Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 54 886, 82 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 05 травня 2008 року між сторонами було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 49-01/08-«ДД», згідно якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття на картковий рахунок позичальника відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту в сумі 4500 грн., з оплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентних ставок, передбачених пунктами 4.1, 4.1.1., 4.1.2. вищезазначеного договору, а позичальник зобов'язується повністю повернути отримані кредитні ресурси в строк до 04 березня 2010 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2014 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт з судовим рішенням не згодний повністю, оскільки воно незаконне і винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідно до п.7.3 договору, договір вступає в силу з моменту першої видачі кредитних ресурсів та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Таким чином, на сьогоднішній день договір діє, і банк має право нараховувати відповідачу всі, передбачені договором, платежі та вимагати виконання, вказаних у договорі, обов'язків. Апелянт зазначає, що при розгляді справи банком не заявлялись вимоги про розірвання договору, а стягувалась сума заборгованості, яка була нарахована на момент розгляду справи. В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] зазначила, що заперечує наявність з її боку будь-якої заборгованості за кредитним договором. Свої зобов'язання перед апелянтом вважає виконаними у повній мірі. В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Відповідач апеляційну скаргу не визнала, просила в її задоволенні відмовити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень договору строк дії відновлювальної кредитної лінії сторонами не продовжений, зважаючи на закінчення строку дії картки у березні 2010 року, підстави для здійснення нарахування відповідачу простроченої заборгованості по кредитній лінії, відсотках та пені відсутні. Однак, з таким висновком районного суду не може погодитися апеляційний суд, виходячи з наступного. Встановлено, що 05 травня 2008 року між сторонами укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 49-01/08-«ДД», згідно якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття на картковий рахунок позичальника відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту в сумі 4500 гривень 00 копійок, з оплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентних ставок, передбачених пунктами 4.1, 4.1.1., 4.1.2. вищезазначеного договору, а позичальник зобов'язувався повністю повернути отримані в рамках відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 04 березня 2010 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами (а.с.4-7). Відповідно до пунктів 3.2., 4.3., 4.4. договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії, а також відповідно до п. 3.4. договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії у випадку, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або процентами, банк має право зупинити видачу кредитних ресурсів по вищезазначеному договору з блокуванням карткового рахунку позичальника, відмовити позичальнику в продовженні строку дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів в повному обсязі, наданих в рамках відновлювальної кредитної лінії, та виконання всіх зобов'язань за вказаним договором. З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки встановлений до березня 2010 року (а.с.13). 12 листопада 2010 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість станом на 19 травня 2010 року. Заборгованість у процесі виконання вказаного вище рішення суду сплачено відповідачем станом на 16.05.2013 року. Враховуючи, що в період з травня 2010 року (день ухвалення рішення суду) по травень 2013 року (день повного погашення заборгованості за рішенням суду) відповідач продовжувала користуватись кредитними коштами, заборгованість за кредитним договором повністю погашена не була, тобто зобов"язання за кредитним договором не було виконано в повному обсязі, тому позивач правомірно відповідно до вимог цивільного законодавства та умов договору нарахував заборгованість, яка станом на 17 липня 2014 року становить 54886,82 грн. а саме: прострочена заборгованість по кредитній лінії - 4487,41 грн., заборгованість по відсотках - 99,54 грн. прострочена заборгованість по відсотках - 9984,79 грн., заборгованість по пені - 40315,08 грн. (а.с.8-9). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших істотних обставин. Відповідно до п.27 постанови Пленуму ВСС України від 30.03.2012 року №05 «Про порядок застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що сума заборгованості підлягає стягненню, але із зменшенням розміру пені до суми заборгованості за тілом кредиту, відсотках, простроченої заборгованості по відсотках, тобто до 16 000 грн., виходячи з того, що сума пені набагато перевищує суму боргу за договором. В зв"язку з цим, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 31 570грн.74коп., яка складається з суми: 4887грн.41коп. простроченої заборгованості по кредитній лінії, 99грн.54коп. заборгованості по відсотках 9984грн.79коп. простроченої заборгованості по відсотках та 16000 грн. пені. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial