Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач Харківська міська рада, 14.04.2020року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 25.06.2010 № 1061, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. за змістом якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.01.2019 № 86, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Качур А.В., за змістом якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру; скасувати рішення державного реєстратора Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніної Г.Б. індексний номер: 44987610 від 09.01.2019року про реєстрацію за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Качур А.В. індексний номер: 45178948 від 23.01.2019 року про реєстрацію за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати відумерлою спадщиною квартиру [ADDRESS] , власник якої [PERSON] померла [INFO] та передати відумерлу спадщину - квартиру до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради; витребувати квартиру із чужого незаконного володіння від [PERSON] на користь Харківської міської ради. Свої вимоги обґрунтовував тим, що слідчим управлінням Національної поліції України ГУНП в Харківській області листом від 29.05.2019 №11964/119-24-2018 повідомлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів Слідчого управління ГУНП в Харківській області розслідуються кримінальні провадження № 12018220000000452, № 120182200000001126, № 12018220480001838, № 12018220540000866, № 12016220430000232, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.05.2018, 03.10.2018, 08.05.2018, 12.04.2018 та 19.01.2016 відповідно за ч. 3, 4 ст. 190 КК України за фактами шахрайських заволодінь квартирами в м. Харкові та замахів на такі заволодіння у великих та особливо великих розмірах. Так, під час досудового розслідування накладено арешт на квартири, які повинні відійти у власність територіальної громади м. Харкова, в зв`язку з тим, що власники квартир померли, а спадкоємці відсутні, зокрема, арешт накладено на квартиру [ADDRESS] , власник якої [PERSON] померла [INFO] .Відповідно до актового запису про смерть № 3201 від 27.02.2018 року [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено вказаний актовий запис про смерть на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 36-С від 27.02.2018, видавник ХОБСМЕ. За життя, [PERSON] , [INFO] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину р№ 6-631 від 21.07.2004р. виданого 11-ХДНК. Харківська міська рада, як представницький орган територіальної громади міста Харкова, на виконання вимог ст. ст. 15, 30 ЖК УРСР та ст. 1277 ЦК України, зобов`язана в судовому порядку виконати обов`язок, що встановлений законом - подати до суду заяву про визнання квартири [ADDRESS] відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , та передачу нерухомого майна у власність територіальної громади м. Харкова. Виходячи із правової природи відумерлості спадщини, підставою для проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно є відповідне судове рішення, прийняте зі спливом однорічного строку з моменту відкриття спадщини. Отже, право на подання заяви до суду у Харківській міській ради виникло щодо майна [PERSON] в період із 04.01.2019року. Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 198205583 від 29.01.2020 вбачається наявність на теперішній час реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за іншою особою. Така обставина унеможливлює вільно виконати обов`язок Харківської міської ради щодо необхідності визнати квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною та передати її у комунальну власність міста в порядку окремого провадження. Відповідно до умов спірного договору дарування квартири від 25.06.2010 № 1061, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М., гр. [PERSON] подарувала гр. [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Однак, відповідно до листа приватного нотаріуса Азадалієвої (Купровської) Я.М. від 05.02.2020 № 03/01-16, 25.06.2010 року нотаріальні дії за реєстровим № 1061 приватним нотаріусом Азадалієвою (Купровською) Я.М. не вчинялись. 25.06.2010 року посвідчено один договір купівлі-продажу квартири, укладений між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на бланку BMP 277964. За реєстровим № 1061 10.12.2010 року посвідчено довіреність від імені громадянина Індії на бланку ВМХ 828569. Спірним договором дарування квартири від 25.06.2010 № 1061, виданого приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. та на підставі нього внесених відомостей 09.01.2019 року в Державний реєстр речових прав державним реєстратором Грішаніною Г.Б., Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області індексний номер рішення: 44987610, порушуються майнові права та інтереси Харківської міської ради на квартиру [ADDRESS] , зокрема, щодо можливості в судовому порядку визнати вказану квартиру відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] та передати її до комунальної власності територіальної громади міста Харкова у порядку статті 1277 ЦК України. З огляду на спрямованість вказаного договору на незаконне заволодіння квартирою [ADDRESS] , вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто нікчемним в силу ч. ч. 1-2 ст. 228 ЦК України. Таким чином, визначеною ч. 1 ст. 220 ЦК України підставою визнання недійсності спірного правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених ч. 4 ст. 203 цього Кодексу, так, договір дарування від 25.06.2010, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. за реєстровим номером № 1061, згідно з яким [PERSON] подарувала належну їй на праві власності (на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 6-631 від 21.07.2004, виданого 11-ХДНК) квартиру [ADDRESS] [PERSON] є нікчемним, оскільки нотаріус не вчиняв посвідчення цього договору. Отже, Харківська міська рада, у розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України є особою, що заінтересована у визнанні правочину судом недійсним. Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 23.01.2019 № 86 [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,2 кв. м., житловою - 49,9 кв. м. 23.01.2019 вказаний договір був виданий та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу - Качур Анною Володимирівною. З умов договору купівлі-продажу від 23.01.2019 № 86 вбачається, що [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.06.2010 № 1061, виданого приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. Однак, як вже було зазначено вище, відповідно до листа приватного нотаріуса Азадалієвої (Купровської) Я.М. від 05.02.2020 № 03/01-16, 25.06.2010 року нотаріальні дії за реєстровим № 1061 приватним нотаріусом Азадалієвою (Купровською) Я.М. не вчинялись. Враховуючи наведене, [PERSON] в момент вчинення правочину не мав права на відчуження спірної квартири, оскільки на момент укладення договору купівлі- продажу квартири від 23.01.2019 № 86 він не був її власником, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Азадалієвою (Купровською) Я.М. у листі, згідно до якого останньою посвідчення договору дарування від 25.06.2010 № 1061 нею не здійснювалось. Так, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 66457/494 на квартиру [ADDRESS] право власності на зазначену квартиру, станом на 31.12.2012, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 6-631 від 21.07.2004, виданого 11-ХДНК. З вищенаведеного вбачається, що договір купівлі-продажу квартири від 23.01.2019 № 86, посвідчений приватним нотаріусом Качур А.В. був укладений всупереч вимогам, які встановлені в актах цивільного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним. Крім того, згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, в день смерті [PERSON] - [INFO] відкрилася спадщина за її останнім місцем проживання у квартирі [ADDRESS] . Оскільки відсутні спадкоємці за заповітом і за законом, та спадщину після [PERSON] не прийнято, то є підстави для визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Також, з огляду на те, що спірна квартира незаконно вибула із володіння територіальної громади м. Харкова, якій відумерла спадщина належить з часу відкриття спадщини, остання підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі ст.388 ЦК України. Крім того, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] на підставі договору дарування від 25.06.2010р.№ 1061 та за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.01.2019 р. № 86 унеможливлює Харківську міську раду, у разі задоволення судом вимоги щодо визнання вказаної квартири відумерлою спадщиною, вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею та зумовлює необхідність скасування рішень державних реєстраторів прав на нерухоме майно - в судовому порядку. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.04.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2021 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] . Представник Харківської міської ради Закревський А.О. через канцелярію суду подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Полупан О.С. в судове засідання не з`явилася, надала до суду пояснення в яких просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус ХМНО Качур А.В. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її присутності. Третя особа Державний реєстратор Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніна Г.Б. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її присутності. Представник третьої особи Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника Управління. Треті особи приватний нотаріус Азадалієва (Купровська) Я.М., [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно зі свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 21.07.2004 року, виданого державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 16.09.2004року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . 25.06.2010 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири, посвідченого Купровською (нині прізвище Азадалієва) Я.М. , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №1061. Відповідно до листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Я.М. від 05.02.2020 № 03/01-16, 25.06.2010 року нотаріальні дії за реєстровим № 1061 приватним нотаріусом Азадалієвою (Купровською) Я.М. не вчинялись. 25.06.2010 року нею посвідчено один договір купівлі-продажу квартири, укладений між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на бланку BMP 277964. За реєстровим № 1061 10.12.2010 року посвідчено довіреність від імені громадянина Індії на бланку ВМХ 828569. На адресу Харківської міської ради, 03.06.2019року надійшов лист слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Харківській області від 29.05.2019 №11964/119-24-2019 відповідно до якого повідомлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів Слідчого управління ГУНП в Харківській області розслідуються кримінальні провадження № 12018220000000452, № 20182200000001126, № 12018220480001838, № 12018220540000866, № 12016220430000235, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.05.2018, 03.10.2018, 08.05.2018, 12.04.2018 та 19.01.2016 відповідно за ч. 3, 4 ст. 190 КК України за фактами шахрайських заволодінь квартирами в м. Харкові та замахів на такі заволодіння у великих та особливо великих розмірах. Так, під час досудового розслідування накладено арешт на квартири, які повинні відійти у власність територіальної громади м. Харкова, в зв`язку з тим, що власники квартир померли, а спадкоємці відсутні, зокрема, арешт накладено на квартиру [ADDRESS] (власник [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] ). Відповідно до актового запису про смерть №3201 від 27 лютого 2018 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 45 років. Причина смерті - жирова (перероджена) печінка. Видано свідоцтво: Серія [NUMBER] . У день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності. Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою надано інформацію від 12.08.2020року, відповідно до якої повідомлено, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] у держконторі не відкривалась. Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.08.2020року, відповідно до якої вбачається, що після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. було заведено спадкову справу, номер у нотаріуса 01/2018, номер у спадковому реєстрі 61833526. Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), відповідно до якої за параметрами запиту: [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Відповідно до повідомлення Харківського обласного державного нотаріального архіву №3557/01-21 від 26.11.2020року та копії спадкової справи №01/2018, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 08.01.2018 року до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 08.01.2018року за порядковим №01, заведено спадкову справу №01/2018року. 27.03.2018року до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 27.03.2018року за порядковим №07, спадкова справа №01/2018року. 23 січня 2019 року [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Качур А.В., за реєстровим №86. Відповідно до п. 1.2 договору квартира належить продавцю на підставі договору дарування квартири, посвідченого 25 червня 2010 року Купровською Я.М. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1061. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2020, право власності на квартиру [PERSON] зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23.01.2019року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Качур А.В., за реєстровим №86. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною першою ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Так, судом встановлено, що договір дарування від 25 червня 2010 року, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (нині прізвище Азадалієва) Я.М., і зареєстрований у реєстрі за № 1061, є нікчемним, оскільки нотаріус не вчиняв посвідчення цього договору, а за вказаним реєстровим номером міститься запис про вчинення іншої нотаріальної дії - посвідчено довіреність. Таким чином, відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним, оскільки такий правочин є нікчемним в силу закону, а тому суд відмовляє у задоволення позову в частині визнання договору дарування від 25 червня 2010 року недійсним. Крім того, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 23 січня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] також задоволенню не підлягають з таких підстав. За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є двостороння реституція, відповідно до якої кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. В абзацах 1, 2, 3 пункту 10 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено судом, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша стаття 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Таким чином, не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного/нікчемного правочину Висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 14 квітня 2021 року, справа № 753/11965/19, провадження № 61-1157св21). У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. З матеріалів справи убачається, що після першого правочину (договору дарування) квартири ще один раз змінився її набувач. Таким чином, вимога Харківської міської ради про витребовування квартири є ефективним і достатнім способом захисту порушеного права, який забезпечує повністю відновлення порушеного права власника, у якого вибуло майно із володіння поза його волею, а отже відповідає завданням цивільного судочинства - ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи. Застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення майна (віндикації) забезпечить захист прав та інтересів не тільки територіальної громади, а й добросовісних набувачів, які є також учасниками цивільного обороту. В іншому разі для широкого кола добросовісних набувачів, які виявили при укладенні договорів добру волю, розумну обачність, буде існувати ризик неправомірної й несправедливої втрати майна. Така незахищеність прав добросовісних набувачів суперечить Конституції України та свободі договору. У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Враховуючи ту обставину, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , що померла ~ [INFO] у віці 45 років, вибула із її власності за її життя поза її волею на підставі договору дарування, який нотаріально не посвідчений, наявні правові підстави для її витребовування. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності - до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до положень частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Особи, які мають право або зобов`язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Враховуючи що з часу відкриття спадщини з 04.01.2018 року сплило більше трьох років, однак протягом цього часу спадщину після померлої [PERSON] прийнято не було, [PERSON] та [PERSON] , які вважали себе спадкоємцями після смерті [PERSON] не підтвердили з нею родинних зв`язків, а тому відповідно до ст.1277 ЦК України є підстави для визнання спадщини відумерлою, та оскільки вибула із власності поза волею [PERSON] , іншим шляхом, а отже, на момент відкриття спадщини після її смерті квартира входила до складу спадщини. За таких підстав Харківська міська рада має право витребувати вказану квартиру із чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України у поєднанні із вимогами статті 1218 ЦК України на користь територіальної громади міста Харкова. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За таких підстав підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніної Г.Б. індексний номер: 44987610 від 09.01.2019року про реєстрацію за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Качур А.В. індексний номер: 45178948 від 23.01.2019 року про реєстрацію за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з [PERSON] та [PERSON] на користь Харківської міської ради підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 6306,00 грн по 3153,00 грн з кожного.

Outcome: partial