Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], змінивши часткового підставу якого, просила стягнути з відповідача на її користь аванс у сумі 35000 грн.; витрати на поліпшення житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в сумі 14000 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 27 березня 2013 року між нею та відповідачем відбулася домовленість про укладення договору купівлі-продажу належного останньому житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] На виконання вказаної домовленості, цього ж дня, вона у присутності свідка [PERSON], передала [PERSON] 35000 грн., про що він написав розписку. Після отримання грошей відповідач запевнив її, що вони разом звернуться до нотаріуса для укладення в належному порядку договору купівлі-продажу, передав ключі від будинку та надав згоду на проживання та проведення в ньому ремонту. Починаючи з 27 березня 2013 року по сьогоднішній день вважаючи, що будинок належить їй, позивач робила в ньому ремонт, замінила вікна, встановила водопровідний насос, на що витратила значні грошові кошти. Проте, до цього часу договір купівлі - продажу будинку не укладено, оскільки відповідач ухиляється від його укладення, вказує, що у нього немає часу і обіцяє, що договір буде укладено найближчим часом. При цьому, 26 жовтня 2015 року вона дізналася від [PERSON], що відповідач запропонував йому укласти договір купівлі - продажу проданого їй будинку, що по [ADDRESS] За таких обставин вона вирішила звернутися до суду з даним позовом. Вказала, що відповідач увівши її в оману щодо наміру продати житловий будинок, завдав їй моральної шкоди, оскільки понад два роки вона витрачала грошові кошти та власні сили на ремонт будинку, переживала моральну напругу при надії на виконання своєї обіцянки відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в розумінні ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 30 травня 2006 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (а.с. 8,9,24). Згідно з розпискою від 27 березня 2013 року, [PERSON] отримав 35000 грн. від [PERSON] в рахунок оплати повної вартості будинку (а.с. 10). Згідно з договором купівлі-продажу від 10 березня 2014 року [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] металопластикові констуркції в кількості трьох штук, профіль Veka 5, стіклопакети 4-10-4-10-4 та доповнення до них: підвіконники, відливи, маскітні сітки, на загальну суму 4620 грн. (а.с. 11). Згідно з договором купівлі-продажу від 07 серпня 2014 року [PERSON] купила у ФОП [PERSON] металопластикові констуркції в кількості чотири штуки, профіль Veka 5, стіклопакети 4-10-4-10-4 та доповнення до них: підвіконники, відливи, маскітні сітки, на загальну суму 6350 грн. (а.с. 12). Розрахункова квитанція від 18 жовтня 2015 року свідчить про придбання водяного насосу вартістю 3000 грн. (а.с. 13). З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] у листопаді 2015 року пропонував йому купити житловий будинок, який знаходиться в селі Нововодяне Знам'янського району Кіровоградської області. Він відмовився його купувати, оскільки знав, що його купила позивач. Свідок [PERSON] у письмових поясненнях вказала, що відповідач при ній отримав від позивача 35000 грн. за продаж будинку, який розташований по [ADDRESS] та написав відповідну розписку про їх отримання. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки аванс - це лише спосіб платежу і виконує функцію попередньої оплати, отже він не може виконувати забезпечувальної функції взятих сторонами на себе зобов'язань, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, тому той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року по справі № 6-100цс15, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Оскільки договір купівлі-продажу, на підтвердження зобов'язання якого був переданий [PERSON] аванс, не укладений, суд приходить до висновку про стягнення з останнього на користь позивача отриману ним суму авансу - 35000 грн. та 13970 грн. безпідставно витрачених позивачем на проведення ремонту у житловому будинку, що по [ADDRESS] Саме така сума - 13970 грн., вартості безпідставно набутого відповідачем майна підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п.5 зазначеної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не надано суду доказів того, що саме між протиправним діянням [PERSON] та настанням моральної шкоди наявний причинний зв'язок як і не доведено, що така шкода їй була спричинена. А тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є безпідставними і такими, що задоволення не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial