Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що 18.12.2014 року він звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» з метою отримання сільськогосподарської техніки, а саме: трактору, культиватору, двохкорпусного плугу, двохрядного картопле садильника, причепу та грунтофрези. Працівник відповідача пояснила, що йому необхідно сплатити авансовий внесок. Після чого він сплатив авансовий внесок у розмірі 17890 грн. та повернувся до представництва відповідача, де пред'явив квитанцію про сплату внеску та підписав договір фінансового лізингу. Проте, техніка протягом трьох днів, як йому було обіцяно, надана не була. Детально вивчивши умови договору він встановив, що предмет договору є інший, а саме транспортний засіб JAC J5. 24.12.2015 року та 25.12.2015 року позивач направив відповідачу листи про припинення договору та повернення йому сплачених коштів у зв'язку з наданням йому недостовірної інформації. У відповідь товариство повідомило йому, що договір вважається розірваним з 25.12.2014 року, а внесений ним адміністративний платіж поверненню не підлягає. Вважає договір недійсним, оскільки в ньому відсутня інформація у якої юридичної особи він має отримати предмет договору, відповідач не поставив йому предмет договору, що є нечесною підприємницькою діяльністю. Договір повинен був бути нотаріально посвідченим, оскільки транспортні засоби підлягають державній реєстрації. В договорі не зазначено індивідуальні ознаки предмету лізингу та його умови щодо строків поставки предмету договору не відповідають оприлюдненим в засобах масової інформації та повідомлених позивачу представником товариства перед укладенням договору. Таким чином умови договору є несправедливими. У зв'язку з цим позивач просить визнати недійсним зазначений договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача сплачені ним кошти в сумі 17890 грн.. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додатково пояснив що він, ознайомившись з рекламою в засобах масової інформації, з дружиною та сином приїхав у офіс відповідача в м.Чернігів, де працівник відповідача запропонувала придбати йому сільськогосподарську техніку на вигідних умовах. Він вибрав необхідну йому техніку за допомогою працівника відповідача і вона дала йому квитанцію на сплату 10% вартості цієї техніки та сказала сплатити поки вона готує договір. Він з дружиною поїхав до відділення банку та вніс зазначені в позові кошти. Потім вони повернулися до офісу та дали квитанцію працівниці товариства, а вона запропонувала йому підписати договір. Договір він не читав, але помітив, що предмет договору не сільськогосподарська техніка яку він вибирав, а транспортний засіб JAC J5. На його запитання працівниця відповідача йому відповіла, що це внутрішні деталі, що стосуються лише товариства та запропонувала підписати заяву, де значилася техніка яку він обирав. Потім він підписав усі документи, а вже вдома, детально ознайомившись з договором, зрозумів, що його умови відрізнялися від тих, про які йому розповідала працівник відповідача. Відповідач в судове засідання представника не направив, просив справу розглянути без його участі та надав заперечення в яких зазначив, що найменування продавця товару не є істотною умовою договору фінансового лізингу, твердження щодо нечесної підприємницької діяльності є необґрунтованими, договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, предмет лізингу в договорі визначений відповідно до вимог законодавства, заява про зміну предмету лізингу подана позивачем відповідно до п.9.6 договору, але не були дотримані умови щодо її задоволення, також недоведеною є несправедливість умов договору, оскільки підписанням договору позивач погодився з усіма істотними умовами цього договору. Заслухавши позивача, свідка та дослідивши докази у справі суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з договором фінансового лізингу №00015 від 18.12.2014 року [PERSON] уклав з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір фінансового лізингу за умовами якого товариство бере на себе зобов'язання придбати транспортний засіб JAC J5 та передати його у користування позивачу на строк та на умовах передбачених цим договором. Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. с умовах, а позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями в с.Редьківка Чернігівського району та області, по вул.Визволителів, 18. Відповідно до ст.806 ЦК України За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Згідно з ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Як зазначив сам позивач, та про що свідчить його підпис на договорі, він знав про предмет договору лізингу та погодився саме з таким предметом договору. В заяві підписаній ним разом з договором він посилається на п.9.6 ст.9 цього договору, який містить умови зміни предмету лізингу. Таким чином посилання позивача на невизначеність предмету лізингу індивідуальними особливостями є безпідставним. Хибним також є твердження позивача щодо недодержання нотаріальної форми договору, оскільки відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, чинне законодавство не містить вимог щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договорів лізингу транспортних засобів. Враховуючи, що позивач підписав договір та мав можливість ознайомитися з його умовами, а самі умови договору не свідчать про утворення, експлуатацію або сприяння розвитку пірамідальних схем, то суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання дій відповідача при укладенні договору нечесною підприємницькою діяльність. Також відсутні докази того, що оспорюваний договір містить несправедливі умови та істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Таким чином підстави для визнання недійсним цього договору відсутні. Як вбачається з заяв позивача та відповідей ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» (а.с.23-26) договір між сторонами було розірвано за згодою сторін 25.12.2014 року. Адміністративний платіж за умовами п.12.1 ст.12 договору при цьому поверненню не підлягає. Проте, відповідно до умов договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначеного платежу у квитанції на сплату. З показань свідка [PERSON], яка є дружиною позивача та була присутня під час укладення договору, встановлено, що позивач отримав реквізити для сплати адміністративного платежу після вибору ним сільськогосподарської техніки, тобто ще до укладання договору. Вони разом з позивачем їздили до банку та сплатили суму надану представником товариства. Після цього вони повернулися та позивач віддав квитанцію про сплату представнику товариства. Та перевірила квитанцію та надала договір для підпису. Тоді її чоловік помітив, що там інший предмет позову, але представник відповідача вмовила його підписати договір у такому вигляді. З копії квитанції №229 від 18.12.2014 року вбачається, що позивачем тоді було сплачено 17890 грн.. Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, на підставі договору. За нормами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З зазначених норм випливає, що моментом, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, (тобто моментом укладання договору та початку його дії) є момент підписання письмового договору сторонами. Враховуючи, що сплачений позивачем платіж на користь відповідача у розмірі 17890 грн. 18.12.2014 року був сплачений до підписання договору, а також що при його сплаті позивач був не обізнаний про предмет спірного договору (транспортний засіб JAC J5) та інші умови договору, то суд приходить до висновку, що ці кошти отримані відповідачем без належної правової підстави, оскільки не були адміністративним платежем за спірним договором. За нормами ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином сплачений позивачем платіж підлягає поверненню в повному обсязі і з відповідача необхідно стягнути суму цього платежу в розмірі 17890 грн.. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на корсить держави пропорційно до задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial