Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивачка у грудні 2015 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16.01.2012 року вона передала [PERSON] 4000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 16.01.2013 року зі сплатою 24 % від позиченої суми, про отримання коштів відповідач власноручно написав розписку. 16.02.2012 року відповідач повернув позивачці 435 доларів США . Оскільки відповідач борг не повернув, позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з нього борг в сумі 3565 доларів США, що становить 94294,25 грн., сума за користування позикою 6836,28 грн., 3 % річних за весь період прострочення зобов`язання - 2828,82 грн. 11 січня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою суду від 15.04.2016 по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. 27.04.2017 до суду повернулись матеріали цивільної справи разом з висновками експертів № 6973/16-34 ВІД 25.04.2017. Як вбачається з висновку експертів текст досліджуваної розписки від імені [PERSON] , датованої 16.01.2012 р., в тому числі запис «с 24 %», виконаний кульковими ручками, спорядженими пастами синьо-фіолетового кольору; до основного тексту розписки від імені [PERSON] , датованої 16.01.2012, був дописаний знак «$». В штрихах знаків «с», «2» та «4» запису «с24%» виявлено додаткові штрихи, при цьому встановити, чи є додаткові штрихи в знаках «2» та «4» дорисовкою з метою зміни їх первинного змісту аби вони вносились з метою часткового наведення тощо, за виявленими ознаками, не видається можливим, а додатковий штрих в знаку «с» є продовженням верхньої частини основного штриха та не змінює його первинного змісту. Встановити, чи вносились будь-які інші зміни до змісту тексту (у тому числі встановити чи дописувався запис «с 24%») досліджуваної розписки від імені [PERSON] , датованої 16.01.2012, за виявленими ознаками не видається можливим. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи від 15.05.2017 вказану справу передано в провадження судді П`ятничук І. В. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] Відповідно до ухвали від 19 травня 2017 р. вказана справа прийнята до провадження суддею П`ятничук І.В. Як відомо, з 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актоів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судоах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч. 2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК країни цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст.19, 274-282 ЦПК України, справу призначено до розгляду по суті у загальному позовному провадженні за участю сторін. 02.11.2018 р. через канцелярію суду позивачем подано уточнення до позовної заяви про стягнення боргу з яких вбачається, що позивач просила стягнути з відповідача борг в сумі 3565 доларів США, що становить 100768,23 грн., 3 % річних за весь період прострочення зобов`язання - з 17.01.2013 року по 29.10.2018 року, що становить 17492,26 грн., 24 % річних за користування кредитом в сумі 74474,62 грн. Відповідно до ухвали суду від 05.12.2018 р. вказана заява залишена без руху, а позивачу надано строк для усунення вказаних недоліків. На виконання вимог вказаної ухвали позивачем було сплачено 500 грн. однак не виконано інші вимоги ухвали, як щодо зазначення повних даних відповідача відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України. Крім того при подані вказаної заяви позивачем не виконано вимоги ст.49 ЦПК України, а саме вказана заява подана не в строки вказані в п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України так і позивачем не виконано вимоги ч.5 ст.49 ЦПК України щодо направлення копії вказаної заяви іншим учасникам справи, тому суд вважає доцільним не приймати дану заяву до розгляду та повернути її заявнику, про що зазначити в рішенні суду. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказувала суду на те, що відповідач це племінник її чоловіка і вона в січні 2012 р. дала йому в борг 4000 доларів США, про що власноручно відповідач написав розписку, в подальшому відповідач віддавав їй різними сумами кошти, але вказані кошти це була не сама заборгованість за договором позики а виключно відсотки за даним договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в матеріалах справи просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечував, вказуючи на те, що дійсно в 2012 р. він взяв в борг у позивача 4000 доларів США, про відсотки з позивачем вони не домовлялись, в період з 2012 р. ним та за його дорученням іншими особами надавались кошти позивачці як погашення даної суми заборгованості, про повернення коштів позивач йому жодних розписок не писала. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач фактично повернув суму боргу 3875 доларів США, з приводу 24 %, вказаних в розписці-не вказано, в якій валюті вони нараховуються і в який строк, просив відмовити в задоволенні позову оскільки відповідачем вже повернуто суму боргу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали вказаної справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2012 року позивачка надала відповідачу у позику грошові кошти у сумі 4000 доларів США, з умовою щодо строку повернення позики до 16.01.2013 року зі сплатою 24 % від позиченої суми, про що була надана розписка від 16.01.2012 року, згідно відміток на ній, відповідач 17.02.2012 року повернув позивачці частину боргу в сумі 435 доларів США. Однак у встановлений законом термін всі кошти, взяті в борг відповідно до даної розписки повернуті не було, позивака була змушений неодноразово звертатись до відповідача з проханням повернути кошти. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, кошти були передані відповідачу, що підтверджується виданою розпискою. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Слід зауважити, що 30.09.2015 р. [PERSON] власноручно написано [PERSON] довідку щодо повернення суми боргу з якої вбачається, що дійсно 16.01.2012 р. останнім взято у позивача в борг 4000 доларів США, з яких 16.02.2013 р. повернуто 435 доларів США, 18.07.2014 р. -1000 доларів США, 13.11.2014 р. - 600 доларів США, в лютому 2015 р. 500 доларів США, крім того як вказує сама позивач за даний період відповідачем виплачувались також кошти і в гривнях в розмірі 14-15000 грн. Як зазначала позивач в судовому засіданні, вказана довідка написана нею власноручно. Однак, якщо враховувати кошти сплачені відповідачем позивачу вбачається, що в період з 2012 р. по 2016 р. відповідачем сплачено позивачу 2535 доларів США та 14-15000 грн. Таким чином з боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу в повному обсязі. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені докази, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки судом встановлено, що відповідачем сплачено позивачу 2875 доларів США та 14-15000 грн. Для встановлення залишку заборгованості суд вважає за доцільне відрахувати з суми заборгованості сплачені відповідачем суми наступним чином, з 4000 розміру заборгованості відрахувати сплачену суму в доларах США, яка становить 2535 доларів США, таким чином залишається сума заборгованості в розмірі 1465 доларів США, вказану суму слід з урахуванням того, що відповідачем частково сума боргу сплачувалась в гривнях, тому суд вважає доцільним залишок суми заборгованості 1465 доларів США визначити згідно курсу НБУ станом на 2015 р. час сплати вказаних коштів становить 35083 грн. 82 коп. з яких слід відрахувати 15000 грн. сплачених відповідачем, що становить 20083 грн. 82 коп. що за курсом НБУ на 2015 р. ( 23.948) становило 838,64 доларів США. На час розгляду справи 838,64 доларів США становить за курсом НБУ (26.45) 22182 грн. 11 коп. які суд і вважає за доцільне стягнути з відповідача. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10000 грн. вказуючи на те, що в зв`язку з невиплатою позичених грошових коштів відповідачем їй було завдано моральних страждань, оскільки вона будучи пенсіонером опинилась в скрутному матеріальному становищі. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Оскільки позивачем не надано суду доказів того, що останньому було завдано моральної шкоди, крім того між позивачем та відповідачем склались договірні відносини, які жодним чином не пердбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначена вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які позивач посилався в своєму позові, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а доказів на їх спростування суду надано не було, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial