Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів та з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати Стрийський ВП ГУНП у Львівській області, що є структурним підрозділом Головного управління національної поліції у Львівській області, винним у заподіянні шкоди його майну на суму відновлювального ремонту транспортного засобу в розмірі 11053,69 грн., витрати на проведення експертної оцінки заподіяної шкоди в сумі 1000 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000; стягнути з рахунків співвідповідача, Головного управління національної поліції у Львівській області, відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 12053,69 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. на його користь. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 22.08.2008 р. на автодорозі Київ-Чоп, а саме в с. П'ятничани Стрийського району Львівської області внаслідок скоєння злочину (ч. 2 ст. 286 КК України) - дорожньо-транспортної пригоди(ДТП), окрім іншого йому було завдано майнової шкоди у виді експертно-оцінених витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу д.н.з. «[NUMBER]» на суму 26430,27 грн. Ушкоджений транспортний засіб у якості речового доказу в кримінальній справі зберігався на спецмайданчику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. 29.12.2015 р. він звернувся до Стрийського ВП ГУНП у Львівській області з заявою про повернення йому (володільцю) транспортного засобу. У відповідь, отримав лист, в якому було зазначено, що забрати автомобіль можна у будь-який зручний час. Так, 08.02.2016 р. за фактом передачі транспортного засобу було складено та підписано відповідний акт, у якому встановлено відсутність 14 елементів із комплектації автомобіля на день прийняття та зберігання речового доказу відповідачем на загальний оцінений розмір шкоди у виді відновлювального ремонту, включаючи вартість експертизи - 12531,87 грн. Вважає, що встановлена експертом відсутність 14-ти елементів автомобіля не є і не може бути пов'язана зі строком зберігання, фактами природного псування чи знищення цих елементів, не пов'язана із стихійним лихом та іншими форс-мажорними обставинами, є наслідком виключно протиправного вилучення елементів автомобіля відповідачем, який не забезпечив зберігання майна прийнятого на таке зберігання, є винним у заподіянні такої шкоди. Враховуючи наведене, вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] зазначили, що незважаючи на те, що в вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2013 р. зазначено що транспортний засіб «ВАЗ-11183» д.н.з. «[NUMBER]», який переданий на зберігання [PERSON] - залишити у його власності, однак фактично, такої передачі не відбулось. В сулу життєвих обставин, а саме тривалого відновного лікування після отриманих в ДТП травм, забрати автомобіль зміг тільки в 2016р. Під час прийому вказаного транспортного засобу ним було виявлено відсутність 14 елементів. Представник відповідача [PERSON] відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області, будучи неодноразово належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області - Лещук О.В. в судове засідання не з'явилась. Проте, в надісланих на адресу суду запереченнях зазначила, що жодним нормативним документом не передбачено правонаступництва Стрийського МВ ГУМВС України у Львівській області до Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, більше того станом на момент розгляду справи останній продовжує бути окремою юридичною особою. Не розкрито сутності душевних та фізичних страждань, які спричинені позивачу та не надано доказів їх завдання. Не надано доказів, щодо завдання матеріальної шкоди саме відповідачем ГУНП у Львівській області та Стрийським ВП ГУНП у Львівській області Представник відповідача Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) - Прийма Ю.В. в судове засідання не з'явився. Однак, подав до суду письмове заперечення, в якому вказав на те, що в заяві про відшкодування шкоди повинно бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визнаючи її розмір та якими доказами це підтверджується. Всупереч наведеному покликання позивача на завдану шкоду не підтверджуються жодними доказами. Також зазначив, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб'єктів. Суд, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, однак частково з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 22.02.2008 р. на автодорозі Київ-Чоп, а саме в с. П'ятничани Стрийського району Львівської області, відбулась ДТП за участі транспортного засобу «ВАЗ-11183» д.н.з. «[NUMBER]» під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ-2109» д.н.з. «[NUMBER]» під керуванням [PERSON]. За фактом вищевказаної ДТП було порушено кримінальну справу №131-0350 за ч.1 ст.286 КК України та постановою від 28.07.2008 р. [PERSON] визнано потерпілим у вказаній справі. Справа слухалась судами неодноразово. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2013 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст 286 КК України та призначено покарання три роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. А також вирішено питання речових доказів, а саме автомобілі марки «ВАЗ-11183» та «ВАЗ-2109», що передані на зберігання [PERSON] та [PERSON] залишити в їх власності. Проте, в судовому засіданні, беззаперечно встановлено та підтверджується оглянутими матеріалами кримінальної справи, а саме протоколом огляду місця події від 22.02.2008 р., що транспортний засіб «ВАЗ-11183» д.н.з. «[NUMBER]» був вилучений у [PERSON], визнаний речовим доказом та поміщений на території Стрийського районного відділу міліції. Нормативним документом, що визначав порядок поводження з речовими доказами на момент виникнення спірних відносин була Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду №34/15 від 18.10.1989 р.(втратила чинність у зв'язку з прийняттям нової редакції від 27.08.2010 р.). Згідно з п. 22 вказаної Інструкції, зберігання автомашин, мотоциклів та інших транспортних засобів (в тому числі плавучих), які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, …, керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу. При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов'язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу. Всупереч наведеному, в судовому засіданні відповідачем не надано, а судом не здобуто належних доказів з приводу належного (документального) оформлення слідчим вилучення транспортного засобу у потерпілого [PERSON]. Окрім того, не представлено документів з приводу передачі слідчим на зберігання автомобіля [NUMBER]» відповідальній за зберігання посадовій особі і з приводу прийняття такого на спецмайданчик. З долученого до матеріалів справи висновку експерта №1/242 від 03.04.2008 р., вбачається, що вартість матеріального збитку завданого [PERSON] в результаті ДТП становить 26430,27 грн. Даний висновок містить фототаблицю зовнішнього вигляду автомобіля загалом та окремих його комплектуючих, станом на момент проведення експертизи (03.04.2008 р.). Сторонами не заперечується, що попередньо обумовивши зазначений час та місце, [PERSON] 08.02.2016р. прибув до відділення Стрийського ВП, що в м. Стрий по вул. Коссака, 11 для прийняття-передачі належного йому транспортного засобу «ВАЗ-11183» д.н.з. «[NUMBER]», який зберігався на спецмайданчику, як речовий доказ. За фактом передачі транспортного засобу було складено та підписано сторонами відповідний акт від 08.02.2016 р.. Так, згідно акту, на штраф майданчику Стрийського ВП проведено приймання-передачу речового доказу в кримінальній справі - транспортного засобу «ВАЗ-11183» д.н.з. «[NUMBER]». Відповідно комплектність автомобіля перевірено та остання не відповідає заводській, про що зазначено в додатку до акту, який є невід'ємною його частиною. Автомобіль, що передається, перебуває в технічно несправному стані внаслідок ДТП та має ряд інших несправностей пов'язаних із невідповідністю його комплектації, що відображено в додатку (а.с.25). Так, як вбачається з додатку № 6 до акту приймання-передачі, було встановлено наступні невідповідності комплектації: відсутні: склоочисники лобового скла в зборі, накладки захисні вітрові на 4-х дверях, верхня частина корпусу повітряного фільтра, кермо, щиток приборів, запасне колесо, скло правих передніх дверей, АКБ, амортизатор капоту, скло підіймачі передніх дверей, аудіо(динаміки) 4 шт., кермова колонка, передній номерний знак; дзеркало заднього виду ліве(зламане) (а.с. 26). Враховуючи наведене, суд вважає встановленим той факт, що відповідачем ще при вилученні, передачі і прийнятті на відповідальне зберігання спірного транспортного засобу були допущені порушення вимог процесуального закону щодо належного документального оформлення таких дій, що призвело до неналежного його зберігання і як наслідок - до пошкодження та часткової втрати комплектуючих його частин. Таким чином, є підстави для висновку (в межах розгляду даного позову), що існує причинно-наслідковий зв'язок між частковим знищенням майна і неналежним виконанням відповідачем (окремими посадовими особами відповідача) своїх службових обов'язків, зокрема, обов'язків по збереженню майна, прийнятого на відповідальне зберігання, особою (особами), до функціональних обов'язків якої входило збереження утримуваних транспортних засобів, а також збереження речових доказів у кримінальних провадженнях. Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. З долученого звіту №170/16 про оцінку автомобіля [NUMBER]» від 26.02.2016 р., вбачається, що метою даної оцінки було визначення вартості відновлювального ремонту розукомплектованого об'єкту оцінки. Оцінка здійснювалась на місці зберігання транспортного засобу, в день прийняття-передачі. Протоколом огляду №170/16 транспортного засобу від 08.02.2016 р. складеного експертом [PERSON] підтверджено відсутність комплектуючих зазначених в додатку до Акту від 08.02.2016 р. Вартість відновлювального ремонту розукомплектованого автомобіля складає 11531,87 грн. При цьому, слід врахувати і вартість самого звіту, яка відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт від 26.02.2016 р. становить 1000 грн.(а.с. 16-17, 28). Відповідачем не подано будь-яких доказів, які б ставили під сумнів вказаний звіт, зокрема, визначали меншу вартість втрачених складових частин автомобіля, а тому такий приймається судом як достатній доказ. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст.1173 та ст.1174 ЦК шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади або їх посадовими особами, при здійсненні своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Згідно ч.6 ст.1176 ЦК шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Статтею 1192 ЦК України передбачено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, зокрема таким способом є відшкодування завданих збитків у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначаються, зокрема, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. З аналізу даних норм закону, що регулює правила відшкодування шкоди, не пов'язаної з договірними відносинами між сторонами, суд дійшов таких висновків: Для покладення на відповідача правової відповідальності за шкоду, заподіяну втратою майна, доказуванню позивачем підлягають такі обставини та факти: 1. Втрата майна; 2. Неправомірність дій або бездіяльності відповідача як органу чи окремих його посадових (службових) осіб; 3. Причинний зв'язок між діями\\бездіяльністю відповідача і заподіянням шкоди (втратою майна). 4. Виникнення у відповідача зобов'язання по відшкодуванню шкоди. Доказуванню відповідачем підлягає наявність підстав для звільнення його від відповідальності за втрату майна. При наведених вище обставинах суд вважає встановленим факт вилучення у позивача належного йому майна (транспортного засобу) посадовою особою відповідача; факт прийняття (поміщення) вказаним органом вилученого майна на відповідальне зберігання на арешт майданчик; втрата майна(окремих частин), тобто відсутність окремих комплектуючих транспортного засобу на даний момент у особи (у органу), що прийняв майно на відповідальне зберігання і неможливість повернення даного майна його власнику з причини його втрати. Відповідно до п.86 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду в редакції від 27.08.2010 р. передбачено, що у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України N 41 від 04.03.1996 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за N 106/1131). Суд критично оцінює твердження представника відповідача Лещук О.В. в залученні неналежного відповідача - Стрийський ВП ГУНП у Львівській області, оскільки є загальновідомим факт, що впродовж 2015 р. відбувалась реформа правоохоронних органів, відповідно до якої структурні підрозділи міліції було замінено поліцією. Також в даному випадку суд враховує, що на численні звернення позивача, щодо можливості передачі йому транспортного засобу, саме службові особи Стрийського ВП ГУНП у Львівській області надавали йому відповідну інформацію, більше того такі службові особи і здійснили передачу транспортного засобу. Відповідно до ч. 3.ст 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Також, згідно Закону «Про національну поліцію», що набрав чинності з 7.11.2015р., Постановою Кабінету Міністрів України №641 від 2.09.2015р. «Про утворення Національної поліції України» - було створено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади. Згідно Положення про ГУНП в Львівській області, затвердженому Наказом Національної поліції від 06.11.2015р. №30, і Положення про територіальні підрозділи, відділи, відділення ГУНП в Львівській області, - правами юридичної особи, яка може бути відповідачем у цивільних правовідносинах, і яка наділена достатнім обсягом цивільної дієздатності, є ГУНП в Львівській області, Стрийський відділ поліції є структурним підрозділом у складі ГУНП без створення юридичної особи. Згідно ч.1 ст.47 ЦПК здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають юридичні особи. Згідно ч.2 ст.48 ЦПК сторонами у цивільному процесі можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. А тому враховуючи вищенаведені вимоги Закону, суд вважає, що саме ГУНП в Львівській області як вищий орган виконавчої влади є у даних правовідносинах правонаступником, а тому і належним відповідачем за заявленими вимогами. Суд враховує, що при розгляді цивільної справи суд не може надавати оцінку діям чи бездіяльності слідчих органів у конкретному кримінальному провадженні, тому суд не може робити висновки з приводу процесуальних порушень чи відсутності таких порушень при розслідуванні вказаного кримінального провадження. Але - в межах розгляду даної цивільної справи - суд може зробити висновок, що відповідач - як сторона у цивільному процесі і особа, відповідальна перед позивачем за збереження вилученого у нього майна, - не довів того, що шкоду позивачу завдано не внаслідок незбереження ним майна, а внаслідок інших дій, які б знімали з нього відповідальність за шкоду, заподіяну власнику майна, переданого відповідачу на зберігання і втраченого ним, - такі висновки суду, зроблені на підставі наданих відповідачем відповідей і висновків є оцінкою наданих суду сторонами доказів. Що стосується позовної вимоги про визнання відповідача, Стрийський ВП ГУНП у Львівській області винним у заподіянні шкоди його майну, то суд вважає за необхідне зазначити, що вказана вимога, входить до предмету доказування в частині відшкодування шкоди, а відповідно не може бути самостійним способом захисту, відтак в цій частині позову слід відмовити. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, достовірно встановивши обставини справи, всебічно оцінивши докази, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог щодо завдання позивачу матеріальної шкоди на заявлену ним суму 12 053,69 грн. (11 053,69 грн. - вартість відновлювального ремонту розукомплектованого автомобіля, та 1000 грн. за проведення експертної оцінки), внаслідок втрати майна (складових частин) в зв»язку з неналежним його зберіганням відповідачем. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд вражає за необхідне звернути увагу на наступне. Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Також при вирішення питання про стягнення моральної шкоди суд враховує, що ч.5 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, аналіз досліджених та оцінених у судовому засіданні доказів, переконують суд у тому, що позивачем доведено факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Зокрема, даний факт підтверджується, неправомірним знищенням та пошкодженням його майна, порушення його нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, втратою належних останньому речей під час вчинення відповідального зберігання, тривалим відстоюванням (відновленням понад два роки) своїх законних інтересів(звернення до правоохоронних органів, прокуратури, тощо). А тому, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, беручи до уваги вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку в необхідності часткового задоволення позову, в розмірі 2000 грн., що на думку суду сприятиме усуненню негативних наслідків вчинених представниками досудового розслідування дій. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У зв'язку з наведеним, встановленою є неправомірна бездіяльність відповідача або його посадових (службових) осіб при здійсненні ними своїх функцій. Встановленим є причинний зв'язок між діями та бездіяльністю відповідача (його посадових чи службових осіб) і втратою майна. Позивач довів ті обставини і факти, які повинен довести суду у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України. При розгляді даної справи суд виходить з того, що позивач не повинен доводити конкретних обставин втрати відповідачем майна, яке було вилучено у потерпілого і знаходилось у віданні, розпорядженні та на збереженні відповідача. Відповідач не довів суду ті обставини, які повинен довести у даному випадку, а саме не довів наявності підстав для звільнення його від майнової відповідальності за заподіяну позивачу шкоду внаслідок неналежного збереження і втрати майна. Сам факт, можливості більш раннього звернення позивача за майном не є достатньою правовою підставою для звільнення відповідача від майнової відповідальності за завдану позивачу шкоду, окрім того слід врахувати, що кримінальне провадження було розпочато ще в 2008 р., проте кінцеве рішення судом винесено тільки в 2013 р., відповідно весь цей час доля речового доказу не було визначена. Таким чином, є законі підстави (і вони не спростовані відповідачем) для покладення на ГУНП у Львівській області, у відповідності до ч.6 ст.1176 ЦК України, майнової відповідальності за шкоду, заподіяну позивачу, і відсутні підстави для звільнення відповідача від такої відповідальності. А тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства позов є підставним та підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial