Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою просило стягнути з нього на користь ПАТ "Акцент Банк" заборгованість у розмірі 14681 гривень 89 копійок за кредитним договором № A255RG78320002 від 05 лютого 2014 року, яка складається з наступного: 10423 гривні 65 копійок - заборгованість за кредитом; 3 гривні 13 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2602 гривні 60 копійок - заборгованість по комісії; 477 гривень 18 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1175 гривень 33 копійки - сума штрафу, та судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 06 квітня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 16 березня 2015 року та 06 квітня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом надання кредиту. А відповідач свої зобов`язання по його поверненню у строки, встановлені договором не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування, і комісії. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення неустойки за невиконання грошових зобов'язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і їх. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 05 лютого 2014 року, звернувся до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» (код ЄДРПОУ: 14360080) шляхом підписання та подання заяви позичальника №A255RG78320002, якою просив видати йому строковий кредит у розмірі 17408 гривень 53 копійки, з метою придбання товару та сплати послуг (а.с.14,16-21,5). Підписавши заяву позичальника №A255RG78320002 від 05 лютого 2014 року, [PERSON] також підтвердив, що ця заява разом із запропонованими АкцентБанком Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складає між ним та банком кредитно-заставний договір, оригінал якого він отримав (а.с.5,6-12). За цим кредитно-заставним договором, публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у сумі 17408 гривень 53 копійки, на строк з 05 лютого 2014 року по 04 лютого 2015 року включно, шляхом перерахування означеної суми на поточний рахунок продавців товару та послуг, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит зі сплатою процентів у розмірі 0,12% річних, комісії у вигляді щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 520 гривень 52 копійки, шляхом сплати кожного місяця, з 15 по 19 число, платежу у розмірі 1451 гривня 67 копійок, а з 20 серпня 2014 року - 1972 гривні 19 копійок (а.с.5). П'ятого лютого 2014 року, публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» перерахував 15560 гривень на поточний рахунок продавця товару, а 1848 гривень 53 копійки на рахунок продавця послуги, всього на суму 17408 гривень 53 копійки (а.с.39,40). Третього лютого 2015 року, публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість, що виникла за кредитним договором №A255RG78320002 від 05 лютого 2014 року, станом на 19 січня 2015 року, у розмірі 14681 гривня 89 копійок (а.с.2-3). Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством «Акцент Банк» та [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 05 лютого 2014 року, [PERSON] та публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» уклали змішаний кредитно-заставний договір №A255RG78320002, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредиту) банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 17408 гривень 53 копійки, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування, щомісячну комісію у вигляді фінансової винагороди за надання фінансового інструменту на умовах, визначених заявою позичальника №A255RG78320002, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами (а.с.5,6-12). Сторони договору встановили, що банк зобов'язується перерахувати 15560 гривень на поточний рахунок продавців товарів та послуг (а.с.5). Факт виконання банком вказаного зобов'язання, підтверджується письмовими доказами (а.с.39-40). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони кредитно-заставного договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 12 місяців, по 04 лютого 2015 року включно, при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти (із розрахунку у розмірі 0,12% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом) та щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 520 гривень 52 копійки, шляхом сплати кожного місяця, з 15 по 19 число, платежу у розмірі 1451 гривня 67 копійок, а з 20 серпня 2014 року - 1972 гривні 19 копійок (а.с.5). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором №A255RG78320002 від 05 лютого 2014 року (а.с.4), позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з чим, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 19 січня 2015 року складає 13029 гривень 38 копійок, з яких: 10423 гривні 65 копійок - заборгованість по кредиту; 3 гривні 13 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2602 гривні 60 копійок - заборгованість по комісії за надання фінансового інструменту. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту та сплати процентів, на підставі кредитно-заставного договору, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту та сплати процентів та комісії Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості у розмірі 13029 гривень 38 копійок, з яких: 10423 гривні 65 копійок - заборгованість по кредиту; 3 гривні 13 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2602 гривні 60 копійок - заборгованість по комісії за надання фінансового інструменту, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, кредитно-заставним договором №A255RG78320002 від 05 лютого 2014 року встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, процентам, комісійної винагороди, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту, за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с.5,6-12). Також, кредитно-заставним договором №A255RG78320002 від 05 лютого 2014 року встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 (п'ятсот) гривень та 5% від суми заборгованості (а.с.5,6-12). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором №A255RG78320002 від 05 лютого 2014 року (а.с.4), позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав. У зв'язку з чим, банк використав своє право передбачене договором і щодо нарахування пені, розмір якої склав: 477 гривень 18 копійок; і щодо нарахування штрафу, розмір якого склав: 1175 гривень 33 копійки, де 500 гривень це фіксована складова, а 675 гривень 33 копійки - 5% від суми боргу та пені. Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку вказаних грошових коштів у вигляді пені та штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року (яке не є скасованим), місто Рубіжне Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, починаючи з 14 жовтня 1997 року має у цьому місті зареєстроване місце проживання. І оскільки, вся заявлена позивачем пеня виникла у період після 14 квітня 2014 року, у її стягненні слід відмовити. В частині стягнення з відповідача штрафу, суд теж вимушений відмовити з тієї ж правової підстави, і теж повністю, оскільки з огляду на період виникнення заборгованості, на яку банк нарахував штраф (і у фіксований частині, і у процентному значенні), право на нарахування цього штрафу, у банку виникло у період дії заборони на таке нарахування. Тут судом враховано те, що за даними самого ж позивача заборгованість у відповідача виникла в квітні місяці 2014 року (а.с.4), а право на нарахування позивачем штрафу (згідно пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг) виникає у останнього тільки після спливу 30 днів існування заборгованості, що у даному випадку припадає на період існування заборони на його реалізацію, що виключає можливість задоволення вимоги позивача про стягнення штрафу. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 13029 гривень 38 копійок, з яких: 10423 гривні 65 копійок - заборгованість по кредиту; 3 гривні 13 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2602 гривні 60 копійок - заборгованість по комісії за надання фінансового інструменту. А у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.22), а позов підлягає задоволенню на суму 13029 гривень 38 копійок, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 216 гривень 18 копійок. Отже,

Outcome: partial