Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 17.10.2016. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті являє собою договір про надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 120\~000 грн. Згідно п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Відповідачка порушили умови договору, не надавши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим у позивача є право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 17.08.2021 заборгованість складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту 10579,89 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 1797,12 грн., які просить стягнути з відповідачки, а також судовий збір в сумі 2270,00 грн. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, тому з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, судом проводиться заочний розгляд справи. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Судом встановлено, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 17.10.2016 згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В даній заяві відповідачкою заповнено розділи щодо її паспортних даних, місця проживання, сімейного стану та роду занять (а.с.13). У тексті вказаної заяви зазначено, що її підписанням [PERSON] згодна із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку та зобов`язується виконувати зазначені Умови та Правила, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Банком додано до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» без зазначення дат, які відповідачкою не підписані (а. с. 17-72). Згідно з довідкою Банку (а. с. 11) 24.04.2016 [PERSON] було надано кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 04/20; 08.10.2020 було надано кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 09/24. Також надана позивачем довідка вказує на те, що умови кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] неодноразово були змінені (а. с. 12). З виписки по рахунку відповідачки за період з жовтня 2016 року по червень 2021 року видно , що остання користувалася кредитними коштами (а. с. 81-83). На підтвердження заявленої Банком у позові заборгованості відповідачки до позову додано відповідний розрахунок станом на 17.08.2021 становить 12377,01 грн. та складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту 10579,89 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 1797,12 грн. (а.с.6-10). Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Анкета-заява від 17.10.2016, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо процентної ставки. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті як невід`ємні частини спірного договору. Суд вважає, що надані позивачем докази не дають підстав для висновків про відсутність існування між сторонами взаємних прав та обов`язків, проте і не підтверджують належного погодження між сторонами умов кредитування, адже як вбачається з матеріалів справи, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису відповідачки. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц. Враховуючи наведене, суд вважає, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з наданими позивачем разом з позовом Витягом з Умовами було ознайомлено відповідачку, яка, при цьому, погодилась з ними, підписуючи Заяву та, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані останній Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» також не підписаний відповідачкою, що не є підтвердженням, що саме з викладеними в ньому умовами кредитування ознайомилась [PERSON] , підписуючи анкету-заяву. Також не може бути прийнятий до уваги при вирішенні спірних відносин доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту (а. с. 14-16), оскільки фактично цей документ становить собою інформацію, яка надається споживачу до укладення кредитного договору, а тому є очевидним, що цей доказ не підтверджує обставини погодження між сторонами умов кредитного договору. Також паспорт містить інформацію щодо умов кредитування як кредитної картки «Універсальна», так і кредитної картки «Універсальна Голд», «Platinum», «MC World Black Edition», «Visa signature», «MC World Elite», «Visa Infinite». Доказів, по якій саме була отримана кредитна картка відповідачкою та по якій кредитній картці був проведений розрахунок Банком, матеріали справи не містять. В паспорті споживчого кредиту є зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 08.10.2020. Зі змісту цього паспорту йдеться, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення прострочених відсотків є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачкою АТ КБ «ПриватБанку» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки фактично отриману суму кредитних коштів у розмірі 10579,89 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial