Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21.05.2014 р. за власним бажанням була звільнена з посади контролера верстатних та слюсарних робіт ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод». В день звільнення відповідач видав трудову книжку, але остаточну заборгованість по заробітній платі їй виплатив після втручання прокуратури м. Нова Каховка з 01.07.2014 р. по 03.07.2014 р. Крім того, в період часу з лютого по травень 2014 року на підставі спільного рішення адміністрації відповідача та Ради трудового колективу без погодження з нею на підприємстві встановлено неповний робочий час, що призвело до суттєвого зменшення розміру її заробітної плати та тяжкого матеріального становища. Просила визнати незаконним рішення відповідача про зменшення робочого часу щодо неї за період лютий-травень 2014 року, стягнути з відповідача на її користь не донараховану заробітну плату у розмірі 3582,13 грн., а також середній заробіток за часу затримки розрахунку в розмірі 2250 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги із зазначених вище підстав. Представник відповідача позов визнала частково, визнавши факт необхідності нарахування та виплати середнього заробітку позивача за час затримки з 22.05.2014 р. по день остаточного розрахунку 03.07.2014 р. у розмірі 1863,36 грн., заперечуючи проти інших вимог позивача, зазначивши, що у зв»язку з несприятливим економічним становищем, що склалося в країні, з метою недопущення банкрутства підприємства адміністрацією відповідача прийнято рішення про зміну режиму роботи підприємства. Своєї незгоди зі встановленим режимом праці в усній або письмовій формі позивач не висловлювала, кошти позивачу сплачені за фактично відпрацьований час у повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 86-у від 21.05.2014 р. позивача звільнено з посади контролера верстатних та слюсарних робіт ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод» за ч.3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Сторонами не заперечувалося та підтверджено письмовими доказами, а саме - поданням прокуратури м. Нова Каховка від 10.06.2014 р. на адресу відповідача про усунення вимог чинного законодавства про оплату праці, банківською випискою про рух коштів позивача у АТ «БМ Банк», що на момент звільнення існувала заборгованість відповідача перед позивачем у виплаті заробітної плати, яка повністю погашена 03.07.2014 р. на загальну суму 5575,93 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власниками або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 24.12.1999 року № 13 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, при цьому сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналізуючи дані норми закону можна зробити висновок, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. П. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно інформації відповідача заробітна плата за два місяці, які передували місяцю звільнення становила 1509 грн. 52 коп. (березень - 625,51 грн., квітень - 884,01 грн.), відпрацьовано 21 днів (159 годин). Тому, середньогодинна заробітна плата позивача становила 9,49 грн. (1509,52 : 159 = 9,49 грн.). Період затримки остаточного розрахунку становив 29 робочих днів. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, становить: - з 22.05.2014 р. по 31.05.2014 р. - 56 годин (7 робочих днів) Х 9,49 грн. = 531,44 грн.; - з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р. - 151 годин (19 робочих днів) Х 9,49 грн. = 1432,99 грн.; - з 01.07.2014 р. по 03.07.2014 р. - 24 години ( 3 дні) Х 9,49 грн. = 227,76 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2192 грн. 19 коп. без утримання прибуткового податку й інших обов»язкових платежів, і в цій частині позовні вимоги суд знаходить обґрунтованими, як підлягають задоволенню. Стосовно інших вимог, відповідно до ст.. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватися як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Згідно ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб»єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідачем не доведено протягом часу розгляду справи, що позивач надала згоду на роботу в умовах неповного робочого часу, навпаки, позивач пояснила, що така згода з її боку відсутня. З цих підстав, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромеханічний завод» про зменшення робочого часу [PERSON] за період її роботи на вказаному підприємстві з лютого по 21 травня 2014 року та повного поновлення прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь останньої не донарахованої заробітної плати за період з лютого по 21 травня 2014 року у сумі 2915,21 грн. без утримання прибуткового податку й інших обов»язкових платежів, виходячи з наступних розрахунків: - за лютий 2014 року у розмірі 379,6 грн. (9,49 грн. (середньоденна зарплата) Х 5 (кількість робочих днів, які повинна була відпрацювати) Х 8 (кількість годин, які повинна була відпрацювати щоденно) = 379,6 - 353,97 (нараховано та отримано за фактично відпрацьований час) = 379,6); - за березень 2014 року у розмірі 1267,26 грн. (9,49 грн. (середньоденна зарплата) Х 20 (кількість робочих днів, які повинна була відпрацювати) Х 8 (кількість годин, які повинна була відпрацювати щоденно) = 1518,4 - 602,99 (нараховано та отримано за фактично відпрацьований час) = 1267,26); - за квітень 2014 року у розмірі 1008,76 грн. (9,49 грн. (середньоденна зарплата) Х 22 (кількість робочих днів, які повинна була відпрацювати) Х 8 (кількість годин, які повинна була відпрацювати щоденно) = 1670,24 - 815,71 (нараховано та отримано за фактично відпрацьований час) = 1008,76); - за травень 2014 року у розмірі 259,59 грн. (9,49 грн. (середньоденна зарплата) Х 12 (кількість робочих днів, які повинна була відпрацювати) Х 8 (кількість годин, які повинна була відпрацювати щоденно) = 911,04 - 651,45 (нараховано та отримано за фактично відпрацьований час) = 259,59); Загальну сума становить: 379,6 + 1267,26 + 1008,76 + 259,59 = 2915,21 грн. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial