Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON], який є директором ТОВ «Люцина», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок образи та поширення неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію фізичної особи, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у своїй заяві про уточнення позовних вимог від 18.10.2013 року подану по справі №296/15740/13, яка була надіслана на адресу підприємства, і яка була прочитана працівниками, зазначила нецензурні вирази по відношенню до позивача, а саме: «брехливий», «злодій», «ганебний», «маразматичний», «шахрай». Позивач вважає, що зафіксовані твердження в заяві є не що інше як розповсюдження завідомо неправдивої інформації, яка наносить шкоду його авторитету керівника, завдає йому сильних душевних страждань, соціального дискомфорту в колективі, принижує його честь та гідність. Такі дії відповідача направлені на те, щоб з прямим умислом його образити та принизити в очах суспільства, що на його думку, є неприпустимим і аморальним. Публічно його ображаючи, відповідач порушує його права, які забезпечені ст. 28 Конституції України та ч. 1 ст. 270 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. і судові витрати. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася - 15.01.2014 року, 24.02.2014 року, 26.03.2014 року. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, відповідно до ч.4, ч.9 ст.74 ЦПК України. Від неї не надійшло заяви про відкладення слухання справи. Згідно ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, оскільки відповідач повідомлений належним чином повторно не з'явився в судове засідання, суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення, на підставі наявних у ній даних та доказів. Про постановлення заочного рішення представник позивача у судовому засіданні не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що позивач є директором ТОВ «Люцина», за адресою м.Житомир, вул. Котовського, 61, та користується повагою з боку колективу та учасників товариства (а.с. 4-6, 9). 18.10.2013 року відповідач подала до Богунського районного суду м. Житомира заяву про уточнення позовних вимог по справі №296/15740/13, в якій зазначила нецензурні вирази по відношенню до позивача [PERSON], а саме: «брехливий», «злодій», «ганебний», «маразматичний», «шахрай» (а.с. 11-16). Вказана заява була надіслана на адресу підприємства та була прочитана його працівниками. Факти приниження людської гідності [PERSON], його честі, ділової репутації шляхом поширення недостовірної інформації відповідачем в судовому засіданні підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що їм відомо про викладені у заяві про уточнення позовних вимог від 18.10. 2013 року вислови на адресу позивача, і вони не відповідають дійсності. Свідки знають позивача як порядну, чесну та чемну людину. Зазначили, що після прочитання заяви позивачу стало зле, він був пригнічений, піднявся тиск про що свідчило почервоніння обличчя. Після прочитання заяви позивач перебував в пригніченому стані тривалий час. Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивачки, порушує її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Тобто, вимагати прилюдного спростування та відповіді можуть фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права. Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та противоправних посягань. За таких обставин суд вважає, що розповсюджені відповідачем відомості та дії відносно позивачки слід визнати такими, що порочать честь, гідність позивачки. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: приниженні честі, гідності та порушенні стосунків з оточуючими людьми. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що висловлені відповідачем у заяві про уточнення позовних вимог від 18.10.2013 року твердження по відношенню до позивача, є такими, що містять недостовірну та негативну інформацію, яка порочить його гідність, честь та ділову репутацію та порушує його особисті немайнові права, зокрема на повагу до гідності, честі, у зв'язку з чим позивачу було завдано моральну шкоду, яка виявилася у моральних та фізичних стражданнях, до яких призвело умисне приниження честі і гідності, розповсюдження негативної інформації відповідачем. Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Тому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та бере до уваги покази свідків, згідно яких позивачу стало погано після прочитання ним в голос змісту заяви про уточнення позовних вимог, що на думку суду не було обов'язковим та не сприяло полегшенню страждань та зменшенню обсягу переживань після отримання такої заяви. Крім того, при оцінці розміру відшкодування за завдану моральну шкоду суд виходив із відсутності особистих пояснення позивача у справі. Таким чином, розмір стягнення моральної шкоди необхідне визначити у сумі 300 грн. Судові витрати понесені позивачем покласти на відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та виходячи з положень Закону України "Про судовий збір". При таких обставинах позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial