Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач КС «Буковина» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що згідно договору кредитної лінії №001/2704 від 23.12.2016 року, додаткового договору №01 від 26.12.2016 року до договору кредитної лінії №001/2704 від 23.12.2016 року, кредитна спілка Буковина надала відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 280000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 23.12.2021 року, зі сплатою 40% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом в рамках кредитної лінії. Зазначають, що, з метою забезпечення виконання зобовязань за договором кредитної лінії, КС «Буковина» уклала з [PERSON] іпотечний договір від 23.12.2016 року, відповідно до якого предметом іпотеки є: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2499 га, кадастровий номер 7324582000:02:003:0182, належна [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №764769 та житловий будинок будинок, з належними до нього будівлями та спорудами під номером 7, належний [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Великокучурівської сільської ради 31.03.2006 року серії ЯЯЯ №433059, який знаходиться в селі Великий Кучурів, провулок Польовий, Сторожинецького району Чернівецької області. Також зазначають, що з метою забезпечення зобовязань КС «Буковина» уклала 23.12.2016 року договір поруки №005/2357 з відповідачем [PERSON] Вказують, що відповідно до п.3.1. договору кредитної лінії №001/2704 від 23 грудня 2016 року, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 2% за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу що передбачено п.7.4. вищезгаданого договору. Також вказують, що, оскільки ні позичальником, а ні поручителем сума простроченої заборгованості, нарахованої згідно умов п. 3.1.; п. 3.5.; п. 7.4. договору кредитної лінії №001/2704 від 23.12.2016 року не була сплачена, станом на 05 травня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 335512,66 грн.. Після збільшення позовних вимог просять стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість, що станом на 20.09.2017 року становить 510221,81 грн., з яких 279000 грн. сума кредиту, 73369,44 грн. проценти, 157852,37 грн. пеня, а також, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок літ. «А», з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 247,80 кв.м., житловою площею - 131,90 кв.м., літню кухню літ. «Б», сараї літ. «В, Г», гараж літ. «Д», вбиральню літ. «Е», криницю - №1, огорожу -№2, розташований в с. Великий Кучурів, провулок Польовий, 7, Сторожинецького району Чернівецької області та земельну ділянку площею 0,2499 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7324582000:02:003:0182, що розташована в селі Великий Кучурів, провулок Польовий під № 7, Сторожинецького району, Чернівецької області, в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії №001/2704 від 23.12.2016 року в сумі 510221,81 грн., шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, а також стягнути з відповідачів солідарно витрати по сплаті судового збору в сумі 7653,33 грн. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Заслухавши представника позивача та відповідача [PERSON], який визнав позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 23.12.2016 року між Кредитною спілкою «Буковина» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №001/2704, а 26.12.2016 року додатковий договір №1 до договору кредитної лінії №001/2704, згідно умов яких відповідач отримав 279000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 23.12.2021 року, зі сплатою 40% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом в рамках кредитної лінії. Факт отримання позичальником коштів підтверджується видатковими квитанціями №616 від 23.12.2016 р. на суму 149000 грн., №622 від 26.12.2016 р. на суму 130000 грн. З метою забезпечення виконання зобов»язань за договором кредитної лінії між КС «Буковина» та [PERSON] 23.12.2016 року було укладено іпотечний договір, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3160, за умовами якого предметом іпотеки є: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2499 га, кадастровий номер 7324582000:02:003:0182, належна [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №764769, виданого Сторожинецьким районним відділом земельних ресурсів 11 серпня 2006 року на підставі рішення від 22.12.2005 року, 22 сесії 4 скликання, за №106-22/05, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №010681900753, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 233528873245 та житловий будинок, з належними до нього будівлями та спорудами під номером 7, належний [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Великокучурівської сільської ради 31.03.2006 року серії ЯЯЯ №433059 на підставі рішення №18 від 01.03.2006 року, право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.11.2011 року, реєстраційний номер 14331973, про що виданий витяг про реєстрацію права власності за №32028974, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 233441473245, який знаходиться в селі Великий Кучурів, провулок Польовий, Сторожинецького району, Чернівецької області. Також з метою забезпечення зобовязань позичальника [PERSON] за договором кредитної лінії між Кредитною спілкою «Буковина» та відповідачем [PERSON] 23.12.2016 року було укладено договір поруки №005/2357, яка зобовязалася нести солідарну відповідальність з боржником перед кредитодавецем. З вимоги про усунення порушення від 06.03.2017 року вих. №54, врученої Кредитною спілкою «Буковина» під розписку поручителю [PERSON], та для передачі [PERSON] вбачається, що станом на 06.03.2017 року за договором кредитної лінії прострочена заборгованість склала 13858,27 грн., яку КС «Буковина» вимагала сплатити у тридцятиденний строк, а в разі її невиконання буде розпочата процедура звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно розрахунків позивача сума простроченої заборгованості за договором кредитної лінії №001/2704 від 23.12.2016 року станом на 20.09.2017 року становить 510221,81 грн., яка складається з наступного: -157852,37 грн. - пеня; -73369,44 грн. проценти; -279000,00 грн. - сума кредиту. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.1050,1054 ЦК України якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Пунктами 3.8, 3.9 Договору кредитної лінії встановлено, якщо виникло і триває невиконання зобов»язань, Позичальник зобов»язаний на вимогу Кредитодавця погасити суму простроченої заборгованості, нараховану згідно з цим договором, про що Кредитодавець письмово повідомляє Позичальника. У випадку несплати простроченої заборгованості більше 30 календарних днів з часу відправлення повідомлення Кредитодавець набуває право достроково вимагати повернення всієї суми заборгованості згідно цього договору та звернення стягнення на предмет забезпечення зобов»язань Позичальника згідно договору (застави) іпотеки. Таким чином, вимоги позивача про дострокове стягнення кредитних коштів є обґрунтованими. Так як відповідачами не оспорювалася сума, пред»явлена до стягнення 510221,81 грн., то вона і підлягає стягненню. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Ч.1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов»язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Пунктом 2.1 договору поруки №005/2357 від 23.12.2016 року встановлено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитодавцем. У разі невиконання умов договору кредитної лінії Поручитель відповідає перед Кредитодавцем всім належним йому майном за зобов»язаннями боржника в повному обсязі, який включає суму основного боргу, суму процентів за весь час користування кредитом, пеню за несвоєчасне надходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, а також збитки завдані Кредитодавцю невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору кредитної лінії. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками, через що вимоги позивача про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості за договором кредитної лінії є обґрунтованими. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Наведене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України №6-1080цс/15 від 03.02.2016 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цьогоЗакону. Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Зазначену правову позицію викладено у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), постанові від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), постанові від 05.04.2017 року (№6-3034цс16) та інших. Крім того, в постанові №6-1907цс16 Верховний Суд України вказав, що посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки суб»єктом оціночної діяльності суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Так як відповідач [PERSON]Г не виконує покладені на нього обовязки передбачені договором щодо погашення кредиту, відсотків за користування ним, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, у зв»язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим не підлягає задоволенню вимога про встановлення початкової ціни предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна з підстав, наведених вище. При визначенні ціни предмета іпотеки, суд враховує, що його ціна встановлена в іпотечному договорі, сторони при розгляді справи не оспорювали встановленої ціни, не заявляли клопотань про визначення ціни предмета іпотеки шляхом призначення відповідної судової експертизи. Суд дійшов висновку про встановлення початкової ціни вартості предмета іпотеки при проведенні прилюдних торгів у розмірі, визначеному в договорі іпотеки, а саме 1443435 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст.543, 553, 554, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.1,33,38,39,41 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial