Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 28 квітня 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до суду через свого представника [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення до 1/8 обов`язкової частки останнього у спадщині, яка відкрилася після смерті їхньої матері [PERSON] , яка настала [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої спадкоємцями є вона та ще одна її дитина, відповідач у справі [PERSON] , який є пенсіонером. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Софіївською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 09.04.2004 за р/№ 1233, згідно якого все належне їй майно вона заповіла позивачці. Наголосила, що спадкодавець [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом з позивачкою та її чоловіком. Позивач здійснювала цілодобовий догляд за матір`ю [PERSON] забезпечувала її ліками, продуктами, оскільки остання була особою похилого віку та на момент смерті їй було 87 років. Крім того, вона була психічно хворою, мала склероз, та останні 5 років її життя потребувала цілодобового стороннього догляду. [PERSON] перебувала на обліку в лікарні з приводу: ІХС: дифузний кардіосклероз; гіпертонічна хвороба II ст. 3 ст. ризик 4.; церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.; в 2015 році стан її погіршився та додатково було встановлено діагнози: Церебросклероз , Хронічна судинно-мозкова недостатність III ст., грубий аміостатичний синдром, виражений цементний синдром та головне, спадкодавець потребувала постійного стороннього догляду до смерті. Про те, що [PERSON] потребувала постійного догляду, відповідачу було відомо, оскільки він проживав неподалік по цій вулиці, проте на неодноразові звернення позивача з проханням допомогти в догляді за старенькою матір`ю, відповідач жодного разу не проявив своєї опіки відносно матері, хоча мав таку можливість як шляхом надання матеріальної допомоги, оскільки сам отримував разом з дружиною щомісячну пенсію, мав у власності автомобіль, земельні паї, які здавалися в оренду, займався підсобним господарством, зокрема виготовленням молочної продукції, так і шляхом фізичної посильної допомоги (підвезти до лікарні, попрати її одяг, погодувати, тощо). Більш того, відповідач взагалі не спілкувався з рідною матір`ю, а останні 4 роки до неї зовсім не навідувався, не цікавився її життям, станом її здоров`я. Підкреслила, що саме не належне спілкування відповідача зі своєю матір`ю, змусило останню не залишити жодного майна після своєї смерті відповідачеві, про що свідчить якраз згаданий вище заповіт. З огляду на викладене, позивачка [PERSON] вважає, що розмір обов`язкової частки у спадщині відповідача має бути зменшений до 1/8 частини, що і cпонукало її звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити. При цьому позивачка наголосила, що після смерті батька, яка настала у 2002 році, відповідач дуже рідко приходив до матері, а останні 4-5 років взагалі припинив спілкування з матір`ю. Його постійно запрошували на день народження матері, в тому числі на останній її ювілей у 85 років, але він все рівно не приходив. Жодних перешкод ні вона, ні її родина відповідачу у відвідуванні матері не чинила. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи пред`явлений до нього позов не визнав, пояснив, що він отримує пенсію за віком, а тому як непрацездатна дитина спадкодавця має право на обов`язкову частку, незалежно від змісту заповіту, у розмірі половини частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом. Тому реалізуючи право на обов`язкову частку у спадщині матері, з огляду на те, що він разом з нею на день смерті не проживав, у шестимісячний строк з дня її смерті він подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Наголосив, що ще за життя батьків, батько в розмові з ними повідомляв, що сестрі ( [PERSON] ) перейде після їхньої смерті житловий будинок та один земельний пай, йому ж ( [PERSON] ) інший батьківський земельний пай. Вказав, що до смерті батька, яка настала у 2004 році, відносини були між ним та відповідачкою були нормальними. Після того як батько помер, на ґрунті того, що мати та сестра не виконали волю батька та не передали йому земельний пай, а вирішили залишити все сестрі, відносини з ними погіршилися. Він просив віддати обіцяну йому земельну ділянку, але мати відмовила, сказала, що вона ще жива, утримує велике підсобне господарство і урожай з цієї землі їй необхідний для годування, свійської птиці та худоби. Проте все одно він приходив на день народження матері. Інколи просив у неї гроші, але вона говорила, що у неї їх немає. А коли кошти були,- то без повернення їх не давала, а винятково позичала їх йому. За життя батька, до 2004 року матір навідував та допомагав її активно, вони один до одного приходили в гості. Після смерті батька, коли сестра, була на заробітках у 2012 році він допомагав її в утриманні корів, птиці, возив матір двічі до лікарні. З 2018 року мати стала потребувати стороннього огляду, він намагався її відвідати, але відповідачка, яка проживала разом з нею за в одному будинку, встановила замок на воротах, та прив`язала велику собаку, що перешкоджало йому відвідувати матір. