Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 95074,76 грн., яку їй не виплатили при звільненні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, збільшила позовні вимоги, просила стягнути заборгованість в розмірі 32758,16 грн. невиплачену заробітну плату при звільненні 17.03.2014р., також 15000,00 грн.вихідної допомоги, і за час затримки за період з 17.03.2014р. по 10.03.2015р. 50975,10 грн. При цьому розрахунок надала, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 243,90 грн., і кількості прострочених робочих днів по невиплаті 209 днів. Представник відповідача Сілкова А.О. позов визнала частково, у розмірі заборгованості по виплаті заробітної плати та по затримці розрахунку з працівником, якому при звільненні не була виплачена заробітна плата. А в частині стягнення вихідної допомоги просила відмовити з тих підстав, що позивач звільнилась за власним бажанням за її заявою за ст.38 КЗпПУ, тому відсутні підстави для застосування вимог ч.3 ст.38, ст.44 КЗпПУ. Представник відповідача надала довідку про розмір середньоденної заробітної плати позивачки, яка складає 245,48 грн. Позивач фактично погодилась з позицією представника відповідача. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. З 20.11.1973 р по 17.03.2014р позивач [PERSON] працювала у Публічному акціонерному товаристві "Київсоюзшляхпроект". Наказом №33-ос від 11.03.2014р. звільнена з посади провідного інженера ПАТ «Київсоюзшляхпроект» з 17 березня 2014року, про що міститься запис в трудовій книжці (а.с. 10). Після звільнення позивачу повернули належним чином оформлену трудову книжку, проте в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не здійснили розрахунок по заробітній платі. У відповідності до ч. 1 ст. 116, ст. 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Заборгованість по виплаті заробітної плати на день звільнення в розмірі 32758,16 грн., яку просить стягнути позивач, представник відповідача визнала, а тому ці вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення заборгованості на підставі ст.117 КЗпПУ за час затримки виплати заборгованості за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку, ці вимоги також підлягають задоволенню. Тобто, з здня звільнення працівника з роботи по день постановлення рішення по справі, тобто з 17.03.2014р. по 10.03.2015р., складає 209 робочих дні. Отже, 245,48 грн. (розмір середньоденної заробітної плати, 2619,05 грн. за січень + 4500 грн. за лютий/ 29 робочих дні= 245,48)* 209 днів (кількість робочих днів за період прострочення) = 51305,32 грн. З таким розрахунком погодилась позивач в судовому засіданні. Що стосується вимог про стягнення вихідної допомоги в сумі 15000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до заяви позивача про звільнення та запису у трудовій книжці, вона звільнена з роботи за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору ( ст.38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п.2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівникові, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Частиною 5 статті 48 КзПп України порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось сторонами, формулювання причин звільнення внесеної до трудової книжки позивачем не оспорювалось ( за власним бажанням). З наданих доказів не вбачається, що працівник звільнявся в зв»язку з невиплатою йому заробітної плати.А тому підстав для стягнення вихідної допомоги не вбачається і вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,63 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial