Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON]. Визначити наступний порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]: - за [PERSON] право особистого користування житловою кімнатою загальною площею 11,7 кв.м.; - за [PERSON] та [PERSON] право особистого користування житловою кімнатою загальною площею 16,0 кв.м. та лоджію 1,7 кв.м; - коридор 8,4 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральню 1,3 кв.м., кухню 7,9 кв.м., залишити у спільному користуванні. Зобов'язати [PERSON] видати йому один екземпляр ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні вказаним приміщенням. У обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що з 06.03.2000р. по 2013р. позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Їх сім'я мешкала у двокімнатній квартирі, яку за місцем роботи отримав позивач. Позивач та відповідач вселилися у вказану квартиру та зареєстрували місце проживання. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу, відповідачу та її неповнолітній доньці в рівних частках, по 1/3 кожному відповідно. Сімейні стосунки між позивачем та відповідачем не склались, в наслідок чого рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, але сторони продовжували мешкати в одній квартирі. Позивач та відповідач окремо сплачують комунальні послуги. Між позивачем та відповідачем, як співвласниками, не має домовленості щодо користування своїми частками. Також не було ніякого рішення суду щодо цього питання. Після припинення шлюбних стосунків, відповідач створила несумісні для спільного проживання умови. Позивач працює на державному підприємстві НАЕК «Енергоатом» ВП ЗАЕС. Наприкінці травня позивач не міг потрапити до дому, оскільки дверний замок був вже змінений, ключі від вхідної двері відповідач надавати позивачу відмовлялась. Відповідачка створила нову родину та взагалі не впускає позивача до квартири, хоча позивач є співвласником 1/3 частини квартири. Тому позивач змушений був звернутися до суду. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу лист, в якому він ставить питання щодо надання йому комплекту ключів від квартири, з метою реалізації його права на квартиру, як її співвласника. Однак до сьогодні відповідач дане прохання ігнорує та категорично нє йде на компроміс, що й стало приводом звернення до суду з зазначеним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять суд позов задовольнити. Також позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що приблизно в травні 2013 року відповідач попросила його на деякий час виїхати з квартири, пояснивши це необхідністю зробити ремонт в кімнаті, що останній і зробив, однак в подальшому до приміщення квартири не зміг потрапити у зв'язку з обставинами зазначеними вище. Відповідач [PERSON], яка діє за себе та в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судове засіданні не з'явилась надавши письмову заву про розгляд справи у її відсутності за участі представника - [PERSON], позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі, та посилаючись на письмові заперечення, а також на матеріали справи просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що позивачем не доведено наявність перешкод в реалізації права користування спірним приміщенням квартири, а також на відсутність доказів про складений порядок користування приміщенням квартири відповідно до заявлених вимог. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби в справах дітей Енергодарської міської ради заперечень проти задоволення прозову не висловлювала, зазначивши на необхідність врахування прав неповнолітньої дитини при винесенні рішення у справі. Також представником третьої особи в судовому засіданні надано акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON], 1997р.н. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]. та [PERSON], фактично підтвердили факт перешкоджання відповідачем в реалізації своїх прав [PERSON] щодо спірної квартири. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на прохання позивача він двічі приходив з ним до квартири [PERSON] за [ADDRESS] - в липні та серпні 2013р. Його [PERSON] тоді запрошував для уникнення конфліктних ситуацій. В липні квартира була зачинена, ключі, які були в [PERSON] до вхідних дверей квартири не підходили, з квартири ніхто не відповідав. В серпні вони знову приходили до квартири, але [PERSON] ніхто не відчинив, при цьому з квартири його колишня дружина сказала, що не впустить його, після чого вони пішли. Коли в серпні [PERSON] до квартири не впускали, він звертався до жінки, яка відмовлялась впускати його до квартири, по імені - [PERSON], яка на такі звернення йому відповідала. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу вимог, а відповідач та його представник, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 06.03.2000р. по 2013р. позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу позивач працював та працює на ВП Запорізька АЕС, та перебував на квартирному обліку. В подальшому спірна квартира, яку за місцем роботи отримав позивач була приватизована позивачем та членами його сім'ї. Так, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу, відповідачу та її неповнолітній доньці в рівних частках, по 1/3 кожному відповідно (а.с.7). Відповідно до технічного паспорту (а.с. 8-9) квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат, житловою площею 27,7 кв.м., а саме: кімнати 16,0 кв.м., кімнати 11,7 кв.м. Крім того мається коридор 8,4 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., кухня 7,9 кв.м. Крім того, квартира обладнана лоджією 1,7 кв.м.. Загальна площа квартири складає 49,6 кв.м.. Сімейні стосунки між позивачем та відповідачем не склались, в наслідок чого рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, але сторони продовжували мешкати в одній квартирі. Позивач та відповідач окремо сплачують комунальні послуги, а саме: позивач за себе, а відповідач за себе та свою неповнолітню дочку. Між позивачем та відповідачем, як співвласниками, не має домовленості щодо користування своїми частками. На запитання суду щодо можливості врегулювання спору позасудовим шляхом - позивач зазначив, що відповідач пропонувала йому викупити його частку у спірній квартирі, при цьому пропонувала ціну значно нижчу її реальної вартості. Кошти для покупки іншого житла в нього відсутні (в разі продажу своєї частки у власності), іншого житла в нього немає. Не дивлячись на заперечення сторони відповідача з приводу наявності перешкод в реалізації позивачем своїх прав щодо спірної квартири, суд вважає що дану обставину доведено позивачем. Також судом не береться до уваги посилання представника відповідача, щодо відсутності підстав для визначення порядку користування приміщенням вищезазначеної квартири, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, та пояснень наданих учасниками процесу між відповідачем та позивачем склались неприязні стосунки, на що також вказують факти звернення відповідача з заявами до правоохоронних органів, за результатами яких складались матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи та закриті провадженням кримінальні провадження. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факти перешкоджання відповідачем реалізації прав співвласника позивачеві щодо спірної квартири. Також на думку суду являється необґрунтованою позиція сторони відповідача, щодо відсутності підстав для визначення порядку користування житловим приміщенням, зазначаючи на достатність вселення позивача до спірної квартири та вказуючи на не визначений порядок користування нею сторонами у справі, оскільки не вирішення питання щодо порядку користування житловим приміщенням, з огляду на відносини, які склались між позивачем та відповідачем, які вказують на неможливість визначення даного порядку сторонами за взаємною згодою без звернення до суду, потягне за собою подальшу невизначеність, щодо здійснення користування спільною власністю, та може призвести до виникнення нових спорів чи конфліктних ситуацій між сторонами. До того ж, не визначення порядку користування житловим приміщенням, призведе до винесення формального рішення, без вирішення спору по суті. Крім того, на думку суду посилання сторони відповідача, що визначення порядку користування житловим приміщенням відповідно до позовних вимог, порушить житлові права відповідача та її неповнолітньої дитини, оскільки вони на даний час займають кімнату площею 11,7 кв.м., є необґрунтованим. Так, відповідач та її неповнолітня дочка є однополими особами, залишення їм в користування більшої кімнати площею 16 кв. м. та лоджії 1,7 кв. м., не буде порушенням їх житлових прав з підстав фактичного зайняття меншої кімнати. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 369 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок або частину будинку, квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року „Про судову практику по справам про захист прав приватної власності" № 20 квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає розподілу в натурі, коли можливо виділити сторонам ізольовані житлові і інші приміщення с самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна перепланувати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 „Про деякі питання, які виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" суд має право виділити у користування на підставі ст.104 Житлового кодексу України ізольоване приміщення, що відповідає вимогам ст.63 Житлового кодексу України. При цьому, виділене приміщення не може бути меншим від розміру, що припадає на одну особу від загальної житлової площі квартири, і також не призведе до штучного погіршення житлових умов позивача та відповідачів. Враховуючи, що сторони по справі не знайшли спільного вирішення питання в добровільному порядку, щодо порядку користування квартирою, та з метою відновлення порушених прав всіх співвласників спірної квартири, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у праві власності, визначення порядку користування. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги, щодо зобов'язання відповідача видати позивачу один екземпляр ключів від спірної квартири не може бути задоволеним, виходячи з наступного. Позивачем не надано суду доказів про наявність в [PERSON] вільного екземпляру ключів, які необхідно передати [PERSON] Так, в разі відсутності вказаного екземпляру ключів у відповідача, рішенням суду фактично буде безпідставно зобов'язано [PERSON] нести матеріальні витрати та витрати часу на виготовлення екземпляру ключів для позивача, що є недопустимим. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині.

Outcome: partial