Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача шкоду, спричинену внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 6 січня 2017 року, та призвело по пошкодження автомобіля «ВАЗ 2109», державний номерний знак [NUMBER] , 1993 року випуску, який належить позивачу у розмірі 88401 грн., а також моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, яка спричинена внаслідок ДТП 06.01.2017 року, яка сталась з вини відповідача. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що 06 січня 2017 року приблизно о 16:00 годині [PERSON] (далі - Відповідач) керуючи технічно справним автомобілем «КІА РІО» д.н.з. [NUMBER] , на 77 км + 500 м автодороги «Харків - Зміїв - Балаклея - Гороховатка» в напрямку від смт. Андріївка о м. Балаклея, поблизу ТОВ «Балаклійський шиферний комбінат», не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість руху автомобіля, допусти в порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2109» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок зазначеної дорожньої - транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Крім того, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «КІА РІО» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження, які віднесені до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а позивач отримав ушкодження: садно на волосистій частині голови ліворуч, забійна рана на підборідді зліва, дві забійні рани та садно на розгинальній поверхні правого колінного суглобу, сінець на лівій боковій поверхні живота, які за ступенем тяжкості вказані пошкодження належать до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). 07.01.2017 року СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області інформація щодо вищезазначеного ДТП внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220190000031 за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України. Проте, постановою від 11.08.2017 року слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області кримінальне провадження № 12017220190000031 за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України відносно Відповідача було закрито, у зв`язку з відсутністю претензій та відмовою потерпілої [PERSON] від підтримання обвинувачення відносно свого чоловіка - Відповідача за цим позовом. Також, органом досудового розслідування, у зв`язку з закриттям кримінального провадження, відносно відповідача не були складені матеріали про адміністративне правопорушення, у визначені законодавством строки. 11.05.20918 року постановою Балаклійського районного суду Харківської області у справі 610/1110/18 встановлено, що згідно ч. 5 ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Проте, органом досудового розслідування зазначені строки були пропущені. У зв`язку з цим провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності заст. 124 КУпАП- закрито, оскільки на момент надходження справи до суду вже закінчився одномісячний строк для притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Вказане судове рішення набрало законної сили 25.05.2018 року. На думку позивача, вина відповідача [PERSON] у вчиненні вищезазначеного ДТП та у пошкодженні його автомобіля «ВАЗ 2109» д.н.з. [NUMBER] , 1993 року випуску, встановлена в межах розгляду кримінального провадження № 12017220190000031 за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України та постановою Балаклійського райсуду Харківської області від 11.05.2018 року у справі 610/1110/18, у зв`язку з цим з відповідача на його користь має бути стягнуто спричинену матеріальну шкоду внаслідок пошкодження його автомобіля в розмірі 88401 грн. 45 коп., із зазначених вище підстав. Окрім того через вказану ДТП позивач переніс сильні фізичні, душевні та моральні страждання, а також, з підстав зазначених вище, мав протягом тривалого часу змінити свій звичний спосіб життя та пересування, користуватись громадським транспортом замість автомобіля, через стан свого здоров`я, що спричиняло значні незручності для мого повсякденного життя. Його лікування тривало протягом двох тижнів, внаслідок чого він не мав змоги працювати, що також призвело до погіршення його матеріального становища та посилило моральні переживання, призвело до істотного погіршення нормальних життєвих зв`язків, в тому числі близькими родичами. Також, його душевні страждання посилюються через те, що під час ДТП було сильно пошкоджено його автомобіль, який постійно використовувався ним в роботі, в тому числі для потреб його сім`ї, на цьому автомобілі він перевозив необхідні для роботи будівельні матеріали та інструменти. Проте, внаслідок зазначеного ДТП його автомобіль і досі пошкоджений, а він постійно змушений звертатися до сторонніх осіб за допомогою у перевезенні своїх інструментів та будівельних матеріалів, необхідних для будівельних робіт. Крім того, його душевні страждання посилюються і через те, що відповідач [PERSON] з моменту ДТП та по теперішній час не вчинив жодної дії щодо добровільного відшкодування спричинених матеріальних збитків, витрат на лікування, та, навіть, не вибачився за вчинене ДТП. Таким чином, всі вищезазначені моральні та душевні страждання призвели до втрат немайнового характеру, які полягають у тривалому у часі фізичному болі та стражданнях, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, безпосередньо виразилося у тривалій у часі втраті спокою, постійних душевних переживаннях, порушення фізичного та психологічного стану здоров`я, тривалого одержання обмеження своїх здібностей, та інших втрат, які зазначені вище. З урахуванням всіх вищезазначених обставин, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень. У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляла, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 06 січня 2017 року приблизно о 16:00 годині [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «КІА РІО» д.н.з. [NUMBER] , на 77 км +500 м автодороги «Харків - Зміїв - Балаклея - Гороховатка» в напрямку від смт. Андріївка до м. Балаклея, поблизу ТОВ «Балаклійський шиферний комбінат», проявив злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість руху автомобіля, допустив порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2109» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області Семененка О.В. від 11 серпня 2017 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1ст. 286 КК України закрито , у зв`язку з клопотанням потерпілої [PERSON] , яка в ході зазначеної дорожньо - транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Також як вбачається з висновку судової автотехнічної експертизи №3184, складеного 21.06.2017 року Харківським науково - досоідним інститутом судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса, в даній дорожній ситуації водій [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами 12.1 ПДР України. Технічна можливість уникнути пригоди для водія [PERSON] визначалася виконанням ним вимог п.12.1 ПДР України, для чого у нього не було будь - яких перешкод технічного характеру. Дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.12.1 ПДР України і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП. В діях водія [PERSON] невідповідностей вимогам ПДР України, які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП не вбачається. Постановою Балаклійського районного суду харківської області від 11 травня 2018 року (справа №645/1110/18) провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту - ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Як вбачається з висновку автотоварознавчої експертизи №1С від 15 березня 2019 року, виконаного на підставі ухвали суду від 20.12.2018 року, судовим експертом Бочаровим С.М., вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER] , 1993 року народження, який належить на праві власності [PERSON] , пошкодженого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 06 січня 2017 року, приблизно о 16 год. 00 хв., внаслідок зіткнення з автомобілем «КІА РІО», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , складає 88401 грн. 45 коп.. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи є власник. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію серія [NUMBER] , автомобіль «ВАЗ 21093» державний номерний знак [NUMBER] , 1993 року народження, належить на праві власності [PERSON] Таким чином з відповідача на користь позивача стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 88401 грн. 45 коп. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з висновку експерта №12-БЛ/17 Балаклійського районного відділення судово - медичної експертизи від 12 січня 2017 року, внаслідок зазначеної дорожньо - транспортної пригоди позивач отримав ушкодження: садно на волосистій частині голови ліворуч, забійна рана на підборідді зліва, дві забійні рани та садно на розгинальній поверхні правого колінного суглобу, сінець на лівій боковій поверхні живота, які за ступенем тяжкості вказані пошкодження належать до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) Врахувавши зазначене, вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивача та його сім`ї, які через дорожньо-транспортну пригоду зазнали душевних страждань, які полягають у порушенні життєвого укладу, погіршення стану здоров`я, внаслідок пошкодження автомобіля, у позивача погіршилася якість життя, зокрема, через значні незручності у пересуванні через зумовлене ДТП користування громадським транспортом, з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. на користь позивача. У відповідності до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи: пов`язані з витребуванням доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем були понесені наступні витрати: сплачено судовий збір за подання позовної заяви та сплачено вартість автотоварознавчого дослідження у розмірі 3500,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial