Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та, остаточно уточнивши позовні вимоги, мотивує їх тим, що з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював на посаді заступника начальника виробничого підрозділу «Донецька дистанція зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом від 10 липня 2017 року №10069/ДН-ос його звільнено у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 17 липня 2017 року. На день його звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України становить 51488 грн. 74 коп., відповідно до наданих йому розрахунків заробітної плати за березень 2017 року - 14411,57 грн., квітень 2017 року - 8808,27 грн., травень 2017 року 3781,65 грн., червень 2017 року - 1001,65 грн. та липень 2017 року - 23485,60 грн. По теперішній час суми, що належать йому від підприємства не виплачені. Вважає такі дії власника або уповноваженого органу незаконними, оскільки виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати працівник має право на компенсацію втрати частини заробітку. Компенсація втрати частини заробітної плати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. Так, відповідно до ст.ст. 2, 6, 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх сплати» та «Порядку проведенням компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх сплати», затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 розмір компенсації складає: індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу (з липня 2017 року по червень [INFO] року): [INFO] * [INFO] 1,02* 1,012* 1,009* 1.01 * 1.015* 1,009* 1,011*1,008* 1=1,099, що у відсотках складає 109,9; величина приросту індексу споживчих цін складає 109,9-100=9,9 відсотків; сума компенсації складає 51488,74*9,9/100= 5097,39 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України 51488,74 грн. \~ \~ \~ \~; суму середнього заробітку за період затримки з 18 липня 2017 року по 16 серпня 2017 року (оклад 7283,00 гривень + 1820,75 гривень (25% надбавки за вислугу років)=9103,75 гривень сума нарахованого середнього заробітку 9103,75 гривень/168 годин (норма часу за липень)*80 годин (з 18 липня 2017 року по 31 липня 2017 року)= 4335,12 гривень; 9103,75/175 годин (норма часу за серпень)*96 годин (з 01 серпня 2017 року по 16 серпня 2017 року)= 4994,06 гривень; (4335,12 гривень + 4994,06 гривень) - 1679,25 гривень (18% податок на доходи фізичних осіб) - 139,94 гривні (1,5% військовий збір) =7509,99 гривень сума середнього заробітку за період затримки з 18 липня 2017 року по 16 серпня 2017 року) та донарахувати по день фактичного розрахунку; суму компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 5097,39 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2018 року відкрите провадження у вказаній справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання 02 жовтня 2018 року о 09 год. 30 хв. 14 вересня 2018 року від представника відповідача ПАТ «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Указом Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України», та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі- АТО) на території Донецької і Луганської областей. Зазначає, що згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07 квітня 2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у м. Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №12017050420000286 за ознаками ст.341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Донецьк, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. Представник відповідача зауважує, що у пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст. 47,83, 115, 116 КЗпП України. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. У зв`язку з чим вважає, що відсутня вина відповідача у нездійснення виплат на користь позивача оскільки це є наслідком злочинних дії третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, в тому числі і про наявність після 20 березня 2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання ПАТ «Укрзалізниця» своїх обов`язків перед позивачем. Надання відпустки оформляється наказом (розпорядженням) про надання відпустки (типова форма № П-3 вищезазначеного наказу). На підставі наказу (розпорядження) про надання відпустки відділ кадрів робить відмітки в особовій картці працівника (типова форма № П-2 наказу Держкомстату № 489). Відповідно до п.п. б) п. 121 наказу Міністерства юстиції України №578/5 від 12 квітня 2012 року «Про затвердження Переліку типових документів, шо створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» підприємствами ведуться реєстраційні журнали з кадрових питань (особового складу) зі строком зберігання 75 років. В розпорядженні відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не були використані позивачем та які б підлягали компенсації в зв`язку зі звільненням. Також повідомляє, що позивачу нараховано заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 2331,44 грн. (без урахування утримань) 1853, 92 грн., яку позивач не отримав через касу у м. Лиман Донецької області (підконтрольна територія). Посилаючись на зазначене, просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Розгляд справи провести без участі представника відповідача. В зв`язку з клопотанням представника позивача про надання можливості ознайомитися з відзивом на позов та подання відповіді на відзив, у підготовчому засіданні 02 жовтня 2018 року оголошено перерву до 01 листопада 2018 року 10 год. 00 хв. 23 жовтня 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач, посилаючись на низку нормативно-правових актів, зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення анттерористичної операції» вказаний Закон є спеціальним щодо регулювання спірних правовідносин. Проте ч. 3 ст. 11 встановлює не спеціальний характер норм Закону, а зазначає, що закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Комплексний аналіз норм Закону вказує, що він не закріплює особливості реалізації трудових прав та виконання трудових обов`язків у зв`язку з проведенням антитерористичної операції. Отже, положення Кодеку законів про працю (надалі - КЗпП), Закону України «Про оплату праці» не вступають у протиріччя з положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 4 КЗпП законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Таким чином, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не є спеціальним для регулювання трудових правовідносин між ПАТ «Українська залізниця» та позивачем. Відповідач при наведені аргументів щодо невизнання позовних вимог змішує господарську діяльність підприємства та виконання своїх зобов`язань як роботодавця. Відповідач зазначає, що у нього відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та ін.) з 20 березня 2017 року у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця». Проте захоплення відбулося ще у 2014 році. Після цього було змінено місце здійснення основної діяльності підприємства з м. Донецька до м. Красний Лиман. Відповідач як правонаступник Державного підприємства «Донецька залізниця», незважаючи на наявність лінії розмежування, розташування частини виробничих потужностей за лінією розмежування на непідконтрольній території та виконання своїх трудових обов`язків частиною працівників на цій території, організував документообіг та складання необхідної первинної звітності у період з 8 липня 2016 року по 20 березня 2017 року. Факт виплати заробітної плати підтверджується випискою по особовому рахунку позивача. Тобто відповідач вів господарську діяльність у таких умовах з 2014 року, як правонаступник виплачував заробітну плату позивачу з 8 липня 2016 року, вже будучі відсутнім за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу. У таких умовах ним було налагоджено порядок складання первинної документації. Ним вівся табельний облік робочого часу. Табелі обліку використання робочого часу за березень, квітень, травень, червень та липень 2017 року складено та є у наявності, проте це не зазначено відповідачем. Ніяких службових перевірок щодо факту виконання позивачем професійних обов`язків відповідачем не проводилося. Позивач не зобов`язаний доводити факт виконання ним своїх трудових обов`язків за наявності трудового договору. Фактів порушення трудової дисципліни позивачем відповідач не зафіксував. Відповідач посилається на науково-правовий висновок Торговельно- промислової палати, згідно з яким терористична загроза та загроза територіальній цілостності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків Відповідачем, передбачених трудовим договором. Проте, відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідачем не надано сертифікат. Відповідно до ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки єдиним засобом доказування форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати, а Відповідач його не надав, він не може посилатися на зазначені обставини як підставу для звільнення його від виконання своїх зобов`язань перед Позивачем. Окрім цього, КЗпП не передбачено таку підставу звільнення роботодавця від обов`язку щодо виплати заробітної плати, як форс-мажорні обставини. Щодо стягнення середнього заробітку відповідач зазначає, що він не зобов`язаний виплачувати середній заробіток, оскільки в його діях як роботодавця відсутня вина внаслідок обставин непереборної сили. Проте відповідач не довів факт настання таких обставин належними доказами. Не відповідають дійсності також аргументи відповідача щодо втрати доступу до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників. У трудовій книжці позивача є відмітка про призначення на посаду заступника начальника дистанції зв`язку ПАТ «Укрзалізниця» з печаткою відділу кадрів ПАТ. Трудова книжка знаходилася за місцем здійснення основної діяльності ПАТ «Укрзалізниця» на контрольованій території. З 8 липня 2016 року ведення всієї документації здійснювалося ПАТ «Укрзалізниця». Саме ПАТ приймало рішення про укладення трудового договору з Позивачем та наказом від 07 липня 2016 року №1/ОС оформило позивача на посаду заступника начальника виробничого підрозділу «Донецька дистанція зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Саме відповідач як роботодавець прийняв рішення про встановлення простою 15 березня 2017 року і про звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату 17 липня 2017 року. Всі накази оформлено та підписано. Отже відповідач як роботодавець приймав рішення щодо режиму роботи позивача, нараховував йому заробітну плату. Є прямий причинно-наслідковий зв`язок між рішеннями, які приймав відповідач щодо трудових відносин з позивачем, та невиконанням відповідачем своїх обов`язків як роботодавця. В діях відповідача є вина у зв`язку з невиплатою належних позивачу сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП. Факт відсутності вини відповідачем не наведено. Окрім цього, у трудових правовідносинах діє презумпція вини роботодавця. Щодо компенсації за невикористану відпустку зазначає, що зауваження відповідача про відсутність у нього в розпорядженні наказів про надання відпусток позивачу не відповідають дійсності. Відповідач має довідки-розрахунки невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення (копії надаються); розрахунки оплати відпустки (копії надаються). Відповідач постійно контактував з працівниками на непідконтрольній території, документообіг фактично між структурними підрозділами продовжувався. Зокрема, на наказі про встановлення простою від 17 березня 2017 року № 60/ШЧ є підписи працівників Донецької дистанції зв`язку, яка знаходилася на непідконтрольній території. Посилаючись на зазначене, просить задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу для розгляду по суті на 14\~год.\~00\~хв.\~15\~січня 2019\~року. 15 січня 2019 року у зв`язку з витребуванням доказів по справі, в судовому засіданні оголошено перерву до 18 лютого 2019 року, 08 год 45 хв. 18 лютого 2019 року у зв`язку з необхідністю витребування доказів по справі, в судовому засіданні оголошено перерву до 03 квітня 2019 року, 16 год. 00 хв. 03 квітня 2019 року у зв`язку з ненадходженням відповіді на запит суду, розгляд справи відкладено до 26 квітня 2019 року, 11 год. 00 хв. 26 квітня 2019 року у зв`язку із наданням судді Сидоренко А.П. 1 календарний день відпочинку за час перебування у відрядженні у вихідний день слухання справи відкладено до 23 травня 209 року о 10 год. 30 хв. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов \~підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. \~ Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» з 08 липня 2016 року, займаючи посаду заступника начальника виробничого підрозділу «Донецька дистанція зв`язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця», та 17 липня 2017 року такі були припинені у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 41-43). Наказом (розпорядженням) Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №10054/ДНО від 10 липня 2017 року [PERSON] звільнено з 17 липня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 44, 147). \~Відповідно до наказу №384-П від 15 березня 2017 року Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», викликаних перекриттям всіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією, наказано встановити початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 88). За наказом №60/Ш4 від 17 березня 2017 року Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям всіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією, наказано встановити початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Донецька дистанція зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 109). Відповідно до розрахунків заробітної плати на ім`я [PERSON] , що видані Відокремленим підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «УкрЗалізниця», заробітна плата позивача складає: за березень 2017 року з урахуванням податків - 14411,57 грн., за квітень 2017 року 1034,99 грн., за травень 2017 року 3781,65 грн., за червень 2017 року 1001,65 грн., за липень з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги 23485,60 грн. (а.с. 45, 47-48, 147, 148). Згідно довідки, наданої ВП «Донецька дистанція зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04 вересня 2018 року №383/2, позивачу [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату в сумі 2331,44 грн. та до видачі підлягає сума 1853,92 грн. (а.с. 87). Також з довідки, наданої структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04 лютого 2019 року №60/2, позивачу [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату в сумі 2331,44 грн. , за квітень-липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась (а.с. 142). З табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» вбачається, що позивач [PERSON] виконував свої трудові обов`язки в зазначений період (а.с. 101-106, 153-157). Згідно довідки-розрахунку невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація, кількість днів невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація складає 31 день , під час звільнення середньоденний заробіток [PERSON] складає 308,60 грн., сума компенсації за невикористану відпустку за період з 01 серпня 2015 року по 31 липня 2016 року складає 10492,40 грн. (а.с. 107-108, 146). З повідомлення Донецької дирекції залізничних перевезень» Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04 лютого 2019 року №60/1-ДонДНД вбачається, що виробничі підрозділи Донецької та Луганської дирекцій залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця», розташовані на тимчасово не контрольованих територіях Донецької та Луганської областей, що сприяє загрозі життя уповноважених осіб при знаходженні на території виробничих підрозділів, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності. На підконтрольній Україні відсутні оригінали кадрових та фінансових документів, наданих до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року. За період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року [PERSON] була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів в сумі 1853, 92 грн., станом на 04 лютого 2019 року не отримана в касі Дирекції м. Лиман. З 16 березня 2017 року від виробничого підрозділу «Донецька дистанція зв`язку» у м. Донецьк по Дирекції м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, тому спростувати або підтвердити інформацію немає можливості. Для перевірки даних наданих [PERSON] розрахунків заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по день звільнення необхідні копії з розбивкою по місяцям. Станом на 04 лютого 2019 року на підконтрольній Україні території відсутні відомості щодо терміну простою на ПАТ «Укрзалізниця» (згідно п.1 наказу від 17.03.2017 року :60/ШЧ, де термін закінчення простою не вказаний та первинна документація, а саме згідно наказу п.3,п.5,п.7,п.8 не надана; табелі обліку робочого часу на ім`я [PERSON] за період з березня 2017 року по липень 2017 року Дирекцією не отримувалися (а.с.141). Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідно до частини 1\~ст. 94 КЗпП України,\~ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. При зверненні до суду з зазначеним позовом позивачем надано в якості доказу на підтвердження заявлених позовних вимог розрахунки заробітної плати, в яких містяться відомості щодо нарахованої заробітної плати. Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними. Доводи відповідача про відсутність первинних документів, що унеможливлює нарахування заробітної плати в спірний період, є необгрунтованими. Відповідно до частини 4\~ст. 97 КЗпП України,\~ст. 22 Закону України «Про оплату праці»\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Суд не може погодитися з доводами відповідача як підставою для відмови в задоволенні позову про те, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за спірний період, з огляду на правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, за яким відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Відповідно до частини 2\~ст. 30 Закону України «Про оплату праці»\~роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. У відповідності до\~ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» \~питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. З огляду на те, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша\~ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Враховуючи те, що відповідач всупереч наведеним нормам законодавства не надав суду документів про нараховану позивачу заробітну плату за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, а також не заперечує факту своєчасного розрахунку з позивачем, суд при вирішенні вказаного спору виходить з доказів наданих позивачем. При розрахунку розміру заборгованості по заробітній платі суд не приймає розрахунок по заробітній платі за квітень 2017 року в розмірі 8808,27 грн. (а.с. 46), оскільки він не стосується позивача, а виданий на ім`я [PERSON] Та при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі позивача суд приймає відомості, зазначені в розрахунку по заробітній платі на а.с. 149, згідно якого в квітні 20107 року позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 1034,99 грн. Крім того, в судовому засіданні представником позивача визнана обставина нарахування відповідачем позивачу заробітну плату в березні 2017 року в розмірі 1853,92 грн., а тому така має бути відрахована з наданого позивачем розміру нарахованої заробітної плати, який міститься в розрахунку заробітної плати за березень 2017 року 14411,57 грн. Таким чином за березень 2017 року заборгованість по заробітній платі позивача складає 12557,65 грн. Таким чином заборгованість відповідача по заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 41861,54 грн. (березень 2017 року 12557,65 грн., квітень 2017 року 1034,99 грн., травень 3781,65 грн., червень 2017 року 1001,65 грн., липень 2017 року 23485,60, в тому числі компенсація за невикористану відпустку в розмірах 8949,40 грн. та 10492,40 грн., та вихідна допомога в розмірі 8505,52 грн.). Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно ч. 1 ст. 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року (а.с. 70-86). Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні. Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17. З огляду на вказані обставини заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Згідно з\~статтею 2\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Аналогічна норма викладена в п. п. 2,3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Оскільки під час судового розгляду судом встановлено обставини порушення строків виплати позивачу заробітної плати, наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення суми компенсації втрати частини заробітку в зв`язку з порушенням строків її виплати. В той же час суд не погоджується з заявленим розміром такої компенсації, та вважає за необхідне здійснити такий розрахунок за заявлений період з липня 2017 року по червень 2018 року, виходячи з розміру заборгованості по заробітній платі позивача в сумі 41861,54 грн., що складає 4144,29 грн. За таких обставин, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 41861 грн. 54 коп. заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України, а також 4144 грн. 29 коп. компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial