Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом до ТОВ «Віче Україна», в якому просить стягнути з відповідача 43 939,85 грн заборгованості по заробітній платі без урахування податків та обов`язкових платежів, 3 619,67 грн компенсації за невикористану відпустку тривалістю 42 календарних дня за період з 05.04.2016 року по 29.12.2017 року без урахування податків та обов`язкових платежів, 8 575,93 грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати без урахування податків та обов`язкових платежів, 41 595,79 грн середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку без урахування податків та обов`язкових платежів, зобов`язати видати трудову книжку. В обґрунтування позову зазначила, що з 05.04.2016 р. по 29.12.2017 р. працювала в ТОВ «Віче Україна» на посаді консультанта з управлінського консалтингу. Звільнилась з роботи за власним бажанням. Однак відповідач не виплатив всі належні при звільнені суми та не видав трудову книжку. На її звернення не реагує, в зв`язку з чим вона звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за місцезнаходженням (адреса якого зазначена в позові) не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, в судове засідання не з`явився, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. 08.04.2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Заявою від 12.03.2020 року Целовальніченко Н.Є. просила залучити [PERSON] до участі в справі в якості третьої особи, обґрунтовуючи заяву тим, що розгляд даної справи може безпосередньо вплинути на права та обов`язки її довірительки і в подальшому негативно позначитись на її діловій репутації. Відповідно до ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Із наданих адвокатом Целовальніченко Н.Є. копій доказів, в т.ч. копії договору купівлі-продажу корпоративних прав відповідача, не вбачається, що рішення у вказаній справі може вплинути на права та обов`язки [PERSON] (яка згідно зі свідоцтвом про шлюб змінила прізвище на - [PERSON] ). Ухвалою суду від 01.03.2021 року в задоволенні заяви щодо залучення в якості третьої особи - ТОВ «Віче України», [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віче Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені й забов`язання видати трудові книжки, відмовлено. Разом з тим, суд бере до уваги в якості доказів відомості про відповідача (договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Віче України»), надані адвокатом Целовальніченко Н.Є.. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень (відзиву) відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала у відповідача - ТОВ «Віче Україна», про що свідчать Акт інспекційного відвідування Держпраці №КВ/389/920/АВ від 22.05.2018 року. Як зазначено в позові, при звільнені з позивачем не було проведено повного розрахунку та не видано трудову книжку. Суд приймає такі твердження позивача, оскільки відповідачем не надано контраргументів в підтримку своєї позиції. Суд також погоджується з розрахунком позовних вимог, з тих самих підстав. Крім того, із доданої адвокатом Целовальніченко Н.Є. до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Віче Україна» (ЄДРПОУ 38865362) вбачається, що 06.03.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Віче Україна». Згідно з п. 1 цього договору [PERSON] передала у власність [PERSON] 100 % вкладу у статутному капіталі ТОВ «Віче Україна», яка становить 1 000 грн. Отже за цим договором всі права і обов`язки, які були у учасника товариства [PERSON] перейшли в повному обсязі до покупця [PERSON] . Із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) вбачається, що під кодом ЄДРПОУ 38865362 в ЄДР міститься інформація про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Підбору», де засновником та керівником зазначено [PERSON] . Інформація в ЄДР про припинення або ліквідацію ТОВ «Віче Україна» код ЄДРПОУ 38865362 відсутня. За таких обставин суд дійшов висновку, що ТОВ «Віче Україна» код ЄДРПОУ 38865362 змінило назву на ТОВ «Центр Підбору». Відповідно ТОВ «Центр Підбору» має ті самі права та обов`язки, що і ТОВ «Віче Україна». Згідно зі ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Ганс-Адам II проти Німеччини», заява №9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Враховуючи факт звернення позивача до суду із даним позовом, а також відсутність відзиву (заперечень) відповідача на позов, факт порушення прав позивача на отримання винагороди за свою працю суд вважає встановленим. Разом з тим, згідно наданих пояснень колишнього директора відповідача "Віче Україна" - [PERSON] , позивачу була виплачена заробітна плата за січень - листопад 2017 року, що підтверджується відомостями на виплату грошей за цей період на загальну суму 35 334,00 грн. Отже, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за січень - листопад 2017 рік, вимоги позивача задоволенню не підлягають. Таким чином, установивши під час розгляду справи факт невиплати ТОВ «Віче Україна» (яке в подальшому змінило засновника, керівника, назву та адресу) позивачу належну до виплати заробітну плату, суд на підставі ст. 94 КЗпП України стягує на користь працівника заборгованість по заробітній платі за квітень - грудень 2016 року у розмірі 10 833,00 грн. та за грудень 2017 року у розмірі 3885,35 грн., на загальну суму 14 718,35 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 8 575,93 грн. Згідно із ст. ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати №; 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України, згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Розрахунок середньоденної заробітної плати визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Відповідачем розрахунок позивача не спростований, а тому суд вважає його вірним. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку суд зазначає наступне. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення, що передбачено ст.116 КЗпП України. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Згідно з ст.117 КЗпП України у випадку невиплати власником або уповноваженим органом (керівником) належних звільненому працівнику сум в терміни, вказані в ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплаті працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з позовної заяви, з позивачем не було здійснено повного розрахунку з позивачем при її звільнені і в т.ч. не виплачено грошову компенсацію за 42 календарних дня, за період роботи з 05.04.2016 р. по 29.12.2017 р. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (п. 21 Постанови). Отже, відповідно до вимог закону, відповідач зобов`язаний виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд бере до уваги розрахунок позивача і вважає його правильним. Відповідачем цей розрахунок не спростований. Отже до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 41 595,79 грн. за період з 2018 року по січень 2019 року. Крім того, позивачем зазначається про неотримання нею при звільненні трудової книжки. Відповідно до ст. 48 КЗпП трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Згідно вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як видно із позову, відповідач трудову книжку, оформлену належним чином, позивачу не видав. За таких обставин, позовна вимога про видачу позивачу оригіналу трудової книжки підлягає задоволенню. Отже позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню частково. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, в сумі 1 921 грн.

Outcome: partial