Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що вона була поручителем у кредитному договорі 2008 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством "УКРКОМУНБАНК" та виконала на вимогу кредитора належним чином обов'язки за боржника, який порушив взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, повністю сплативши борг за кредитом та відсотками. Тому просить стягнути з відповідача: 14103,5 грн сплаченої нею заборгованості за кредитом; 2570,3 грн інфляційної складової та 743,8 грн з урахуванням трьох відсотків річних з цієї суми; 21,42 грн витрат на послуги відділу статистики; 228,47 грн матеріальної шкоди та 10 тис грн. моральної шкоди, завданої відповідачем невиконанням зобов»язань; 500 грн витрат, пов»язаних з оплатою правової допомоги; 343,6 грн судового збору, а разом 28511,09 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилався на те, що саме його довіритель [PERSON] сплачував кредит, надаючи кошти колишній тещі.Ніякої шкоди їй не завдав. Просив застосувати позовну давність. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що саме позивачка, як поручитель по кредитному договору, укладеному зятем, сплачувала за нього кредит при цьому позичала грошові кошти. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до приписів ч1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно вимог ч.2-3 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов»язання, забезпеченого порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов»язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, у розмірі частини обов'язку, що виконана ним. Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що сторони у справі є колишніми тещею та зятем. Відповідно до чинного рішення Кремінського районного суду № 2-82/2011 від 26.01.2011 року встановлені кредитні правовідносини між відповідачем, [PERSON] та фінансовою установою-банком. Позивачка була поручителем за тим договором. Постановлено стягнути зі сторін у солідарному порядку 20842,97 грн заборгованості та судові витрати в справі (а.с.11-12,25). Рішення натепер виконано примусово, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження та довідки фінансової установи на адресу позивачки про відсутність боргу (лс 13-15). Окрім пояснень позивачки, неупереджених свідків, на користь позивачки, що саме вона виконала належним чином обов»язки, як поручитель за боржника, сплачувала за кредитом свідчать оригінали квитанцій, в яких хоча і зазначено платника [PERSON], але через [PERSON](лс16-22). Сума, яку сплатила поручитель за боржника в період з 22.01.2009 року по 30.08.2012 року, з урахуванням штрафних санкцій, передбачених кредитним договором, складає 14103,5 грн, (ас23,69) що суд вважає доведеною. Заява відповідача про застосування позовної давності також, на переконання суду, свідчить про виконання саме позивачкою кредитних договірних забов»язань за відповідача( лс84). Таким чином, позивачкою, як поручителем, на вимогу кредитора, належним чином виконано зобов'язання за позичальника, та повністю сплачено борг за кредитним договором в сумі 14103,5 грн. Тому, враховуючи приписи ЦК України, щодо переходу права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним, в тому числі й того, що забезпечували його виконання, в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню, а сплачена сума на виконання зобов»язання стягненню на її користь з відповідача. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що саме він надавав тещі кошти для сплати кредиту, з огляду на встановлені судом обставини справи. Заява про застосування позовної давності також не підлягає задоволенню, оскільки примусове виконання рішення, як встановлено судом, тривало до кінця серпня 2012 року, а позивачка звернулася за захистом порушеного права 03.06.2014 року (лс4), тим самим в межах загального строку позовної давності. В задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки, а ні законодавством, а ні договором, з якого випливають правовідносини сторін не передбачено стягнення будь якої шкоди, що збігається із п 5 роз'яснень, наданих Верховним Судом України в Постанові Пленуму №5 від 21.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Слід також відмовити за необґрунтованістю в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2570,3 грн інфляційної складової та 743,8 грн з урахуванням трьох відсотків річних з виплаченої нею суми і 21,42 грн витрат на послуги відділу статистики (лс32,34-44) позаяк відповідач не користувався чужими грішми позивачки і таких правовідносин сторін судом не встановлено. Документально підтверджені судові витрати в справі (лс 1-3) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 243,6 грн. Витрати на правову допомогу (лс 47) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до приписів ст 88 ЦПК України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14103,5 грн грошових коштів, 500 грн відшкодування витрат на правову допомогу та 243,6 грн судових витрат у справі, а разом 14847,1 грн, а позов підлягає частковому задоволенню з вище наведених мотивів.

Outcome: partial