Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказуючи, що у період з жовтня 2010 року по квітень 2014 року відповідачу були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідач обов'язків по оплаті за поставлену теплову енергію та гарячу воду не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 7359,30 грн. Позивач вказує у позовній заяві, що він є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ», а тому має право вимоги про сплату наданих відповідачу послуг. В ході судового розгляду 11.11.2014 року позивач уточнив позовні вимоги і просив стягнути заборгованість за період з жовтня 2010 року по серпень 2014 року на загальну суму 7930,17 грн. Позивач просив суд стягнути заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 7930,17 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити. Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, і пояснив суду, що правовідносини між [PERSON] та позивачем витікають з договору, але з позивачем ніяких договорів щодо постачання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не укладалося, а отже, у останнього не виникло обов'язку щодо оплати наданих послуг. Разом з тим, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду, і просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року Концерн «МТМ» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року послуги споживачеві надаються згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення . Відповідно до п.1 ч.3 ст.19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» визначений обов'язок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов'язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір між сторонами у справі про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладався, а тому між Концерном "Міські теплові мережі" та відповідачем склалися фактичні правовідносини з приводу надання вказаних послуг до житлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS], оскільки позивач такі послуги надав, а відповідач не відмовився від їх споживання. Свої доводи і заперечення проти позову відповідач грунтує на відсутності цивільно-правового договору з надання послуг, разом тим, не спростував доводи позивача та не надав суду жодних належних та допустимих доказів, що він не споживав послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; не надав доказів, що належне йому на праві власності житло на підставі Свідоцтва про право власності на житло №210/Д від 20.11.2002 року, від'єднано від теплових мереж Концерну «МТМ» та є інше джерело постачання опалення та гарячої води. Відповідно до ст.. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Рішеннями Запорізької міської Ради № 327 від 28.07.2008 року та №62 від 05.09.2012 року затверджено тарифи на оплату послуг з теплопостачання та гарячої води, і на підставі вказаних рішень позивачем здійснено розрахунок вартості відпущеної теплової енергії відповідачу за період з жовтня 2010 року по серпень 2014 року на загальну суму 7930,17 грн. Відповідачем на протязі всього періоду сплата спожитої теплової енергії не здійснювалася. Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, наймачі квартир зобов'язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. З огляду на наведене, суд вважає непереконливими доводи відповідача про неукладеність будь-яких договорів з позивачем на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Тому на підставі аналізу доказів у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» ґрунтуються на законі, доведені належними і допустимими доказами. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу, Строк загальної позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] до винесення рішення заявив про застосування строків давності. Таким чином, з урахуванням строків давності стягненню підлягає заборгованість, яка утворилася за період з вересня 2011 по вересень 2014 року на загальну суму 5628,06 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача мають бути стягнуті понесені ним судові витрати на оплату судового збору - 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial