Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2007 уклав кредитний договір №6/4/20/2007/840-А/1823 з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до умов якого банк надає позичальнику кошти в сумі 40850,00 дол. США строком до 19.12.2014 року. 28.05.2012 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра»(правонаступник ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №6/4/20/2007/840-А/1823, згідно з яким сторони погодились та внесли зміни до кредитного договору №6/4/20/2007/840-А/1823 від 26.12.2007 року, насамперед термін повернення кредиту 19.06.2016 року. 28.05.2012 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №2 до кредитного договору №6/4/20/2007/840-А/1823, відповідно до якого Банк списує нараховану пеню у розмірі 5967,47 дол. США. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу через касу банку кредитні кошти у розмірі 40850,00 дол. США. У зв`язку з невиконанням прийнятих на себе зобов`язань за відповідачем за кредитним договором №6/4/20/2007/840-А/1823 від 26.12.2007 року, а також договором про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору станом на 16.06.2016 року існує заборгованість у розмірі 1178031,40 грн., що складається із заборгованості: 628868,65 грн. за кредитом, у тому числі прострочена; 217309,93 грн. за відсотками, в тому числі прострочена; 303552,58 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; штраф за порушення умов кредитного договору 28300,24 грн. До теперішнього часу зобов`язання позичальника не виконані, а заборгованість за кредитним договором не погашена. 24.10.2017 року [PERSON] подала до Дзержинського районного суду м. Харкова зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Надра», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , про визнання поруки припиненою, обґрунтовуючи тим, що порука [PERSON] за договором №6/4/20/2007/840-А/1823 від 26.12.2007 року із подальшими змінами та доповненнями припинилася, оскільки кредитор (ПАТ КБ «Надра») протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто до 20.07.2014 року, не пред`явив вимоги до поручителя. Також, оскільки сторони уклали договір про внесення змін та доповнень №1 від 28.05.2012 року до договору №6/4/20/2007/840-А/1823, то на підставі ч.3 ст.653 ЦК України порука [PERSON] припинилася. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПАТ КБ «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №616 від 28.04.2016 продовжено строки ліквідації ПАТ КБ «Надра» та повноваження ліквідатора. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.08.2016 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2018 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Надра», третя особа [PERSON] , [PERSON] про визнання поруки припиненою, та прийняти зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Надра», третя особа [PERSON] , [PERSON] про визнання поруки припиненою. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити, проти задоволення вимог за зустрічним позовом заперечував. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] , проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічні позови підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до\~Закону України\~від 03\~жовтня 2017\~року №\~2147-VІІІ\~«Про внесення\~змін до\~Господарського процесуального\~кодексу України,\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~Кодексу адміністративного\~судочинства України\~та інших\~законодавчих актів» внесено зміни до\~Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з\~Перехідними положеннями ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно зі статтею 264\~ЦПК\~України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263\~ЦПК\~України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України,\~відповідно\~до\~приписів якої,\~кожна\~особа\~має право\~звернутися\~до\~суду за\~захистом\~свого\~особистого немайнового\~або\~майнового\~права та\~інтересу,\~при\~цьому,\~способами\~захисту\~цивільних прав\~і\~інтересів\~можуть бути:\~визнання\~права;\~визнання\~правочину\~недійсним;\~припинення\~дії,\~яка\~порушує\~право;\~відновлення\~становища,\~яке\~існувало\~до порушення;\~примусове\~виконання\~обов`язку в\~натурі;\~зміна\~правовідношення;\~припинення\~правовідношення;\~відшкодування\~збитків\~та інші\~способи\~відшкодування\~майнової шкоди;\~відшкодування\~моральної\~(немайнової)\~шкоди;\~визнання\~незаконними\~рішення,\~дій\~чи\~бездіяльності органу\~державної\~влади,\~органу\~влади\~Автономної Республіки\~Крим\~або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх\~посадових\~і службових\~осіб.\~Суд\~може\~захистити цивільне\~право\~або\~інтерес іншим\~способом,\~що\~встановлений\~договором або\~законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений кредитний договір №6/4/20/2007/840-А/1823. Відповідно п. 1.1 Договору, Банк надає Позичальнику кошти в сумі 40850,00 дол. США. Відповідно до п. 1.1.3, 1.1.4 Договору, кредит надається Позичальнику строком по 19.12.2014 року включно зі сплатою відсотків за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,4% відсотків річних, та комісія за розрахунки за цим Договором складає 1,5%. Відповідно до п. 2.2.1 Договору, встановлена сума мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 754,96 доларів США. 28.05.2012 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору №6/4/20/2007/840-А/1823 відповідно до якого сторони погодились та внесли зміни до Кредитного договору №6/4/20/2007/840-А/1823. Згідно до розрахунку заборгованості [PERSON] (т. 1 а.с. 27-28), останній платіж позичальником ( [PERSON] ) було зроблено 13.12.2013 р. у сумі -1\~114,00 доларів США. Після цієї дати [PERSON] припинив погашати кредит. Наступний платіж у сумі 947,58 доларів США, який [PERSON] повинен був сплатити до 20.01.2014 р., сплачений не був. ПАТ «Комерційний банк «Надра» з 20.02.2014 р. набуло право вимоги дострокового повернення кредиту. Більш того, у додатку до відзиву (відповіді на запитання) ПАТ «Комерційний банк «Надра» від 25.04.2018 р. визнає, що: фактично право дострокової вимоги повернення кредиту виникло з лютого 2014 року. Однак лише 31.12.2014 р. ПАТ «Комерційний банк «Надра» направив [PERSON] вимогу вих. № 1218 від 19.12.2014 р. про дострокове погашення кредиту. Згідно до вказаної вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» вимагає протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання цієї вимоги погасити суму боргу. Також 31.12.2014 р. ПАТ «Комерційний банк «Надра» направив [PERSON] та [PERSON] вимогу вих. № 1219 від 19.12.2014 р., № 1218 від 19.12.2014 р. про дострокове погашення кредиту. Згідно до умов п.п. 3.2.5, 3.2.6 Кредитного договору ПАТ «Комерційний банк «Надра» набуває право вимоги до поручителя виконання Зобов`язання, що витікає із Кредитного договору, при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання позичальником Зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконанні, а також при умові обов`язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати Зобов`язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому Договору не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від Банку. При чому згідно до п.п. 3.2.7, 3.2.8 Кредитного договору, у повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних Позичальником Зобов`язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити. Повідомлення, що направляється Банком Поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у Договорі) чи надано особисто Поручителю. Згідно до п. 8.3 Кредитного договору, цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань (а.с. 100). Стаття 252 ЦК України встановлює: 1. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. 2. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, оскільки основний боржник ( [PERSON] ) порушив встановлений в Кредитному договорі строк повернення кредиту та ПАТ «Комерційний банк «Надра» 19.12.2014 р. прийняв рішення про дострокове повернення усієї заборгованості за Кредитним договором до 12.01.2015 р., тому відповідно до вказаних у п.п. 3.2.5, 3.2.6 умов Кредитного договору банк набув право вимоги до поручителя шляхом подання позову, однак цими правами до звернення до суду з цим позовом 15.07.2016 року не скористався. Той факт, що в умовах Кредитного договору зазначено про те, що він діє до остаточного виконання зобов`язань, не можна вважати встановленням строку його виконання, оскільки такі умови не відповідають положенням ст. 252 ЦК України та принципу правової (юридичної) визначеності, оскільки ця подія (остаточне виконання) не є такою, що має неминуче настати. У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаної норми ч. 4 ст. 559 ЦК України у подібних правовідносинах, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних правовідносин при застосуванні вказаної норми права, була висловлена наступна правова позиція. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року №6-2662цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України: Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні\~ст.251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4\~ст.559 цього Кодексу\~про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою ч.4 ст.559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). З огляду на вищевикладене, суд вважає обґрунтованими зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] та визнає договори поруки укладені між ВАТ КБ Надра Банк та [PERSON] та [PERSON] припиненими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , суд зазначає наступне. 26.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений кредитний договір №6/4/20/2007/840-А/1823. Позивачем за первісним позовом зобовязання перед [PERSON] виконано в повному обсязі. Отримання [PERSON] коштів від ПАТ КБ «Надра» підтверджується заявою на видачу готівки №2 (т.1 а.с. 104) відповідно до якої [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 40850,00 дол. США, що еквівалетно 206292,50 грн. Отже банк, свої зобовязання виконав в повному обсязі. [PERSON] сплачував грошові кошти по кредиту №6/4/20/2007/840-А/1823 до 13.12.2013 року (включно). (т. 1 а.с.27) Станом на 16.06.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 1178031,40 грн., що складається із заборгованості: -Заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена 628868,65 грн; -Заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена 217309,93 грн.; -Пеня за прострочення сплати кредиту 303552,58 грн.; -Штраф за порушення умов кредитного договору 28300,24 грн. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). За ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення первісного позову, а саме про стягнення суми заборгованості у розмірі 1178031,40 грн. з [PERSON] . Також суд зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] вважає такими, що підлягають задоволенню. Стосовно судових витрат за зустрічними позовами, суд зазначає, що позивачі від спалати судового збору були звільнені, та бере до уваги задоволення позовних вимог, а тому судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує на користь держави з позивача за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial