Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання посилаючись на те, що між нею та відповідачем 03.06.2000 р. було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем [PERSON] мають сина, [PERSON], [INFO], та малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Вказує, що у звязку із тим, що Відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей, була змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01.03.2012 р. відповідача було зобовязано сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку включно до повноліття дітей. Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.04.2012 р. шлюб з відповідачем було розірвано. Зазначає, що годом, 30.05.2017 р., у звязку із укладенням нового шлюбу нею було взято прізвище чоловіка [PERSON]. На даний час син [PERSON] досяг повноліття та продовжує навчання на II курсі вищого навчального закладу - Автотранспортного коледжу Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», знаходиться на повному утриманні позивача, відповідач не надає матеріальної допомоги, ухиляється від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, не зважаючи на те, що син продовжує навчання. У свою чергу, відповідач є особою працездатного віку, яка має можливість надавати матеріальну допомогу своєму синові. Просить суд стягнути з відповідача, [PERSON], на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягування з 03.10.2018 р. і до закінчення терміну навчання - 30.06.2020, але не більш як до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку, судові витрати стягнути із відповідача. Ухвалою суду від 29.10.2018 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду 30.01.2019 р. подала заяву за вх.. № 1829, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Третя особа, [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України,\~учасники судового процесу та їх представники повинні\~добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог\~ст.128 ЦПК України\~та\~рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011,\~згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] із відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі, відповідно до свідоцтва про одруження від 03.06.2000 р., виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який було розірвано відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.04.2012 р.. Позивачем у звязку із укладенням нового шлюбу 30.05.2017 р. було змінено прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON]. Позивач від шлюбу з відповідачем має повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 097942 від 23.11.2000 р.. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Як вбачається із довідки, виданої ДВНЗ «Криворізький національний університет» Автотранспортний коледж від 24.09.2018 р. № 976, [PERSON] є студентом Автотранспортного коледжу на денній формі навчання в групі ОРА16-1 на ІІ курсі. Термін навчання з 01.09.2016 р. по 30.06.2020 р.. Крім того, [PERSON] перебуває на утриманні позивача [PERSON] та проживає разом з нею, в звязку із навчанням потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 p. та набула чинності для України 27.09.1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів такого утримання є сплата аліментів тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь того з батьків, хто проживає разом з дитиною. За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно зі ст.. 199 СК України, якщо повнолітній син або дочка продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до абз.1 п. 20 ППВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 року але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до п.17 ППВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно до ст.. 200 СК України, розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина встановлюється у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Щодо стягнення аліментів до досягнення [PERSON] 23-річного віку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 199 СК України, стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини відбувається за обовязкової сукупності таких юридичних фактів як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 року але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно, стягнення аліментів на утримання повнолітнього [PERSON] повинно здійснюватися до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2020 року. Ураховуючи, що третя особа у справі, [PERSON], навчається на денній формі навчання, що об'єктивно позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів в даному випадку є законними та обґрунтованими, адже за наведених умов дитина дійсно потребує матеріальної допомоги. При цьому, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд зазначає, що відповідачем відзиву не подано, інших заяв, клопотань, суду не надано, а відповідно, не надано письмових доказів того, що він не має можливості надавати сину матеріальної допомоги. Оскільки повнолітній [PERSON] продовжує навчання та потребує допомоги, перебуває на утриманні позивачки [PERSON], то відповідач [PERSON] зобов'язаний виплачувати на її користь аліменти на утримання сина. Розмір аліментів, які просить позивачка на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісяця, починаючи з 03.10.2018 року до закінчення [PERSON] навчання, є достатнім та забезпечить матеріальну допомогу сину сторін у зв'язку із навчанням та не є обтяжуючою для відповідача з урахуванням вказаних обставин. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial