Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом в якому просив визнати недостовірними, твердження та факти, зазначені у відношенні [PERSON] в статті «[INFO]», поширеній на Інтернет ресурсі «Комментарии Запорожья». Просив зобов'язати ТОВ «Еволюшен медіа» за власний рахунок спростувати неправдиву, недостовірну, неперевірену інформацію у відношенні [PERSON] та заборонити відповідачам поширювати у відношенні [PERSON] будь-яку недостовірну інформацію. Інформацію, що спростовує недостовірну просили зобов'язати зберігати увесь час існування Інформаційно-аналітичного порталу «Коментарії:», зобов'язати усі Інтернет видання на території України, що поширили таку інформацію, у тому числі із посиланням на джерело виникнення цієї інформації. Стягнути з відповідачів на його користь нанесену моральну шкоду в загальному розмірі 60000 грн. Позивач тричі уточнював позовні вимоги, заявою від 01.10.2015 року, яка за своїм змістом є заявою про зменшення позовних вимог, не змінюючи обґрунтувань позову, просили визнати недостовірними та зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON], ТОВ «Еволюшен медіа» не пізніше одного місяця з дня набрання чинності рішенням суду спростувати, у той же спосіб що були поширені фактичні твердження, викладені в статті (мовою оригіналу) «[INFO]», яка опублікована на Інтернет ресурсі «Комментарии Запорожья:» за Інтернет адресою [INFO], а саме: -Его подельники - (за текстом попереднього речення, нібито, співучасники [PERSON], який, нібито, впроваджує «єнакіївське угруповання») … [PERSON]…», -«Все они (в тексті попереднього речення вказується [PERSON]) стояли за разгоном Майдана 26 января», - говорится в заявлении Народной Рады», Просив Стягнути з позивачів на його користь моральну шкоду в загальному розмірі 60000 грн., у тому числі: [PERSON] - 15000 грн., з [PERSON] - 15000 грн., з ТОВ «Еволюшен медіа» - 30000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року на Інтернет ресурсі «Комментарии Запорожья:» за Інтернет адресою [INFO] опублікована стаття російською мовою: «[INFO]». У статті «[INFO]» викладено електронну копію листа Народної ради Запоріжжя та Запорізької області, Відповідачем ТОВ «Еволюшен медіа» зазначені недостовірні факти та твердження, здійснюються твердження, наводяться факти, які не відповідають дійсності, та також є недостовірними, надуманими. Поширення таких недостовірних тверджень та фактів наносить шкоду честі, гідності, діловій репутації позивачів. Зокрема, позивач вважає недостовірною інформацією, що міститься у фразі, яка міститься як у статті так і у листі Народної ради Запоріжжя та Запорізької області: «… он впустил в наш город банду «Донецких» и вместе с ними разворовывал и разворовывает город. Его подельники - смотрящий [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].» оскільки позивач [PERSON] не може входити в угруповання «Донецких», та в будь-яке інше угруповання з тих підстав, що є відомим бізнесменом та певним чином протистояв протиправним посяганням [PERSON], який, в свою чергу відомий, як так званий «смотрящий» і відносив себе, як зазначає позивач до угруповання «Єнакієвських» («Донецьких»). Недостовірною вважає позивач і інформацію у фразі: «...Все они стояли за разгоном Запорожского майдана 26 января») з тих же підстав, що позивач [PERSON] не входить до жодних угруповань, ні «Донецьких» , ні інших та не має відношення до перелічених осіб, а тим більше не є їх будь-яким співучасником. Представник надав суду письмові пояснення в яких підтвердив позовні вимоги та те, що інформація, яка поширена відповідачами, безпосередньо стосується позивача [PERSON] Інформація є негативною, такою, що завдає моральної шкоди позивау через приниження честі, гідності, ділової репутації позивача [PERSON] Інформація є неправдивою та викладена в статті у формі тверджень, без використання мовних стилістичних прийомів. Загально відомим фактом, вважає, є те що, [PERSON] протиставив себе «угрупуванню єнакіївських», яскравим представником, яких на території Запорізької області був [PERSON], а відповідно позивач ніяк не може бути представником угрупування, яке, по своїй природі та визначенню є злочинним. Представник позивача заперечує посилання на використання у статті інформації, нібито, взятої з офіційних джерел, оскільки посилання в самій статті на пряму мову відсутні, до всього Народна рада Запоріжжя зареєстрована, як громадське об'єднання пізніше поширеної інформації, рада не є офіційним джерелом, як і програми з різноманітними журналістськими розслідуваннями. Відповідач ТОВ «Еволюшен медіа» не забезпечило участі свого представника у судове засідання. В окремих запереченнях на позовну заяву представник відповідача послався на необґрунтованість та безпідставність позову з огляду на те, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зазначили на тому, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Посилаючись на вимоги ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992 року зазначили на неможливості притягнення до відповідальності журналіста у випадку публікації відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони, зокрема, є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян. По інформації входження позивача до «угруповання єнакіївських», зазначено, що ця інформація була розповсюджена Народною радою і всі претензії щодо розповсюдження спірної інформації слід ставити до цієї організації або до осіб, які її представляють. До всього в тексті не зазначено, що «угруповання єнакіївських» (умовна назва) є злочинною організацією і що позивач [PERSON] є членом, саме злочинної організації. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні вимог по відшкодуванню моральної шкоди за її необґрунтованістю, оскільки в позовній заяві не зазначено характеру страждань, в чому вони виражаються, відсутні докази зв'язку між опублікуванням спірної інформації та стражданнями відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та за місцем перебування (здійснення діяльності), відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України суд визнає відповідачів [PERSON] та [PERSON] таким, що належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, а оскільки відповідачі не клопотали про розгляд справи за їх відсутності та причини їх неявки є неповажним, суд дійшов висновку про можливість ухвалення в справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з матеріалами справи, проаналізувавши письмові заперечення представника відповідача, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється Відповідачем, 1 ТОВ «Еволюшен медіа», [INFO] року на Інтернет ресурсі «Комментарии Запорожья:» за Інтернет адресою [INFO] опублікована стаття (мовою оригіналу): «[INFO]»., (а.с.10-12). В зазначений спосіб відбулося поширення інформації, що містилася в статті невизначеному колу споживачів, які безперешкодно могли та ознайомилися з її змістом. Судом встановлено, що вказана стаття містить інформацію, яку позивачі просять спростувати, зокрема: -Его подельники (за текстом попереднього речення, співучасники - [PERSON].) - смотрящий [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] и другие люди. -«Все они (в тексті попереднього речення вказується [PERSON]) стояли за разгоном Майдана 26 января», - говорится в заявлении Народной Рады», Вказана інформація безпосередньо стосується позивача [PERSON]. Оскільки інформація акцентована на порушенні позивачами норм антимонопольного законодавства, введенні нечесної підприємницької діяльності, участі позивача у сумнівному угрупуванні, яке за своєю природою є злочинним, суд розділяє доводи позивачів, що вказана інформація стосовно них є негативною. Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Засобом захисту честі і гідності та ділової репутації фізичної або юридичної особи є спростування відомостей, які їх порочать. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Обов'язок довести відповідність розповсюдження відомостей покладається на відповідача, а на позивача - обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, саме тією особою, до якої пред'явлено позов. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації та з'ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відомості - це звістка, повідомлення; факт - дійсна, реальна подія; думка - твердження, що виражає оцінку чого-небудь, відношення до кого-небудь, погляд на що-небудь. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що поширена позивачами негативна інформація про відповідачів, зокрема: -Его подельники (за текстом попереднього речення, співучасники - [PERSON].) - смотрящий [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] и другие люди. -«Все они (в тексті попереднього речення вказується [PERSON]) стояли за разгоном Майдана 26 января», - говорится в заявлении Народной Рады», є недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], та є такою, що підлягає спростуванню, виходячи з наступного. Вищевказана інформація розповсюджена у формі твердження та за своїм характером не є оціночними судженнями. Так, із змісту спірної публікації слідує, що [PERSON] є членом «угрупування єнакіївських». Зазначена інформація, як твердження, може бути перевірена, та в цілому підлягає перевірці на її достовірність, відповідно може бути спростована належними доказами, , оперативними відомостями правоохоронних органів про участь [PERSON] у будь-яких кримінальних угрупуваннях, можливими обвинувальними вироками, якими останнього визнано винним у вчинення кримінальних правопорушень (презумпція невинуватості) та інше. Проте, в супереч обов'язку доказування, визначеного ст.60 ЦПК України, відповідачами таких доказів до суду не надано. Щодо членства [PERSON] в «угрупуванні єнакіївських» відповідачами не надано підтверджуючих матеріалів, лише представником зазначено на тому, що відповідно до закону (п.3 ст.42 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992 року №2782-XII) редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо, вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян». Доказів про те, що негативна інформація про особу позивача поширена представниками народної ради відповідачі також не надали. Згідно з п.18 постанови пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації, не приймає участі в жодних злочинних угрупуваннях. На підтвердження неправдивості поширеної інформації, позивачем надано лист заступника начальника ГУМВС України в Запорізькій області від 10.06.2014 року №2/777, щодо перебування [PERSON] на обліках ГУМВС України в Запорізькій області (а.с.20) з якого вбачається, що позивач до кримінальної відповідальності не притягувався та засуджений не був. Представником відповідача, здійснюючи посилання на використання інформації Народної ради Запоріжжя не враховано, що така громадська організація, як «Народна рада Запоріжжя та Запорізької області» була зареєстрована, лише 10.07.2014 року, тобто після поширення негативної інформації про Позивача, а відповідно її представник до 26.05.2014 року не міг автору спірної статті доводити будь-якої інформації. Представником не враховано і того, що до статті, яка визначає умови звільнення від відповідальності, а саме ст.42 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992 року №2782-XII вносилися зміни, і п.3 цієї статті на момент поширення негативної інформації Законом №1170-VII від 27.03.2014 був викладений в новій редакції. Відповідно до якої, з дня набрання чинності (20.04.2014 року) Законом України №1170-VII від 27.03.2014 року, редакція, журналіст несуть відповідальності за публікацію неправдивих відомостей взятих, зокрема з виступів посадових осіб організацій і об'єднань громадян, без належної на те перевірки. Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992 року №2782-XII, громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. В ході розгляду цієї справи взято до уваги необхідність забезпечення балансу між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує абсолютної свободи вираження поглядів навіть у разі висвітлення у пресі питань, що становлять значний громадський інтерес. З огляду на «обов'язки та відповідальність», які випливають із прав на свободу вираження поглядів, гарантія ст.10 стосовно висвітлення питання загального інтересу надається журналістам із застереженням, що вони повинні діяти добросовісно й забезпечити точність та надійність інформації. Дійсність фактів (подій) та поширеної інформації, не підтверджено відповідачами, відповідно вищевказана інформація є недостовірною та підлягає спростуванню. При ознайомленні з поширеною інформацією читачі могли дійти думки (сприйняти), що подібні факти справді мали місце, а [PERSON] є членом злочинного угрупування. Зважаючи на положення позивача в суспільстві, його зв'язки з громадським життям, з опублікуванням цієї недостовірної інформації його партнери, громадськість безперечно сформували своє уявлення про його, як особистість, як ділового партнера, та безперечно вибудували своє ставлення, поведінку стосовно останнього. При цьому суд приймає до уваги, що стороннє ставлення, ігнорування особи, в переважній більшості, не має зовнішнього виразу. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, відповідно до ст.177 ЦПК України є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст.201 ЦК України). У ст.297 ЦК України йдеться, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Норми ст.299 ЦК України передбачають право на недоторканність ділової репутації та її захист у суді. Основними принципами інформаційних відносин є - достовірність і повнота інформації (ст.2 Закону «Про інформацію»). Масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації (ст.22 Закону). У ст.27 Закону записано, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою цивільно-правову відповідальність згідно із законами України. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ст.5 Закону). Право на відшкодування моральної шкоди має фізична особа, честь, гідність та ділову репутацію якої принижено. За загальновизнаними визначеннями: честь - суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини; гідність - самооцінка особою своїх моральних і соціальних якостей; честь є мірою гідності особи, отже, ці категорії взаємопов'язані; репутація - суспільно-позитивна оцінка соціальних якостей людини; ділова репутація - суспільно-позитивна оцінка трудових, професійних якостей особи, виконання взятих на себе зобов'язань, почуття відповідальності за виконану роботу; ділова репутація і це більш вузьке поняття ніж честь або репутація, оскільки охоплює оцінку особи лише у сфері суспільно-виробничих відносин. Під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сім'ї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань. Приниженням ділової репутації фізичної особи, є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати її діяльності у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності". Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України). Саме закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням. Під шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За загальним правилом моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується добровільно або за рішенням суду. При цьому, суд підкреслює, що не має значення чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи вона відшкодована й також не враховується розмір такого відшкодування. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст.23 ЦК України). Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Виходячи з аналізу ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст.60 ЦПК України й передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З точки зору закону, потерпілий повинен довести факт спричинення йому моральної шкоди, щоб суд вирішив питання про відшкодування на його користь. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є необхідним наслідком його поведінки. Наявність причинного зв'язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода і наслідком. Протиправність поведінки - це невиконання юридичного обов'язку, встановленого нормою права. Відповідно до форм юридичних обов'язків протиправність виступає у формі дії і бездіяльності. При цьому, під протиправною дією розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - не вчинення особою дій, які вона була зобов'язана за законом вчинити. Суд наголошує, що наявність факту вчинення неправомірної дії, передбачає, що моральна шкода заподіяна. Судом встановлено, що інформація, про спростування якої Позивач звернувся до суду, і суд з цим погодився, є неправдивою, такою що дискредитує його честь, гідність, ділову репутацію заявника, встановлено і те що вона розповсюджена відповідачами, які, на думку суду, вчинили цивільне правопорушення своєю неправомірною поведінкою. Згідно з ч.2 ст.57 ЦПК України, засобами доказування є: пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів. Заяви позивача про те, що він відчував душевні страждання, є прямим доказом факту заподіяння моральної шкоди, а оцінка цього доказу - прерогатива суду. Прямих доказів протилежного, відповідачами не надано. Щодо розміру відшкодування моральних збитків суд виходив з наступного. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. За загальним правилом така шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не передбачено законом чи договором. Позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду у сумі 60 000 грн. Із аргументів слідує, що тривалий період переживання образливої інформації, необхідність її правового спростування, постав причиною накопичення психоемоційної напруги. Поширюючи недостовірну інформацію, зокрема, серед найближчого оточення, жителів міста Запоріжжя, відповідачі сприяли погіршенню стосунків Позивача в його оточенні, зневажливому ставленні його. Отже, насправді, позивач ідентифікує й пов'язує вагомість матеріальних втрат зі своєю персоною та професійною діяльністю підприємця, засновника та посадової особи ПрАТ «Запоріжзвязоксервіс». На цьому етапі, суд застосовує властивий цивільному праву принцип еквівалентного компенсування шкоди особистим немайновим правам і благам: обсяг шкоди неможливо точно вирахувати, оскільки моральна шкода не має вартісного еквіваленту. Будь-яка компенсація такої шкоди не буде адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, суд приймає до уваги критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної школи, як-то, відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України величина грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутація, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власної ініціативи чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Суд признає, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Навіть сама людина, якій завдано моральної шкоди, не завжди може визначити її розмір, тим паче у грошовому еквіваленті. 3 огляду на це, право регулювання розміру відшкодування моральної шкоди надано суду. З огляду на свій обов'язок оцінити шкоду на підставі справедливості, й з урахуванням наведених конкретних обставин справи, включаючи страждання, яких зазнав, суд вирішує призначити йому, як компенсацію за моральну шкоду - 3000 грн., яка підлягає солідарному стягненню з Відповідачів [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Еволюшен медіа», як власника засобу масової інформації, який, до всього, не маючи документального підтвердження фактам викладеним в оспорюваній статті, знаючи про претензії позивачів до змісту статті, не спростував поширену негативну інформацію про позивача. Право на захист особа здійснює на свій розсуд, особа самостійно обирає спосіб захисту. Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачає, що за загальним правилом відомості, що порочать особу, повинні спростовуватись у спосіб найбільш близький до способу їх поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на сході громадян, зборах трудового колективу, заміни документу та ін.). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial