Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2000 року, визнання майна - квартири [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2000 року проживав разом із [PERSON] в Республіці Італія в м. Мондрагоне, були пов'язані спільним побутом. За час спільного проживання, [INFO]., у них народився син [PERSON] та ними було придбано квартиру [ADDRESS] Зазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В свою чергу [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме просить поділити майно яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки Фіат Дукато, 2004року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та залишити у власності [PERSON] автомобіль марки Форд Мондео, [INFO], реєстраційний номер [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час шлюбу ними придбано зазначені автомобілі, які є спільним майном подружжя. Позивач за первісним позовом та його представник - адвокат Дацюк Ю.Б. в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Щодо задоволення зустрічного позову заперечили частково, вказавши, що автомобіль Форд Мондео був придбаний позивачем ще у 1996 році, тому є його особистою власністю. В частині поділу автомобіля Фіат Дукато позов визнали та не заперечили щодо його поділу. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив з підстав викладених у заяві про перегляд заочного рішення та наданих суду усних поясненнях, наполягаючи на тому, що спірна квартира була придбана відповідачем лише за її кошти, до реєстрації шлюбу. А також заперечує викладені позивачем обставини щодо спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу. При розгляді справи судом встановлено наступне. Із історичних довідок про місце проживання [PERSON] та [PERSON], виданих 08.06.2016р. співробітником паспортного столу демографічної служби провінції Казерта, комуна Мондрагоне, вбачається, що сторони з 05.02.2003р. внесені до реєстру населення, що постійно проживає на території комуни Мондрагоне провінції Казерта Республіки Італія, у зв'язку з імміграцією із зареєстрованого відділення, зокрема з 08.11.2003р. [ADDRESS]. [INFO] року, у Республіці Італія м. Мондрагоне, у сторін народився син [PERSON], про що муніципалітетом м. Мондрагоне видано свідоцтво про народження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є хрещеною мамою [PERSON]. Познайомилась зі сторонами в 2000-2001 роках, коли [PERSON] та [PERSON] приїхали в м. Мондрагоне, Італія. Свідок проживала недалеко від них. Сторони проживали в одній квартирі, на її переконання однією сім'єю та вели спільне господарство. У 2004 році [PERSON] народила сина [PERSON]. Свідок завжди допомагала сторонам, як молодій сім'ї, а тому її вибрали хрещеною мамою. [PERSON] розповідала свідку про те, що разом із [PERSON] купили квартиру та всі зароблені ним гроші передавали в Україну для сплати дольової участі для будівництва житла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що є товаришем сім'ї [PERSON]. Познайомився із [PERSON] ще до виїзду в Італію в м. Мондрегоне, де працював з 2001 року. Підтвердив, що сторони проживали однією сім'єю з 2001-2002р.р. та вели спільне домогосподарство до 2010-2011 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є мамою [PERSON] та вона від її імені укладала договір дольової участі та сплачувала за квартиру дольові внески. Кошти їй надсилала дочка [PERSON] Згідно ч. 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п.1 постанови від 31.03.1995р. №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати і такі факти, якщо згідно із законом породжують юридичні наслідки, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Отже, з наведеного слідує, що [PERSON] та [PERSON] з 2001 року (точніше встановити не виявилось можливим) проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 10.06.2006 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 10.06.2006р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №740. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2014 року по справі №607/6864/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №997 від 02.07.2009 року оформлено право власності за [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 71,1кв.м. житловою - 37,1кв.м. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.11.2009р. вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON]. Згідно статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (статті 60 - 74). Оскільки договір дольової участі у фінансуванні житлового будинку (квартири [ADDRESS]), укладений 12.11.2003 року між [PERSON] та ТІЗ «Наука» і дольові внески, згідно квитанцій за період з 12.11.2003 року по 20.09.2004 року, сплачувались за час спільного проживання сторін, що встановлено судом, тому суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. При цьому суд взяв до уваги те, дольові внески за квартиру вносились не лише [PERSON], а й [PERSON], про що свідчить квитанція ВАТ «Ощадбанк» від 13.06.2006р. Як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2015р. в ході виконавчого провадження з виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 21.09.2015р. про накладення арешту на майно [PERSON] державним виконавцем встановлено, що згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №47923599 від 23.09.2015р. на автомобіль марки Форд Мондео, 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] та автомобіль марки Фіат Дукато, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER], що зареєстровані на праві власності за [PERSON] накладено арешт. Згідно довідки Територіального сервісного центру МВС в Тернопільській області від 13.08.2016р., автомобіль марки ФОРД Мондео 1,8І, номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] з 09.08.1996р. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Враховуючи вищенаведені факти, а також визнання [PERSON] позову в частині автомобіля Фіат Дукато, спільним майно подружжя є лише автомобіль марки Фіат Дукато, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із нормами ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом не встановлено домовленості між сторонами з цього питання чи наявності шлюбного договору. Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільним майном подружжя підлягає до часткового задоволення, шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без укладення шлюбу з 2001 року, визнання спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], визнання за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], в порядку поділу майна подружжя. При цьому, слід залишити у власності [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. У задоволенні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю з жовтня 2000 року слід відмовити, так як в судовому засіданні цей факт, а саме цей місяць і рік, не підтвердився жодним доказом. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задовольнити частково, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля Фіат Дукато, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER], залишивши у власності [PERSON] іншу 1/2 частину цього ж автомобіля. У задоволенні зустрічного позову в частині поділу автомобіля ФОРД Мондео 1,8І, номерний знак [NUMBER] слід відмовити, так як даний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачем по даній справі сплачено 730,80 грн. судового збору, відповідачем - 1365,40 грн. На підставі статті 88 ЦПК України, так як позовні вимоги за первісним позовом задоволені, а за зустрічним лише на половину, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 48,10 грн. судового збору 730,80 - (1365,40 / 2) = 48,10 грн.

Outcome: partial