Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

До суду звернулась позивачка [PERSON] з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 6865 гривень 83 копійки а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31859 гривень 40 копійок, допомогу на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу при наданні щорічної відпустки у сумі 2288 гривень 46 копійок, компенсацію за додаткову відпустку працівникам, які мають дітей у розмірі 878 гривень 88 копійок, моральної шкоди в сумі 20000 гривень. В підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] змінила свої позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача [PERSON] державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 43724 гривень 28 копійок. Під час виступу у дебатах позивачка [PERSON] знов змінила свої позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача [PERSON] державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 52 922 гривень . Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 2005 року вона працювала у [PERSON] державному університеті внутрішніх справ ім.. [PERSON] на посаді старшого викладача. 18 червня 2014 року вона пішла у чергову щорічну відпустку. Відповідач у порушення вимог ст. 24 Закону України «Про оплату праці» не виплатив її заробітну плату за весь час щорічної відпустки. Після її повернення з відпустки 13 серпня 2014 року виявилось , що у звязку з проведенням у м. Луганську антитерористичної операції навчальний заклад тимчасово не працює, а буде працювати з 1 жовтня 2014 року, про що було завірено повідомлять додатково. Вона не одноразово приїжджала до навчального закладу разом з іншими працівниками, але жодної інформації стосовно виплати заборгованості по заробітній платі, подальшого функціонування ВУЗу та виконання своїх трудових обовязків її надано не було , викладачів не пропускали на територію. Телефони теж на той час вже не працювали. Викладачам було запропоновано написати заяви про продовження контракту і готовність в подальшому працювати в університеті, що нею у було зроблено Заступнику начальника кафедри , на якій вона працює, були залишені всі координати її місця знаходження. 22 листопада 2014 року з інформації на офіційному сайті ЛДУВС ім.. [PERSON] її стало відомо, що навчальний заклад тимчасово було передислоковано на базу Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ за адресою м. Суми вул. Миру № 24. З не одноразових телефонних розмов відносно виплати заборгованості по виплаті заробітної плати , початок занять інших питань , що стосуються роботи її стало відомо, що заборгованість по заробітній платі нарахована, але не виплачена з причин, що не залежать від роботодавця, а стосовно виконання нею трудових обовязків взагалі нічого невідомо, оскільки ВУЗ тільки переведено і не було зрозуміло взагалі яким чином він буде працювати. Відповідно листа ЛДУВС ім.. [PERSON] № 1573 від 28 липня 2015 року її стало відомо, що адміністрація ЛДУВС ім.. [PERSON] наказом №198 від 29 вересня 2014 року звільнила її з займаної посади з 31 серпня 2014 року, проте належним чином її не повідомила. Трудова книжка досі знаходиться у відділі кадрів відповідача. Вона вважає якщо її було звільнено у звязку з закінченням строку контракту, то наказ про звільнення повинен був датуватись 31 серпня 2014 року, з таких підстав , це означає автоматичне продовження контракту. З червня 2014 року без повідомлення причин відповідач не здійснює виплату заробітної плати. Вона не отримала допомоги на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу при надані щорічної відпустки. Відповідач не сплатив її середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 52 922 гривень. Вона вважає , що у зв'язку з тим, що в первинній позовній заяві вимоги, які були пред'явлені до відповідача , а точніше сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні була обчислена станом на 01 жовтня 2015 р. (час подання позовної заяви до суду), оскільки справа ще не розглянута, то необхідне збільшити позовні вимоги в цій частині, стягнувши з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з розрахунку: Термін розрахунку останні два повних робочих місяці (ч.2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати за постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100), тобто квітень-травень 2014 року. Середньоденна заробітна плата складає: 2215 грн. 70 коп. (квітень 2014 року ) + 2288 грн. 46 коп. (травень 2014 року) : 40 робочій день за два місяці (21 робочих дні у квітні 2014 року та 19 робочих днів у травні 2014 року) = 112 грн. 60 коп. ( п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати за постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100). Період затримки розрахунку по заробітній платі з 01.09.2014 року по 01.07.2016 року: Вересень 2014 року 22 робочі дні\~ Жовтень 2014 року 23 робочі дні Листопад 2014 року 20 робочих днів Грудень 2014 року 23 робочих дні Січень 2015 року 19 робочих днів Лютий 2015 року 21 робочий день Березень 2015 року 21\~ робочих дні Квітень 2015 року 21 робочих дні Травень 2015 року 18 робочих днів Червень 2015 року 20 робочі дні Липень 2015 року 23 робочі дні Серпень 2015 року 20 робочий день Вересень 2015 року 22 робочі дні Жовтень 2015 р. 21 робочий день Листопад 2015 р. 21 робочий день Грудень 2015 р. 23 робочих дні Січень 2016 р. 19 робочих днів Лютий 2016 р. 21 робочий день Березень 2016 р. 22 робочих днів Квітень 2016 р. 21 робочий день Травень 2016 р. 19 робочих днів Червень 2016 р. - 19 робочих днів Липень 2016 р. 11 робочих днів Разом: 459 робочих днів Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки\~ по 14.07.2016 р. складає 52 922 грн. (112 грн. 60 коп.* 470 робочих днів). Невиплата належних її коштів відповідачем поставила її з дітьми за межі виживання, що спричинило стрес та нервову напругу в сімї. Оскільки вона сама виховує двох дітей однієї виповнилося 5 років, друга студентка Державного університету «Одеська Національна [PERSON]» Не маючи коштів на утримання сімї та оплати навчання старшої доньки вона брала гроші в борг. Щоб вижити вона змушена була продати коштовності, компютер, дещо зі своїх та дитячих речей. Через відсутність коштів вона не мала можливості придбати для своїх дітей в достатній кількості необхідних продуктів харчування, предметів першої необхідності, ліків. Цим самим її сімя була позбавлена можливості ведення звичного способу проживання. Неповернення більш року належної її трудової книжки відповідач фактично позбавив її конституційного права на труд за фаховою освітою. Без відповідних документів, які незаконно утримує відповідач, вона не може влаштуватися на роботу за фахом, щоб достойно утримувати сімю. Щоб вижити вона займається некваліфікованою працею. Все це пригнічує її гідність, призводить до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації її життя та життя членів її сімї. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала пославшись на вище означені обставини. Представник відповідач від [PERSON] державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка [PERSON] позовні вимоги визнав частково та послався на заперечення які надав до суду а саме стягнення на користь позивачки 4\~431 гривень 40 копійок заробітної плати за липень 2014 року та серпень 2014 року, відносно матеріальної допомоги на оздоровлення то вона була виплачена в червні 2014 року . Самі відомості щодо використання або не використання позивачем у 2014 році додаткової відпустки працівникам, які мають дітей на час розгляду справи відсутні. Відносно стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду не визнає вважає незаконною та необґрунтованою і таким , що не підлягає задоволенню . При цьому послався на ст.1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси від 13 січня 2013 року №85-V11, метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція та громадян які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплатою заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилися внаслідок проведення антитерористичної операції. З таких підстав він вважає, що у позивачки відсутні будь які правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку. Крім того ним було доведено, що в серпні 2014 року територія [PERSON] державного університет внутрішніх справ була захоплена невідомими озброєними людьми разом з усією службовою документацією у тому числі бухгалтерською та кадровою документацією. Про виникненні форс-мажорні обставини підтвердила Сумська торгово-промислова палата. Саму позивачку було звільнено 31 серпня 2014 року у звязку з закінченням строку контракту. Під час знаходження університету у м. Суми керівництво неодноразово зверталось до Державного казначейської служби України у Сумській області із листом щодо проведення платежів по виплаті заробітній платі та грошового забезпечення перед особовим складом університету у тому числі перед позивачкою. Однак казначейством було відмовлено в проведенні розрахунків перед працівниками університету які не були переведені разом з університетом до нового місця дислокації та не продовжують виконувати свої обовязки . Крім того послався на те, що позивачка не працювала , змінила місце проживання, на зв'язок з адміністрацією не виходила вимог про розрахунок не предявляла. Доводи про те, що вона передавала заступнику начальника кафедри координати тимчасового проживання та номер мобільного телефону не заслуговують уваги, оскільки цей робітник не є працівником кадрової служби та за своїми функціональними обовязками не наділений повноваженнями прийому та звільнення працівників та зберігання персональної інформації і з цього слід, що з 13 серпня 2014 року позивачка на роботу не виходила питання видачі їй трудової книжки не ставила та свої координати кадровій службі ЛДУВС не повідомила. Відносно доводів позивачки про автоматичне продовження дії контракту з посиланням на відповідь ЛДУВС то він її оговорює як технічну помилку та вказану дату видання наказу 29 вересня 2014 року, фактична дата видання вказаного наказу 29 серпня 2014 року. Відносно моральної шкоди він вважає , що її не було завдано незаконними діями або без діяльністю оскільки не було реальної можливості видати трудову книжку при форс-мажорними обставинами. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у повному обсязі, суд приходить до думки про можливе часткове задоволення заявлених позовних вимог з таких підстав: Як слід з свідоцтва про народження позивачка має малолітню дитину [PERSON] [INFO].(а.с.8) Згідно довідки, яка видана начальником відділу кадрового забезпечення [PERSON] державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] від 31 серпня 2010 року № 115 козлова В.Ю. дійсно є співробітником [PERSON] державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] та перебуває на посаді доцента кафедри цивільного та трудового права загальноуніверситеських кафедр та з 29 квітня 2010 року по 1 вересня 2010 року знаходилась на лікарняному по вагітності та пологам, відпустку по догляду за дитиною не використовувала. (а.с.7) За листом зверненням позивачки [PERSON] від 10 липня 2015 року вбачається, що вона звернулась до керівництва [PERSON] Державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] де просить повідомити її про виклик на роботу, оскільки після закінчення відпустки 13 серпня 2014 року вона вийшла на роботу де її повідомили, що звязку з антитерористичної операцією у м. Луганську та Луганської області університет почне працювати з жовтня 2014 року. (а.с.26) Відповідно листа з [PERSON] державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] від 28 липня 2015 року №1573 слід, на її звернення від 10 липня 2015 року за підписом [PERSON] позивачки було доведено, про наказом МВС України від 6 жовтня 2014 року № 1025 «Про тимчасову передеслакацію ЛДУВС ім.. [PERSON]» який дислокується на базі Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ у м. Суми за адресною вул. Миру №24. За наказом ЛДУВС ім.. [PERSON] від 29 вересня 2014 року № 198 о/с з 31 серпня 2014 року позивачку було звільнено з посади старшого викладача кафедри цивільного-правових дисциплін загально університетських кафедр за п. 2 статті 36 КЗпП України ( у звязку з закінченням строку контракту) з урахуванням вимог статті 241-1 КЗпП України. (а.с.9,27,64, ) До позивачки [PERSON] листом від 21 жовтня 2015 року № 2025 було доведено, що була допущена технічна помилка, фактично наказ ЛДУВС ім.. [PERSON] № 198 о/с було видано не 29 вересня 2014 року а 29 серпня 2014 року .(а.с. 65) Відповідно довідки про заробіток, що подається для призначення /перерахунку пенсії/ про те що заробітна плата позивачки яка нараховується при обчисленні пенсії, становила 320\~908 гривень 62 копійки за травень 2014 року було нараховано 2288 гривень 40 копійок на всі виплати включені у довідку нараховані страхові внески на загальнообовязкове державне страхування , а з 1 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі (особових рахунків) за 2005-2014 роки.(а.с.11,88) Як слід з довідки Великоцької сільської ради Міловського району позивачка [PERSON] проживає з у с. Великоцьк Міловського району Луганської області по вул.. 40 років Перемоги будинок №4 без реєстрації з 1 листопада 2014 року . (а.с.12) З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] Державний університет внутрішніх справ імені [PERSON] знаходиться у м. Суми вулиця Миру № 24 Сумська область (а.с.24-25) За сертифікатом №4377 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Сумська торгово0промислова палата на підставі ст.14,14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами фор-мажорні обставини затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року № 44(5) засвідчила акт тероризму на території Луганської області. Період дії форс-мажорних обставин дата настання з 1 серпня 2014 року дата закінчення 25 травня 2015 року. А також сертифікат №3799 про форс-мажорні обставини який видала Сумська торгово-промислова палата де вказаний попередній строк дії форс-мажорних обставин з 1 липня 2014 року по 1 січня 2015 року. (а.с.30,54, 184) Як вбачається з листа Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на імя ректора [PERSON] державного університету внутрішніх справ імені [PERSON], що відповідно листа №336 від 16 березня 2016 року відповідачем перераховані грошові кошти позивачки [PERSON] 12 червня 2014 року у сумі 1500 гривень та 18 червня 2014 року у сумі 1254 гривень 52 копійки.(а.с.162) Представник відповідача визнав , у доповненнях до заперечення а також у своїх поясненнях (а.с.160-161) ,що у позивачки оклад складав на червень 2014 року 0.5 ставки, і він дорівнює 1278 гривень . При огляді копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що в книжки мається запис датована 31 серпня 2014 року про її звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням трудового договору наказ № 198 від 29 серпня 2014 року.(а.с.163-165) Відповідно повідомлення ГУ ДКСУ у Сумській області були відкрити рахунки ЛДУВС ім.. [PERSON] 19 листопада 2014 року .(а.с.168) Згідно копії наказу по особовому складу [PERSON] державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] № 198 від 29 серпня 2014 року позивачка [PERSON] була увільнена за п.2 ст. 36 КЗпП України (у звязку із закінченням строку контракту) з 31 серпня 2014 року. (а.с.178-180) З свого боку позивачка [PERSON] послалась на докази які її стали відомі при розгляді цивільних справ у Зарічному районному суді м. Суми а саме цивільних справ № 591/205/16-ц (провадження 2/591/683/16) на а.с. 7-9, 29-31; № 591/4555/15-ц (провадження № 2/591/1725/15) на а.с. 5-8; № 591/7020/15-ц (провадження № 2/591/203/16) на а.с. 12, 37; № 591/207/16-ц (провадження 2/591/685/16) на а.с. 13; № 591/5398/15-ц (провадження № 2/591/1975/15) на а.с. 5-10; № 591/206/16-ц (провадження 2/591/684/16) на а.с. 8,9; № 591/8286/15-ц (провадження 2/591/411/16) на а.с. 14.. При отриманні витребуваних доказів стало відомо, що це копія трудової книжки [PERSON], копія довідки про нараховану заробітну плату [PERSON], копія наказу №995 від 1 вересня 2014 року копія наказу №997/1 від 20 жовтня 2014 року, копія трудової книжки [PERSON], копія трудової книжки [PERSON], копія довідки про нараховану заробітну плату [PERSON], копія трудової книжки [PERSON], копія трудової книжки [PERSON], копія трудової книжки [PERSON], копія трудової книжки [PERSON], копія витягу з наказу №998 о/с від 29 серпня 2014 року. З довідки від 20 жовтня 2015 року № 2017 яку надав відповідач слід, що позивачки було нарахована заробітна плата за липень 2014 року складає-2215 гривень 70 копійок, за серпень 2014 року 2215 гривень 70 копійок, Матеріальну допомогу на оздоровлення виплачено в червні 2014 року. Доступ до документації а саме табель обліку робочого часу співробітників, накази про надання чергових відпусток та особові картки по нарахуванню заробітної плати вільнонайманих працівників знаходяться на території університету, унеможливлено. Заробітна плата не була виплачена у звязку з тим, що позивачка відповідно до листа Головного Управління державної казначейської служби України у Сумської області від 16 грудня 2014 року № 15-356/1168-10794 підпадає під дію пункту 4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №595.(а.с.53) Позивачка послалась на ці докази про те, що відповідач весь час, аж до моменту передислокації університету, здійснював свою діяльність та видавав трудові книжки звільненим працівникам 28.08.2014 р., 29.08.2014 р., 30.09.2014 р., 07.10.2014 р., 31.10.2014 р.. Відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми, яке набрало законної сили, відповідач 29.08.2014 р. видав трудову книжку працівникові, якого було звільнено, як і її, 31.08.2014 р. наказом № 198 від 29.08.2014. Посилання позивачки на нотаріальне завірені пояснення [PERSON] суд не може їх покласти до рішення, оскільки ця особа не принесла присяги свідка та не по пережувалась про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову у дачі показань. Відповідно до ст.116 КЗпП України слід, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України слід, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином було доведено, що позивачка пішла у чергову відпустку 18 червня 2014 року після повернення з відпустки 13 серпня 2014 року виявилось, що навчальний заклад у звязку з проведенням у м. Луганську антитерористичної операції тимчасово не працює, а буде працювати з 1 жовтня 2014 року, про що відповідач повинен був повідомити додатково. Однак інформації про подальше функціонування вузу та виконання трудових обовязків, виплату заробітної плати позивачеві відповідачем доведено не було .Позивачка посилається на те, що співробітників не пускали на територію вузу, спілкуватись було неможливо, телефони не працювали. Відповідач не заперечує тому, що невідомі люди захопили територію вузу, а в подальшому керівництвом було вирішило передислокувати вуз у м. Суми. З свого боку позивачка довела , що їм було запропоновано написати заяву про продовження контракту та готовність працювати у відповідача, що нею і було зроблено. Координати свого місця знаходження були залишені начальнику кафедри на якій працює . Однак представник відповідача заперечив цьому, повідомив , що мається відділ кадрів який відповідає за інформацію стосовно співробітників.Позивачка з свого боку довела , що тільки 20 листопада 2014 року і з інформації на офіційному сайті відповідача її стало відомо, що навчальний заклад тимчасово передислокувався у інше місце. Під час спілкування у телефонному режимі її повідомляли, що заборгованість по заробітній платі нарахована але не виплачена з причин, що не залежать від відповідача, відповідно трудових обовязків відповідач не розяснював. З офіційного листа від відповідача датованого 28 липня 2015 року її стало відомо, що адміністрація відповідача звільнила її з займаної посади з 31 серпня 2014 року. Відповідач з свого боку підтвердив такий факт, однак повідомив , що немає можливості повернути позивачки трудову книжку, оскільки територія вузу досі захоплена невідомими . Позивачка вважає, що оскільки на час закінчення контракту наказу про звільнення не було , це означає автоматичне продовження контракту. Однак суд , оцінюючи доводи позивачки , приходить до думки, оскільки вона не наполягає на поновленні її на місце роботи то вона погодилась з тим, що її було звільнено у звязку з закінченням дії контракту . Відповідачем було доведено, що вони дійсно визнають заборгованість по сплаті заробітній платі позивачки у сумі 4431 гривень 40 копійок, а саме заробітна плата за липень та серпень 2014 року, в цій частині позовних вимог суд їх задовольняє частково. Посилання відповідача про неможливість виплатити позивачки заробітну плату у звязку з тим, що Головне управління державної казначейської служби у Сумській області відповідно до п.4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 \~не приймає платіжні документи ЛДУВС імені [PERSON] щодо виплати заробітної плати та грошового забезпечення працівникам, які не були переведені разом з університетом до нового місця дислокації та не виконують свої обовязки, є безпідставними, оскільки позивачка була звільнена\~\~з посади старшого викладача кафедри цивільно-правових дисциплін з 31 серпня 2014 року. Відповідно до наказу МВС України від 06.10.2014 року №1025 "Про тимчасову передислокацію ЛДУВС ім. Е.О.Дідоренка" університет тимчасово передислокований на базу Сумської\~\~філії Харківського національного університету внутрішніх справ за адресою: м. Суми, вул. Миру, 24. Отже, ЛДУВС ім. Е.О.Дідоренка був передислокований з м. Луганськ до м. Суми вже після звільнення позивачки . Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, вимоги п.4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, на який посилається відповідач, не розповсюджуються на дані правовідносини. Пунктами 3 та 4 згаданого порядку передбачено виплату грошового утримання у випадку переміщення установи в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. [PERSON] державний університет внутрішніх справ з 06.10.2014 року був переміщений в м. Суми на базу Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ, тобто, на територію, підконтрольну владі. При цьому, зміна рахунків, джерел фінансування, відсутність коштів у роботодавця та скорочення бюджетних асигнувань не може свідчити про відсутність його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів, і не є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ ст. 117 КЗпП України. З огляду на наведене, посилання відповідача про неможливість виплатити позивачки заробітну плату та допомогу на оздоровлення у звязку з тим, що Головне управління державної казначейської служби у Сумській області не приймає платіжні документи ЛДУВС щодо виплати заробітної плати працівникам, які не були переведені разом з університетом до нового місця дислокації та не виконують свої обовязки, є безпідставним та необґрунтованим. При цьому, беручи до уваги те, що її випадок не є поодиноким, у відповідача наявна заборгованість по виплаті заробітної плати перед іншими особами, відповідач не був позбавлений права оскаржити дії ГУ ДКСУ в Сумській області щодо відмови у прийнятті платіжних доручень ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка до суду, однак, до цього часу не вчинив такі дії. Відносно заперечень позивачкою вини у непроведенні з нею розрахунку при звільненні та невидачі трудової книжки відповідач надав до суду сертифікати про форс-мажорні обставини № 4377та №3799 Сумської торгово-промислової палати, але зазначені документи не можуть бути належними доказами, оскільки згідно п. 6.2 Порядку засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобовязанням/обовязком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Вищезазначені сертифікати були видані відповідачу для зняття з нього відповідальності за договором ренти за спеціальне використання води, а також для звільнення від сплати податку на додану вартість у жовтні 2014 року , і ніяким чином не стосується трудових відносин між позивачкою та відповідачем. Згідно копій трудових книжок які були витребуванні з цивільних справ , по яким мались рішення Зарічного районного суду м. Сум , і вони набрали законної сили , вбачається, що працівники були звільнені 28.08.2014 року., 29.08.2014 року., 30.09.2014 року., 07.10.2014 року., 31.10.2014 рок а 01.09.2014 року був виданий наказ за № 995 про простій в роботі вільнонайманих працівників, 20.10.2014 р. наказ № 997/1 про закінчення простою. Відповідач 29.08.2014 року. видав трудову книжку працівникові, якого було звільнено, як і позивачку 31.08.2014 р. наказом № 198 від 29.08.2014 р. Всі ці факти свідчать про те, що відповідач у повному обсязі здійснював свою діяльність і мав можливість повідомити позивачку про звільнення та виконати всі дії, передбачені ст. 116 КЗпП України. Твердження відповідача стосовно того, що у день звільнення позивачка не працювала, змінила місце проживання, не виходила на зв'язок з адміністрацією та відділом кадрового забезпечення, не предявляла вимог щодо проведення розрахунку при звільненні не знайшли свого твердження , оскільки відповідно до ст. 12 Конвенції міжнародної організації праці № 95 «Про захист заробітної плати» 1949 р. (ратифікована Україною 20 червня 1961 р.), коли минає строк трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівникові, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний строк із урахуванням умов контракту. Стаття 47 КЗпП України конкретизує це положення та закріплює правило, за яким у день звільнення роботодавець зобов'язаний провести повний розрахунок із працівником, який звільняється. Усі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, виплачуються у день звільнення. Також, згідно ст. 49-2 КЗпП України відповідач повинен був персонально попередити позивачку про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці. Однак такого попередження не було. Крім того, позивачка відноситься до категорії одиноких матерів, які мають дітей віком до шести років які виховують та утримують дітей самостійно. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року передбачено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП). Отже, якби відповідач мав намір звільнити позивачку після закінчення строку трудового договору, він повинен був попередив її у встановленому законом порядку. Однак відповідач в односторонньому порядку прийняв рішення про її звільнення, не повідомив особисто, в результаті чого з вини відповідача вона не отримала остаточного розрахунку та трудову книжку. Згідно п. 4 постанови КМ України від 27 квітня 1993 р. № 301\~«Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Відповідачем в порушення вимог закону щодо покладення саме на роботодавця обовязку зберігання і видачі трудових книжок не надано жодного доказу відсутності його вини у не проведенні позивачкою розрахунку при звільненні та невидачі трудової книжки. Позивачкою було доведено розрахунок відносно загального розміру середнього заробітку за весь час затримки\~ по 14.07.2016 р. який складає 52 922 грн. (112 гривень 60 коп. х 470 робочих днів).і суд вважає, що його можливо покласти до рішення як доказ і в цій частині суд повинен задовольнити заявлені позовні вимоги . Також підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки відносно 1254 гривень 52 копійок яку повинен буде виплатити відповідач як допомогу на оздоровлення. Стосовно заявленої моральної шкоди позивачкою відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється у випадку, якщо порушенні його законні права призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання про можливість застосування моральної шкоди, суд, як зазначає Пленум Верховного [PERSON] України у п.9 Постанови Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачкою було доведено, що вона залишилась без коштів на існування на утриманні має малолітню дитину аліментів на її утримання не отримує оскільки батько дитини не відшкодовує коштів на її утримання і має заборгованість .Суд оцінює завдану моральну шкоду у сумі 9000 гривень у іншій частині належить відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial