Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Вимоги позову мотивує тим, що з 18.08.2005 року був прийнятий на роботу водієм ВАТ «Будівельне управління 813». Згодом це підприємство було перейменовано в ПАТ «Будівельне управління №813». 18.09.2014 року його було звільнено з роботи у зв»язку із скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. На день його звільнення відповідачем розрахунку з ним проведено не було. Починаючи з 01.01.2014 року і по день звільнення заборгованість по його заробітній платі становить 14 117 грн. Також на його вимогу про надання йому копії наказу про звільнення, довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, відповідач не бажає надати такі документи, розмір заборгованості по заробітній платі йому повідомила бухгалтер товариства. Таким чином він був вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права, просить суд про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 14 117 грн., вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньої заробітної плати в сумі 1554 грн. 83 коп., компенсації за затримку розрахунку при звільненні із розрахунку 1554 грн. 83 коп. за кожний місяць затримки розрахунку, тобто з дня звільнення по день прийняття судового рішення, а також 5 000 грн. в рахунок моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у позовній заяві обставини в повному обсязі, просив суд задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений судом належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання уповноваженою особою судових викликів (а.с. 11,15). Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або вповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114\\8713, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. Відповідно до копії трудової книжки позивача з 18.08.2005 року він працював водієм в ПАТ «Будівельне управління №813» (а.с.4). З 01.01.2014 року заробітна плата йому нараховувалась але виплачена не була. Сума заборгованості по заробітній платі складає 14 117 грн., про що його повідомив бухгалтер товариства. 18.09.2014 року згідно наказу №507-п позивача було звільнено з роботи в зв»язку із скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п.п.2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом було встановлено, що на сьогоднішній день позивачем не отримано заробітну плату з 01.01.2014 року по 18.09.2014 року в розмірі 14 117 грн., а тому вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). Така правова позиція зазначена також в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на день подання позову до суду за останні два календарних місяців роботи , розраховується відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Середня заробітна плата позивача за два останніх повних місяців роботи становить 1554 грн. 83 коп. . Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день подання позову до суду включно складає 6 219 грн. 32 коп. (1554,83 грн. - середня заробітна плата за жовтень 2014 року + 1554.83 грн. - за листопад 2014 року + 1554.83 грн. - за грудень 2014 року + 1554,83 грн. за січень 2015 року). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1,2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1554 грн. 83 коп. в рахунок вихідної допомоги при звільненні. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., то судом було встановлено наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Перелік юридичних фактів, що зазначені у вказаній статті, знайшли своє підтвердження та є підставою для відшкодування моральної шкоди, що полягає в позбавленні позивача гарантованого Конституцією України та Кодексу Законів про працю України права на працю, внаслідок чого позбавлено засобів до існування. Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та,

Outcome: partial