Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 27 квітня 2006 року в сумі 23197 грн. 88 коп. та сплачені судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач згідно кредитного договору, укладеного між сторонами 27.04.2008 року без номера, отримав кредит у розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії платіжної картки. Відповідачем порушено умови договору щодо повернення суми кредиту. В зв`язку з порушенням умов договору станом на 30.06.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 23197 грн. 88 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6759 грн. 26 коп., заборгованості за процентам за користування грошового банківського споживчого кредитув сумі 14857 грн. 77 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі - 500 грн., та штрафу (процентна ставка) в сумі 1080 грн. 85 коп. Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2013 року позов Банку задоволений. Стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за договором №б/н від 27 квітня 2006 року у сумі 23197 грн. 88 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 231 грн. 98 коп. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року вказане заочне рішення за заявою [PERSON] скасовано. Від представника позивача до судового засідання надійшла заява прослухання справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не заперечуває факт укладення договору з позивачем у 2006 році, в результаті якого отримав кредит у розмірі 1000 грн. на картку, однак, як зазначив, що то була звичайна картка, а не "Універсальна". Умови договору читав, в подальшому кредитний договір виконував. Останній платіж на погашення кредиту вніс 16 грудня 2009 року, а за браком коштів, кредит в подальшому не погашав. Вважає, що кінцевий термін повернення кредиту є 27 квітня 2008 року, а загальний термін звернення позивача до суду з даними вимогами закінчується 27 квітня 2011 року. На підставі зазначеного просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Суд, вислухавши думку відповідача, в межах заявлених позовних вимог всебічно, повно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст.ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За правилами ч. 1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 27 квітня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (натепер - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] укладений кредитний договір шляхом підписання заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-10). Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві. Таким чином, судом встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту. Згідно наданої позивачем довідки (а.с. 72), виписок по рахунках та заборгованості (а.с. 11-13, 69-72) після підписання 27 квітня 2006 року кредитного договору [PERSON] було видано кредитну картку 28 квітня 2006 року № 4149….3081 з терміном дії 04/13. Факт укладання кредитного договору, отримання кредитної картки, використання кредитних коштів, відповідачем в суді не оспорювався. Таким чином, між позивачем та відповідачем шляхом підписання заяви та Умов і правил надання банківських послуг з використанням кредитки «Універсальна», було укладено кредитний договір, і відповідно до наведених у заяві положень 3% на місяць за користування кредитними коштами, які нараховуються на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році. Погашення заборгованості мало відбуватися щомісяця, до 20 числа місяця, який є наступним за звітним, в розмірі 7% від заборгованості. Передбачено сторонами і відповідальність боржника за неналежне виконання умов договору у вигляді штрафів. Як було встановлено судом, сторони домовились, що у разі порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів позичальник зобов`язався сплатити штраф в розмірі 550 грн. та 5% від суми позову, про що зазначено у довідці про умови кредитування. Таким чином, Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Як вбачається з наданих позивачем доказів, відповідач систематично використовував кредитні кошти. Так, в останнє погашення заборгованості відбулося 16 грудня 2009 року, після чого він припинив повернення позивачеві кредитних коштів. Зазначене в судовому засіданні не заперечував і відповідач. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виникла заборгованість за кредитним договором. Встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність підстав, передбачених ст.ст. 526, 611, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, для стягнення на користь Банку із відповідача заборгованості за кредитним договором. Згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 11-13, 69-72) станом на 30 червня 2013 року заборгованість складає 23187 грн. 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 6759 грн. 26 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 14857 грн. 77 коп., штраф (фіксована частина) в сумі - 500 грн., та штраф (процентна ставка) в сумі 1080 грн. 85 коп. Заборгованість за кредитом (тілом) в розмірі 6759 грн. 26 коп. підтверджена розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку про рух коштів (а.с. 11-13, 69-72). Доказів, які б спростували вказану заборгованість, [PERSON] суду не надав. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню 6759 грн. 26 коп. заборгованості за кредитом. Щодо заборгованості за процентами, то право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц). Згідно із правовою позицію, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 р. по справі № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили щомісячну сплату заборгованості за кредитом та відсотків за наданим кредитом на суму залишку заборгованості. Проте строк дії Договору закінчився з закінченням строку дії картки, тобто в останній день квітня місяця 2013 року. Правова позиція щодо закінчення строку дії договору з закінченням строку дії картки викладена в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року (провадження № 6-61цс14) та неодноразово застосовувалась при розгляді інших справ з аналогічними обставинами. Закінчення строку дії кредитної картки позбавляє кредитора права на нарахування процентів у наступний період. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12ц). В даному випадку закінченням кредитування за Договором є останній день строку дії картки - 30 квітня 2013 року. Отже, нарахуванню та стягненню підлягають проценти, нараховані банком станом на 30 квітня 2013 року. Відтак, у межах строку кредитування (строку дії картки - 30 квітня 2013 року) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Після закінчення строку дії картки, починаючи з 1 травня 2013 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. За такого позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки лише в межах строку дії кредитної картки - по 30 квітня 2013 року. Тому суд приходить до висновку про безпідставність нарахування позивачем процентів за користування кредитним коштами з 01 травня 2013 року по 30 червня 2013 року (дата розрахунку заборгованості). За такого розмір відсотків, який підлягає стягненню на користь позивача становить 14445 грн. 46 коп. (нараховані проценти станом на 30.06.2013 року 14857 грн. 77 коп. - (проценти з 01.05.2013 року по 30.06.2013 року 6759,26 х 36% : 360х 61= 412,31) = 14 445, 46 ) Щодо вимог про стягнення штрафу (500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, та процентами), то такий нарахований [PERSON] відповідно до умов пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Структура штрафу визначена фіксованою та процентною складовими, підстава нарахування - порушення строку платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Порушення умов кредитування з 16 грудня 2009 року є підставою для нарахування в межах строку дії договору штраф в розмірі, який визначається з заборгованості 6759,26 грн. за тілом кредиту та 14857,77 грн. заборгованості за процентами, що складає 1560,24 грн. (6759,26 грн. +14445, 46 х 5% + 500 грн.). Отже, загальна заборгованість [PERSON] станом на 30 червня 2013 року, яка підлягає стягненню за судовим рішенням складає 22 764,96 грн., в тому числі 6759,26 грн. за кредитом, 14 445,46 грн. процентів та 1560,24 грн. штрафу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). 06 травня 2019 року відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 54-57), де вважав кінцевим строком погашення кредиту 27.04.2008 року, а загальний термін звернення до суду закінчився 27 квітня 2011 року. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так наприклад, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. За домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена або скорочена, про що повинен бути укладений договір в письмовій формі (ст. 259 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 р. у справі № 6-154цс15. За умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів - щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов`язання. Оскільки умовами договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу. Враховуючи, що за умовами наведеного договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за звітним (до 20 числа), то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Згідно заяви використання кредитної картки «Універсальна» здійснюється за умовами останньої строк внесення щомісячних платежів - до 20 числа. Таким чином, з 21 числа місяця, наступного за звітнім, у Банка починав перебіг трирічного строку позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість за кредитом виникла у [PERSON] 21 січня 2010 року, строк дії кредитної картки - 30 квітня 2013 року (тобто строк повернення кредиту в цілому), а тому, звернувшись з позовом до суду 11 липня 2013 року (а.с. 2), ПАТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати повернення заборгованості, яка виникла після 01 травня 2013 року, тобто позивач звернувся до суду в передбачений законом строк позовної давності, а тому наявні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 6759,26 грн., 14 445, 46 грн. процентів та 1560,24 грн. штрафу. Тому посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд відхиляє. Доказів, які б спростували висновки суду, відповідач суду не надав. За такого, суд приходить до висновку, що підстав для застосування правил частини 4 статті 267 ЦК щодо наслідків спливу позовної давності суд не вбачає. В порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач доказів щодо строку дії отриманої ним кредитної картки також не надав. Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором кредиту в розмірі 22 764 грн. коп. Згідно зі статтею 141 ЦПК розмір судових витрат визначається пропорційно задоволеним вимогам банку. Відшкодуванню позивачеві підлягає 227,65 грн. (231,98 х 22 764,96:23197,88), сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви.

Outcome: partial