Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до умов кредитного договору №б/н від 20.01.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 40000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила своїм підписом у заяві згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 10.01.2016 виникла заборгованість за кредитом в розмірі 37550,45 грн., з яких: 30856,85 грн. - заборгованість за кредитом, 4 429,29 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1764,31 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 37550,45 грн., за кредитним договором №б/н від 20.01.2014 року та судовий збір у розмірі 1378 грн. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» разом з поданням позовної заяви подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2016 позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача всі суми, які були предметом позову у справі. (а.с. 58 - 60). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2020 року заяву [PERSON] від 08.01.2020 року про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2016 року задоволено, заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17.03.2020 року. Розгляд справи в судовому засіданні, що призначено на 17.03.2020 року не відбувся у зв`язку з внесенням [PERSON] на розгляд суду заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я та неможливості прибуття в судове засідання, яке судом враховано, та розгляд справи перенесено на 06.04.2020 року, про що учасників справи судом повідомлено. [PERSON] в судове засідання призначене на 06.04.2020 року не прибула, будучи судом повідомленою належним чином та завчасно про день час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки про виклик до суду на цю дату. Клопотань про повторне відкладення розгляду справи [PERSON] на розгляд суду не вносила. (а.с 217). Представник позивача Сауляк Є.В. клопотав про розгляд справи у відсутність представника АТ КБ «Приватбанк». За таких обставин, підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. 223 ЦПК України немає, а тому суд ухвалив здійснити розгляд справи у відсутність учасників процесу за наявними у справі матеріалами. 20.03.2020 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, чим скористалась наданим їй процесуальним правом заперечувати проти позову. Доводи відзиву зводяться до того, що позивачем перед судом не доведено своїх позовних вимог, оскільки не надано доказів надання банком та отримання відповідачем кредитних коштів, доданий розрахунок не містить про це жодної інформації. Відповідач вказує, що позивач має довести обставину надання кредитних коштів позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором. Окрім наведеного позивачем не надано доказів підписання відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, під час підписання начеб - то відповідачем анкети заяви від 20.07.2011 року. Анкета - заява не містить інформації про вид картки, яку мав отримати відповідач та виду кредиту. Анкета - заява датована 20.07.2011 при тому, що позивач стверджує про укладення договору 20.01.2014. Відсутність самого кредитного договору та відсутність підписів сторін на такому договорі свідчить про нікчемність договору, оскільки він не укладений в письмовій формі. Відповідачу незрозуміло, чи саме ці Умови і Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Посилаючись на позицію Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 відповідач просила у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом установлено, що 20.07.2011 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.5). Згідно інформації, викладеної у даній заяві [PERSON] підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету - заяву від 20.07.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 20.07.2011 року, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку. (а.с.4, 6 - 31). Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 10.01.2016 року становить 37550,45 грн., з яких: 30856,86 грн. - заборгованість за кредитом, 4429,29 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1764,31 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019, у справі 342/180/17. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема анкети-заяви позичальника [PERSON] від 20.07.2011 року процентна ставка у ній не визначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. (а.с. 5). Долучена позивачем до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням кредитки «кредит на всякий випадок», не може бути розцінена судом, як стандартна форма договору, оскільки не підписана відповідачем, а тому умови кредитування, які в ній наведено не можуть вважатись погодженими умовами договору (а.с. 6). АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), а також відсотків за користування кредитом, стягнути штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.07.2011 року посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за несвоєчасне погашення кредиту та її розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами чи встановлення способу забезпечення зобов`язання у формі неустойки (пені, штрафів), надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд відмічає, що позивач не надав доказів, що саме надана редакція діяла на момент укладення договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування коштами чи умов про способи забезпечення зобов`язання (чи відповідальності) у виді пені чи штрафу (неустойка), подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватись як стандартна форма, що встановлено до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді як сплату процентів за користування кредитними коштами так і відповідальності за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 4429,29 грн., а також 500 грн. штрафу, як фіксованої частини, а також його процентної складової у сумі 1764,31 грн. необхідно відмовити. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Разом з тим, стосовно заборгованості за кредитом (фактично використаних коштів), то суд вважає, що належними, достатніми та допустимими доказами позивачем підтвердженого отримання відповідачем коштів у розмірах, зазначених у розрахунку заборгованості, а тому на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором б/н від 20.07.2011 року в сумі 30856,85 грн. Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді анкети - заяви вбачається, що він не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом стягнення з боржника отриманої суми кредитних коштів. Суд відхиляє доводи відповідача щодо недоведеності позивачем факту надання відповідачу кредитних коштів, оскільки такі доводи відповідача спростовуються випискою з банківського рахунку, з якої вбачається, що відповідач по справі отримала, та активно користувалась кредитними коштами, які обліковувались на картковому рахунку № [NUMBER] . (а.с. 164 - 166, 175). Суд враховував обставину не надання позивачем доказів підписання відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, під час підписання анкети - заяви від 20.07.2011 року, як підставу для відмови в позові в частині стягнення процентів за користування коштами та неустойки, разом з тим, обставина не підписання Умов та правил не може бути підставою для відмови в позові в частині стягнення тіла кредиту, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт надання відповідачу кредитних коштів, а отже вони мають бути повернуті позивачу. Щодо доводів відповідача про дату підписання Анкети - заяви, суд зазначає, що дійсно, в ході розгляду справи встановлено, що анкету - заяву підписано 20.07.2011, разом з тим, це не впливає на суть встановлених правовідносин позивача та відповідача, а тому за встановлених обставин не може бути підставою для відмови в позові повністю. Враховуючи викладене з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 30856,85 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1132,30 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial