Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 грудня 2012 року сім'я [PERSON] отримала від нього в займи грошові кошти в сумі 58540 грн. з умовою повернути зазначену суму до 01 березня 2013 року. В підтвердження цього відповідач [PERSON] у присутності трьох свідків та свого чоловіка написала письмову розписку. В зазначений термін відповідач [PERSON] займану грошову суму не повернула, тобто належним чином не виконала взяте на себе грошове зобов'язання. З метою повернення коштів, він постійно нагадував відповідачам про виконання умов договору щодо вчасного повернення ними суми боргу, намагався в добровільному порядку врегулювати дану ситуацію. Однак, відповідачі ігнорують його вимоги стосовно повернення коштів, висувають неприйнятні до нього умови повернення коштів. На час звернення до суду з цими вимогами, сума боргу відповідачами в добровільному порядку не сплачена. Отже, вважає, що позичені відповідачами кошти в сумі 58540 грн. повинні бути стягнуті з них солідарно на його користь. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, надавши письмову заяву, в якій наряду з заявленими вимогами, просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., судовий збір у сумі 585 грн. 40 коп. та витрати на публікацію оголошення в газеті у сумі 160 грн. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. В обґрунтування вимог про стягнення з відповідачів грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди зазначив, що він є хворою людиною, яка знаходиться на обліку в медичній установі із різними хронічними захворюваннями. Внаслідок неправомірних дій відповідачів, його і так некріпке здоров'я значно погіршилося. Він декілька разів перебував на лікуванні в медичній установі, що потребувало від нього значних матеріальних затрат на обстеження, лікування, придбання медичних препаратів, тощо. Все це потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та своєї сім'ї. Крім цього розмір відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує рівнем інфляції за весь час затримки повернення суми боргу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, оскільки вважають їх необґрунтованими і недоведеними в суді. Свої заперечення мотивували тим, що відповідач [PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності. Для розширення бізнесу вона позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 грн., при цьому укладена між ними угода була усною без написання в будь - якому вигляді договору займу або розписки, але з умовою повернення суми боргу із сплатою відсотків у розмірі 20% від суми боргу, тобто 2000 грн. щомісяця. Про укладену між ними угоду ніхто із її членів сім'ї, в тому числі чоловік [PERSON] не знали. В грудні 2012 року [PERSON] їй повідомив, що вона заборгувала на загальну суму 58540 грн., у зв'язку з чим повинна була написати розписку про позичання коштів на вказану суму на ім'я його начальника [PERSON] Під натиском та застосуванням психічного насилля вона змушена була написати цю розписку із зазначенням свідків, які нібито були присутні при позичанні коштів. При написанні розписки вона прізвище чоловіка, відповідача по справі не зазначала. В той же час відповідач [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень суду повідомив, що він не міг позичати у [PERSON] вказану в позові суму і ставити в розписці свій підпис, так як на той час не перебував у стосунках із [PERSON] Про позичені нею кошти він дізнався тільки в червні 2013 року від [PERSON], а через деякий час від [PERSON] Зі сторони останнього до нього та його сім'ї неодноразово висловлювалися погрози застосування фізичного насильства, через що він разом з [PERSON] змушені були звернутися до міліції з відповідними заявами. Вважають, що позивач по справі [PERSON] обманним шляхом хоче заволодіти коштами в розмірі, значно більшому, чим позичала його колишня дружина. За необґрунтованістю та недоведеністю вимог, просили суд повністю відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що в їх присутності в торговому павільйоні № 52, розташованому на Центральному ринку м. Дзержинська відповідач [PERSON] отримала гроші в сумі 58540 грн. від [PERSON], про що нею власноручно була написана розписка. Також при передачі грошей був присутній чоловік [PERSON], який також підписав розписку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в сусідньому будинку, де проживають відповідачі. Сім'ю вона знає гарно, так як її старша дочка ходила до школи з її дочкою. Також зазначила, що відповідачі живуть разом, так як вона бачила їх разом, з ним також живуть їх діти. Крім цього [PERSON] кожного дня після роботи приходила до її магазину та купувала продукти харчування. А влітку 2013 року [PERSON] просила у неї 3000 $, але вона не позичила їй, так як сусіди казали, що [PERSON] у багатьох просить позичити гроші. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON], вони разом працювали на ринку. [PERSON] часто позичала у неї гроші і завжди віддавала. Однак в 2012 році [PERSON] позичила у неї 4000 і не віддала. Вона неодноразово намагалася повернути гроші, в тому числі дзвонила її чоловіку, однак гроші їй не повернули до наступного часу. Взагалі борг [PERSON] перед неї складає 7920 грн., так як вона у неї брала одяг в борг. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 02.07.2013 року він знаходився на ринку, розташованому на мікрорайоні м.Дзержинська. Там він зустрів [PERSON] Вони стали розмовляти і в цей час до них підійшов [PERSON] Вони разом з ним зайшли в ларьок, де працює знайомий [PERSON]. Потім між [PERSON] та [PERSON] відбулася розмова. Він почув, як [PERSON] спитав, коли він буде віддавати гроші, а [PERSON] відповів, що буде віддавати частинами з заробітної плати. При цьому розмовляли вони спокійно, ніхто [PERSON] погроз не висловлював. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України між позивачем та відповідачем виникли договірні відношення, де одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що повністю узгоджується з поясненнями свідків, позивач по справі [PERSON] позичив [PERSON] кошти в сумі 58540 грн., з зобов'язанням повернути зазначену суму до 01 березня 2013 року. В підтвердження цього [PERSON], відповідачем по справі була написана письмова розписка в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та свого чоловіка [PERSON] (а.с. 4; 97). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною третьою цієї статті визначено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі та кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, як встановлено судом та підтверджено свідками в порушення зазначених статей [PERSON], відповідач по справі в зазначений строк позичені грошові кошти позивачу не повернула, отже не виконала взяте на себе грошове зобов'язання. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В той же час суд зазначає, що згідно ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно акту вуличного комітету від 14.03.2014 року, який узгоджується з показаннями свідка [PERSON] підтверджено факт сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] (а.с. 171). Оскільки судом встановлено, що договір позики укладався на час знаходження відповідача [PERSON] у шлюбі з [PERSON] та за згодою подружжя, про що свідчить підпис [PERSON] на розписці, а також намагання відповідача [PERSON] повернути гроші, що підтвердив свідок [PERSON], то договір позики створює для відповідача [PERSON] солідарний обов'язок щодо повернення позиченої його дружиною грошової суми у [PERSON] Таким чином, грошові кошти в сумі 58540 грн. повинні бути стягненні на користь [PERSON] солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON], тому позовні вимоги в цій частині повністю доведені і підлягають задоволенню. При цьому суд не погоджується з доводами відповідача [PERSON], проте що він не знав про отримання дружиною [PERSON] коштів у [PERSON], так як вони разом не проживали і фактично припинили шлюбні відносини, а також доводами відповідача [PERSON] стосовно того, що нею розписка була написана під психологічним впливом, так як їх доводи спростовуються встановленими в суді обставинами справи. Крім цього відповідно до висновку проведеної по справі за клопотанням відповідача [PERSON] судово - почеркознавчої експертизи № 171/02/172/03 від 18.02.2014 року встановлено, що підпис від імені [PERSON], що розташовано в розписці від імені [PERSON] від 26 грудня 2012 року перед записом "[PERSON]" виконано [PERSON] (а.с. 114-122). Даний висновок експерта в судовому засіданні нічим не спростований, а тому суд визнав його належним та допустимим доказам. При цьому даний висновок експерта узгоджується з показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які суд визнав достовірними та правдивими. Деяка плутанина у викладі деталей події, яку у суді свідки допустили при описі подій 26.12.2012 року цілком виправдана тим, що з дня цих подій пройшло півтора року. В той же час зазначені свідки підтвердили факт позичання [PERSON] [PERSON] в присутності її чоловіка [PERSON] грошових коштів в сумі 58540 грн. Також суд зазначає, що за клопотанням відповідача [PERSON] було призначено проведення судово -почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлене питання, чи виконаний текст розписки про отримання коштів в сумі 58540 грн. від 26.12.2012 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] та підпис [PERSON] в незвичайних умовах (у стані психологічного тиску, залякування, погроз). Всі витрати на проведення експертизи були покладені судом на відповідача [PERSON] Їй судом були роз'яснені положення ч.1 ст. 146 ЦПК України, відповідно до яких у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Однак, відповідач не погодилася оплачувати витрати, у зв'язку з чим експертиза по справі не була проведена, а тому суд визнає, розписку належним та допустимим доказам у справі і не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про примусовий вплив на неї при написанні цієї розписки. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що неналежне виконання відповідачами по справі грошового зобов'язання, яке полягає в несвоєчасному поверненні позичених коштів, спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів. Неповернення грошових коштів змусило його докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Через відчуття постійного хвилювання погіршився його стан здоров'я, він вимушений був звернутися до лікарні, де проходив амбулаторне лікування. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати позивача, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

Outcome: partial