Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

позивач просить суд постановити рішення, згідно якого щомісячно стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця м. Кагарлик Київської області, аліменти на її користь, на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини, від сплати судового збору його звільнити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», поклавши судові витрати на відповідача, посилаючись на те, що 29 квітня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був реєстрований відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 27. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає спільно з нею та перебуває на її утриманні. В даний час шлюб з відповідачем шлюб розірваний, і на протязі з дня розірвання шлюбу з 08 лютого 2000 року вона з відповідачем спільного господарства та сімейного бюджету не веде, проживає окремо. Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На даний час дитина знаходиться на її повному утриманні, відповідач участі в його вихованні не приймає, матеріальної допомоги їй не надає і їй самій приходиться його утримувати. Крім цього, дитина має ряд хронічних захворювань, які вказані у медичній документації, як то хронічний тонзиліт та порушення серцевого ритму, та в зв'язку з чим, згідно медичного висновку, потребує лікування та оздоровлення, а відтак додаткових витрат на його утримання. Згідно частини 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, а згідно частини 3 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності до частини 2 ст. 183 СК України, визначається судом. Відповідач працездатний, за її інформацією працює та отримує заробітну плату, зобов'язаний до сплати аліментів на іншу дитину, на своєму утриманні других дітей, непрацездатних батьків чи других осіб, не має. В судовому засіданні позивач не заперечувала проти стягнення з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., оскільки останні три роки не працює. Відповідач позовні вимоги позивача визнав частково, а саме: те, що він має платити аліменти. Проте повідомив, що він вже на протязі трьох років не працює, оскільки доглядає хвору матір. Окрім того, він сплачує аліменти на утримання його ще однієї дитини. Не заперечує проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 24 квітня 1999 р. між позивачем, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб, у зв'язку з чим відділ реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 24.04.1999 р. Спільне життя у сторін не склалося, у зв'язку з чим шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 08 лютого 2000 р. та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.02.2000. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане 29.04.1999 року. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на які вона має право відповідно до законодавства становить порушення її майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Відповідно до ст. 180, ч. ч.1, 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Сторонами були визнані ті обставини, що між ними не досягнуто домовленості з приводу способів виконання відповідачем, як батьком дитини, обов'язку його утримувати до досягнення ним повноліття, а матеріальної допомоги на утримання своєї дитини відповідач позивачу добровільно не надає або ж надає у недостатньому для цього розмірі, принаймні документальних даних про це [PERSON] суду не подав. Відомостей про свої доходи чи можливе місце роботи відповідач суду також не надав, тому аліменти слід визначити та присудити у твердій грошовій сумі. Задовольняючи позов частково, суд виходить також з того, що підставою звернення позивача до суду було саме невиконання або ж неналежне виконання відповідачем його обов'язку утримувати дитину до досягнення ним повноліття, а обґрунтованих заперечень проти позову відповідач суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial