину у позасудовому порядку. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходить із того, що спірний садовий будинок був побудований у 1972 році [PERSON], який помер у 1992 році, на виділеній для цього земельній ділянці на підставі отриманого в установленому порядку дозволу, а тому достовірно дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання права власності на ? частину цього будинку за [PERSON], як за одним із спадкоємців першої черги в порядку спадкування за законом, який фактично прийняв спадщину на підставі статей 529, 548, 549 ЦК Української РСР. На підставі наведеного та

Outcome: partial