Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 05 травня 2010 року у розмірі 20763.68 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 05 травня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, на платіжну картку. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків у строки встановлені договором не виконує, внаслідок чого станом на 14 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 20763.68 грн., яка включає: 10523.44 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 11742.95 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 964.94 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання, в якому представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася без поважних причин та не подала відзив на позовну заяву. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 05 травня 2010 року [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" уклали договір б/н, за яким відповідачка отримала кредит у виді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 11000.00 гривень(а.с. 13-29). Договір складає анкета-заява [PERSON] , Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку(а.с. 10-26). Відповідно до частини першої статті 626, статей 627 та 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Статтями 526 та 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. За несвоєчасність виконання зобов`язань Тарифами передбачено сплату пені, штрафів. Відповідно до пункту 1.1.3.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до з частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частинами позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості(а.с. 7-12), який не оспорений відповідачкою вбачається, що вона не вносила у встановленому договором розмірі кошти на погашення боргу по кредиту, тому станом на 14 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 11988.38 грн., яка включає: 10523.44 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 964.94 грн. штраф (процентна складова). Вказані суми боргу підлягають стягненню з відповідачки в повному обсязі. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З матеріалів справи вбачається, що підставами стягнення як штрафу, так і пені як різновидів неустойки є порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Отже, по суті таке стягнення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобов`язання. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. На підставі викладеного, враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені є необґрунтованими, суперечать вимогам розумності та справедливості, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1017.33 гривень(11988.38 *1762/20763.68=1017.33).

Outcome: partial