Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з позовної заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я позивачу на виробництві у розмірі 333\~840 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] перебуваючи в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» на посаді майстра-технолога зміни ТОВ «ЮНІСТІЛ», 20 грудня 2017 року близько о 09 годині 40 хвилин, з вини відповідача, знаходячись в виробничому цеху на лінії оцинкування сталевого листа, дільниці ванни флюсування ТОВ «ЮНІСТІЛ», внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «обидва ока хімічний опік рогівки та кон`юнктиви 1-2 ступенів. Гострота зору: праве око 0.09 не коригується, ліве око 0.1 не коригується». Вказує, що даний факт підтверджується актами форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» та форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку, що стався 20 грудня 2017 року , близько о 09 годині 40 хвилин в ТОВ «ЮНІСТІЛ». Нещасний випадок обумовлений неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: «позивач, перебуваючи на роботі, отримав від начальника виробничого бюро [PERSON] . завдання на відкачування розчину флюсу із ванни флюсування та додавання розчину флюсу для корегування кількості заліза в розчині. Відкачування розчину флюсу, [PERSON] здійснював за допомогою насосу ТОР-5. Близько о 09 годині 40 хвилин, 20 грудня 2017 року, при відкачуванні розчину флюсу з ванни флюсування сильним струменем зірвало шланг на погружному насосі, внаслідок чого розчином флюсу зірвало захисну каску і захисні очки позивача та розчин флюсу облив його обличчя і очі». Зазначає, що 04.04.2018 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де встановлено ступінь втрати професійної працездатності 80% (вісімдесят відсотків) та друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №052262 виданою на ім`я позивача. 17.04.2019 року, позивач повторно, пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 75% (сімдесят п`ять відсотків) та друга група інвалідності по зору, внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №075269, виданою на ім`я позивача. Представник позивача вказує, що вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 Закону України «Про охорону праці» несе безпосередню відповідальність, оскільки травмування позивача стало можливим внаслідок порушення адміністрацією підприємства норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Оскільки позивач втратив своє здоров`я, та працездатність з вини підприємства, представник вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. В зв`язку з трудовим каліцтвом у молодому віці, значним ступенем втрати працездатності змінився уклад та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань, що призводять до значних і постійних моральних страждань та змушують звернутися до суду з даним позовом. Тому просить стягнути з ТОВ «ЮНІСТІЛ» у якості відшкодування спричиненої [PERSON] моральної шкоди , завданої ушкодженням здоровя у сумі 333\~840 гривень. Ухвалою суду від 24 06 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з призначенням дати та часу розгляду справи та без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 10 10 2019 року суд перейшов від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. 29 10 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача. У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач працював на підприємстві з 09 07 2016 року по 05 04 2017 року на посадах майстра зміни та майстра-технолога зміни Відповідно до акту Н-5 причинами нещасного випадку були : основна : Організаційна порушення технологічного процесу. Згідно акту, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом відповідно до підпункту 2 пункту 15 « Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві. Особами, дії, або бездіяльність яких привели до нещасного випадку є [PERSON] та [PERSON] ( начальник зміни ). Вважають винним у нещасному випадку позивача, оскільки він був посадовою особою і ним були порушені діючі на підприємстві інструкції з безпечного проведення робіт, які він за власною ініціативою проводив. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, її характер, глибина та обсяг моральних чи фізичних страждань, їх тривалість, наслідки, не доведено розмір відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача Гузєв І.Г. позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] .В. в судовому засіданні, посилаючись на обгрунтування викладені у відзиві, обгрунтувавши позицію сторони відповідача, просив у задоволені позову відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , будучи працівником ТОВ «ЮНІСТІЛ», отримав тілесні ушкодження внаслідок нещасного випадку. Відповідно акті форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» та форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку, що стався 20 грудня 2017 року близько о 09 годині 40 хвилин в ТОВ «ЮНІСТІЛ» на момент настання нещасного випадку потерпілий являвся працівником ТОВ «ЮНІСТІЛ». Згідно відомостей внесених до акті форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» та форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку, що стався 20 грудня 2017 року близько о 09 годині 40 хвилин в ТОВ «ЮНІСТІЛ» позивачем в результаті нещасного випадку отримано наступні травми: «Обидва ока хімічний опік рогівки та кон`юнктиви 1-2 ступенів. Гострота зору: праве око 0.09 не коригується, ліве око 0.1 не коригується» ( а.с 11-16 ) . За висновком комісії, відповідно до акту форми Н-5, нещасний випадок з позивачем визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (п.6) ( а.с 17- 22 ) . Відповідно до п.7 акту форми Н-1, основною причиною настання нещасного випадку є порушення технологічного процесу. Пунктом 10 акту форми Н-1 до осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, окрім позивача, віднесено працівника відповідача, [PERSON] начальника зміни №3 лінії цинкування сталевого листа ТОВ «ЮНІСТІЛ», який не в повній мірі здійснив належний контроль за підлеглими, а саме допустив виконання робіт по відкачуванню флюсу із ванни флюсування з порушенням технологічної інструкції, чим порушив пп. 1.1, 1.2 технологічної інструкції ТІ 0711-001:2017 (Производство проката рулонного горячеоцинкованного),\~\~затвердженої директором ТОВ «ЮНІСТІЛ» 19 липня 2017 року. Згідно документів, що характеризують стан здоров`я позивача, останній неодноразово проходив лікування травм отриманих внаслідок нещасного випадку на виробництві. Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК серії 12ААА №052262 від 04.04.2018 року ( а.с. 9- 10 ) , позивачу встановлено втрату професійної працездатності в ступені 80%, друга група інвалідності, первинно, причина втрати професійної працездатності трудове каліцтво, потреба в медикаментозному лікуванні, потреба в відновному лікуванні в реабілітаційних закладах, стаціонарному лікуванні. Згідно виписки із акту огляду МСЕК серії 12ААА №075269 від 17.04.2019 року, позивачу встановлено втрату професійної працездатності в ступені 75 %, друга група інвалідності, повторно, причина втрати професійної працездатності трудове каліцтво, потреба в медикаментозному лікуванні, потреба у лікуванні в санітарно-курортних закладах офтальмологічного профілю. Згідно запису № 14 внесеного до трудової книжки позивача, останнього звільнено у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (п.2 ст. 40 КЗпП) ( а.с. 33- 36 ). Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Як встановлено із документів, позивач внаслідок трудового каліцтва зазнав сильні больові відчуття, в нього травмовані обидва ока, функції яких критично погіршились, лікування не дає суттєвого результату. Через стан здоров`я, позивач вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, в нього погіршена функція зору, через що позивач відчуває дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині, працювати. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача майже не покращується, вказані негативні наслідки в здоров`ї позивача мають місце в його молодому віці. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно дост. 1167 ЦКУтаст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно дост.1167 ЦКУкраїни моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності дост. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 рокуз питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо работодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва, спричиненого порушеннями вимог законодавства в сфері охорони праці під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23,1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали переконливо доводять, що стан залежності позивача від його травм на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Враховуючи надані Пленумом Верховного Суду України роз`яснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата в Україні складає 4173 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, отримання позивачем тяжких травм у віці 26 років, суд вважає можливим стягнути на користь позивача суму еквівалентну тридцяти п`яти розмірам мінімальних заробітних плат, що становить 146\~055 гривень та буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачана користь держави у сумі 1460,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial