Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд із зазначеним позовом, вказуючи, що 06.03.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 250000 грн., а відповідач зобов'язався повернути цю суму до 06.05.2015 року. Відповідач в 2015 році сплатив позивачу частину коштів, однак основну частину в сумі 200000 грн. він так і не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача 200000 грн. боргу, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 7101 грн., пеню в сумі 112558,90 грн., інфляційні втрати в сумі 19801,27 грн. та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, слухання справи без його участі та участі його довірителя, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.42). Відповідач у судовому засіданні 21.06.2017 року позов визнав частково на суму 17 тис.грн., оскільки він протягом червня 2015 року за чотири рази частинами по 87, 47, 43 та 34 тис.грн., а всього 211 тис.грн., повернув позивачу в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] кошти, які для повернення позивачу позичив у [PERSON], а десь за два тижні в липні 2015 року він продав свою машину "АУДІ" за 1600 доларів США і повернув позивачу цю суму в м.Городку біля будинку особисто в руки без будь-яких свідків. Повертаючи всі кошти частинами, він у позивача не брав розписок, що той отримував від нього кошти, розраховуючи на устні домовленності та чесність. У судове засідання 03.10.2017 року відповідач та його адвокат не з'явилися, повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.87, 88), про причини неявки чи відкладення розгляду справи суд не повідомили, що є підставою для закінчення розгляду справи у їх відсутності. Вислухавши відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Свідок [PERSON] пояснив, що він особисто надав відповідачу протягом червня 2015 року за чотири рази грошові кошти частинами по 87, 47, 43 та 34 тис.грн., а всього 211 тис.грн. для сплати відповідачем [PERSON] коштів, а вказані кошти відповідач в присутності нього та [PERSON] повертав позивачу. Свідок [PERSON] пояснив, що він працював у відповідача завскладом, а восени 2015 року 4 чи 5 разів він бачив як передавалися кошти [PERSON] [PERSON], сум і дат не пам'ятає. Згідно оригіналу нотаріально посвідченого письмового договору позики від 06.03.2015 року (а.с.96), позивач надав, а відповідач отримав у нього кошти в розмірі 250000 грн., які зобов'язався повернути позивачу до 06.05.2015 року. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Тобто між сторонами було укладено договір позики відповідно до вимог ст.1047 ЦК України. В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно п.6 Договору позики від 06.03.2015 року після виконання позичальником свого зобов'язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов'язання. Враховуючи вказані положення законодавства, норми договору, наявність у позивача боргового документа, що підтверджується надісланим позивачем оригіналом договору позики (а.с.96), відсутність у відповідача розписок про отримання позивачем від нього коштів, про передачу яких позивачу вказують відповідач та свідки [PERSON] і [PERSON], суд не може визнати належними доказами пояснення відповідача та свідків на підтвердження повернення позивачу 211 тис. грн. боргу, тому за основу слід взяти вказану позивачем суму боргу в розмірі 200000 грн., яка йому не повернута і відповідно підлягає стягненню на його користь з відповідача. Згідно ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором не встановлено конкретний розмір відсотків, тому за основу обрахунку слід взяти 3% річних. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу помножити на 3 %, поділити на 365 (кількість днів у році), помножити на кількість днів прострочення. 3% річних від простроченої суми складають 16,44 грн. за один день прострочення (200000 грн. помножити на 3% і поділити на 365), тому за 432 дні прострочення (з 06.05.2015 року по 11.07.2016 року), 3% річних від простроченої суми становить 7102,08 грн. (16,44 грн. х 432 дні), а не 7101,00 грн., як зазначено в позовній заяві, однак з врахуванням позовних вимог суд не може збільшити суму стягнення. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці. Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр» і за період з травня 2015 року по липень 2016 року становили відповідно 102,2; 100,4; 99,0; 99,2; 102,3; 98,7; 102,0; 100,7; 100,9; 99,6; 101,0; 103,5; 100,1; 99,8; 99,9. Індекс інфляції розраховується в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 109,6 %. Інфляційні втрати розраховуються за формулою: сума боргу помножити на індекс інфляції, поділити на 100 %, мінус сума боргу і становлять 19200 грн. (200000 грн. х 109,6%/100%-200000 грн.), тому викладений в позовній заяві розрахунок на суму 19801,27 грн. є невірним, а відповідно позов в цій частині підлягає задоволенню частково на суму 19200 грн. Що стосується вимоги про стягнення пені в розмірі 112558,90 грн., слід зазначити, що згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В той же час, договором позики не встановлено розміру пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, тобто не передбачено такого виду відповідальності, а відповідно до п.5 договору позики від 06.03.2015 року в разі, якщо позичальник не поверне суму позики у строк, встановлений цим договором, тобто до 06.05.2015 року, він повинен сплатити Позикодавцю суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та згідно облікової ставки НБУ. Тому в позовній заяві безпідставно вказано про стягнення пені, хоча насправді з таблиці розрахунку вбачається розрахунок боргу процентів, саме згідно облікової ставки НБУ, однак чомусь подвійної. Крім того, в позові не зазначено норми матеріального права, на підставі якої обчислено пеню і вона підлягає стягненню, не наведено порядок розрахунку, тому відсутні правові підстави для стягнення пені, і відповідно у задоволенні цих вимог слід відмовити, на що також вказано в ухвалі від 15 липня 2015 року (справа № 6-17654ск15) Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Крім того, згідно Правової позиції Верховного суду України по справі № 6-369цс15 у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково на суму 226301 грн. (200000 + 7101 + 19200). Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судового збору на суму 3394,61 грн. (а.с.1), а на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу не надано будь-яких документів. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (226301 грн.), що буде становити 66,67 % від суми заявлених позовних вимог 339461,17 грн. і відповідно становити 2263,19 грн. від загальної суми понесених судових витрат 3394,61 грн.

Outcome: partial