Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Представник позивача за довіреністю - Кіріченко Р.А., у березні 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.01.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 6100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду підписом у заяві про те, що її заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею та банком договір. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, проте, [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 31.01.2019 року, утворилась заборгованість в сумі 252345,22 грн., яка складається з наступного: 5942,11 грн. - заборгованість за кредитом; 241333,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5069,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Також, представник позивача зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Посилаючись на вказані обставини, а також те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, і заборгованість за договором не погашає, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.01.2011 року в розмірі 120408,76 грн., яка складається з наступного: 5942,11 грн. - заборгованість за кредитом; 114466,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.01.2011 року по 30.03.2018 року, а також понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Заочним рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 05 червня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] було задоволено повністю, та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.01.2011 року, за період з 24.01.2011 року по 30.03.2018 року, у розмірі 120408,76 грн., з яких: 5942,11 грн. - заборгованість за кредитом; 114466,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Також, було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 07.09.2020 року заяву адвоката Нещерета О.С., який діє в інтересах [PERSON] , про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, було задоволено. Заочне рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 05 червня 2019 року (справа № 240/229/19) - скасовано. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 07.09.2020 року було призначено справу до судового засідання на 09 год. 00 хв. 05 жовтня 2020 року, за правилами спрощеного позовного провадження. 15.09.2020 року представник позивача надіслав до суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому просить відмовити в задоволенні заяви, про перегляд заочного рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 05 червня 2019 року. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 05.10.2020 року було відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін на 09 год. 30 хв. 21.10.2020 року. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької від 21.10.2020 року задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 02.11.2020 року на 09 год. 30хв. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідач та її представник - адвокат [PERSON], в судове засідання не з`явились, проте від останнього на електронну адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить суд розглянути справу без його участі. Проти позову заперечує з підстав викладених у клопотанні та запереченнях на позовну заяву. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Матеріалами справи встановлено, що відповідач, будучи клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке 21 травня 2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 24.01.2011 року за договором б/н отримала кредит у розмірі 6100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою (а.с. 7). Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку позичальника від 24.01.2011 року, вона підтвердила згоду, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають договір з банком, про ознайомлення з яким і розписалась клієнт в заяві. Пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Держатель зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою попередження виникнення Овердрафту (п.2.1.1.5.7 Договору). Згідно з п.2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення прострочених зобов`язань клієнт виплачує банку пеню, яка розраховується як сума базової процентної ставки за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) та 50 грн. одноразово. Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом. Крім того, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картами, відкритими у валюті USD) + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (п.2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг). Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів», у якій вказані Тарифи банку, які не оспорює відповідач, базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %. При цьому, розмір процентів нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості (а.с.8). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (у цьому випадку - ПАТ КБ «Приватбанк»). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто, дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі шляхом прийняття умов такого договору в цілому. Проте, не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви в тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не в тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте, сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Про отримання відповідачем кредитних коштів, свідчать виписка по карткам договору, та розрахунок заборгованості. Згідно виписці по рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, відповідач користувалась кредитними коштами, та періодично здійснювала погашення кредиту. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] на кредитний договір №б/н від 24.01.2011 року були надані наступні кредитні картки: [NUMBER] зі строком дії до останнього дня листопада 2014 року; [NUMBER] зі строком дії до останнього дня липня 2016 року. З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач, після отримання карток, активно здійснювала операції: як щодо зняття готівки з карткового рахунку, придбання товарів, так і часткового погашення заборгованість по кредиту. Факт користування кредитними коштами відповідачем не оспорюється. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.01.2011 року, укладеного між сторонами, станом на 31.01.2019 року, борг складає 252345,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5942,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 241333,74 грн., заборгованість за пенею та комісією - 5069,37 грн. При цьому, банк просить стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитом, яка становить 120408,76 грн., та складається з наступного: 5942,11 грн. - заборгованість за кредитом; 114466,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.01.2011 року по 30.03.2018 року ( а.с. 5-6). Проте, повністю погодитися з розрахунком суми заборгованості представленим АТ КБ «ПриватБанк» не можливо виходячи з наступного. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року по справі №332/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі- зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідачу - [PERSON] , банк 24.01.2011 року надав кредитну картку № [NUMBER] , з терміном дії до 11/14, а 13.01.2014 року надав кредитну картку № [NUMBER] , з терміном дії до 07/16. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за тілом кредиту станом на 31.01.2019 року складає 5942 грн. 11 коп., яку і просив стягнути банк з відповідача. Проте, з виписки про рух коштів за картками, який був наданий позивачем до суду вбачається, що відповідачка користувалася картками лише до червня 2014 року, усі подальші списання коштів здійснювалися банком в автоматичному режимі на погашення простроченої заборгованості зі сплати штрафів, комісій та інших обов`язкових платежів згоди на які відповідачка не давала. Згідно розрахунку заборгованості за договором, наданого позивачем заборгованість по тілу кредиту станом на червень 2014 року та до кінця строку дії картки, а саме - до 31.07.2016 року становила 5799,05 грн. (а.с.5-6, 119-122). З урахуванням наведеного, виходячи із даних, що наведені позивачем у наданому ним розрахунку, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за тілом кредиту становить 5799,05 грн. Стосовно нарахування та стягнення процентів за користування кредитом слід зауважити таке. Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача [PERSON] за процентами за користування кредитом станом на 31.01.2019 року становить 241333,74 грн, проте просить стягнути 114466,65 грн за період з 24.01.2011 року по 30.03.2018 року. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором; припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється; права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням зазначеного правового висновку суд вважає, що позивач не має права на стягнення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування (поза межами строку дії платіжної картки), тобто після 31 липня 2016 року. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки на поточну та прострочену заборгованості нараховані за період з 24.03.2011 року по 31.08.2014 року у розмірі 30%, що обумовлено договором між сторонами. З 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року застосовано ставку 34,80% річних, з 1 квітня 2015 року застосовано ставку 43,20%, що більше від обумовленої договором процентної ставки. Згідно з п.1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.1.1.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, до обов`язків позичальника відносяться отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам. За п.1.1.3.1.9 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, банк зобов`язаний не менш як раз на місяць у спосіб, визначений у Заяві (оголошення на сайті банку) надавати держателю виписки про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ 24) надання виписок здійснюється через вказаний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobile-banking Банк здійснює можливість доступу до інформації про стан рахунку, шляхом використання функцій SMS-повідомлень. Згідно з п.1.1.1.91 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, до Тарифів відноситься розмір винагороди за послуги банку. Згідно до п.1.1.1.17 Умов Винагорода Банку - це сума зобов`язань держателя платіжної картки по сплаті встановлених банком Тарифів, а саме: проценти за користування кредитом, в тому числі за користування простроченим кредитом та овердрафтом, інших комісій та штрафних санкцій (якщо такі будуть мати місце). Відтак, певний порядок зміни Тарифів передбачений Умовами і правилами надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. З`ясуванню підлягає те, чи свідчить цей порядок про наявність змінюваної процентної ставки у кредитному договорі. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви) умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, а відповідно до ч. 1 зазначеної статті, чинній на час збільшення банком процентів, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно частини четвертої в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа, про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Однак з матеріалів справи вбачається, що відповідач не була належним чином повідомлена про зміну процентної ставки, тому не можна вважати, що вона прийняла пропозицію про це кредитора. Оскільки, доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірах 34,80% та 43,20% не надано, нарахована сума процентів за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року підлягає зменшенню, виходячи із обумовленої договором ставки 30%. Процентна ставка складає 2,5% на місяць, тобто 30% на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у договорі, щоденний процент становить 0,083%. Тому, заборгованість за процентами до 01.09.2014 року становить 999,99 грн, а за період з 01 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) до 31.07.2016 року (дата, заборгованість за тілом кредиту, розмір якої не змінювався) є добутком 5799,05 грн. (заборгованість за тілом кредиту), 695 днів (з 01.09.2014 року до 31.07.2016 року включно) та 0,083%, і становить 3345,18 гривень (5799,05 грн. х 695 (днів) х 0,083% (щоденний процент). Як вбачається з заяви про перегляд заочного рішення, представник відповідача - [PERSON] просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Як було встановлено вище, на виконання умов кредитного договору від 24.01.2011 року [PERSON] було видано дві кредитні картки, остання № [NUMBER] , терміном дії до 31 липня 2016 року. Доказів видачі [PERSON] інших кредитних карток за вказаним кредитним договором матеріали справи не містять. Оскільки останній платіж за кредитним договором повинен був бути внесений відповідачкою до 31.07.2016 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 25 березня 2019 року, тому позивач не допустив пропуску позовної давності, щодо стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5799,05 грн, та заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26.02.2016 року по 31.07.2016 року в сумі 755,67 грн.(5799,05 грн (тіло кредиту) х 157 (днів) х 0,083% (щоденний процент ). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки, відповідач належним чином не виконала зобов`язання за договором від 24.01.2011 року, укладеним з позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка включає в себе: 5799,05грн. - заборгованість за кредитом, 755,67грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що в сумі складає 6554,72 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 гривень (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз`яснення Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 104,57 грн. (6554,72 грн. х 1921,00 грн. / 120408,76грн.). На підставі викладеного, та

Outcome: partial