Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] у березні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.02.2015 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 06.03.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 15761,48 грн., яка складається з наступного: 3936,23 грн. - заборгованість за кредитом; 2396,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8202,31 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 726,74 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на те, що відповідач, не виконуючи належним чином зобовязання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 15761,48 грн. заборгованості за договором та стягнути судові витрати, понесені ним при подачі позову. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.03.2018 цивільну справу передано за підсудністю до Тростянецького районного суду Сумської області. Ухвалою суду від 31.05.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.31). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України (а.с.47,51). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Судом установлено, що 04.02.2015 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.6). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета заява від 04.02.2015 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку» складає між відповідачем та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 10). Згідно з матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість відповідача за договором б/н від 04.02.2015 року станом на 06.03.2018 року складає 15761,48 грн., у тому числі: 3936,23 грн. - заборгованість за кредитом; 2396,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8202,31 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 726,74 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5). Суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, щодо своєчасної сплати кредиту у розмірі 3936,23 грн., відсотків в сумі 2396,20 грн. у строки, передбачені договором, позивачем доведено, що під час судового розгляду відповідачем не оспорено. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені в сумі 8202,31 грн. та штрафів в сумі 1226,74 грн., суд виходить з таких мотивів. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» року істотними обставинами в розумінні частини 3 статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Ураховуючи викладене та те, що сума пені, яку позивач просить стягнути з відповідача у понад два рази перевищує суму простроченої заборгованості за кредитом, відповідач здійснював до січня 2017 року сплату коштів на погашення заборгованості, відсутність негативних наслідків для позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 2000,00 грн. Позивачем також одночасно з пенею нараховано 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 726,74 грн. - штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 8332,43 грн., у тому числі 3936,23 грн. за тілом кредиту, 2396,20 грн. по процентам за користування кредитом, 2000,00 грн. за пенею, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання\~про судові\~витрати в\~справі,\~суд керується\~положеннями статті\~141\~ЦПК України,\~відповідно до\~якої стороні,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~суд присуджує\~з другої\~сторони понесені\~нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Відповідно до пункту 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 №10 у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 8332,43 грн., проте суд зменшив розмір пені на підставі статті 551 ЦК України, тому розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача з урахуванням позовної вимоги з пені, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто в сумі 1624,92 грн. ((1762 грн. х (3936,23\~грн. + 2396,20 грн. + 8202,31 грн.)/15761,48 грн.) х 100%= 92,22 %).

Outcome: partial