Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду; а також стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, як дружини, з якою проживає дитина в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У теперішній час вона не працює, знаходиться у декретній відпустці і потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на те, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, просить суд стягнути з нього аліменти на її утримання та утримання дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що на позовних вимогах наполягає та просить розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву в якій зазначив, що при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина, просить суд врахувати той факт, що він має неповнолітню дитину від першого шлюбу, яка також знаходиться на його утриманні. Позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання позивачки просив відмовити, у зв`язку із тим, що його заробітної плати не вистачає. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2017 року, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.15). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.17). Позивачка зазначає, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що не оспорюється відповідачем, який зазначив, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , просить врахувати той факт, що він має від першого шлюбу неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого він також сплачує аліменти. Судом встановлено, що відповідач крім неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , має також неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Відповідач сплачує на утримання сина [PERSON] аліменти, на підтвердження чого надав до суду квитанції про сплату аліментів. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи те, що утримання неповнолітньої дитини - це обов`язок батьків, а не їх право, а тому суд, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), що буде достатнім для утримання дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивачка також просить стягнути з відповідача також аліменти на її утримання у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення їх сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, посилаючись на те, що відповідач офіційно працює, має достатній заробіток, володіє нерухомим майном та має реальну змогу сплачувати аліменти на її утримання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно положень ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З аналізу даної норми слідує, що наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти є обов`язковою умовою для їх стягнення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працює на посаді директора в ООО «Роял Хаус» та отримує заробітну плату у розмірі 3359,26 грн. на місяць, будь-яких належних та допустимих доказів, які свідчать про більший дохід відповідача позивачкою суду не було надано. Враховуючи розмір заробітної плати відповідача, відсутності інших доказів його матеріального стану, а також обов`язок відповідача по утриманню двох малолітніх дітей, а тому суд не може прийти до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає їх неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Відсутність такої обов`язкової умови, як можливість надавати матеріальну допомогу дружині, є підставою для відмови в стягнення аліментів згідно ст. 84 СК України. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволені позовної вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання, як дружини, до досягнення дитиною трьох років слід відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, а тому відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави необхідно стягнути з відповідача у розмірі 840 грн. 80 коп..

Outcome: partial