Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], про стягнення компенсації матеріальної шкоди, відшкодування упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди та неодноразово уточнюючи позовні вимоги просить стягнути з відповідача з [PERSON] на свою користь в якості компенсації завданої йому матеріальної шкоди суму загальної вартості відновлювального ремонту належного йому на праві приватної власності автомобілю марки «DAEWOO Nexia», д/н [NUMBER], у розмірі 36374,00 (тридцять шість тисяч триста сімдесят чотири) гривні; стягнути з відповідача [PERSON] та [PERSON] в якості компенсації упущеної вигоди суму у розмірі 91 200,00 (дев'яносто одну тисячу двісті) гривень; стягнути з [PERSON] в якості компенсації завданої йому моральної шкоди суму у розмірі 200 000,00 гривень, судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 7 березня 2003 року на вул. Мельницькій в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода. Автомобіль-маршрутне таксі Mersedes-Benz 310D, д/н [NUMBER], що належав [PERSON], та знаходився під керуванням водія [PERSON], здійснив наїзд на автомобіль DAWOO Nexia д/н [NUMBER], що належить [PERSON], який був припаркований вздовж узбіччя, чим спричинив механічні пошкодження транспортних засобів та завдав матеріальну шкоду їх власникам, [PERSON] та [PERSON] Автомобіль Mersedes-Benz 310D д/н [NUMBER] на момент скоєння ДТП перебував у користуванні та володінні відповідачів із правом розпорядження на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої 19.12.2002 р. відповідачам власником автомобілю [PERSON] На підставі вказаної довіреності відповідачі уклали з [PERSON] трудовий договір № 2232/1, як з водієм. За цим договором автомобіль був переданий [PERSON] для здійснення перевезень пасажирів в режимі маршрутного таксі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Зазначили, що [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок даної ДТП, адже він зазнав матеріальну та моральну шкоду, які спричинені пошкодженням його автомобілю, що було завдано наїздом, який скоїв [PERSON], керуючи автомобілем, належним [PERSON]. За таких обставин вважають, що [PERSON] отримав від позивачів кошти в якості компенсації завданої йому шкоди, маючи належні правові підстави. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважає обставини викладені позивачем на підтвердження вимог щодо стягнення в якості компенсації завданої йому матеріальної шкоди, упущеної вигоди та моральної шкоди безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, виходячи із встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти ті відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.11.2012 року набрала законної сили ухвала апеляційного суду Одеської області за наслідками розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] та [PERSON] на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.04.2012 року по справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стягнення грошової суми в порядку регресу, стягнення безпідставно отриманої суми. Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.04.2012 року по справі №1519/2-1345/11, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], залишено без змін. Судом встановлено, що автомобіль DAWOO Nexia, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], жовтого коліру, 1997 року випуску, належить позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], що видане 05.10.2002 р. Іллічівським МРЕВ Одеської області. (а.с. ) Автомобіль Mersedes-Benz 310D, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], 1995 року випуску, білого кольору станом на час скоєння ДТП 07.03.2003 р. належав третій особі [PERSON], відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 07.02.2002 року Білгород-Дністровським МРЕВ Одеської області.(а.с. ) Також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] користувалися автомобілем Mersedes-Benz 310D, д/н [NUMBER] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 19.12.2002 р., що була видана ним третьою особою [PERSON] (а.с. ) Як вбачається із зареєстрованого центром зайнятості трудового договору № 2232/1, [PERSON] на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з позивачем [PERSON], як водій на підставі відповідної угоди, керував автомобілем Мерседес 310D, д/н [NUMBER], який зіткнувся з автомобілем, «DAEWOO Nexia», д/н [NUMBER], що знаходився під керуванням та належить відповідачу [PERSON] В своїх поясненнях, що були надані під час оформлення ДТП працівниками ДАІ 07.03.2003 р. [PERSON] вказує, що причиною наїзду автомобіля Mersedes-Benz 310D д/н [NUMBER], що знаходився під його керуванням, на автомобіль «DAEWOO Nexia», д/н [NUMBER], що належить [PERSON], був виїзд на зустрічну смугу руху автомобіля Жигулі ВАЗ 2106, який підрізав його автомобіль, внаслідок чого він не впорався з керуванням і з лівого ряду під час гальмування автомобіль під його керуванням відкинуло до правого ряду, де він допустив зіткнення з автомобілем [PERSON] В своїх показах в якості свідка [PERSON] вказує на те, що внаслідок виїзду автомобіля ВАЗ 2106 на зустрічну смугу руху, відбулось його зіткнення з автомобілем під його керуванням, а тому його автомобіль Мерседес 310D, д/н [NUMBER], відкинуло від цього удару на автомобіль - таксі [PERSON] [PERSON] зазначає, що факт зіткнення автомобілів Mersedes-Benz 310D д/н [NUMBER] та ВАЗ 2106 був виявлений під час ремонту автомобілю Mersedes-Benz 310D д/н [NUMBER]. Так, у Висновку по результатах розгляду матеріалів дорожньо-транспортної пригоди від 29.04.2003 р., який міститься в матеріалах адміністративного провадження ДАІ, відомості про зіткнення автомобілів Мерседес 310D, д/н [NUMBER] та ВАЗ 21063 д/н [NUMBER] відсутні. Натомість у Висновку зазначено, що ДТП сталася як внаслідок дій [PERSON], який виїхав на автомобілі ВАЗ 21063 д/н [NUMBER] на дорогу з прилеглої території та не уступив дорогу автомобілю Мерседес 310D, д/н [NUMBER], який рухався по ній, так і внаслідок дій [PERSON], який не врахував дорожні обставини (снігопад, ожеледицю), не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «DAEWOO Nexia», д/н [NUMBER], що зупинився в правій смузі під керуванням [PERSON] Отже, згідно висновку причиною ДТП є порушення п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху водієм [PERSON], яке полягає в тому, що він не врахував дорожні обставини (снігопад, ожеледицю), не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, що й обумовило наслідки, які настали. В діях водія [PERSON] також є порушення вимог п.п. 10.2 Правил дорожнього руху, яке виразилось в тому, що він під час виїзду на дорогу з прилеглої території не уступив дорогу транспортному засобу, який рухався по ній, однак, на думку працівників ДАІ, це порушення не перебуває у причинному зв'язку з ДТП. Постановами Малиновського районного суду м. Одеси щодо притягнення водіїв [PERSON] та [PERSON] від 21.05.2003 р. у справах №№ 3-5811, 3-5812 відповідно адміністративне провадження відносно обох водіїв було закрито внаслідок спливу двохмісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, встановленого ст. 38 КУпАП, тому викладені в мотивувальних частинах цих постанов судження щодо винності (невинності) [PERSON] та [PERSON], в тому числі висновок суду про те, що [PERSON] під час скоєння ДТП діяв у стані крайньої необхідності, не є преюдиціальними в розумінні змісту ст. 61 ЦПК України, а тому оцінюються судом у сукупності з іншими доказами по справі. Ухвалою суду від 14.06.2010 р. за клопотанням представника позивача [PERSON] була призначена судово-почеркознавча експертиза, на розгляд якої було поставлено питання дійсності підпису [PERSON] у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.03.2003 р. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 7406/02, складеним 30.08.2010 р. експертом, ст. науковим співробітником ОНДІСЕ [PERSON], підпис від імені [PERSON], розташований на зворотній стороні аркушу 4 (на сторінці 8) протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.03.2003 р., у графі «Водій» за номером 2, праворуч від рукописного запису «[PERSON]», виконаний не [PERSON], а іншою особою. Зазначене вказує на те, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.03.2003 р., який знаходиться у матеріалах справи, був підроблений. З цього приводу судом була постановлена окрема ухвала від 15.04.2011 р., яка була направлена прокурору Малиновського району м. Одеси. За таких обставин, вказаний протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.03.2003 р. суд не оцінює в якості доказу, оскільки цей документ не є допустимим доказом в розумінні змісту ч. 1 ст. 59 ЦПК України. Схему ДТП суд не бере до уваги в якості письмового доказу, оскільки схема, яка міститься в матеріалах справи, не підписана позивачем [PERSON], який стверджує, що схему, яка оформлялася на місці пригоди, він підписував. Ухвалою суду від 15 квітня 2011 року у справі була призначена судова автотехнічна експертиза, на вирішення якої була поставлена низка питань щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між дорожньою ситуацією, діями учасників ДТП безпосередньо перед аварією та зіткненням автомобілів. За наслідками вивчення експертом матеріалів справи судом отримано повідомлення № 8028 від 07.06.2011 р. про неможливість дачі висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи з причини відсутності об'єктивної інформації про ДТП та придатних для експертного дослідження об'єктів. За таких обставин, суперечливі показання свідків та пояснення осіб, які беруть участь у справі, за відсутності інших достовірних належних та допустимих доказів не дають суду підстав для об'єктивного та обґрунтованого висновку про наявність або відсутність вини відповідача [PERSON] та/ або третьої особи [PERSON] у скоєнні вказаної ДТП. Судом лише встановлено і не спростовується особами, які беруть участь у справі, що позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок ДТП, а тому має право на відшкодування завданої йому внаслідок цієї ДТП матеріальної шкоди з огляду на таке. На виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2008 р. про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стягнення грошової суми в порядку регресу, стягнення безпідставно отриманої суми 18.03.2009 р. державним виконавцем Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області автомобіль марки «DAEWOO Nexia», д/н [NUMBER], був переданий від відповідача [PERSON] його власнику - позивачу [PERSON] на відповідальне зберігання, що підтверджується актом опису й арешту майна від 18.03.2009 р. Серія АК № 488446 (який зроблено з оригіналу: серія АК № 488445). Технічний стан автомобілю, який перебуває поза експлуатацією через численні технічні несправності, свідчить про те, що відповідач [PERSON] грубо порушував умови відповідального зберігання, фактично не зберігаючи автомобіль у належному технічному стані, в якому він був переданий йому 15.03.2005 р., а незаконно експлуатував його в інтенсивному режимі без належного технічного обслуговування. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що був запрошений [PERSON] 18.03.2009 року для транспортування зазначеного автомобілю для передачі позивачу (на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2008 року про скасування заходів забезпечення позову за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стягнення грошової суми в порядку регресу, стягнення безпідставно отриманої суми) шляхом буксування, тому як автомобіль перебував поза експлуатацією через чисельні несправності. Свідок показав, що при здійсненні буксування, він знаходився за кермом автомобілю «DAEWOONexia» д/н [NUMBER], належного [PERSON] Під час буксування відірвались передні грати радіатора, що кріплять передній бампер до кузову автомобілю, після чого автомобіль був транспортований на станцію технічного обслуговування для здійснення ремонту. Як навів свідок, автомобіль зберігався [PERSON] на автостоянці у м. Одесі. Але вказані твердження свідка [PERSON] не беруться судом до уваги з огляду на те, що чисельні несправності автомобіля не могли бути викликані лише при здійсненні його буксування. Зазначене підтверджується дефектною відомістю технічного стану автомобілю від 14.04.2009 р., складеною ФОП [PERSON], згідно з якою вартість відновлювального ремонту автомобілю з урахуванням вартості витратних матеріалів становить 22014,00 грн. (двадцять дві тисячі чотирнадцять гривень 00 коп.). Вартість запасних частин, необхідних для проведення зазначеного відновлювального ремонту, відповідно до прейскуранту цін на запчастини від 23.04.2009 р., що виданий Магазином № 145, який знаходиться на авторинку „Успіх" (м. Одеса, вул. Маршала Жукова, 2а), станом на 23.04.2009 р. складає 14 360,00 грн. (чотирнадцять тисяч триста шістдесят гривень 00 коп.). Таким чином, загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю з урахуванням вартості запасних частин та витратних матеріалів становить 36374,00 грн. (тридцять шість тисяч триста сімдесят чотири гривні 00 коп.): 22014,00 + 14360,00 = 36374,00 (грн.). Загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю є частиною суми збитків, завданих позивачеві [PERSON] забезпеченням позову. Крім того, внаслідок зловживання позивачами своїми процесуальними правами на забезпечення позову з 15.03.2005 р. по 18.03.2009 р., тобто протягом 48 місяців, [PERSON] був позбавлений можливості користування зазначеним автомобілем, який був джерелом існування його родини, оскільки він працював професійним водієм - таксистом. [PERSON] викупив та використовував зазначений автомобіль як засіб виробництва для здійснення підприємницької діяльності з надання транспортних послуг таксі. Ця діяльність була єдиним джерелом його доходу та доходу його родини. З моменту вилучення у позивача [PERSON] автомобілю 15.03.2005 р. до цього часу він вимушений працювати охоронцем в КСП ім. А.В. Трофімова (с. Молодіжне, Овідіопольського району Одеської області), внаслідок чого його заробіток значно зменшився. У судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили той факт, що позивач дійсно працював професійним водієм -таксистом та використовував зазначений автомобіль як засіб виробництва для здійснення підприємницької діяльності з надання транспортних послуг таксі. Ця діяльність була єдиним джерелом доходу [PERSON] та доходу його родини. Також свідки підтвердили, що з моменту вилучення у [PERSON] автомобілю 15.03.2005 року і до цього часу він вимушений працювати охоронцем в КСП ім. А.В. Трофімова (с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області), внаслідок чого його заробіток значно зменшився та умови життя його родини погіршились. Крім того, свідки зазначили, що на теперішній час позивач знаходиться в стані депресії, зазнаючи щоденно тяжких моральних страждань через порушений звичайний перебіг життя, суттєво знизився рівень матеріального достатку його сім'ї, він вимушений докладати значних додаткових зусиль для організації побуту свого життя. Таким чином, [PERSON] втратив щомісячний заробіток, який він отримував коли працював таксистом, використовуючи належний йому автомобіль. Середньомісячний розмір цього заробітку складав 1900,00 грн. Загальна сума упущеної вигоди за 48 місяців становить 91200,00 грн.: 48 Х 1900 = 91200,00 (грн.). Ця сума також є сумою, з якої складається загальна сума збитків, завданих позивачеві [PERSON] забезпеченням позову, а саме: вилученням у нього належного йому автомобілю та передачею його на відповідальне зберігання відповідачу [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЦПК України у разі скасування заходів забезпечення позову, особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову. Як зазначалось вище, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2008 р. скасовані заходи забезпечення позову, що полягали у вилученні у [PERSON] належному йому на праві приватної власності автомобілю марки «DAEWOO Nexia», д/н [NUMBER] та передачі його на відповідальне зберігання відповідачеві [PERSON] (позивачу у справі за позовом [PERSON] [PERSON] №1519/2-1345/11). Таким чином, позивач [PERSON], згідно з ч. 1 ст. 155 ЦПК України має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, якими є: загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю з урахуванням вартості запасних частин та витратних матеріалів, а також упущена ним вигода внаслідок вилучення автомобілю та втрати джерела існування. Отже, загальна сума збитків, завданих позивачу [PERSON] забезпеченням позову, внаслідок протиправних дій відповідачів [PERSON] та [PERSON] складає 127574,00 грн. (сто двадцять сім тисяч п'ятсот сімдесят чотири гривні 00 коп.) 36374,00 + 91200,00 = 127574,00 (грн.). Внаслідок втрати роботи таксиста та відповідного заробітку позивач [PERSON] з 15.03.2005 р. по цей час знаходиться у стані постійного стресу та важкої депресії, зазнаючи щоденно важких моральних страждань, через те, що порушений звичний перебіг його життя, суттєво знизився рівень матеріального достатку його сім'ї, він вимушений докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя. Додаткові моральні страждання [PERSON] зазнає також через те, що внаслідок звернення відповідачів до нього з необґрунтованим позовом про стягнення значної суми коштів, він вимушений витрачати час та зусилля на захист своїх прав у судовому порядку, що пов'язано також з додатковими витратами. Внаслідок дій відповідачів, останні чотири роки життя [PERSON] перетворилися для нього на боротьбу за виживання. Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - „ЦК України") майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, якою передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 450 ЦК Української РСР в редакції 1963 р., яка діяла на момент скоєння ДТП, зобов'язання відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається саме на організації та громадян, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою, в тому числі - на транспортні організації та володарів автомобілів, якщо вони не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, відсутність вини особи, яка є володарем джерела підвищеної небезпеки, не є підставою для звільнення її від відповідальності за шкоду, завдану цим джерелом, оскільки згідно із законом, відповідальність за шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, є більш суворою порівняно з загальною цивільно-правовою відповідальністю за завдання шкоди, адже настає незалежно від наявності вини особи, діяльність якої пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих. Крім того, згідно із ст. 445 ЦК Української РСР 1963 р. шкода, завдана в стані крайньої необхідності, повинна бути відшкодована особою, яка її спричинила. Відповідно до ст. 441 ЦК Української РСР 1963 р. організація зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану з вини її працівників при виконанні ними своїх трудових обов'язків. Оскільки права та обов'язки сторін, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої зазначеною ДТП, що виникли до набрання Цивільним кодексом України у редакції 2003 року, продовжували існувати після набрання чинності цим Кодексом 01.01.2004 р., до них згідно з абзацем 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у редакції 2003 року застосовуються положення чинного Цивільного кодексу України у редакції 2003 року (далі - ЦК України). При цьому суд враховує, що положення чинного ЦК України, які регулюють підстави відповідальності за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність за шкоду, завдану у стані крайньої необхідності, та право на зворотну вимогу до винної особи не мають яких-небудь істотних відмінностей від вищезазначених положень ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1171 ЦК України шкода, завдана особі у зв'язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної або юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, має право пред'явити зворотну вимогу до особи, в інтересах якої вона діяла. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а ч. 2 цієї ж статті передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, отримаючи середню заробітну плату у розмірі 600,00 грн., [PERSON] має на утриманні дружину домогосподарку - [PERSON], що знаходиться на лікуванні у психоневрологічному диспансері та має 3 групу інвалідності, непрацездатну пенсіонерку мати - [PERSON], неповнолітнього сина 1994 р.н. - [PERSON], що підтверджується довідкою про склад родини, виданою Молодіженською сільською радою Овідіопольского району Одеської області, яка була долучена до матеріалів справи за клопотанням позивача, на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі та підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню у частині стягнення моральної шкоди, розмір якої визначено у 30 000,00 гривень. Враховуючи викладені обставини, враховуючи матеріальний стан та заперечення відповідачів, суд вважає, що цей розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості.

Outcome: partial