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені ним у відзиві на позов, наголосив, що згідно з рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2020, залишеного без змін за постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2021 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Софіївська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] відмовлено. Відтак, вважає, що позивачкою пред`явлено позов між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, є підставою для закриття провадження у справі. Вказав, що позивачкою не доведено, що [PERSON] потребувала стороннього догляду, оскільки відповідних належних доказів надано не було, а якщо певний догляд за нею і потребувався, то винятково останні 6 місяців її життя. Вказав, що саме позивачка повинна була утримувати свою стареньку матір, оскільки оформила відповідну державну соціальну допомогу від УПСЗН по догляду за нею і хоча й отримувала вона за це невеликі кошти, однак цей період їй було зараховано до страхового стажу для подальшого оформлення пенсії за віком. Крім того, наголосив, що відповідач сам має проблеми зі здоров`ям, що значно впливає на його фізичний стан та можливість у зв`язку з цим надавати допомогу матері. Третя особа без самостійних вимог Софіївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, втім надіслала на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, своєї позиції щодо позову [PERSON] не висловила (а.с.106). Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі Ухвалою судді від 05 травня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.32). За ухвалами суду від 12 травня 2021 року та 30 червня 2021 року призначено судовий розгляд справи за участі представника позивача [PERSON] у режимі відеоконференції (а.с.40,67). 24.05.2021 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача [PERSON] (а.с.43-48). За протокольною ухвалою суду від 27 травня 2021 за клопотанням представника відповідача витребувано з архіву Софіївського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 193/1626/19 за позовом [PERSON] , до [PERSON] , третя особа - Софіївська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та усунення від права на спадкування за законом (а.с.59). За протокольною ухвалою суду від 02 липня 2021 задоволено клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків, з боку позивача - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а з боку відповідача [PERSON] та [PERSON] (а.с.73) За клопотанням представника відповідача витребувано із КЗОЗ «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» амбулаторну картку [PERSON] , а з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відомості про зараховані періоди трудового стажу [PERSON] при призначенні їй пенсії за віком. Фактичні обставини встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 21). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 7,730 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Вказане нерухоме майно [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , якого вона пережила. Крім того, судом з`ясувалося і сторонами не оспорювалося, що після смерті [PERSON] до складу спадкової маси входить також ще одна земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Спадкоємцями першої черги за законом є діти [PERSON] , зокрема донька, позивачка по справі [PERSON] та син, відповідач по справі, [PERSON] (а.с. 10, 16-17, 18). Позивачка та відповідач 05 липня 2019 року та відповідно 18 червня 2019 року звернулися до державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с.27,26). За життя [PERSON] 09.04.2004 зробила заповідальне розпорядження, посвідчене державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за р/№1233, згідно з яким все своє майно заповіла доньці [PERSON] (а.с.20). Згідно довідки відділу перерахунків пенсії № 3 управління ПФУ в Дніпропетровській області від 04.08.2021 [PERSON] в період з 27.12.2016 по 06.09.2018 (1 рік, 8 місяців і 10 днів) та з 17.12.2018 по 31.05.2019 (5 місяців і 15 днів) зараховано у страховий стаж при призначенні пенсії у зв`язку з доглядом у цей період за особою, яка досягла 80-ти річного віку і отримувала відповідну допомогу (а.с. 19, 109,110). З довідки КЗОЗ «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.11.2019 видно, що [PERSON] перебувала під наглядом в Софіївській лікарській амбулаторії з приводу: ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 3 ст. ризик 4. В 2014 році був виставлений діагноз: Церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефолопатія ІІ-ІІІ ст. З 2015 року стан хворої погіршився. Виставлений діагноз: Церебросклероз. Хронічна судинно-мозкова недостатність ІІІ ст., грубий аміостатичний синдром, виражений дементний синдром. Хвора потребувала постійного стороннього догляду до смерті, шо також підтверджується поясненнями, наданими свідками у судовому засіданні (а.с. 23). Судом установлено, що згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2020, залишеного без змін за постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2021 (справа № 193/1626/19), встановлено факт належності правовстановлюючих документів [PERSON] : державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1236 від 09.04.2004, щодо земельної ділянки площею 7,730 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; свідоцтва про право на спадщину за законом №1236 від 09.07.2004, виданого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори на 1/2 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та заповіту, складеного від імені [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 09.04.2004 за р/№ 1233. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] відмовлено. Крім того, з показання свідків зі сторони позивачки у судовому засіданні судом були встановлені такі обставини: Зокрема [PERSON] та [PERSON] , діти позивачки та відповідно племінники відповідача пояснила, що після смерті діда [PERSON] (чоловіка померлої [PERSON] ) почались сварки з приводу земельного паю. Зокрема, одного разу, більше 10 років тому, відповідач прийшов до них додому за місцем проживання [PERSON] та вчинив сварку, під час якої були присутні вони, їхні матір та баба. В ході цієї [PERSON] став вимагати, щоб йому віддали один пай, та став ображати при цьому бабу та матір нецензурною лайкою, коли йому відмовили віддавати землю та дізнавшись про заповіт, він взагалі перестав навідувати бабу. Це тривало більше 10 років. Баба завжди розпитувала про [PERSON] хотіла, що б він прийшов навідати її, але він ігнорував, від чого вона страждала. Не прийшов дядько і на запрошення з нагоди святкування ювілею баби (85 років). Наголосила, що перешкод йому ніхто не вчиняв, хвіртка на воротах з вулиці завжди відчинена (прикрита, не зачинена на замок), собак, які б перешкоджали з головного входу потрапити на подвір`я та пройти до приміщення будинку не було. Останні 5 років життя здоров`я баби значно погіршилося, вона почала втрачати пам`ять, а вже останні два роки вона була безпорадною (в туалет водили, останні чотири роки її годували, сама їсти не могла). Увесь цей час доглядала її мати [PERSON] , а вони, свідки, їй у цьому допомагали. На похованні баби відповідач був присутній, але на 9 та 40 днів після її смерті вшанувати її пам`ять на кладовище не прийшов. Витрати на поховання баби встановлення пам`ятнику як діду так і бабі, понесла їхня мати, позивачка у справі. З показань свідків з боку відповідача суд з`ясував таке. Насамперед свідок [PERSON] , яка доводиться дружиною відповідачу, пояснила, що за життя свекор [PERSON] розповідав, що дочці [PERSON] перейде після їхньої з бабою смерті житловий будинок та один земельний пай, а сину [PERSON] інший батьківський земельний пай. Після смерті свекра, чоловік став цікавитися з приводу обіцяного йому земельного пай, але йому було указано, що допоки жива мати земельної ділянки він не отримає. Вказала, що вона особисто не мала дружніх відносин з свекрухою, а з позивачкою вона перебуває у неприязних відносинах більше 10 років з того часу з нею не спілкується. Уточнила, що починаючи з 2007 року вони фактично припинили спілкуватися з даною родиною чоловіка. При цьому наголосила, що всі конфлікти виникли саме через позивачку. Коли остання перебувала на заробітках, 2011-2012 роки, то її чоловік [PERSON] навідував матір, допомагав їй по господарству, допомагав будувати сарай, а як тільки [PERSON] повернулася додому, вона стала психологічно тиснути на відповідача, від чого останній припинив приходити до матері. Свідок [PERSON] вказала, що знає родину [PERSON] та [PERSON] та їхніх дітей, сторін у справі, ще з 1990 року, оскільки проживає неподалік від них, а біля домоволодіння [PERSON] завжди збирається череда корів, тому кожного дня, вона могла спостерігати за тим, хто приходить до них додому. Після смерті [PERSON] відносини між його дітьми погіршилися через спадщину, якою не хотіла ділитися позивачка. Проте, коли [PERSON] була на заробітках то відповідач спілкувався з матір`ю. Після того, як [PERSON] повернулася з заробітків у 2012 році вона вже не бачила, щоб [PERSON] навідував її. Пам`ятає, що одного разу під`їжджала на виклик швидка допомога старенькій [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, спадкують незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями і спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до інформаційного листа ВСС України від 16.05.2013 р. № 24-753 04-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ" підставами для зменшення обов`язкової частки у спадщині є характер відносин між спадкодавцем і спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо. Зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Вказаний висновок узгоджується з роз`ясненнями викладеними у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову Про судову практику у справах про спадкування». Встановлені під час розгляду справи обставини свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні відносини, причиною яких стало те, що спадкодавиця склала заповіт на належне їй майно лише на дочку. У зв`язку з цим відповідач [PERSON] тривалий час, біля 10 років, не спілкувався зі спадкодавцем [PERSON] , хоча остання була людиною похилого віку та слабкого здоров`я та потребувала щонайменше моральної підтримки, враховуючи те, що він проживав неподалік від неї на одній вулиці, таким чином нехтував прямими обов`язками сина по догляду за престарілою матір`ю, навіть в тих мінімальних розмірах, які він міг надати. Догляд за утриманням [PERSON] у повній мірі виконувала її дочка та члени сім`ї останньої, [PERSON] винятково власним коштом здійснила поховання матері. Наведені вище обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили суду, що догляд за [PERSON] здійснювала саме позивачка, що покійна їм скаржилась на сина, який не спілкується з нею, що вона від цього страждає. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надавши суду належні та допустимі докази (медична документація, показання свідків), позивачка на переконання колегії суддів свій позов довела. Відповідач, в свою чергу, обставин на які він посилався, як на підставу своїх заперечень перед судом не довів. Більше того, як він особисто, так і свідки з його боку не заперечували, що він, [PERSON] , з матір`ю не проживав, тривалий час не спілкувався з нею. Факт тривалого неспілкуваня відповідача зі своєю матір`ю був встановлений і за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2020 (справа № 193/1626/19). Між тим, визначаючи розмір обов`язкової частки відповідача у спадщині після смерті матері [PERSON] , про зменшення якої маються підстави, суд враховуючи похилий вік відповідача [PERSON] , стан його здоров`я, вважає доцільним і справедливим зменшити його не до 1/8 частини, як просила позивачка, а лише до 1/6. Докази (доводи), відхилені судом, та мотиви їх відхилення У своєму відзиві на позов, а також під час судового розгляду справи представником відповідача неодноразово наголошувалося на необхідності закриття у справі з підстав встановлених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на тотожність позовних вимог, які вже були розв`язані за рішенням суду, що набрало законної сили. Суд не погоджується з такими доводами представника відповідача з огляду на таке. Тлумачення абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення, тоді як усунення від права на спадкування відповідно статті 1224 ЦК України має більш негативні наслідки для спадкоємця, оскільки останній у цьому разі фактично позбавляється права на спадкування всієї, а не лише частини у спадщині. Перелік підстав для усунення від права на успадкування згідно з цією статтею є більш чіткий та вичерпний, тому підлягає ретельному встановленню під час вирішення цієї вимоги. Дійсно, згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2020, залишеного без змін за постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2021 (справа № 193/1626/19), у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] відмовлено. Однак, під час розв`язання спору суд першої інстанції, який підтримав і суд апеляційної інстанції, дійшли висновку про недоведеність безпорадного стану спадкодавиці [PERSON] та свідомого ухиляння через це [PERSON] від надання допомоги та те, що остання потребувала допомоги саме від сина [PERSON] . Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Ознайомившись з вказаними рішенням суду під час розгляду цієї справи, суд дійшов переконання, що спільними між вказаними цивільними справами є сторони та правовідносини, які між ними виникли, однак предмет та підстави позову є насправді різні. Позаяк, під час вирішення цього спору предметом позову є саме зменшення обов`язкової частки спадкоємця, а не усунення його від права на успадкування, яке як вище зазначалося є більш радикальним, а підставою позову (предметом доказування) є саме не підтримання відповідачем зв`язків із своєю матір`ю (спадкодавцем) у формі спілкування, підтримки) і потребу останньої у цьому, а не ухилення від надання допомоги спадкодавиці, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані. Не приймаються судом доводи представника, щодо здійснення стосовно [PERSON] стороннього догляду дочкою [PERSON] на правах оформленої державної соціальної допомоги по догляду за особою 80 років, оскільки виконання покладених на позивачку обов`язків по її догляду за матір`ю не виключає і його участі, як сина, близької людини, як майбутнього спадкоємця, щонайменше у спілкуванні, моральній підтримці, якого вона потребувала, особливо в останні роки свого життя. Крім того, всупереч положенням ст. 12, 81 ЦПК України, позивач, посилаючись на те, що зменшення обов`язкової частки у спадщині позбавить його у майбутньому на кошти на які він розраховував для витрат на лікування у зв`язку з погіршення стану його власного здоров`я, не надав для підтвердження цих обставин будь-яких медичних документів. Інші доводи відповідача та його представника висновків суду не спростовують. За таких обставини, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивачки. Щодо судових витрат (судового збору). Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивачки судові витрати понесені останньою на оплату судового збору, але пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, оскільки позов підлягає задоволенню лише на 50% від заявлених вимог (1/4 частка - обов`язкова частка, яка у відповідача була в силу вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України (половина від успадкування спадщини за законом); 1/8 частка - до якої просила зменшити позивачка, та 1/6 частка - до якої зменшив суд за своїм рішенням, тобто половину від заявлених позивачкою позовних вимог), то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 454 грн. судового збору.

Outcome: partial