Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 43 848,00 грн., вирішити також питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2500, 00 грн. і судового збору в сумі 463, 49 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 18.02.1984 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 25 липня 1990 року позивач, як член житлово-будівельного кооперативу, отримав ордер на житлове приміщення № 033509, а саме - на квартиру [ADDRESS], де проживав з сім'єю. З 2000 року через постійні сварки та скандали він був змушений переїхати жити до іншої квартири за адресою [ADDRESS], отриманої ним у спадщину від матері. З того часу він та [PERSON] разом не проживають, спільне господарство не ведуть та спільного бюджету не мають, тобто, фактично сім'я розпалася. З метою оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] позивач 31.07. 2012 року звернувся до Київського міського БТІ, оплатив послуги за вихід техніка на об'єкт з метою обстеження, виготовлення технічного паспорту, однак, його не впустили до квартири, що стало підставою для звернення його до суду. Так, у серпні 2013 року до Дарницького районного суду м. Києва позивачем було подано позовну заяву про розірвання шлюбу з [PERSON], а згодом - позовну заяву про усунення перешкод у володінні і користуванні квартирою. Натомість, до Дарницького районного суду м. Києва у цих справах надійшли заяви представника [PERSON] про зупинення провадження з підстав звернення [PERSON] до суду з заявою про визнання фізичної особи - [PERSON] недієздатною та призначення опікуна. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року суд ухвалив зупинити провадження по цивільній справі № 2/753/115448/13 провадження №2/753/394/14 за позовом про розірвання шлюбу до вирішення цивільної справи №753/20874/13-ц за заявою про визнання фізичною особи недієздатною та про призначення опікуна, а 30 квітня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено зупинити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] про усунення перешкод у володінні і користуванні майном до набрання законної сили рішенням про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. 22 січня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року апеляційна скарга була визнана не поданою та повернута скаржнику. Оскільки мало місце недобросовісне, без достатньої правової підстави звернення [PERSON] до суду з заявою про визнання особи недієздатною і призначення опікуна, яке мало на меті зупинення провадження у справах про розірвання шлюбу і про усунення перешкод у володіння та користуванні майном, що позбавило позивача можливості розлучитися і врегулювати майновий спір з [PERSON] упродовж 14 місяців, все це у кінцевому результаті заподіяло позивачеві сильних моральних страждань і душевних переживань, внаслідок яких порушений ритм життя позивача, погіршився стан його здоров'я, а саме - загострилася хвороба на цукровий діабет, підвищувався тиск, позивач був вимушений неодноразово викликати швидку медичну допомогу, що підтверджується відповідними медичними довідками. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 43 848,00 грн., розрахунок якої навів у позовній заяві. Посилаючись на ч. 3 ст. 39 ЦК України та на п.3) ч. 2 ст. 1167 ЦК України, представник позивача, підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги з наведених вище підстав, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що заявлені позивачем позовні вимоги є надуманими, безпідставними і недоведеними, оскільки моральних страждань, шкоди здоров»ю позивача вона не заподіювала, знущань і мук щодо позивача не допускала, на даний момент вона має на утриманні малолітню дитину і позбавлена можливості виплачувати грошові кошти. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як убачається з наданих суду доказів, 23 вересня 2013 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 9). 06 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про визнання позивача недієздатним та призначенням над ним опіки (а.с. 16-19). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні майном (а.с. 13). 16 січня 2014 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у у справі за заявою [PERSON], заінтересовані особи: [PERSON], [PERSON], Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опіки. Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року та 30 квітня 2014 року були зупинені провадження у справах за позовами [PERSON] про розірвання шлюбу та про усунення перешкод у володінні та користуванні майном (а.с. 10, 11, 14). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, яке відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва набрало законної сили 07 квітня 2015 року, в заяві [PERSON], заінтересовані особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки та призначення опікуна було відмовлено. Рішення набрало законної сили . (а.с. 20-22). Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч 3 ст. 39 ЦК України якщо суд відмовить у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною і буде встановлено, що вимога була заявлена недобросовісно без достатньої для цього підстави, фізична особа, якій такими діями було завдано моральної шкоди, має право вимагати від заявника її відшкодування. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У наданому суду розрахунку моральної шкоди позивач враховує такі правопорушення, як спричинення тяжкої, середньої, легкої шкоди здоров»ю; теж саме, здійснене з особливою жорстокістю, знущаннями та муками. Однак, наданими суду докази спричинення шкоди здоров»ю позивача відповідачем не підтверджується, як і не доведені факти знущань і мук з боку відповідача по відношенню до позивача. Обгрунтоаними є доводи позивача про те, що моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку із вищезазначеними обставинами, позивач, звичайно, мав душевні переживання, хвилювання і страждання, були порушенні його права на розумний строк розгляду справ за його позовами судом, затягувалися питання поновлення його порушених прав тощо. Заслуговують на увагу і твердження про те, що внаслідок постійного нервового напруження позивач зазнав погіршення стану здоров'я, повинен був змінювати звичайний ритм життя, що у сукупності позначилось на укладі його життя. Відтак, розмір моральної шкоди, вказаний позивачем, у сумі 43 848,00 грн. не є адекватним завданій позивачеві моральній шкоді. Грошова компенсація в рахунок відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Як зазначається у Рішенні Європейського суду з прав людини від 09 лютого 2007 року у справі "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Оцінивши доводи сторін, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в розмірі 3 000,00 грн. у даному випадку відповідатиме засадам розумності і справедливості. Тож, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, судом враховується наступне. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правову допомогу, які складають 2 500, 00 грн. , а також сплачений судовий збір в сумі 463, 49 грн. З наданих суду доказів убачається, що 19 квітня 2013 року між позивачем та Адвокатським обєднанням «Розумні правові рішення» було укладено Договір про надання правової допомоги, а 17 січня 2014 року Додаткову угоду №3 (а.с. 24-27, 28). Вартість витрат позивача на правову допомогу встановлена, відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 3 від 17 січня 2014 року до договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2013 року (а.с. 28). Зазначені витрати підтверджуються квитанцією № 25-2742080/С від 25 квітня 2014 р. (а.с. 29). Однак, вказані витрати понесені позивачем на підставі і на виконання п. 4.4 Договору про надання правової допомоги Клієнту у справі №753/20874/13-ц за заявою [PERSON] про визнання особи недієздатною та призначення опіки, що перебуває в провадженні Дарницького районного суду м. Києва (а.с. 28). У даній справі представництво інтересів позивача [PERSON] та [PERSON] здійснювали на підставі довіреності від 09.04.2013р. (а.с. 31). Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» від 17.10.2014 р. № 10, - підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представниками позивача не надано суду документального підтвердження витрат на правову допомогу у даній справі; не надано розрахунку таких витрат, доказів того, що представника позивача є членами адвокатського об»єднання тощо. Отже, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених позивачем у іншій цивільній справі, немає. Позивач не обмежений в праві звернутис з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, якщо судом не було вирішено питання розподілу судових витрат при ухваленні рішення. Судовий збір з відповідача належить стягнути пропорційно задоволеної частини позовних вимог, - відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: partial