Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивачки [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], членів її сім'ї - доньки [PERSON], неповнолітніх онуків [PERSON] та [PERSON], в якому вимагають усунути перешкоди у користуванні належним їм житловим будинком [ADDRESS], а саме - зняти відповідачів з реєстрації у цьому житловому будинку. Як зазначили позивачки у своїй позовній заяві, житловий за вказаною адресою належав на праві власності їх матері [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно її заповіту, позивачки були призначені єдиними спадкоємцями її майна, та набули право власності на спірний житловий будинок. Відповідачі у справі проживали у житловому будинку за згоди попереднього власника, але через зміну власника вони втратили право користування ним, самі позивачки заперечують проти цього. Незважаючи на це, відповідачі відмовляються зніматися з реєстрації у житловому будинку. Враховуючи ці обставини, позивачки й звернулися до суду із зазначеними вимогами. Відповідачка [PERSON], у свою чергу, подала до суду зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає: встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]; визнати за собою в порядку спадкування після нього право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку [ADDRESS]; визнати недійсними та скасувати видані [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок; скасувати рішення виконавчого комітету Вільнянської міської Ради № 171 від 09.10.2014 року щодо узаконення самовільних споруд на території будинку; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок за позивачками. У своїй зустрічній позовній заяві відповідачка [PERSON] вказала, що житловий будинок [ADDRESS] був спільною сумісною власністю її батьків - батька [PERSON] та матері [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі між собою. Батько відповідачки [PERSON] помер [INFO], при цьому відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного житлового будинку. Після смерті батька відповідачка [PERSON] продовжила проживати у спірному житловому будинку разом із матір'ю [PERSON] аж до смерті останньої у жовтні 2005 року, при цьому доглядала будинок, вела у ньому господарство, тобто вступила в управління та володіння спадковим майном нарівні із матір'ю. Тим самим відповідачка вважає, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], а отже, набула право власності на 1/4 частину житлового будинку. Оскільки в теперішній час її майнові права оспорюються позивачками, відповідачка й звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами. У судовому засіданні позивачки та їх представник адвокат Семенченко Н.В. підтримали свій позов, зустрічний позов [PERSON] не визнали. Суду позивачки та їх представник пояснили, що спірний житловий будинок належав на праві власності їх матері [PERSON], яка заповіла цей будинок їм двом, та вони прийняли спадщину, звернувшись із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори; відповідачі ніяких прав відносно спірного житлового будинку не мають, не проживають у ньому тривалий час, але залишаються зареєстрованими у житловому будинку. З приводу зустрічних позовних вимог позивачки також вважають, що відповідачка [PERSON] пропустила строк позовної давності, та просять застосувати наслідки пропуску цього строку, відмовивши у задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов не визнали, підтримали свій зустрічний позов. Вважають, що [PERSON] набула право власності на частину спірного житлового будинку відповідно до положень ЦК УРСР в ред1963 року, вступивши у фактичне управління та володіння майном, а тому вимоги позивачів про зняття її з реєстрації у цьому будинку та членів її сім'ї є безпідставними. Представник органу опіки та піклування Павлюк О.В. заперечила проти задоволення первісного позову, поданого відносно неповнолітніх осіб, вважаючи, що таким чином будуть порушені їх права на забезпечення житлом. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, підстав для задоволення первісного позову немає, натомість наявні підстави для часткового задоволення зустрічного позову. Так, 16.04.1963 року [PERSON] - матері позивачок та відповідачки [PERSON] - було видано свідоцтво про право власності на будівлі, згідно якого за нею було встановлено право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.100-101). Сторони визнали у судовому засіданні, що на момент видачі правовстановлюючого документа [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - батьком [PERSON], [PERSON] та [PERSON] При цьому суд враховує, що саме йому, [PERSON], у квітні 1951 року був наданий дозвіл на забудову відповідної земельної ділянки (а.с.135-137), тобто будинок був збудований спільно подружжям [PERSON] та [PERSON] Згідно арт.25 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УСРР в ред.1926 року, який діяв в момент видачі свідоцтва про право власності на будівлі від 16.04.1963 року, передбачалося, що майно, яке набули дружини спільною працею під час подружжя, вважається за належне обидвом дружинам на засадах співвласності (арт. арт. 61-65 Цив. Кодексу УСРР) у рівних частках. Згідно ст.22 КпШС України в ред.1969 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, доводи відповідачки [PERSON] про те, що спірний житловий будинок належав її батькам [PERSON] та [PERSON] як співвласникам, є такими, що засновані на законі. Ніяких належних доводів та доказів проти цього позивачки суду не подали. Як вбачається з відповідного свідоцтва про смерть (а.с.36), [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України в ред.1969 року, що діяв в момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якого увійшла 1/2 частина спірного житлового будинку [ADDRESS]. Заповіту спадкодавець не залишив, у встановлений законом 6-місячний строк його спадкоємці до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися (а.с.44-52) Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР в ред.1963 року, що діяв в момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР в ред.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд вважає, що відповідачка [PERSON], яка є донькою [PERSON], підтримуючи свій зустрічний позов, довела належними доказами факт прийняття нею спадщини після нього як спадкоємцем першої черги за законом. Так, позивачка [PERSON], даючи пояснення суду, визнала, що на момент смерті [PERSON] відповідачка [PERSON] проживала у спірному житловому будинку разом із матір'ю; вона ж, [PERSON], та інша позивачка [PERSON], проживали в інших місцях. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами спірного житлового будинку, підтвердили, що після смерті [PERSON] відповідачка [PERSON] проживала у будинку разом із [PERSON], вела у будинку господарство та город, доглядала саму матір, яка через певний час за станом здоров'я не могла самостійно обслуговувати себе та будинок. З документів, поданих відповідачкою [PERSON], вбачається, що після смерті свого батька [PERSON] вона була безперервно зареєстрована у спірному будинку та проживала у ньому (а.с.48; матеріали цивільної справи № 2-0805-672/2011, а.с.9-13), встановлювала у будинку газове обладнання та забезпечувала умови газопостачання (а.с.223-228), укладала відповідні договори щодо надання житлово-комунальних послуг (матеріали цивільної справи № 2-0805-672/2011, а.с.26-31), забезпечувала збереження документів з оплати цих послуг (а.с.229-254). Заперечуючи проти зустрічного позову, позивачки та її представник послалися на наявність скарги [PERSON] депутату міської Ради Вовку В.М. про те, що [PERSON] не доглядає за матір'ю та будинком (а.с.170-172). Суд критично оцінює ці заперечення та поданий доказ, оскільки відповідна довідка депутата складена з чужих слів [PERSON], та не виключає факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті свого батька. Крім того, суду не подано відомостей щодо того, чи були ці скарги [PERSON] визнані обґрунтованими, та які наслідки чи заходи реагування вони мали. Докази, досліджені судом, свідчать, що відповідачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] відповідно до положень ч.1 ст.529 ЦК УРСР в ред.1963 року, а отже, набула право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку, у зв'язку з чим вважає обґрунтованими зустрічні позовні вимоги в цій частині; право власності на іншу 1/4 його частину у тому ж порядку набула дружина спадкодавця [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.2 ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Виходячи зі змісту абз.7 ст.3, ст.ст.6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація особи за певною адресою може відбуватися при наявності у ній права на житло. Оскільки [PERSON] має права власника відносно житлового будинку [ADDRESS], вона та члени її сім'ї мають право на реєстрацію у цьому будинку, у зв'язку з чим вимоги позивачок про скасування їх реєстрації у цьому будинку не можуть бути задоволені. Для вирішення спору у даних правовідносинах сторонам необхідно визначити порядок користування житловим будинком, або здійснити його поділ в натурі між всіма співвласниками. З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2013 року позивачкам [PERSON] та [PERSON] Вільнянською державною конторою Запорізької області були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.113, 117), згідно яких посвідчено право власності на 1/2 частину житлового будинку за кожною з них. Таким чином, позивачкам видані правовстановлюючі документи, які посвідчують їх право власності на будинок в цілому, що порушує право власності [PERSON] на частину цього житлового будинку, яке встановлено судом. З урахуванням цього, суд погоджується із зустрічними позовними вимогами позивачки щодо визнання недійсними та скасування цих свідоцтв. Відносно заяви позивачок про пропуск строку позовної давності при зверненні [PERSON] із зустрічним позовом суд виходить з наступного. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням цих положень закону, перебіг позовної давності слід обчислювати не раніше, аніж з дати отримання позивачками [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], тобто з 19.10.2013 року. З поданих доказів вбачається, що до моменту отримання ними цих свідоцтв ніхто з них не оспорював прав [PERSON] відносно її частини спірного житлового будинку як спадщини померлого батька, а так само не намагався вчиняти ніяких дій, які б реально порушували її права як власника цього майна; сама [PERSON] тривалий час після смерті батька проживала у спірному житловому будинку, користувалася ним, та не зустрічала щодо цього заперечень з боку позивачок чи інших осіб. Зустрічний позов [PERSON] був поданий у квітні 2016 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності. За таких обставин суд не погоджується з доводами позивачок та їх представника, що [PERSON] пропустила строк позовної давності. Відносно зустрічних позовних вимог щодо скасування рішення виконавчого комітету Вільнянської міськради, та скасування державної реєстрації права власності, то в цій частині суд не може задовольнити зустрічний позов, оскільки [PERSON] у встановленому законом порядку не вжиті заходи щодо притягнення до участі в якості співвідповідачів, відповідно, органу, який видав оспорюване рішення, та органу, який здійснив державну реєстрацію права власності. Це не перешкоджає [PERSON] повторно звернутися до суду з цими ж вимогами, за умови належного визначення кола співвідповідачів. Враховуючи наведене, у задоволенні первісного позову має бути відмовлено, а зустрічний позов має бути задоволений частково згідно наведених висновків суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial