Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач являється її батьком. Шлюб між її батьками розірвано 03 вересня 2004 року, після чого вона залишилася проживати біля матері. На даний час, вона навчається в ЧНУ ім. Ю.Федьковича на 2 курсі. Зазаначає, що вона навчається стаціонарно, тому не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримати заробіток. Вказує, що до її повноліття батько сплачував аліменти на її утримання, а зараз жодної матеріальної допомоги не надає. Вказує, що мати самостійно не спроможна в повній мірі оплачувати всі необхідні витрати пов'язанні з навчанням та проживанням. Відповідач являється працездатним та являється приватним підприємцем, а тому просила продовжувати стягувати аліменти, в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку до закінчення навчання в університеті, а тому просила задовольнити позов. Позивачка у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач позов визнав частково та суду пояснив, що не було жодної потреби звертатися дочці з даним позовом, оскільки вони підтримують нормальні відносини. Однак, він погоджується на сплату аліментів та сплату уже понесених додаткових витрат за навчання, а вимогу, щодо додаткових витрат за навчання у майбутньому, вважає безпідставною. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 травня 2009 року, відповідач являється батьком [PERSON]. Також, досліджено довідку ЧНУ ім. Ю.Федьковича № 110 від 02 жовтня 2014 року, з якої вбачається, що [PERSON], навчається на 2-му курсі факультету історії, політології та міжнародних відносин денної форми навчання, на контрактній основі, календарний термін навчання з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 199 ч.1 СК України якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України. Позивачка у позовній заяві зазначила, що відповідач є працездатним, та являється приватним підприємцем, а тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги, обставини, що мають значення при визначенні розміру аліментів : стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів на спростування даних обставин відповідач до суду не подав, натомість частково визнав позов, тому суд приходить до висновку про те, що останній за своїм станом здоров'я та матеріальним станом спроможний надавати позивачу матеріальну допомогу на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. При цьому, з врахуванням вищенаведених обставин, розумною, справедливою та співмірною сумою аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за вищевказаний період, суд вважає визнану відповідачем суму 800 грн. Вирішуючи питання щодо вимог позивачки про стягнення додаткових витрат по оплаті за навчання, уже понесених позивачкою, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, щодо необхідності задоволення вимог в цій частині, виходячи з наступного. З наданих позивачем доказів вбачається, що по оплаті навчання вона фактично понесла витрати в розмірі 7400 гривень та 4000 гривень, що підтверджується відповідними копіями квитанцій, що містяться в матеріалах справи . Таким чином з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути половину додаткових витрат, фактично понесених позивачем в розмірі 5700 гривень. Відповідно до п. 20 роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини на період навчання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а саме те, що він є приватним підприємцем та має постійний дохід, тому суд, вважає, що аліменти на утримання дитини слід стягнути у сумі по 800 гривень до закінчення навчання та витрати понесенні з оплатою за навчання. Крім того, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання [PERSON], оскільки матеріали справи не містять належних та підтверджень того, що вказані нею витрати по оплаті навчання, дійсно будуть понесені в майбутньому. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст. ст. 75, 77, 79, 84, 180, 182, 184, 191, 199 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial