Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 17.12.2019 року звернулась до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначила, що в її свідоцтві про народження батьком записаний [PERSON] . На даний час вона навчається в Державному навчальному закладі Державний професійно-технічний заклад «Дніпропетровський центр професійної освіти» за кошти Державного бюджету на денній формі навчання, і закінчує навчання 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою з місця навчання. Вона отримує стипендію та проживає в гуртожитку. Однак їй необхідні кошти для проживання, придбання підручників, канцелярських товарів, проїзду до учбового закладу, придбання одягу та продуктів харчування. Місце роботи відповідача їй не відоме, але вона вважає, що відповідач має змоги надавати їй матеріальну допомогу в сумі 3000 грн. щомісячно. Посилаючись на ст. 199 СК України просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в сумі 3000 грн. щомісячно. Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав. Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки дійсно, позивачка є його донькою. Шлюб між ним та матір`ю позивачки розірвано. До досягнення позивачкою 18-річного віку він вчасно та у повному обсязі сплачував аліменти і заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Вважає, що позивачка не надала доказів того, що дійсно потребує матеріальної допомоги через навчання, оскільки сам факт навчання відповідачки не є беззаперечним доказом того, що вона дійсно потребує матеріальної допомоги. Також у позовній заяві взагалі не обґрунтовано розмір аліментів, а саме чому 3000 грн. потрібно щомісячно. Крім цього, позивачкою не надано доказів того, що відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, виходячи з підстав поданого позову та зазначила, що вона несе витрати на придбання підручників, канцелярських товарів, проїзд, витрати на придбання перукарського інвентаря, інструментів та розхідних матеріалів для манікюру та зачісок. При цьому в неї відсутні докази, що підтверджують понесення нею таких витрат, оскільки вона не зберігала відповідні чеки. Крім цього вона витрачає на проїзд приблизно 220 гривень на тиждень, а також несе витрати з відвідування майстер-класів у салоні краси «Естель». Розмір її витрат становить близько 1000 гривень на місяць, не рахуючи всіх вищеперелічених розходів. Мати допомагає їй добровільно і надає кошти приблизно 500 гривень на тиждень. Вона отримує прибуток 555,66 гривень у вигляді стипендії. Крім цього на даний час їй призначена виплата коштів у вигляді пенсії по інвалідності (3 група), але вона їх ще жодного разу не отримувала. Вона не має змоги працювати чи підробляти, хоча і навчається на останньому курсі і навчилася робити манікюр та зачіски, оскільки навчається в робочий час з понеділка по п`ятницю. На даний час її батьки розлучені і їй не відомо, чи батько працює офіційно, але він працює і може їй надавати допомогу, оскільки їздить на авто, а значить має кошти на пальне. Їй не відомо, чи перебуває батько в іншому шлюбі, але крім неї він інших дітей не має. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, оскільки інтереси відповідача представлені в судовому засіданні його представником [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог, спираючись на доводи поданого відзиву на позов та пояснив суду, що відповідач працює не офіційно водієм вантажного автомобіля і розмір його прибутку на місяць становить 5000-6000 гривень, в шлюбі не перебуває, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживає з батьками, на утриманні нікого не має, довідку про доходи надати не може, оскільки офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, хвороб не має, інвалідом не являється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Матеріалами справи встановлене наступне: Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.11.2016 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 2). Згідно копії довідки № 443 від 09.10.2019 року [PERSON] , [INFO] дійсно навчається в Дніпропетровському центрі професійної освіти за професією «перукар, манікюрник» з 01.09.2017 року терміном навчання 3 роки - до 30.06.2020 року. Форма навчання денна. Не знаходиться на повному державному утриманні (а.с. 3). Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно копії довідки про доходи № 287 від 06.12.2019 року [PERSON] отримує стипендію в сумі 555,66 гривень щомісячно (а.с. 5). Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 58980520 від 23.10.2019 року, виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання [PERSON] - закінчено через виконання боржником рішення суду в повному обсязі. Необхідність часткового задоволення позовних вимог зумовлена наступним: Відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітній син чи донька продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Згідно зі ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198,199 Сімейного кодексу України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст.182,200 СК України). Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. З пояснень представника відповідача видно, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу донці, що продовжує навчання, оскільки має щомісячний прибуток в розмірі 5000-6000 гривень. При цьому позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки позбавлена можливості самостійно отримувати прибуток чи працювати через денну форму навчання, яка співпадає з робочим часом. Однак, судом не враховуються пояснення позивачки щодо її витрат на прибуття до місця навчання, оскільки місце її проживання межує з навчальним закладом, де вона проходить навчання. Крім цього витрати на інструменти, підручники, канцелярське приладдя нічим не підтверджено. Суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог виходячи з того, що отримувана позивачкою стипендія не забезпечує її засобами для існування та враховуючи те, що загальновідомі обставини не потребують додаткового доказування, а саме рівня цін, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд приходить до висновку що отримуваний позивачкою прибуток не є достатнім для її забезпечення. Натомість відповідач є працездатною особо, на утриманців не має, перешкод для працевлаштування не має, а тому в змозі надавати допомогу своїй повнолітній донці, що продовжує навчання. Крім цього в ході розгляду справи судом було встановлено, що мати позивачки приймає участь та надає матеріальну допомогу позивачці, а отримуваний відповідачем прибуток та відсутність в матеріалах справи доказів отримання відповідачем прибутку у більшому розмірі, ніж повідомлений самим позивачем, дає суду підстави для часткового задоволення позовних вимог, і стягнення розміру аліментів в сумі 1000 гривень щомісячно як такий, що забезпечить потреби позивачки та не порушить рівноваги між порушеним правом та обраним способом його захисту і майнового стану відповідача. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вищевикладене в повній мірі узгоджується з висновками, що викладені в Постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 227/5551/18. При цьому, суд не має право вийти за межі заявлених позовних вимог щодо терміну стягнення аліментів, який зазначений самою позивачкою - до 30.06.2020 року. На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивачки на час навчання у розмірі 1000 гривень щомісячно і до закінчення навчання [PERSON] . Позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial