Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 15448,83 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов`язань за договором у виді Заяви про приєднання від 22.06.2018. Відзиву на заяву відповідачем не надано. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що 22 червня 2018 р. відповідач підписала Заяву про приєднання № 470045811 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Банк встановив відповідачу кредит у сумі 13100 грн. з процентною ставкою 35 % річних за користування кредитними коштами. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст. 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Відповідачем зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті цього виникла заборгованість перед позивачем станом на 27.08.2019 у сумі 14418,78 грн., яка складається з основної заборгованості (прострочена) - 11071,98 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом (строкові) - 3258,55 грн., 3 % річних на суму простроченого кредиту - 56,34 грн., 3 % річних на суму нарахованих та не сплачених процентів - 31,91 грн. Вказана сума на підставі ст.ст. 526, 1054 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Частково задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Згідно ст.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає застосуванню на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум пені, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрований відповідач. На день розгляду справи судом проведення антитерористичної операції не припинено, З назви та змісту тесту Указу Президента України №116/2018 від 30 квітня 2018 р. неможливо зробити висновок про припинення проведення антитерористичної операції, затверджений цим Указом текст рішення РНБО зазначений для службового користування та не оприлюднений, тому суд вважає, що, виходячи з принципу правової визначеності, положення ст..2 зазначеного Закону продовжують діяти. Оскільки сума пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 656,94 грн., та сума пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 373,12 грн. відповідачу нараховані після квітня 2014 року, суд відмовляє у задоволенні позову в даній частині позовних вимог. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для часткового задоволення позову, надані докази достатніми та переконливими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014, із змінами і доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Понесення позивачем судових витрат підтверджується меморіальним ордером від 06.09.2019 про сплату судового збору в сумі 1921 грн. Враховуючи те, що задоволено 93,33 % позовних вимог (14418,78 грн. від 15448,83 грн. складає 93,33 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1792,87 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1921 грн. х 93,33 % / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial