Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивачка 11.12.2018 року звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 гривень, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем по даній справі перебувала в шлюбі який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, яким зроблено відповідний актовий запис № 43 від 29.01.2009 р.. Від вказаного шлюбу є неповнолітній син [PERSON] [INFO] .. Син проживає разом з матір`ю. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину. Розлучаючись сторони домовилися, що відповідач надаватиме аліменти у розмірі еквівалентному 200 доларам США. Відповідач іноді, після нагадувань з боку позивача, надавав частину обумовленої суми. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 21 січня 2019 року. 21.01.2019 року до суду надійшов відзив на позов від [PERSON] , згідно якого позов визнав частково та зазначив, що згоден на сплату аліментів у розмірі 1 500 грн. щомісячно. 21.01.2019р. розгляд справи був відкладений на 18.02.2019 р. у зв`язку з неявкою позивача. До суду 13.02.2019р. надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON], згідно якої наполягала на задоволенні позову. Ухвалою суду від 18.02.2019р. клопотання про витребування доказів задоволено частково. До суду 26.02.2019 року надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме з КП «БТІ» ОМР інформацію, чи зареєстроване майно за [PERSON] , вказані докази витребувані судом та відповідь надана представником позивача у засіданні. Ухвалою суду від 25.03.2019 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Розгляд справи відкладено на 06.05.2019 року. У підготовче судове засідання з`явився представник позивача, яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Також з`явився відповідач та його представник, які позов визнали частково, зазначивши що таку суму як просить позивач він не може сплату чати, згоден на 2000грн.. Жодних клопотань з боку як позивача, так й відповідача суду не заявлені. На стадії підготовчого провадження судом проведені дії, передбачені ст. 197 ЦПК України, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті протягом розумного строку, а саме остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, визначено порядок розгляду справи тощо. 06.05.2019 року, судом винесено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 26 червня 2019 року. У судове засідання 26.06.2019 року сторони не з`явились, про час і місце судового засідання сповіщались належним чином, представники сторін надали до суду заяви, згідно яких просили справу розглянути за їх відсутності з урахуванням позицій, викладених у заявах по суті. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 03.07.2019 року. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 жовтня 2005 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що зроблено відповідний актовий запис за № 690. Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 29 січня 2009 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 43 вбачається, що відповідач та позивачка перебували у шлюбі. 21 лютого 2008 р. шлюб розірвано. Після розлучення сторін неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю. Із підстав позову вбачається, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання свого сина. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів щодо заробітної плати відповідача та його працевлаштування. До суду надійшла відповідь з Головного управління ПФУ в Одеській області щодо місця роботи та доходів відповідача [PERSON] з якої вбачається, що [PERSON] не значиться на обліку у Головному управління ПФУ в Одеській області. До суду також надійшла відповідь з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» щодо реєстрації за [PERSON] права власності на об`єкти нерухомого майна до 2013 року, з якої вбачається, що за [PERSON] не зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності [PERSON] знаходиться садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,4 кв.м. Згідно листа територіального сервісного центру № 5141 регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України, за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб MERCEDES-BENZ GL 320 CDI 2008 року випуску, кузов 4 [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Дата реєстрації 30.07.2013 року. На утриманні [PERSON] знаходиться дитина від другого шлюбу - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим ВДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 03.10.2014 року. У суді [PERSON] заявив, що він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий та невеликий дохід, що унеможливлює сплачувати суму у розмірі 6000, 00 грн. щомісячно, та може сплачувати щомісячно лише 2000, 00 грн., та він сплачував добровільно аліменти проте з невідомих йому причин син перестав з ним спілкуватися, і позивачка також, і тому він не заперечує щодо сплати аліментів за рішенням суду. Окрім того, згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році установлено прожитковий мінімум на: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Отже, при визначенні розмірів аліментів суд враховує положення ч.1 ст.141 СК України та встановлений державою прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, враховує, що позивачем не доведено реальної потреби дитини саме у заявленій нею сумі в якості аліментів, у тому числі в контексті рівності обов`язків батьків щодо дитини та адекватності стягнутої суми аліментів прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку (стягнута сума аліментів майже в 3 раз перевищує прожитковий мінімум). Із урахуванням викладеного суд вважає можливим позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі, у розмірі 2300,00 гривень, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial