Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, діючий в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] є матір»ю вказаних дітей й свідомо з 2012 року ухиляється від виконання своїх обов»язків по їх належному вихованню та утриманню. Діти з матір»ю зареєстровані за адресою: [ADDRESS], проте проживали в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS], де не були створені належні умови для їх мешкання: діти не мали місця для відпочинку, білизна та одяг були брудними, харчування - відсутнім, а діти мали занедбаний вигляд. Спеціалістами соціальної служби проводились мотиваційні бесіди щодо належного виконання батьківських обов»язків, запропоновано соціальний супровід родини, від послуг яких мати дітей категорично відмовилась. У березні 2015 року на адресу Служби у справах дітей надійшло повідомлення з Ніжинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернігівської області про те, що з 26.03.2015 року в Центрі перебувають троє вказаних малолітніх дітей з кінцевим терміном перебування у закладі - 26.12.2015 року. У зв"язку з чим ставилось питання про їх своєчасне влаштування по місцю реєстрації для вирішення подальшої долі. За період з 26.03.2015 року по 02.12.2015 року матір дітей відвідувала двічі. З 02.12.2015 року по теперішній час малолітні діти тимчасово влаштовані до Центру допомоги дітям благодійної організації «Місто щасливих дітей», де батьки жодно разу не відвідували дітей, не цікавились їхнім станом здоров»я, навчанням та вихованням. Матір дітей [PERSON], 1978 року народження, не працює, схильна до вживання алкогольних напоїв, притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КпАП України за неналежне виконання батьківських обов»язків. Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 20.02.2007 року вона позбавлена батьківських прав щодо старшого сина [PERSON], [INFO]. Батко дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з родиною не проживає, місце його перебування не відоме. Байдуже ставлення відповідачів до своїх батьківських обов»язків та долі дітей змусило позивача в інтересах вказаних дітей звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 18 січня 2016 року (а.с.51), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей, й вирішити питання про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей. Зазначила, що відповідачі байдуже ставляться до долі своїх дітей, а тому батьківські обов»язки їх пригнічують, при цьому ніхто їм жодних перешкод спілкуванню не чинив. Відповідачі в судове засідання повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 47, 50), розмішеним оголошенням в засобах масової інформації - газеті - «Урядовий кур»єр» № 133 від 19 липня 2016 року (а.с.56). З розміщеннм даного оголошенням відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. В судовому засіданні прокурор надав свій висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо малолітніх дітей. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку прокурора про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір»ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.18, 19, 20), й свідомо з 2012 року ухиляється від виконання своїх обов»язків по їх належному вихованню та утриманню. Діти з матір»ю зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9), проте проживали в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS], де не були створені належні умови для їх мешкання: діти не мали місця для відпочинку, білизна та одяг були брудними, харчування - відсутнім, а діти мали занедбаний вигляд (а.с.10, 26). Спеціалістами соціальної служби проводились мотиваційні бесіди щодо належного виконання батьківських обов»язків, запропоновано соціальний супровід родини, від послуг яких матір дітей категорично відмовилась (а.с.26). У березні 2015 року на адресу Служби у справах дітей надійшло повідомлення з Ніжинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернігівської області про те, що з 26.03.2015 року в Центрі перебувають троє вказаних малолітніх дітей з кінцевим терміном перебування у закладі - 26.12.2015 року. У зв"язку з чим ставилось питання про їх своєчасне влаштування по місцю реєстрації для вирішення подальшої долі (а.с.24). За період з 26.03.2015 року по 02.12.2015 року матір дітей відвідувала двічі. З 02.12.2015 року по теперішній час малолітні діти влаштовані до Центру допомоги дітям благодійної організації «Місто щасливих дітей», де батьки жодно разу не відвідували дітей, не цікавились їхнім станом здоров»я, навчанням та вихованням. Матір дітей [PERSON], 1978 року народження, не працює, схильна до вживання алкогольних напоїв, притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КпАП України за неналежне виконання батьківських обов»язків (а.с.5, 11). Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 20.02.2007 року вона позбавлена батьківських прав щодо старшого сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Батко дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з родиною не проживає, місце його перебування не відоме (а.с.18, 19, 27-28, 32). Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації надала до суду Висновок органу опіки та піклування № 101-681/03 від 26.01.2016 року про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], уродженку м. Києва батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], й доцільність позбавлення [PERSON]батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 27-28). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складений вказаною службою діти влаштовані тимчасово до Центру допомоги дітям благодійної організації «Місто щасливих дітей», де батьки жодно разу не відвідували дітей, не цікавились їхнім станом здоров»я, навчанням та вихованням. Малолітні наразі навчаються, мають позитивні характеристики. Жодних доказів про те, що дітьми займаються їх батьки, матеріали справи не містять. Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батьків обов»язків не виконують: вони не спілкуються з дітьми, не проявляють до них батьківської турботи, не цікавляться їх долею, не турбуються про фізичний та духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги на виховання, тобто останні уцілому ігнорують факт споріднення з дітими. Оскільки вказані факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачами та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відносно їх малолітніх дітей. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зважаючи на те, що діти малолітні, опіка над ними в порядку визначеному законом не встановлена, особа опікуна не призначена, підстав для вирішення питання про стягнення з батьків дітей аліментій на даний час немає. На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial