Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 березня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзного документу, надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без дозволу батька. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають дитину [PERSON], [INFO]. Зазначала, що син має захворювання верхніх дихальних шляхів, тому має намір в літній період для оздоровлення дитини здійснити виїзд до Автономної [PERSON] Крим, але відповідач згоди на виїзд сина не надає. В своїй позовній заяві просила суд дозволити оформлення проїзних документів на дитину [PERSON], [INFO], без згоди та клопотання батька [PERSON], а також оформити дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України до АК Крим, країн ближнього та дальнього зарубіжжя в період з червня по жовтень місяць кожного року до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Уточнюючи позовні вимоги зазначила, що має наміри оздоровити дитину в 2016 році протягом серпня жовтня на території Автономної [PERSON] Крим, де проживає її тітка [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] Крим є тимчасово окупованою територією, вважає виїзд дитини до такої території небезпечним. Також пояснив, що запропонувати дитині альтернативний відпочинок не на території АР Крим для оздоровлення не має можливості з причин відсутності грошових коштів. Представник органу опіки та піклування в судовому засідання підтримала вимоги, вважає їх такими, що заявлені в інтересах дитини. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляду справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] з 12 лютого 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2012 року. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю [PERSON]. Статтями 150, 151 СК України передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обовязок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обовязок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Згідно з п 3. Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року N 719-V, оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон. Станом на час вирішення даної справи судом сухопутна територія Автономної [PERSON] Крим, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначена тимчасово окупованою територією. Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Зокрема, громадяни України, які не досягли 16-річного віку, можуть перетинати адміністративний кордон з тимчасово окупованою територією АР Крим за проїзним документом дитини або паспортом громадянина України для виїзду за кордон одного із батьків, у якій вони записані, та у його супроводі. Окрім того, з метою надійного контролю за виїздом на тимчасово окуповану територію Автономної [PERSON] Крим громадян, яким не виповнилося шістнадцяти років, під час здійснення прикордонного контролю службовими особами Державної прикордонної служби України перевіряються документи, передбачені пунктами 4, 5 Правил перетинання державною кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, зокрема нотаріально посвідчені згоди (заяви) одного або обох батьків (усиновлювачів). Судом встановлено що відповідач [PERSON], будучи батьком малолітнього [PERSON], [INFO], не надає своєї згоди на виїзд дитини до Автономної [PERSON] Крим. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], має захворювання верхніх дихальних шляхів, потребує санаторно-курортного лікування. Позивач по справі [PERSON] має можливість оздоровити дитину на території Автономної [PERSON] Крим, зокрема, забезпечити проживання дитини в тітки [PERSON]. Відповідач [PERSON], не надаючи дозволу на оформлення проїзних документів та виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон, діє всупереч інтересів дитини. При цьому жодного альтернативного лікування як на території України так і з виїздом за межі України відповідач [PERSON] дитині запропонувати не може, посилаючись на відсутність грошових коштів на такі цілі. При вирішенні справи суд виходить з того, що позивач [PERSON], бажаючи оформити малолітньому сину проїзний документ на виїзд до Автономної [PERSON] Крим діє виключно в інтересах [PERSON], [INFO]. Дії відповідача судом оцінюються як обмеження прав малолітнього сина [PERSON], [INFO], на виїзд до Автономної [PERSON] Крим для оздоровлення та відпочинку, що безумовно перешкоджає також і нормальному розвитку дитини, розширенню його кругозору та гармонійного розвитку. Тому суд приходить до висновку, що відмова відповідача [PERSON] в наданні дозволу на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], до Автономної [PERSON] Крим для оздоровлення та відпочинку є такою, що порушує права позивача та малолітньої дитини, не має правового підґрунтя, є безпідставною і такою, що суперечить вимогам ст. 155 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України „Про охорону дитинства, так як предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини і батьківське право не може здійснюватись всупереч цим інтересам. Тому порушене право підлягає захистові. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови надання рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В поданій до суду позовній заяві позивач порушує питання про надання дозволу на виїзд дитини на період до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вимоги ст. 313 ЦК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, суд вважає за можливе надати такий дозвіл на період серпень-жовтень місяці 2016 року, а не д досягнення дитиною повноліття, як того просить позивач, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] в судовому засіданні на ту обставину, що він має побоювання щодо можливості виїзду дитини до Автономної [PERSON] Крим на постійне місце проживання є лише припущенням, яке не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Надання судом дозволу на оформлення документів та виїзд дитини виключно в певний період виключає можливості вивезення малолітньої дитини на постійне місце проживання до АР Крим. Окрім того, хоча станом на час вирішення даної справи судом сухопутна територія Автономної [PERSON] Крим та внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова визначені тимчасово окупованою територією, але дана територія не є зоною проведення військових дій та/чи антитерористичної операції. При цьому державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна (стаття 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Тому суд вважає за необхідне дозволити оформлення проїзного документу на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], до Автономної [PERSON] Крим без нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON] на період з 01 серпня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, та надати дозвіл на виїзд малолітнього до Автономної [PERSON] Крим без нотаріально посвідченої згоди батька в зазначений період. Суд вважає, що надання такого дозволу буде в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial