Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В ході розгляду справи остання подала заяву про залишення її позовних вимог в частині розірвання шлюбу без розгляду та ухвалою Тульчинського районного суду від 30.08.2017 вищевказані вимоги були залишені без розгляду. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 12.06.2014 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач живе своїм життям. Ухиляється від свого обовязку щодо утримання сина, а саме, відмовляється добровільно надавати кошти на його утримання. Витрачає кошти на свої потреби, інтересами сімї не цікавиться. Також він ухиляється від її утримання, хоча вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує щомісячну допомогу у розмірі 860 грн., що в теперішній час зовсім недостатньо для їхнього з сином існування. Відповідач працює та отримує заробітну платню, має підсобне домашнє господарство та прибуток з нього, має квартиру у м.Вінниця, в котрій вони проживали до переїзду в м.Тульчин, з чого додатковий дохід у вигляді орендної плати складає приблизно 3000 грн.. В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 01.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на її користь в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 01.07.2017 і до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. На стягненні аліментів на утримання сина та неї в заявленому розмірі наполягає. Відповідач позов визнав частково. Згоден виплачувати аліменти на утримання дитини лише в розмірі 1000 грн., оскільки він не має змоги виплачувати аліменти в тому розмірі, що просить дружина, а на утримання дружини він не згоден. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серія І-АМ №146554 (а.с.4) сторони з 12.06.2014 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія І-АМ №303824 (а.с.5). На теперішній час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони проживають окремо один від одного. Згідно довідки про доходи, виданої Тульчинським РВ ПП Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 26.09.2017 №8688 (а.с. 34), [PERSON] працює інспектором Тульчинського районного сектору з питань пробації ЦЗМУ з питань ВКП та пробації МЮ та отримує заробітну платню, сума якої за березень - серпень 2017 року становить 25840, 80 грн. Згідно довідки, виданої Тульчинською районної державною адміністрацією управління соціаного захисту населення від 26.09.2017 №1228 (а.с. 36), [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини, сума якої за квітень вересень 2017 склала 5160 грн. Також судом встановлено та не заперечується сторонами той факт, що відповідач подарував сину квартиру, в якій на даний час проживають дитина та позивач. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сум за вибором того з батьків або інших законнних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою голови квартального комітету від 26.09.2017 (а.с. 35). Оскільки дитина проживає з матір'ю - позивачем по даній справі, то аліменти необхідно стягувати на її користь. Відповідно до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17\~постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, 4 ст.84 СК України, встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В свою чергу, ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному із подружжя в частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Оскільки судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю, тому остання має право на утримання матеріальної допомоги від чоловіка. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст ст. 75, 79, 80, 84, 180 182, 184, 191 СК України. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст.61 ЦПК України, відповідно дост. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання неповнолітньої дитини та дружини, яка потребує матеріальної допомоги, суд приймає до уваги ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», якою встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 гривень, а тому, відповідно, розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 713 грн. Також судом врахованопозиція позивача щодо позовних вимог, яка не суперечать чинному законодавству, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який працює інспектором Тульчинського районного сектору з питань пробації ЦЗМУ з питань ВКП та пробації МЮ та отримує заробітну платню, інших утриманців не має, має матеріальну можливість надавати допомогу на утримання дружини. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію відповідача щодо часткового визнання позовних вимог, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме можливості стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання 500 грн. Окрім цього, ст. 79 СК України визначає час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя, а саме, згідно ч.1 даної статті, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання та утримання сина, починаючи з 01.07.2017 підлягають частковому задоволенню. А саме, оскільки позовну заяву предявлено до суду 14.07.2017, відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст.88 ЦПУ Країни, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 грн. (640 грн. + 640 грн. =1280 грн. -за дві позовні вимоги). На підставі викладеного,

Outcome: partial