Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини. Посилалася на те, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 15.09.2007 року. Від цього шлюбу у них є одна малолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Сторони з липня 2014 року не підтримують подружніх стосунків та припинили ведення спільного господарства. Основною причиною розпаду їхньої сім'ї стали різні погляди на сімейне життя, відсутність між ними взаєморозуміння щодо вирішення звичайних побутових питань, несумісність характерів. Вони втратили почуття любові один до одного. Примирення між ними неможливе. В даний час їх шлюб носить формальний характер, кожен із них фактично живе своїм особистим життям, а тому подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Спору про поділ майна між ними немає. Просить розірвати шлюб та залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Також позивач вказувала на те, що малолітня донька проживає разом із нею, спору щодо місця проживання дитини у них не має. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, домовленості про сплату аліментів між ними досягнуто не було. Зазначила, що відповідач має офіційне місце роботи в ДП «Савсервіс Карпати» у м.Чернівці, де працює на посаді водія автотранспортних засобів та має регулярний дохід. Стан здоров'я [PERSON] задовільний, інших неповнолітніх дітей у нього немає. Вона в даний час не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, матеріальне становище в неї важке. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання щомісячно в розмірі 1/7 частини від його доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Пояснила, що відповідач в даний час матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, вона не має змоги працювати, оскільки перебуває у декретній відпустці. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що він проживає разом із батьками та бабусею, які часто хворіють та потребують його допомоги. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від його доходів щомісячно та на утримання дружини в розмірі 1/10 частини від його доходів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який між ними зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 15 вересня 2007 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1731. Від шлюбу у них є одна малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сторони з липня 2014 року не підтримують подружніх відносин, з вказаного часу разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Як вбачається з змісту позовної заяви, малолітня [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON], зазначена обставина відповідачем спростована не була. Відповідач [PERSON] в свідоцтві про народження дитини зазначений батьком дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із пояснень відповідача видно, що він постійно працює та має щомісячний заробіток. Ця обставина підтверджена, дослідженою в судовому засіданні довідкою про доходи №41 від 27.11.2014 року, з якої вбачається, що [PERSON] має постійне місце роботи, а саме працює водієм автотранспортних засобів у філії ДП «Савсервіс Карпати» у м. Чернівці та щомісячно отримує заробітну плату. Суд враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і відповідно до цієї норми на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. Як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення Першотравневої районної у м. Чернівці ради №9739 від 20.10.2014 року, [PERSON] не працює та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1032 гривні, на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дичини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. На підставі наведеного та враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей немає, однак він здійснює догляд за хворими батьками, враховуючи інтереси малолітньої дитини, а також розмір щомісячного офіційного доходу [PERSON], який є значним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів. Крім того, суд враховує, що за змістом статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на утримання від чоловіка [PERSON], однак, її вимоги підлягають частковому задоволенню, стягнувши з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/10 частини від всіх видів його заробітку щомісячно.

Outcome: partial