Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] стягнення аліментів на утримання неповнолітньогосина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до позовної заяви від 14.12.2020 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що [INFO] народився спільний з відповідачем син [PERSON] , який на даний час проживає з матір`ю. Позивач з відповідачем разом не проживають, оскільки відповідач перебуває у шлюбі з іншою жінкою. Всі обов`язки по утриманню та вихованню неповнолітнього сина покладені на позивача. Батько дітей, який проживає окремо, не надає регулярну матеріальну допомогу на утримання сина, в зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. 17.12.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 20 січня 2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] від 18.01.2021, у якій остання просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Також відповідачем не подано заперечень з приводу розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі положень ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] , актовий запис 1981. На час розгляду судом справи неповнолітній син проживає з матір`ю, яка несе витрати на його утримання. Суду не надано доказів, що відповідач, який проживає окремо, надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі, необхідному для забезпечення їх життєдіяльності та гармонійного розвитку. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч. 1 ст. 191 СК України закріплено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Оскільки матеріали цивільної справи не містять підтвердження досягнення позивачем і відповідачем згоди щодо участі в утриманні спільної дитини на засадах рівності кожного з батьків, питання стягнення аліментів з відповідача підлягає вирішенню в судовому порядку відповідно до ч.3 ст. 181 СК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 191 СК України. Позивачка, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, встановлені у ст. 182 СК України, до яких належать стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також законодавцем установлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін. Визначаючи розмір аліментів за цим позовом у твердій грошовій сумі суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, не має тяжких захворювань, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Крім того, суд керується приписами ч. 1 ст. 182 СК України, зважає на матеріальне становище позивачки та розмір витрат, яких потребує неповнолітня дитина відповідного віку щомісяця. Відповідно до чинного законодавства, яким регулюється даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Враховуючи всі викладені вище обставини, за результатами аналізу наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визначення аліментів, які підлягають стягненню з батька на утримання неповнолітнього сина сторін у розмірі 2000 грн щомісячно, що є достатнім рівнем забезпеченості дитини відповідного віку для можливості забезпечення її життєдіяльності та гармонійного розвитку, з врахуванням частини витрат, які повинна нести мати. Однак, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо визначення розміру аліментів не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки даний спосіб визначення аліментів не узгоджується з положеннями ст.184 СК України при стягненні аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку п. 3 ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 176, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", суд вважає за належне стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial