Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі свого представника, [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму в розмірі 15371,00 грн., з яких 11819,80 грн. сума матеріального збитку, 1000,00 грн. витрати на оцінку майна, 551,20 грн. сума судового збору, 2000,00 грн. сума моральної шкоди. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що 11 серпня 2013 року близько 22-30 год. [PERSON], керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер [NUMBER], на вул. Херсонська в м. Люботин Харківської області допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], яким керував позивач. Внаслідок ДТП з вини відповідача автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень на суму 11819,80 грн., яка визначена у звіті про оцінку вартості майнової шкоди. За складання звіту позивач змушений був сплатити 1000,00 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях через пошкодження автомобіля і неможливість довгий час його використовувати в роботі, що призвело до порушення звичайного образу життя. Але відповідач [PERSON] відмовився компенсувати позивачу завдані збитки або відремонтувати автомобіль. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав суду заяву про підтримання позовних вимог і про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав до суду письмові заперечення проти позову від 23 серпня 2016 року, в яких просив розглядати справу за його відсутності. В запереченнях [PERSON] вказував, що на момент ДТП між ним і СТзДВ «Гарантія» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому він не являється належним відповідачем у цій справі. Ці обставини були встановлені судовим рішенням в іншій справі № 630/877/14-ц за позовом [PERSON] до нього, а відтак в задоволенні позову, на думку відповідача, слід відмовити. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 11 серпня 2013 року по вул. Херсонській в м. Люботин, Харківської області з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер [NUMBER], та порушив п.п. 2.10."А", 10.1., 10.9. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями), сталося зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] позивачу в даній справі, що підтверджується постановою Люботинського міського суду Харківської області від 04 вересня 2013 року. У зв'язку з зіткненням, автомобіль ВАЗ 2107 отримав пошкодження та, відповідно до звіту № 193/14 від 09 вересня 2014 року про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, виготовленого ТОВ «Радар-1», вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу з ПДВ складає 11819,80 грн. Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 01 червня 2013 року між [PERSON] та СТзДВ «Гарантія» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 01 червня 2013 року по 31 травня 2014 року включно, що підтверджує Поліс № АС/2571421. Відповідно до зазначеного Поліса ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, не може перевищувати 50000,00 грн., а розмір франшизи складає 1000,00 грн. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 03 лютого 2015 року в справі № 630/877/14-ц були задоволені вимоги [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього в якості відшкодування матеріальних збитків суму франшизи 1000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 101,22 грн. та судовий збір в сумі 16,44 грн. Рішення набрало чинності 21 лютого 2015 року. На підтвердження виконання рішення суду від 03 лютого 2015 року відповідач [PERSON] додав до письмових заперечень копію квитанції від 23 серпня 2016 року № 0245 про електронний переказ грошових коштів в сумі 1101,22 грн. на користь позивача [PERSON] через відділення поштового зв'язку Люботин Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта». Таким чином, розмір завданої позивачу внаслідок ДТП майнової шкоди, яка на теперішній час не відшкодована, складає 10819,80 грн. (11819,80 1000,00 = 10819,80). Відповідач [PERSON] наголошує на тому, що відшкодування завданих позивачу збитків зобовязана здійснити страхова компанія, з якому ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Але такі доводи відповідача суд відкидає, виходячи з правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2808цс15. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до стразової компанії, з якою ним укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. З урахуванням наведеного, суд задовольняє позов [PERSON] частково і стягує з відповідача [PERSON] завдану шкоду в розмірі 10819,80 грн. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь 1000,00 грн., витрачених на оплату робіт з оцінки вартості майнової шкоди, виконаної ТОВ «Радар-1» (звіт № 193/14 від 09 вересня 2014 року). Але вартість робіт з оцінки, виходячи з квитанції від 18 серпня 2014 року, на користь ТОВ «Радар-1» оплачена іншою, відмінною від позивача, особою [PERSON], який є замовником виконаної роботи. Тому в цій частині позову суд відмовляє в задоволенні. Щодо вимог позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., суд зазначає про наступне. Згідно зі ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї стати. Моральна шкода у відповідності до ст. 23 ЦК України, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Представник позивача в позові стверджував, що через протиправні дії відповідача [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормального ритму життя і душевних стражданнях через неможливість тривалий час користуватися автомобілем в роботі, втрату значного часу для відновлення автомобіля. Але належних доказів того, що позивач [PERSON] зазнав душевних страждань через дії відповідача та пошкодження майна, представник позивача суду не надав, тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд також стягує частково з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 402,43 грн.,

Outcome: partial