Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № MKT7RX11090183 від 02 жовтня 2006 року [PERSON] 02 жовтня 2006 року отримала кредит у розмірі 1 653,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і банком Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Оскільки відповідачка у порушення зазначених норм закону та умов договору взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, тому у неї станом на 26 лютого 2014 року виникла заборгованість у розмірі 28 647,29 грн., з яких: 391,66 грн. - заборгованість за кредитом; 6 849,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 223,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19 367,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 341,63 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час і місце такого повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (17 липня 2009 року змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 02 жовтня 2006 року був укладений договір №MKT7RX11090183, згідно якого банк надав відповідачці строковий кредит у сумі 1 653,25 грн. на строк 12 місяців по 02 жовтня 2007 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,0% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання [PERSON] по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлених у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 178,92 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком Договір (а. с. 9-10, 24). Також встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання, а саме не проводила належним чином щомісячні платежі для погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим у такої станом на 26 лютого 2014 року виникла заборгованість у розмірі 28 647,29 грн., з яких: 391,66 грн. - заборгованість за кредитом; 6 849,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 223,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19 367,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 341,63 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 7-8). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 2 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п.п. 5.1, 5.3 договору № MKT7RX11090183 від 02 жовтня 2006 року [PERSON] зобов'язалася при порушенні будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу, а при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитом, процентами, комісіями за його користування, та штрафами в загальному розмірі 9306,34 грн. підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 19367,95 грн., то суд приходить до наступного. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 зазначає, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Також вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Таким чином, оскільки умови даного кредитного договору, його укладання та виконання також повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа боржника вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а також беручи до уваги те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, тому суд вважає, що згідно ст.551 ч. 3 ЦК України розмір такої слід зменшити до 3 000 грн. Отже, за таких обставин, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред'явленні позову була заявлена позовна вимога на загальну суму 28 674,29 грн. та сплачено 286 грн. 74 коп. судового збору. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення в розмірі 12 306,34 грн., що становить 42,92% від заявлених позовних вимог, тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача 123 грн. 07 коп. судового збору (286,74x42,92% = 123,07).

Outcome: partial