Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] заборгованость по виплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2011 року було видано виконавчий лист у справі № 2-464/2011 року про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки, як на непрацюючу дружину та на утримання сина [PERSON], [INFO] - в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає 249 грн., починаючи стягнення з 29 липня 2011 року і повноліття дитини, а також про стягнення на її користь з відповідача аліменти на її утримання по 300 грн. щомісячно, починаючи з 29 липня 2011 року до досягнення дитиною 3-х річного віку, тобто до [INFO] року. Станом на 01 квітня 2014 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів по виконавчих листах становила: 8399,70 грн. - на утримання сина [PERSON] та 9029,03 грн. - на утримання дружини [PERSON]. Крім того, в зв'язку з невиплатою позивачці аліментів, матеріальне становище значно погіршилось, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім'ї, тому, враховуючи ці обставини просить суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 29 липня 2011 року по 01 лютого 2014 року 2012 року складає 15594,88 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладенні у позові та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду подав заперечення проти позовних вимог [PERSON], в якому вказав, що аліменти на сина сплачував, що підтверджується копіями квитанцій про поштові перекази, які він додав до заперечення. Крім того, у запереченні відповідач вказав, що позивачка свідомо приховала факт про сплату аліментів та ввела в оману органи Державної виконавчої служби, а також органи соціального захисту населення для оформлення тимчасової державної допомоги на випадок, якщо має місце ухилення одного з батьків від сплати аліментів на дитину. Вважає, що позивачка не вірно зробила розрахунок пені у значно більшому розмірі, оскільки він проводив періодично виплату аліментів та заборгованість повинна зменшуватись. Просив вимоги позивачки залишити без задоволення, врахувати при винесенні рішення часткову сплату ним аліментів на утримання дитини. Суду також пояснив, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, яка є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується доданим до заперечення посвідченням та довідкою Міністерства охорони здоров'я України. А тому їй необхідна матеріальна допомога. Також відповідач є безробітним. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] по виплаті аліментів підтверджено, що виконавчий документ за судовим рішенням надійшов на виконання до органу державної виконавчої служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області. Разом з тим, [PERSON] неналежно виконує рішення суду, оскільки державним виконавцем викладеними у довідці-розрахунку підтверджено наявну заборгованість відповідача зі сплати аліментів у розмірі 8399,70 грн. - на утримання дитини - сина [PERSON] та у розмірі 9029,03 грн. - на утримання дружини [PERSON]. Згідно ст. 196 СК України, якою передбачено відповідальність за прострочення сплати аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом взято до уваги заперечення відповідача проти позову та встановлено, що ст. 196 СК України, яка дає право одержувачу аліментів на стягнення неустойки (пені) по несплачених аліментах на утримання дитини міститься у главі 15 СК України "Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання" та регулює відносини з приводу сплати неустойки у випадку прострочення виплати аліментів саме на утримання дитини. Саме тому пеня за заборгованість по аліментам дружині не нараховується. Крім того, ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що за прострочення сплати аліментів при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Дана заборгованість виникла не з вини відповідача, так як на його утриманні перебуває непрацездатна матір, яка є пенсіонеркою та інвалідом 3-ї групи, що підтверджується пенсійним посвідченням та медичною довідкою, які додані до матеріалів справи. А тому їй необхідне лікування та матеріальна допомога. Відповідач на даний час є безробітний, та не зважаючи на всі спроби знайти роботу, поки що її не знайшов. Таким чином, суд оцінивши сукупність доказів у справі та враховуючи приписи ст.20,196 СК України, вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на її утримання у розмірі 9029,03 гривень та у розмірі 8399,70 грн. - на утримання дитини - сина [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як встановлено судом, відповідач сплатив аліменти в сумі 1165 гривень, що доведено квитанціями, оглянутими в суді, та переводами поштового переказу по 50 гривень щомісячно в 2013-2014 роках, за таких обставин суд вважає, що заборгованість на утримання дитини повинна складати (8399,70 - 1165 = 7234,70 грн.) Зважаючи на ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial