Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на частку в майні та усунення перешкод в користуванні майном. В позові вона вказує, що 11 березня 1994 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано 08 червня 2010 року, в відділі РАЦС по м. Умані, Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Від спільного проживання у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання за спільні кошти подружжя в інтересах сім'ї придбали гараж [NUMBER] в Уманському авто гаражному кооперативі «Дачний». Також, за спільній кошти подружжя придбало автомобіль ВАЗ 21063, 1988 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Не дивлячись на формальне розірвання шлюбу сторони до липня 2010 року продовжували проживати однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], та весь цей час користувались спільно нажитим майном. Після того, як відповідач залишив родину в кінці липня 2010 року, він забрав ключі від гаража та автомобіля, тому [PERSON] не має можливості зайти в гараж, користуватись ним, користуватись іншим майном, яке залишилось у підвалі гаража, не має можливості користуватись автомобілем, чим порушуються її законні права та інтереси, а тому вона змушена звернутись до суду з відповідним позовом . В позові вона ставить питання про визнання за нею [PERSON]: права власності на ? частину гаража [NUMBER] гаражному кооперативі «Дачний»в м. Умань Черкаської області; права власності на ? частину автомобіля ВАЗ 21063, 1988 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та стягнення з відповідача судових витрат по справі. Також в позові ставиться питання про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні гаражем [NUMBER] у гаражному кооперативі «Дачний»в м. Умань Черкаської області та автомобілем ВАЗ 21063, 1988 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. 27.06.2013 року відповідач по справі [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про розподіл майна подружжя. В зустрічному позові він вказує, що позивачка в первісному позові зазначила лише незначну частину спільного майна, що підлягає розподілу. Решту майна на значно більшу суму, яке перебуває в користуванні [PERSON], вона не зазначила. Тому ця обставина змусила [PERSON] звернутись до суду з зустрічним позовом про розподіл майна подружжя. Так, позивач по зустрічному позову вказує, що за час спільного проживання з [PERSON] у трикімнатній квартирі [ADDRESS], вони придбали: набір кухонних меблів з 5-ти предметів - вартістю 3000 грн.; газову плиту LG - вартістю 1500 грн.; витяжку над плитою - вартістю 250 грн.; кухонний куточок зі столом - вартістю 1500 грн.; пральну машина-автомат - вартістю 2000 грн.; шафу- купе - вартістю 3000 грн.; диван - ліжко - вартістю 2500 грн.; меблі для вітальні, а саме стінку з 5-ти предметів вартістю 4000 грн.; м'який куточок для кімнати - вартістю 3000 грн.; комп'ютер - вартістю 4000 грн.; стіл під комп'ютер - вартістю 500 грн.; піаніно коричневого кольору - вартістю 300 грн.; дві люстри вартістю відповідно - 250 та 300 грн., а всього придбали майна на загальну суму 26 100 грн. Крім того [PERSON] вказує, що подружжя проживало у квартирі [PERSON], яка належить її на праві особистої власності. Під час спільного проживання вони провели в ній ремонт, на благо влаштування квартири. [PERSON] вказує, що вони витратили на проведення ремонту - 6600 грн. Після припинення спільного проживання [PERSON] з квартири [PERSON] забрав лише свої особисті речі, а спільно придбані речі залишились у неї і розподілити їх у добровільному порядку вона не бажає. Враховуючи те, що [PERSON] на даний час не має житла, де міг би розмістити належну йому частину майна, яка знаходиться у [PERSON], то він не заперечує, щоб вказане майно залишилось у [PERSON], але вона в такому випадку зобов'язана компенсувати [PERSON] половину його вартості у сумі - 13050 грн. Оскільки виконані ремонтні роботи являються невід'ємною частиною квартири, то вони також повинні залишитись у власності [PERSON], але вона повинна компенсувати [PERSON] половину їх вартості у сумі - 3300 грн. Таким чином, позивач по зустрічному позову зазначає, що загальна сума компенсації за частину спільно придбаного майна, на яке він має право і яке знаходиться у користуванні [PERSON], складає - 16350 грн. Що стосується розподілу майна, яке вказане у позові [PERSON] про визнання права власності на частку в майні, то на думку відповідача по первісному позову розподілу підлягає лише автомобіль ВАЗ-21063, 1988 року випуску вартістю 3000 грн., який є спільною їх власністю. Що стосується гаража [NUMBER] в авто гаражному кооперативі «Дачний», то він розподілу не підлягає, оскільки не є спільною власністю подружжя. Власником гаража є [PERSON], а [PERSON] його лише орендує і сплачує за нього в кооператив необхідні внески. Відповідно до ухвалу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Маринчука М.П. від 03 жовтня 2013 року - зустрічний позов [PERSON] був об»єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Відповідно до ухвали суду до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено [PERSON]. 03 грудня 2013 року вказана цивільна справа була повернута в канцелярію суду і передана на автоматичний розподіл у зв»язку і з досягненням суддею, в провадженні якого вона перебувала, граничного віку перебування на посаді - 65 років. Відповідно ухвали судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2013 року, за результатом автоматичного розподілу, вказана цивільна справа була прийнята до провадження судді Резнік Ю.В. В судовому засіданні представник по дорученню позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному позову [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини, та просили суд визнати за [PERSON] право власності на ? частину гаража [NUMBER] в гаражному кооперативі «Дачний» в м. Умань та визнати за нею право власності на ? частину автомобіля ВАЗ-21063, 1988 року випуску, як на об'єкти спільної сумісної власності подружжя та усунути перешкоди в користуванні вказаним майном. [PERSON] зазначила, що вказаний гараж був ними куплений ( коли точно вона вказати не змогла) за 800 доларів. Договір у письмовій формі не укладався і при цьому вона пояснила, що гараж вони купляли у [PERSON], а гроші передавали « [PERSON]». Вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] про розподіл майна подружжя, представник по дорученню та [PERSON] не визнали. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що майно перераховане в зустрічній позовній заяві не є спільною власністю подружжя, окрім піаніно, яке в даний час нею передано у користування іншим людям і вона не заперечує, щоб [PERSON] забрав його собі. Що стосується інших речей вказаних у зустрічній позовній заяві, то [PERSON] пояснила: - набір кухонних меблів з 5-ти предметів в 2006 році за 1 300 грн. купив її батько [PERSON]; газову плиту LG , вартість якої вказано в зустрічному позову в сумі 1500 грн. та комп'ютер вартість якого вказано в зустрічному позову в сумі 4000 грн.- [PERSON] забрав собі і в неї вказаних речей не має, а вона зараз користується газовою плитою «ІНДЕЗІТ», яка не об»єктом спільної сумісної власності; інші речі вказані [PERSON] в зустрічному позові, а саме витяжку над плитою - вартістю 250 грн., кухонний куточок зі столом - вартістю 1500 грн, пральну машина-автомат - вартістю 2000 грн, шафу- купе - вартістю 3000 грн., диван - ліжко - вартістю 2500 грн., меблі для вітальні, а саме стінку з 5-ти предметів вартістю 4000 грн., м'який куточок для кімнати - вартістю 3000 грн., стіл під комп'ютер - вартістю 500 грн. та дві люстри вартістю відповідно - 250 грн. та 300 грн. - вони з [PERSON] не купували і таких речей у неї не має. Що стосується проведення ремонтних робіт у квартирі і відповідних витрат, то [PERSON] позов в цій частині не визнала і пояснила, що ніяких ремонтних робіт вони не проводили і відповідно не було ніяких витрат у зв'язку із цим. Представник по дорученню відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову [PERSON] та [PERSON] первісний позов про визнання права власності на частку в майні визнали частково, що стосується автомобіля. З приводу гаража вони позов не визнали та пояснили, що вказаний гараж не є власністю [PERSON] та що відповідний гараж на праві власності належить [PERSON], який був судом залучений до участі у справі у якості 3 особи.Оскільки гараж належить іншій особі і [PERSON] ним лише користується, то він не може бути об»єктом розподілу, як спільна власність подружжя. Зустрічний позов вони підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини. Третя особа - [PERSON] в судовому засідання пояснив, що він є власником гаража [NUMBER] в гаражному кооперативі «Дачний» в м. Умань, однак підтверджуючих документів він надати не може, оскільки вони знаходяться, мабуть, в БТІ. Він пояснив , що приблизно в 1984 році він став членом відповідного гаражного кооперативу і побудував гараж. Потім десь з 2001 року по 2009 рік він був у Росії і передав гараж у користування його двоюрідному брату - [PERSON] ( умов на яких предавався гараж у користування він пояснити не зміг і будь-яких підтверджуючих документів сказав, що додати не може). Гараж він не продавав і ні від кого ніяких грошей не отримував. Уже потім він дізнався, що гаражем користується [PERSON], який і сплачував членські внески. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку в майні та усунення перешкод в користуванні майном підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON], про розподіл майна подружжя - не підлягає до задоволення. Згідно ст. 22 КпШС України „Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування, розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і втому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку". Згідно ст. 28 КпШС України „В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними". В статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року за 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст.372 ЦК України. Стаття 372 ЦК України визначає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається , що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Також, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Крім того, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя, чи одного з них, до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Депозитний рахунок Уманського міськрайонного суду Черкаської області відсутній. Також, як зазначено у вказаній вище Постанові Пленуму Верховного суду України - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Відповідно до ст. 57 ч.. 1 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. При цьому ч. 2 ст. 57 ЦПК України вказано, що ці дані встановлюються в т.ч. - на підставі висновків експертів. Згідно з вимогами ст. 66 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання задані судом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 березня 1994 року, який був розірваний, відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 червня 2000 року. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21063, 1988 року випуску, д.н.з. [NUMBER], належить [PERSON]. Сторони по справі в судовому засіданні визнали факт придбання автомобіля під час перебування в шлюбі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі під час перебування у шлюбі придбали вищевказаний автомобіль. Суд вважає, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і кожен з подружжя має право власності на 1/2 частину вказаного спірного майна. При цьому судом встановлено, що автомобілем користується [PERSON], який зберігає його в орендованому гаражі в гаражному кооперативі, отже [PERSON] має перешкоди у користуванні її майном. Тому первісний позов [PERSON] в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Що стосується вимог первісного позову в частині розподілу гаража та усунення перешкод у користуванні ним, то під час слухання справи по суті сторони - [PERSON] та [PERSON] , належних і допустимих доказів (документів), які б підтверджували правовий статус та належність гаража та земельної ділянки під гаражом про поділ і визнання права власності на який ( м. Умань гаражний кооператив «Дачний» [NUMBER]) іде мова в позові [PERSON] - не надали і не ставили питання про їх витребування. При цьому до матеріалів справи долучено лише належним чином не завірена ксерокопія державного акту на право власності на земельну ділянку, що належить авто гаражному кооперативу «Дачний» за адресою м. Умань, вул.. Залізняка, 10-а. Оригінал чи належним чином завірена копія відповідного документу для огляду в судовому засіданні не надавались.. Беручи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову в цій частині у зв»язку з недоведеністю правового статусу відповідного майна, як об»єкта спільної сумісної власності подружжя. Що стосується вимог зустрічного позову про розподіл майна, то відповідач по зустрічному позову [PERSON] категорично заперечувала, що вказане майно є у неї і, що воно взагалі є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, окрім піаніно, яке знаходиться в даний момент у інших осіб у користуванні і на яке [PERSON] взагалі не претендує. Під час розгляду справи позивач по зустрічному позову [PERSON] до позову належних і допустимих доказів ( в т.ч. документів з врахуванням об»єктів розподілу), які б підтверджували правовий статус та належність відповідного майна сторонам про поділ і визнання права власності на яке іде мова в позові [PERSON] - не надав і не ставив питання про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач по зустрічному позову не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - зустрічний позов не підлягає до задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено. Беручи до уваги вищевикладене та

Outcome: partial