Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.08.2019 року о 12 год. 50 хв. водій [PERSON] (далі - Відповідач), керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер [NUMBER] , в районі перехрестя вул. Київської та вул.. Західної у м. Дніпрі, виїжджаючи з другорядної дороги, не надав дороги автомобілю марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що в цей момент знаходився на вказаному перехресті, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода, постраждалих немає. Вина водія [PERSON] підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2019 року. Далі позивач зазначає, що цивільно -правова відповідальність відповідача-1 на підставі Полюсу № [NUMBER] була застрахована ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (далі - Відповідач -2), який повинен був сплатити йому страхове відшкодування в межах страхової суми, що становить 100 000 грн. 00 коп. на одного потерпілого. Франшиза відповідно до полісу 2 000 грн. 00 коп. У відповідності до Висновку № ZU 231019 від 28.10.2019 року експертного авто товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними пошкодженнями, складеного судовим експертом Мазуренком О.А. , вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер [NUMBER] , без врахування зносу складає 37 928 грн. 17 коп., а з врахуванням зносу - 26 007 грн. 20 коп. Після скоєння ДТП позивач зазначає, що він направив на адресу Відповідача -2 повідомлення про подію з транспортним засобом, за формою, встановленою Відповідачем -2, та копії інших необхідних для розгляду страхової справи документів. Однак, вказані вимоги Відповідачем -2 були виконані лише частково, сплачено 27.11.2019 року страхове відшкодування позивачу у розмірі 14 338 грн. 44 коп. Позивач змушений звернутись до суду та просити суд стягнути із відповідача -1 - [PERSON] відшкодування матеріального збитку у розмірі 13 920 грн. 97 коп., вартість поштових витрат на суму у розмірі 38 грн. 44 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп, а із відповідача -2 - ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» страхове відшкодування у розмірі 9 668 грн. 76 коп. та витрати, пов`язані із оплатою послуг експерта у розмірі 1 750 грн. Представник ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що не може погодитись з Висновком експертного дослідження від 20.10.2019 року № ZU 231019, оскільки він містить ремонтну калькуляцію № ZU 231019 від 23.10.2019 року, де зазначено, що загальна сума запчастин - 17 386 грн. 51 коп. (без коефіцієнту зносу), а у висновку на сторінці 10 експертного дослідження від 20.10.2019 року № ZU 231019 зазначено, що вартість деталей без урахування зносу складає 20 205 грн. 02 коп. Тобто це вказує на те, що експертне дослідження від 20.10.2019 року № ZU 231019 проведене без дотримання вимог законодавства, а саме Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092 та є неналежним доказом в розумінні ЦПК України. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Хандога В.В. у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що посилання відповідача -2 на начебто проведення експертного дослідження без дотримання вимог законодавства не відповідає дійсності, оскільки проведення експертного дослідження та складання висновку № ZU 231019 від 28.10.2019 року судовим експертом Мазуренком О.А. повністю відповідає вимогам Методики, а допущена технічна помилка жодним чином не вплинула на правильність даних, зазначених в Висновку. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, надав суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач -1 - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник Відповідача -2- ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, надав суду заяву в якій просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що всі учасники справи повідомлялась про день та час розгляду даної справи, і їм надавалась реальна можливість подати суду свої доводи та заперечення, а також доводи і їх обґрунтування, суд вважає за можливим розглянути справи та ухвалити відповідне рішення по суті спору. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про наступне. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 12.08.2019 року о 12 год. 50 хв. водій [PERSON] (далі - Відповідач), керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер [NUMBER] , в районі перехрестя вул. Київської та вул. Західної у м. Дніпрі, виїжджаючи з другорядної дороги, не надав дороги автомобілю марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що в цей момент знаходився на вказаному перехресті, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. Матеріалами справи підтверджено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 5202925. Судом також встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2019 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Судом також встановлено, що 24 листопада 2019 року ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» здійснена, а Позивачем отримана виплата страхового відшкодування у розмірі 14 338 грн. 44 коп., що підтверджується випискою по картці АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] від 27.11.2019 року (а.с. 21). Обставина здійснення Відповідачами будь-яких інших компенсаційних виплат на користь Позивача через вказану ДТП судом не встановлена. Оскільки позивач наполягає на тому, що страховою компанією та [PERSON] не в повному обсязі відшкодована матеріальна шкода, а су свою чергу ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» не визнає даної обставини, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. В силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 12 серпня 2019 року, внаслідок чого заподіяна шкода Позивачу, як власнику автомобілю марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер [NUMBER] , доведена в силу вищевказаної процесуальної норми закону. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана в тому числі неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом із цим, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вже зазначалось судом, особою, яка на відповідній правовій підставі володіла автомобілем ««Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер [NUMBER] , під час ДТП, і є винною у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди, є саме, відповідач -1 - [PERSON] . При цьому цивільно-правова відповідальність такої особи на момент ДТП була застрахована у передбаченому законом порядку. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Суд зазначає, що правовідносини, що виникли між Позивачем та ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» за своїм змістом не є деліктними, отже, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має пріоритет і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону. Позивачу, як того вимагає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14 338 грн. 44 коп., який хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону та умов договору страхування. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, якщо Позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, така особа має право вимоги до сплати на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Разом із цим, відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Диференціація процесуальних функцій у цивільному судочинстві об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На виконання вказаних вимог процесуального закону, саме на позивача по справі покладається обов`язок щодо доведення розміру спричинення матеріальної шкоди. В даному випадку стороною позивача на обґрунтування розміру спричиненої шкоди суду надано висновок № ZU 231019 від 28.10.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними пошкодженнями, складеного судовим експертом Мазуренком О.А. , відповідно до резолютивної частини вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер [NUMBER] , без врахування зносу складає 37 928 грн. 17 коп., а з врахуванням зносу - 26 007 грн. 20 коп. У свою чергу ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» не визнає розмір такої заявленої шкоди, який визначено вказаним Висновком. При дослідженні вказаного Висновку експерта суди виходить із того з того, що будь-який висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. В даному випадку, суд, дослідивши зміст такого письмового доказу доходить висновку, що останній не є належним та допустимим доказом, з огляду на нижченаведене. Частиною 6 ст. 106 ЦПК зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у вказаному № ZU 231019 від 28.10.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Таким чином, вказаний висновок не може бути взятий судом до уваги, як належний та допустимий доказ саме з підстав відсутності у тексті висновку попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та відсутності посилання про те, що такий висновок підготовлено саме для подання до суду. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок із цього приводу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18. Таким чином, в суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення із відповідачів суми матеріальної шкоди, оскільки розмір такої шкоди під час розгляду справи по суті не було доведено стороною позивача у передбачений процесуальним законом спосіб. Оскільки суд вирішує не стягувати із ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» заявлений позивачем та визначений вказаним висновком розмір шкоди через неналежність та недопустимість такого доказу, то в суду відсутні підстави для стягнення із вказаного відповідача вартості проведення такого експертного дослідження у сумі 1 750 грн. 00 коп. а також вартості поштових витрат на лист-повідомлення для усаті в експертизі у сумі 38 грн. 44 коп. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає про наступне. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Таким чином, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У п. п. 3, 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд приходить до висновку, що позивачу, як потерпілому, завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна - автомобіля Volkswagen Colf», реєстраційний номер [NUMBER] , порушенням звичного способу життя через втрату автомобіля як засобу пересування, в придбання якого який вкладено значні грошові кошти, що призвело до вимушених негативних змін у його життєвих стосунках. Однак, враховуючи характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках та вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір компенсації в грошовому еквіваленті відповідає сумі в 2000 грн.00 коп., у зв`язку із чим позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial