Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 20 листопада 2004 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб; спільне життя між ним та відповідачкою не склалося і тому в листопаді 2013 року вони фактично припинили подружнє життя та перестали проживати однією сімєю. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області від 02.11.2013 року шлюб між ними було розірвано, про що було складено відповідний актовий запис № 91; від даного шлюбу з відповідачкою спільних дітей немає. Позивач вказує, що за час подружнього життя ними було придбано 16.10.2008 року автомобіль марки KIA PICANTO, 2008 року виготовлення, кузов № KNEBA24338Т630751, державний номер [NUMBER] за 90\~000,0 гривень. У відповідності до довідки центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міст Буча та Ірпінь при УДАІ ГУ МВС України в Київській області від 15.04.2014 року за № 24 даний автомобіль зареєстрований на ім.я відповідачки [PERSON] станом на 15.04.2014 року. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ними не досягнуто, відповідачка заперечує щодо розподілу даного автомобіля, який був придбаний ними в період шлюбу, автомобіль перебуває в користуванні відповідачки, а тому він вважає, що на його користь з відповідачки необхідно стягнути 1/2 частину вартості автомобіля. Вказує, що вартість автомобіля марки KIA PICANTO, 2008 року виготовлення, кузов № KNEBA24338Т630751, державний номер [NUMBER] на сьогоднішній день орієнтовно по його підрахункам становить 112\~500 гривень, відповідно 1/2 частина спірного майна становить 56\~250,0 гривень. В звязку із викладеними обставинами позивач просив постановити рішення, яким розділити майно, що є їх з відповідачкою спільною сумісною власністю, виділивши [PERSON] автомобіль марки KIA PICANTO, 2008 року виготовлення, кузов № KNEBA24338Т630751, державний номер [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частину вартості автомобіля марки KIA PICANTO, 2008 року виготовлення, кузов № KNEBA24338Т630751, державний номер [NUMBER] в сумі 56\~250,0 гривень; стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує та просить стягнути з відповідача 1\~480,0 гривень витрат за проведення експертизи. Відповідачка та її представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, у звязку із цим суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка з 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у встановленому законом порядку 02 листопада 2013 року. Встановлено, що у 2008 році у період зареєстрованого шлюбу сторонами був придбаний автомобіль марки KIA PICANTO, 2008 року виготовлення, кузов № KNEBA24338Т630751, державний номер [NUMBER], який згідно довідки центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міст Буча та Ірпінь при УДАІ ГУ МВС України в Київській області від 15.04.2014 року за № 24 зареєстрований на ім.я відповідачки [PERSON] станом на 15.04.2014 року. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідачка з 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у встановленому законом порядку 02 листопада 2013 року та у 2008 році у період зареєстрованого шлюбу сторонами був придбаний автомобіль марки KIA PICANTO, 2008 року виготовлення, кузов № KNEBA24338Т630751, державний номер [NUMBER], який зареєстрований на ім.я відповідачки [PERSON] станом на 15.04.2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки спірний автомобіль був придбаний сторонами у період зареєстрованого шлюбу, дане майно слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, суд вважає, що слід поділити спірний автомобіль між [PERSON] та [PERSON], та виділити кожному по 1/2 частині даного автомобіля, визнавши за ними право власності на належні їм частки. При цьому, оскільки в судовому засіданні не надано беззаперечних доказів на підтвердження дійсної вартості спірного автомобіля, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02 вересня 2014 року по даній справі була призначена судова автотоварознавча експертиза та відповідно до даної ухвали Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надано повідомлення від 31.01.2015 року про неможливість надання висновку судової транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертизи у цивільній справі № 367/2212/14-ц, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь 1/2 частини вартості автомобіля марки KIA PICANTO, 2008 року виготовлення, кузов № KNEBA24338Т630751, державний номер [NUMBER] в сумі 56\~250,0 гривень не підлягають до задоволення. Крім того, оскільки Київський науково-дослідний інститут судових експертиз надав повідомлення від 31.01.2015 року про неможливість надання висновку судової транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертизи у цивільній справі № 367/2212/14-ц, фактично дана експертиза проведена не була, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за проведення зазначеної експертизи в сумі 1\~480,0 гривень. Таким чином суд задовольняє заявлений позов частково. На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71, 72 СК України,

Outcome: partial