Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 1 000 000 гривень, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 45000 гривень, також просить стягнути суму моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач, як директор ТОВ «Гурза» у жовтні 2011 року звернувся з проханням позичити грошові кошти на розвиток бізнесу та запевнив, що з укладенням договору про співпрацю, позивач буде отримувати девіденти з вказаної суми. 07 жовтня 2011 року позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 1000000 гривень, а відповідач грошові кошти отримав, про що видав розписку від імені ТОВ «Гурза», та пояснив, що діяльність підприємства відсутня тому укладання договору на цей час не має сенсу. На неодноразові звернення до відповідача про укладення договору або повернення грошей, останній повідомляв, що діяльність підприємства збиткова і необхідно зачекати, тому позивач звернувся до суду з позовом. З клопотання директора ТОВ «Гурза» Багмета С.В. позивачу стало відомо, що відповідач грошові кошти на розвиток підприємства ТОВ «Гурза» не спрямував, а використав в особистих потребах. В теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, уникає зустрічей з позивачем, що спричиняє останньому моральні страждання. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. Позивач, представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач, представники відповідача у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] подав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомлення с матеріалами справи. Враховуючи, що відповідач повторно не з'явився у судове засідання, суд за згодою позивача та представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином у встановленому законом порядку. Суд заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що за розпискою від 07 жовтня 2011 року, що виконана на бланку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурза», та підписана [PERSON], ТОВ «Гурза» в особі директора [PERSON] одержала від [PERSON] 1000000 (один мільйон) грн. Відповідно до підписаного директором Багмет С.В. клопотання ТОВ «Гурза» про заміну первісного відповідача ТОВ «Гурза» на належного відповідача [PERSON], яке подано до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя, при перевірці господарської діяльності ТОВ «Гурза», встановлено, що на розрахунковий рахунок підприємства кошти отримані за розпискою від 07 жовтня 2011 року у розмірі 1000000 грн. не поступали, касою підприємства не оприбутковувались, в бухгалтерському обліку, в податковому обліку не відображались, касові ордери/ запис у касовій книзі на вказану суму відсутні. Позивач в якості доказів також надав: довідку з місця проживання позивача, виписку з протоколу рішення обласної ВКК № 2712 від 11.02. 2013 року про направлення позивача на проходження МСЕК; пенсійне посвідчення Серії [NUMBER], що видане 11.10.2013 року на ім'я позивача; довідку № 684 від 19 березня 2014 року, що видана Київським районним управлінням УПФУ в Харківській області на ім'я позивача відповідно до якої останній є інвалідом 3-ї групи, перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Постановою Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 15.01.2005 року за № 40/10320, затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті України (надалі Положення), яке визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою. Пунктом 1.2 Положення визначено, що оприбуткування готівки, це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Порядок оприбуткування готівки встановлений пунктом 2.6., вказаного Положення, та передбачає, що «Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (265/95-ВР) надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах». Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правої підстави заволоділа ним. З наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 1000000 гривень, при цьому відповідно до розписки від 07.10.2011 року, відповідач діяв як директор ТОВ «Гурза», а грошові кошти одержані ТОВ «Гурза» в особі її директора. Судом також встановлено, що одержані відповідачем від позивача за розпискою від 07.10.2011 року грошові кошти у розмірі 100000 гривень не перешли у власність ТОВ «Гурза», оскільки відповідач вказані готівкові кошти не оприбуткував у встановленому законом порядку, що є підставою вважати, що відповідач незаконно, без відповідної правої підстави заволодів цими грошовими коштами, тому відповідно до ст. 387 ЦК України позивач має право витребувати від відповідача своє майно. Враховуючи викладене суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 1000000 гривень, як набуті без відповідної правої підстави. Суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача три відсотки річних від простроченої суми за вісь час прострочення у розмірі 45 000 гривень, оскільки позивач не надав доказів про те, що розписка від 07.10.2011 року є договором позики в розумінні положень ст. 1046 ЦК України, а відповідач є боржником. Так ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а в розписці не зазначено, що відповідач зобов'язується повернути позивачу грошові кошти. Крім того, у судовому засіданні позивач зазначив, що грошові кошти надавались на розвиток бізнесу і вони з відповідачем мали намір укласти угоду про спільну діяльність. Враховуючи, що три проценти річних від простроченої суми, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме з боржника, у разі невиконання ним грошового зобов'язання, а позивач не довів, що відповідач є боржником за розпискою від 07.10.2011 року, тому вимога про стягнення трьох відсотків річних є безпідставною і суд відмовляє в її задоволенні. Також суд відмовляє в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди за їх безпідставністю, оскільки позивач передаючи відповідачу гроші за усною домовленістю про укладання в майбутньому договору про спільну діяльність мав усвідомлювати ризики такої домовленості. Сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3654 гривні 00 коп. на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial