Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

В квітні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до Краматорського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.02.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 31.01.2015 року заборгованість по вказаному договору становить 22467,20 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14997,77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 5723,37 грн., заборгованості за пенею та комісією - 200 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штрафу (фіксованої частини); 1046,06 грн. - штрафу (процентної складової). Позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 22467,20 грн. за кредитним договором № б/н від 05.02.2013 року. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 червня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені. Стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.02.2013 року у розмірі 22467 грн. 20 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 14997, 77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5723,37 грн., заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом - 200,00 грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн. та 1046,06 грн. (процентна складова), витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати по оплаті публікації оголошення в пресі щодо виклику відповідача - 210 грн. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач [PERSON] і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Просить апеляційний суд ухвалити рішення, яким змінити рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 червня 2015 року, виключивши з нього задоволення позовних вимог щодо стягнення з нього суми необґрунтовано нарахованих відсотків за користування кредитом; суми заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом -200,00 грн., суми штрафів у розмірі 500,00 грн. та 1046,06 грн. (процентної складової), суми витрат по оплаті публікації оголошення в пресі щодо виклику відповідача - 210,00 грн. В судове засідання апеляційного суду представник Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Із матеріалів справи вбачається, що згідно анкети-заяви від 05.02.2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ПАТ КБ «ПриватБанк» був наданий кредит [PERSON] на загальну суму 15000,00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки з базовою відсотковою ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 30% на рік на суму залишку заборгованості в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, що зазначені в Заяві та Умовах та Правилах. Позивач за кредитним договором свої зобов'язання виконав в повном обсязі. Відповідач [PERSON] зобов'язання щодо сплати кредитного договору виконував з порушенням умов договору. Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, перевитратам за кредитним лімітом, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно розрахунку заборгованості за вказаним договором відповідачу станом на 31.01.2015 року були нараховані такі суми: заборгованість за кредитом - 14997,77 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 5723, 37 грн., заборгованість за пенею та комісією - 200 грн. та у відповідності до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 1046,06 грн., що у загальному розмірі складає заборгованість за договором в сумі 22467 грн. 20 коп. Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість по процентам за користування кредитом складає 5723,37 грн., оскільки суд першої інстанції не врахував те, що до 01.09.2014 року процентна ставка за кредитом була 30% річних (2,5 % за місяць), а з 01.09.2014 року процентна ставка за користування кредитом була в односторонньому порядку збільшена позивачем до 34,8 % річних (2,9 % за місяць) (а.с. 5 зворотня сторона). Відповідно до розрахунку, наданому позивачем в апеляційному суді, заборгованість по процентам за період з 01.08.2014 року по 31.01.2015 року складає 2298,16 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не застосував вимоги статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є необгрунтованими з наступних підстав. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету України від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року. Виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги у Вищому адміністративному суді зупинено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року № К/800/19383/15, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що як на час звернення до суду із позовом, так і на час ухвалення рішення суду відсутній діючий нормативно-правовий акт, який відносить м. Макіївку Донецької області до населеного пункту, на території якого проводиться антитерористична операція, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року. Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення суми комісії та пені в розмірі 200 грн. є безпідставними, оскільки вказані санкції передбачені умовами договору. Відносно стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. та 1046,06 грн. (процентної складової), то відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил передбачені вказані штрафи (а.с. 28). Доводи апеляційної скарги відповідача про безпідставне стягнення з нього 210 грн. - витрат на оплату публікації оголошення в пресі є необгрунтованими, оскільки в матеріалах справи є лист Краматорського міського суду Донецької області від 29.04.2015 року на ім'я головного редактора газети «Урядовий кур'єр" про виклик до суду відповідача по справі [PERSON] (а.с. 47). Платіжним дорученням № ВООО6В0Т2Х від 06.05.2015 року підтверджується оплата позивачем рахунку за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр" в розмірі 210 грн. (а.с. 60-61). Інші доводи апеляційної скарги відповідача [PERSON] є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Outcome: partial