Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач 1) та [PERSON] (надалі за текстом - позивач 2, разом - співпозивачі) звернулися до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), в якому просили стягнути на користь позивача 1 - 52638,20 грн. відшкодування матеріального збитку та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; відшкодування судового збору за подання позовної заяви майнового характеру 704,80 грн. та за подання позовної заяви немайнового характеру - 704,80 грн.; а також стягнути з відповідача на користь позивача 2 - 79815,65 грн. на відшкодування матеріального збитку, 20 000 грн. відшкодування моральної шкоди та відшкодування судового збору за подання позовної заяви майнового характеру -798,16 грн. та за подання позовної заяви немайнового характеру - 704,80 грн. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 23.01.2018 року близько 11-50 год. по вул. Сирецькій в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участі транспортного засобу марки «Деу Ланос», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, транспортного засобу марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , транспортного засобу марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача 2, та припаркованого транспортного засобу марки «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] власником якого є позивач 1. Відповідно до Постанови Подільського районного суду м. Києва по справі № 758/1733/18 дана ДТП сталася в результаті порушення відповідачем ПДР України. Внаслідок ДТП транспортним засобам марки «Нісан», д/н [NUMBER] , «Хюндай», д/н [NUMBER] були спричинені значні механічні пошкодження, а їх власникам завданий матеріальний збиток та моральна шкода, що виразилась в порушенні звичного порядку організації повсякденного життя, в емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях, тощо. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, у зв`язку з чим співпозивачі звернулись до суду з даним позовом. Представник співпозивачів до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності співпозивачів та їх представника, в якій просила позов задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 91). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 79,97-98). Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне. 23.01.2018 року близько 11-50 год. по вул. Сирецькій в м. Києві сталася ДТП за участі транспортного засобу марки «Деу Ланос», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, транспортного засобу марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] транспортного засобу марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача 2, та припаркованого транспортного засобу марки «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] власником якого є позивач 1. Відповідно до Постанови Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2018 р. по справі № 758/1733/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 гривень) (а.с. 16). З метою, встановлення вартості матеріального збитку позивач 1 звернулася до незалежного оцінювача ТОВ «Клевер Експерт», яке своїм висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 38/01-18 від 30.01.2018 року визначило вартість матеріального збитку, що складає 50997,56 грн. (а.с. 17-29). За вказаний висновок та проведення діагностики, позивач 1 понесла витрати у розмірі 1200 грн. 440,64 грн. відповідно (а.с. 32, 36). З метою встановлення вартості матеріального збитку позивач 2 звернувся до незалежного оцінювача ФОП « [PERSON] », яким складено Звіт №08/89.02.18 про оцінку вартості матеріального збитку від 12.02.2018 року, відповідно до кого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] складає 618 026,13 грн. (а.с. 47-66). 16.05.2018 року МТСБУ здійснило регламенту виплату на користь [PERSON] в розмірі 100000 грн. в межах ліміту відповідальності встановленого на території України на момент ДТП та 2000 грн. на компенсацію вартості послуг оцінювача. Таким чином, на момент розгляду справи в суді не відшкодована частина матеріального збитку позивачу 2 складає 79815,65 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, обов`язок щодо відшкодування різниці між завданою шкодою і належним страховим відшкодуванням у розмірі 79815,65 грн. покладається безпосередньо на відповідача, як фактичного заподіювана шкоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була, про що свідчить інформація з бази даних МТСБУ (а.с. 30) Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє обєктом підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). За нормами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За таких обставин вимоги співпозивачів про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Що стосується відшкодування моральної шкоди співпозивачам, спричиненої в результаті ДТП, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 1172 ЦК України покладає обов`язок відшкодувати моральну шкоду також на роботодавця працівника, з вини якого спричинену моральну шкоду. Також, в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Співпозивачі посилаються на те, що їм було завдано моральну шкоду, у зв`язку з тим, що їх автомобілі значний час перебували на ремонті, у них та їх родин порушився звичний порядок організації повсякденного життя. А саме, позивач 1 зазнала значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях. Перенесла нервовий стрес, втратила душевний спокій та змушена була витрачати свій час на поїздки до суду, оцінювачів, станції технічного обслуговування. Позивач 1 тривалий час, а саме, з моменту ДТП, відчуває не зручності відносно свого пошкодженого автомобіля, мусить в суді захищати своє порушене право та законні інтереси і витрачає на це свій час, користуватися транспортним засобом із наявними механічними пошкодженнями, оскільки не має засобів на його відновлення. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач 1 почала до всього нервово відноситись. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім самої позивач 1 і члени її родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині. Розмір заподіяної позивачу 1 моральної шкоди останньою визначено в 10 000 гривень. Згідно доводів позовної заяви, позивач 2 зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях, знищення автомобіля, призвело до зміни звичайного ритму життя, позбавлення можливості реалізувати свої уподобання, автомобіль залучався для здійснення підприємницької діяльності, що було головним доходом сім`ї позивача 2, безсонні, пригніченого стану, внаслідок чого позивач 2 почав до всього нервово відноситися. Крім того, після ДТП позивач 2 з тривогою пересувається на інших транспортний засобах, навіть в якості пасажира, так як на момент ДТП знаходився за кермом власного транспортного засобу. Дане ДТП завдала психологічної травми, що виражається у боязні стате «жертвою» ДТП повторно. Такий стан обмежує його мобільність, вільне пересування та значне впливає на його працездатність і як результат на розмір його прибутку. Розмір заподіяної моральної шкоди визначив у розмірі 20 000 гривень. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ст. ст. 76 ч.ч.1,2, 77 ч.ч.1,21, 78 ч.2, 79 ч.І, 80 ч.ч.1,2, 81 ч.ч.1,6,7 ЦК України). Так, сторона позивачів не змогла довести настання для співпозивачів обставин, які б свідчили про їх моральні страждання у заявлених у позові розмірах. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений співпозивачами при зверненні до суду за вимогу майнового характеру. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial