Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя, мотивуючи позов по тим підставам, що між [PERSON] та [PERSON] (Відповідач 1) 14 травня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції у Луганській області було укладено шлюб, актовий запис № 174. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . За час їхнього з чоловіком спільного сімейного проживання склалися обставини, що призвели до неможливості подальшого спільного проживання. Між ними почали виникати неприязні стосунки, розбіжності та непорозуміння щодо подальшого сімейного життя. Спільного господарства сторони не ведуть з 2018 року і саме з цього часу проживають окремо. 19.04.2018 року Позивач подала до Ірпінського міського суду Київської області заяву про розірвання шлюбу з Відповідачем 1 та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. 01 жовтня 2018 року Суд вирішив шлюб між сторонами розірвати та стягнути з Відповідача 1 на користь Позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує про те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти Відповідач 1 придбав Автомобіль марки Honda Accord, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] ). Зважаючи на те, що між сторонами почалися неприязні стосунки та для того, щоб уникнути в подальшому поділу сумісно нажитого майна, Відповідач 1 відчужив автомобіль своєму батьку - [PERSON] (Відповідач 2). Відповідно до Договору купівлі-продажу № 8046/2017/389848 від 28 березня 2017 року, укладеного в Територіальному сервісному центрі МВС 8046 РСЦ МВС в м. Київ ціна за автомобіль за домовленістю між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 була визначена в розмірі 16000 грн. Звертає увагу, що станом на березень 2017 року вартість автомобіля марки Honda Accord, 2008 року випуску по Київській області становила не менше 340 000 грн. Тобто, Відповідач 1 фактично уклав договір купівлі-продажу автомобіля за ціною, що в двадцять разів менша за ринкову. Відповідач 1 це зробив свідомо. Позивач вважає, що її частка в спільному майні подружжя може бути збільшена за рішенням суду зважаючи на те, що Відповідач 1 ухилявся від участі в утриманні дитини, намагався позбавити можливості Позивача стягнути з нього аліменти. Це підтверджується тим, що за попередньою згодою Відповідач 2 подав до Суду позов про стягнення з Відповідача 1 на його користь аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку. Рішенням Суду від 06 квітня 2018 року позовні вимоги Відповідача 2 були задоволенні повністю, тобто, на той час Позивач не могла б отримати від Відповідача 1 аліменти на утримання дитини. Постановою Апеляційного суду Київської області рішення Суду від 6 квітня 2018 року було змінено з 1/2 частини на 1/4 частину. Просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу 8046/2017/389848 транспортного засобу марки Honda Accord (2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ), укладений 28 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] в Територіальному сервісному центрі МВС 8046 РСЦ МВС в м. Київ. Поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 230000 грн., залишивши вказаний автомобіль у користуванні та власності [PERSON] . В судовому засіданні позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач та представник відповідача просили в задоволенні позовних вимог відмовити по тим підставам, що кошти за продаж автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї. Крім того, вказували про те, що автомобіль був в непридатному для використання стані, а тому його вартість при продажі відповідачем 2 складала 120000 грн. Проте, як встановлено в судовому засіданні, після продажу даного транспортного засобу відповідачу 2, відповідач 1 користувався ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надавав пояснення щодо отримання коштів від відповідача 1 в розмірі 150000 грн. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено,\~згідно свідоцтва\~про шлюб\~14.05.2011\~року [PERSON] \~до [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Згідно Договору\~купівлі-продажу\~№ 8046/2017/389848\~від 28\~березня 2017\~року,\~укладеного в\~Територіальному сервісному\~центрі МВС\~8046\~РСЦ МВС\~в м.\~Київ,\~ [PERSON] продав автомобіль марки Honda Accord (2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ) [PERSON] за ціною 16000 грн. 01.04.2017 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковим Д.Ю. доручив [PERSON] продати належний йому автомобіль марки Honda Accord (2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ). Рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/3025/18 від 01.10.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За висновками судової автотоварознавчої експертизи, що містяться в матеріалах справи, середня ринкова вартість автомобіля марки Honda Accord 2.4і Type-S. 2008 року випуску станом на13.12.2019 становить 260840,00 грн. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61СК Українив становлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що майно, яке було набуте у власність подружжя, а саме автомобіль марки Honda Accord 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , було відчужено Відповідачем 1 на користь Відповідача 2 під час перебування сторін у шлюбі, що стверджується матеріалами справи, шлюб між сторонами було розірвано 01.10.2018, є законні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] половину вартості автомобіля, що становить 130420,00 грн. Щодо вимог позивача про визнання недійсним Договору купівлі-продажу 8046/2017/389848 транспортного засобу марки Honda Accord 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] ), укладений 28 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , суд відмовляє позивачу в задоволенні вказаної вимоги, оскільки, позивачем не обгрунтовано ніяким чином та не надано суду доказів щодо недійсності вказаного договору, крім того, позовна заява не містить жодного посилання на норми закону щодо визнання договорів недійсними.

Outcome: partial