Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові позивач посилається на те, що вони з [PERSON] 11.06.2016 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними не склалося. Разом однією сім`єю вони не проживають. В позові вказано, що знаючи, що син потребує постійної батьківської уваги і допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодної фінансової допомоги на утримання дитини він не надає, хоча має можливість забезпечувати його усім необхідним. Також, позивач в позові посилається на те, що щомісяця вона витрачає на утримання дитини значні кошти, зокрема на продукти харчування, на одяг і взуття, на лікарські засоби, на розвиток дитини, тощо, що становить майже весь її заробіток. Тому вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Стягнути в дохід держави судовий збір та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] , будучи належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, повідомлена про місце, дату та час проведення судового засідання у справі, не з`явилась. Однак, на адресу суду вона подала заяву про зміну позовних вимог, в якій змінила свої позовні вимоги в частині розміру аліментів з відповідача, а саме з 1/3 частини всіх видів доходів на ј частину всіх видів доходу, тому просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, повідомленим про місце, дату та час проведення судового засідання,- в судове засідання не з`явився. Одночасно, на адресу суду він подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги з урахуванням зміни позовних вимог визнає повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Просить справу розглядати у його відсутність. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.09.2016 року, актовий запис № 5, що видане виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області, де батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] ( а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 11.06.2016 року виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб ( актовий запис № 2) та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ».( а.с.6). Відповідно до довідки Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області [PERSON] , [INFO] дійсно проживає біля своєї матері і знаходиться на її утриманні. ( а.с. 8). Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено в ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів , доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з огляду на вік дитини, прожитковий мінімум для неї, обов`язок батьків забезпечувати достатнє утримання дітей, належні умови для її розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька, який в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, суд вбачає підстави, із врахуванням фактичних обставин справи, визначити до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною відповідача повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Суд вбачає підстави до задоволення позову в розмірі 1/4 частин всіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, так як добровільно відповідач коштів на утримання дитини не дає. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено критерії, за якими визначається співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката визначаються, в тому числі на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до роз`яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем [PERSON] доказів на підтвердження надання послуг на професійну правничу допомогу надано не було (договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, тощо). Оскільки документального розрахунку та обґрунтування витрат на правову допомогу, а саме які роботи були виконані, за який час, що було зроблено представником для підготовки позову тощо, та договіру про надання правової допомоги, позивачем не надано, суд приходить до висновку, що вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу є недоведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial