Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно та до повноліття дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в шлюбі з 14 жовтня 2011 року, від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач відносно сина не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову. Зазначає, що він добровільно надає кошти на утримання дитини, не порушує свого батьківського обовязку щодо утримання сина, свідченням чого є квитанції на перерахування коштів. На даний час він не має постійного місця роботи, але продовжує утримувати не лише сина а й непрацездатних батьків. Враховуючі його стан здоровя, наявність на утриманні непрацездатних батьків, добровільну сплату аліментів, вважає що позов задоволенню не підлягає. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона заперечує проти тверджень відповідача, зазначає, що квитанції щодо переказу коштів не є підтвердженням сплати цих коштів саме на утримання дитини. Також вказала, що відповідач офіційно працює на Мальті з листопада 2015 року, на підставі щорічного контракту, має робочу візу. Твердження щодо утримання непрацездатних батьків неправдиве, оскільки вони отримують пенсію, доказів щодо знаходження їх на утриманні відповідача не надано. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2011 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю та знаходиться на її утримані. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до\~Сімейного кодексу України, де частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджет на 2018 рік" за поданням Міністерства фінансів, для дітей віком до 6 років: з 1 липня 1559 грн; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня ? 1944 грн.. Звернення до суду з заявою про стягнення аліментів є безумовним правом того з батьків з ким мешкає дитина, незалежно від наявності домовленостей між батьками чи добровільної сплати коштів на утримання дитини одним з батьків. Твердження відповідача щодо неможливості звернення до суду з позовом про стягнення аліментів у звязку з їх добровільною сплатою, безпідставне та таке що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Належних доказів щодо знаходження на утримання відповідача непрацездатних осіб [PERSON] не надав, оскільки копії пенсійних посвідчень батьків відповідача не є підтвердженням того, що вони мешкають разом з відповідачем, знаходяться на його утриманні, не отримують пенсії, тощо. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Однак суд бере до уваги, що протягом часу до звернення позивача до суду з дійсним позовом та до розгляду справи по суті позивачем сплачувались кошти на утримання дитини, що підтверджується відповідними квитанціями та витягами про грошові перекази. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню щодо стягнення аліментів з початком терміну їх стягнення з моменту винесення судового рішення. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючі відсутність з боку позивача судових витрат, витрати повязані з розглядом цивільної справи компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial