Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

В серпні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.01.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг. Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складає Договір, про що відповідачем надана відповідна згода. Внаслідок порушення\~договірних зобов`язань\~відповідачем,\~позивач проситьстягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18.01.2010 року у розмірі 106315,18 грн., з яких: 7275,72 грн. заборгованість за кредитом, 90200,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 5038,82 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 12 грудня 2019 року. 09 грудня 2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки останній платіж в рахунок погашення боргу відповідач здійснив 18 червня 2016 року, проте позивач звернувся з даним позовом лише 29 серпня 2019 року. Крім того, відповідач зазначив про неправомірність вимог позивача щодо одночасного стягнення пені та штрафу, оскільки це є одним видом цивільно-правової відповідальності. У відповіді на відзив представник позивача посилалась на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, в якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Строк випущеної картки до останнього дня 10.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 26.06.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Щодо правомірності стягнення неустойки представник позивача зазначила, штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені, як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позов в повному обсязі. 12 грудня 2019 року розгляд справи відкладено до 16 січня 2020 року, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16 січня 2020 року явку представника позивача в судове засідання визнано обов`язковою, розгляд справи відкладено до 18 лютого 2020 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення згідно позову, просив суд про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення згідно відзиву на позов, просив суд про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку, підписана відповідачем 18.01.2010 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.01.2010\~рокуостаннє погашення заборгованості за наданим кредитом [PERSON] здійснив 18.06.2016 року. Станом на 31.05.2019 року заборгованість за вказаним кредитним договором складає 106315,18 грн., з яких: 7275,72 грн. заборгованість за кредитом, 90200,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 5038,82 грн. штраф (процентна складова). З довідки АТ КБ «Приватбанк» за вих. № 30.1.0.0/2-20190821РВ0000000531 від 02.01.2020 року вбачається, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 18.01.2010 року отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до 10.2017 року. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або\~інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). У Постанові\~Верховного Суду\~від 01.03.2018р. №591/8058/15-ц висловлено правову позицію, згідно якої перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Таким чином, з 1 листопада 2017 року почався відлік позовної давності для вимог позивача щодо повернення кредиту у повному обсязі відповідачем. Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся із даним позовом 29.08.2019р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, який визначений у ст. 257 ЦК України. За таких обставин, строк позовної давності позивачем не пропущений. Розглядаючи позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 18.01.2010 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких вимог, з огляду на наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі.\~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним\~(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).\~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, сторони уклали кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 18.01.2010 року. У цій заяві міститься умова, згідно якої відповідач згоден, що така заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, суд приходить до висновку, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З огляду на зазначене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7275,72 грн. є обґрунтованою. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 18.01.2010 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5%. Отже, виходячи із тарифів банку та відсоткової ставки, зазначеної в заяві, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 30,00 % річних. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 34,80 % річних, починаючи з 01 вересня 2014 року, та 43,20 % річних, починаючи з 01 квітня 2015 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем з 30 % річних на 34,80 % річних та в подальшому на 43,20 % річних, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки. У пункті 5.3 Умов зазначено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов`язаний не пізніше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Згідно п. 4.9. Умов не рідше одного разу в місяць, способом зазначеним у заяві, банк зобов`язаний надавати держателю виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні держателя до системи Приват24 надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплекту Моbile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. У заяві, яка міститься в матеріалах справи, не визначено у який спосіб позивачем надаються виписки про стан картрахунків. За правилами ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16. Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином про зміну з вересня 2014 року та з квітня 2015 року процентної ставки та погодив таку зміну. Зазначені вище обставини свідчать про те, що банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку, тому такі дії позивача є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Крім того, матеріалами справи встановлено, що за кредитним договором № б/н від 18.01.2010 року отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до 10.2017 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» за вих. № 30.1.0.0/2-20190821РВ0000000531 від 02.01.2020 року. Пунктом 3.1.1. Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицевій стороні картки (місяць та рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач при укладанні договору з відповідачем визначилися, що банк надає [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тому суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати повернення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 31 жовтня 2017 року - кінець терміну дії договору (кредитної картки). Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитом відповідачем в період з 01.09.2014 по 31.10.2017 мають нараховуватися в розмірі 30,00 % річних та за формулою : N*M/360*Y = Z, де N - поточне або прострочене тіло кредиту, М - процентна ставка; 360 - кількість днів у році відповідно до п. 5.5 Умов; Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів. Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми поточної і простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 30,00% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 по 31 жовтня 2017 року розраховується наступним чином: 7275,72 грн. (заборгованість за кредитом) х 30,00% / 360 днів х 1156 днів = 7008,94 грн. Всього сума процентів за користування кредитом за весь період, що підлягає стягненню станом на 31 жовтня 2017 року складає 7008,94 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів, пені та комісії, суд виходить з наступного. Згідно ст.546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, зареєстроване місце проживання відповідача [ADDRESS] . Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 р. № 1275-р с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області, віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач [PERSON] є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Крім того, суд звертає увагу на те, що комерційним банкам Національним Банком України надані роз`яснення у листі № 18-112/62138 від 27.10.2014, відповідно до яких банки зобов`язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Згідно наведеного у позові розрахунку штрафні санкції позивачем нараховані станом на 31.05.2019 року, фактично після 14.04.2014 року дати, коли згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банківським установам заборонено нарахування таких санкцій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені та комісії у розмірі 3300,00 грн., а також штрафів 5538,82 грн., а всього 8838,82 грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.01.2010 року у сумі 14493,11 грн., яка складається із 7275,72 грн. заборгованість за кредитом, 7008,94 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн. Враховуючи, що задовольняється 13,44% позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 258,18 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial