Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив та просив суд визнати за ним право власності на ј будівлі за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, складеним [PERSON], та на ј будівлі за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], а в цілому на Ѕ будівлі за зазначеною адресою. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року померла його бабуся [PERSON]. При житті вона склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві особистої приватної власності всю частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вона заповіла своїй донці - [PERSON]. Даний заповіт було складено 03 листопада 1986 року та посвідчено приватним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Зінченко Р.П. Після смерті бабусі матір позивача [PERSON], як донька [PERSON] фактично прийняла спадщину, мешкала у вказаному будинку, сплачувала комунальні платежі та дбала про господарство. При цьому, дійсно [PERSON] не звернулась до нотаріуса та не відкрила спадщину, також не надала відмову від спадщини, виходячи з даної ситуації позивач вважає, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки на момент її відкриття та задовго до цього, а також після відкриття спадщини мешкала у спадковому майні, дбаючи про свою матір та майно. Позивач зазначає, що його матір входить до першої черги спадкоємців після померлої своєї матері [PERSON] Однак мати позивача померла [INFO] року. За життя мати позивача [PERSON] не зверталась на нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої матері, оскільки в неї був заповіт, а також вона фактично прийняла спадщину у зв'язка уз постійним проживанням у спадковому нерухомому майні та разом з спадкодавцем як до смерті [PERSON] так і після її смерті. Позивач зазначає, що є спадкоємцем [PERSON] першої черги, а отже відповідно до вимог ЦПК набув право спадкової трансмісії на спадкове майно, що залишилось після померлої бабусі. Крім того, позивач після смерті своєї матері весь час дбає про господарство, сплачує усі належні комунальні платежі, поліпшив житлові умови спадкового майна,звернувся до 12 ХДНК для оформлення спадщини, але отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. У зв'язку з тим, що строки на прийняття спадщини вже минули, іншим шляхом, аніж через суд позивач позбавлений можливості отримати право встановлювальні документи на спадкове майно, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 28 серпня 2017 року в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], третя особа [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 11.01.2018 року в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги позивача [PERSON] та просили їх задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] надала пояснення, відповідно до яких зазначила, що в будинку [ADDRESS] мешкали дві родини - [PERSON] в одній частині та [PERSON] в іншій. Пояснювала суду, що їй відомо про заповіт, складений [PERSON], яким вона заповіла належну їй Ѕ частину будинку [ADDRESS] своїй донці [PERSON], яка мешкала за зазначеною адресою зі своїм чоловіком [PERSON] Також, третя особа [PERSON] пояснила, що в родині існувала домовленість, що родина [PERSON], яка мешкала в будинку [ADDRESS], спадкує цей будинок, а її родині залишиться будинок [ADDRESS], який будував її батько [PERSON] з [PERSON] Представник відповідача Харківської міської ради Яковенко С.В., який діяв на підставі довіреності №08-11/2820/2-17 від 13.09.2017 року в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. Через канцелярію суду надав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. У своїх запереченнях представник відповідача посилався на те, що згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] вбачається, що у складі житлового будинку літ. «а-1» наявні самочинно збудовані прим. 2-5 (комора) площею 3,8 кв.м. частина приміщення (кухня) площею 2,2 кв.м., а також до складу домоволодіння входить самочинно побудований сарай літ. «Л»., рік самочинних прибудов до будинку літ. «А-1» встановити не можливо. Обґрунтовуючи свої заперечення, представник відповідача посилався на те, що згідно вимог чинного законодавства, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Доказів про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку матеріали справи не містять. Крім того, передумовою для виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є прийняття нерухомого майна в експлуатацію, проте доказів того, що позивач звертався до відповідних органів з метою узаконення самочинно збудованого майна також не надано. Також, представник відповідача вказує, що позов є передчасним, оскільки позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів, а отже його право не можна вважати порушеним. Звернення до суду з позовом про визнання права власності, має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору. Проте, з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, а отже позовна вимога направлена не на визнання права власності як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку узаконення самочинно збудованого об'єкту нерухомого майна. Крім того, представник відповідача зазначає, що спадкоємець не набуває права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на таке майно. Представник відповідача вказує, що згідно чинного законодавства, якщо спадкоємцем було здійснено самочинне будівництво, то до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, представник відповідача зазначає, що враховуючи, наявність у складі садибного індивідуального житлового будинку літ. «А-1» самочинно прибудованих прим. 2-5 (комора), площею 3,8 кв.м., частина приміщення 2-1 (кухня), площею 2,2 кв.м., та самочинно прибудованого сараю літ. «Л» та відсутності дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку, визнання права власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування є неможливим. Окрім цього, 02.04.2018 року до матеріалів справи надана відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що він уточнив свої позовні вимоги, та просить суд визнати за ним право власності виключно на майно, яке законом належало спадкодавцю. Будинок [ADDRESS] містить дві квартири, якими мешканці користуються незалежно один від одного, крім того, земельна ділянка між користувачами квартир розділена парканом, де у кожного є окремий прохід до своєї частини будинку. Технічний паспорт на будівлю містить експлуатацію приміщень до плану садибного (індивідуального) будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями, де за кожною квартирою прописані номера приміщень та їх призначення. 1/2 будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями належить [PERSON] за договором дарування частини житлового будинку від 14.11.2005 року. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності у зв'язку з завантаженістю нотаріусів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 15.11.2017 року позивачем [PERSON] було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просив суд визнати за ним право власності на ј будівлі за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, складеним [PERSON], та на ј будівлі за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] ,а в цілому на Ѕ будівлі за зазначеною адресою. 15.11.2017 року представником відповідача Харківської міської ради Яковенко С.В. надані заперечення, якими він просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] 12.12.2017 року за клопотанням представника позивача [PERSON] було залучено до участі в справі в якості третьої особи - [PERSON], а також витребувано з 12 ХДНК копії спадкових справ. 10.01.2018 року з 12 ХДНК до суду надійшли копії спадкових справ №249/1991 та №21/2013. 20.03.2018 року від позивача [PERSON] та його представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив. 30.03.2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON]. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 14.07.1962 р. Виконкомом Московської Райради депутатів трудящих м. Харків, актовий запис № 1068 батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 150). Відповідно до відповіді КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 03.08.2011 року встановлено, що право власності на вищевказаний будинок зареєстровано на ім'я: [PERSON] - на ј частини на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 27.01.1956 року, РЖУ Московського району, дублікат видано 05.10.1994 р., [PERSON] -на ј частини на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 27.01.1956 року, РЖУ Московського району, дублікат видано 05.10.1994 р., [PERSON] -1/2 ч. на підставі договору дарування, посвідченого 14.11.2005 р. ПН ХМНО Тимченко Т.В. №3839. За клопотанням позивача було витребувано матеріали Спадкової справи №249/1991 заведеної державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Вивчивши та дослідивши матеріали спадкової справи, встановлено, що [INFO] року в м. Харків померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. При житті 03 листопада 1986 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві особистої приватної власності всю частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вона заповіла своїй донці - [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Зінченко Р.П. (а.с.123-125). Оскільки спадщина відкрилась у період дії ЦК України в редакції 1963 року, суд вважає за необхідне застосувати до цих правовідносин ЦК України діючій на той момент. Згідно ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що мати позивача [PERSON], будучи донькою спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування, прийняла спадщину за законом, після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт проживання [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] підтверджується копією будинкової книги, яка була досліджена в судовому засіданні, а саме арк. 2,10,18,20,22, де зазначено, що [PERSON] дійсно мешкала за вищевказаною адресою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої матері [PERSON] за заповітом на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також в матеріалах спадкової справи №249/1991 року після померлої [PERSON] є заява про прийняття спадщини від [PERSON]. [INFO] року померла матір позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.07.2012 року (а.с.140). Судом вивчались матеріали спадкової справи № 21/2013 заведеної державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що позивач [PERSON], є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та є спадкоємцем першої черги спадкування. В матеріалах спадкової справи № 21/2013 наявна заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця [PERSON] (а.с.139). 27.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся з заявою до 12 Харківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] 27.05.2017 року державним нотаріусом 12 ХДНК Синельниковим І.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я позивача, мотивуючи тим, що останнім не було надано правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості (а.с.174). Відповідно змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов*язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положення ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, які мешкають у приватному домоволодінні від 29.04.2016 року на момент смерті [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS] з 04.02.1956 р. до дня смерті [INFO] року разом з нею був зареєстрований син [PERSON] (а.с. 164). Згідно технічного паспорту, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 18.08.2005 року власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування"роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач по справі звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] у зв'язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи про належність майна спадкодавцеві. Таким чином, позивач здійснив всі необхідні дії для прийняття спадщини після смерті [PERSON], але не прийняв її через обставини, що від нього не залежать. Право на спадщину на будинок позивачем не оформлювалось, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов частково обґрунтований, та визнає за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] яка складається приміщення № 2-2, площею 8,9 кв.м, приміщення № 2-3, площею 11,1 кв.м., приміщення 2-4, площею 11,4 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель, а саме сараї - літ. «Е», «Ж» та вбиральня літ. «И» після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO] року. Але, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] стосовно визнання за ним права власності на приміщення №2-5 (комора), площею 3,8 кв.м. та частину приміщення №2-1 (кухня) площею 2,2 кв.м та зазначає наступне. По-перше, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим навстановлення факту готовності об'єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти. Прийняття в експлуатацію об'єктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Доказів про наявність у позивача прав власності та дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію увстановленому законодавством порядку до матеріалів позовної заяви не долучено. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а є лише власником будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі цього будівництва. По-друге: позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів з питання встановлення факту готовності побудованого об'єкту до експлуатації та прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, таким чином, його право не можна визнати порушеним. У зв'язку з наведеним суд відмовляє у цієї частині позовних вимог. До суду надійшла заява позивача щодо розподілу судових витрат, згідно якої позивач просив віднести сплату судового збору за його рахунок, тому судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: partial