Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 18530,00 грн, моральну шкоду в сумі 5000 грн., судовий збір та витрати за адвокатські послуги. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач 18.03.2018 року під час відпочинку в кафе-барі «[INFO]», яке належить йому, та розташоване по [ADDRESS], після вживання спиртних напоїв, близько 03 год. 00 хв. Зайшов до приміщення для куріння, розташоване всередині розважального закладу та з невідомих підстав зняв зі скляного столика два скляних стакани та два бокали та кинув їх на підлогу, внаслідок чого вони розбилися. Через 5 хвилин взявши зі столу попільничку кинув її на диван, внаслідок чого було пропалено покриття дивану. Пізніше сидячи на дивані [PERSON] декілька раз наніс удар ногою по скляному столику, внаслідок чого верхня частина якого розбилася. Своїми протиправними діями відповідач завдав матеріальних збитків на суму 18530,00 грн. Також пртиправними діями [PERSON] йому було завдано моральної шкоди, що виразилася в порушенні сталого режиму його життя та роботи, завдано душевних страждань та психічних переживань, моральну шкоду оцінює в 5000,00 грн. Ухвалою суду від 23.12.2019 провадження в справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. У випадку неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомляв, про час, день та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку належним чином відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить виклик відповідача на офіційному веб-сайті Кам`янського районного суду Черкаської області від 20.02.2020 року. Відповідно до ч.11ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України також передбачено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції Доненко О.С. від 06.06.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12018250170000155 від 27.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, по факту пошкодження майна в приміщенні кафе-бар «[INFO]» передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України - закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Як вбачається зі змісту постанови слідчого СВ Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції Доненко О.С. від 06.06.2018 року, в ході досудового розслідування встановлено, що в кафе барі [INFO] знаходяться камери зовнішнього спостереження в середині приміщень. 18.03.2018 [PERSON] перебував в кафе-барі «[INFO]» та в ході відпочинку разом із своїми знайомими вживав алкогольні напої. Близько 03 год. 00 хв. зайшовши до приміщення для куріння, яке знаходиться в середині розважального закладу, [PERSON] з невідомих причин зняв із скляного столика два скляних стакани та два бокали і кинув їх на підлогу, внаслідок чого останні розбились. Приблизно через 5 хвили, перебуваючи в зазначеному приміщенні [PERSON] взяв зі столу попільничку та кинув її на диван. В попільничці перебували недопалки, які пропалили покриття дивану. Потім, сидячи на дивані [PERSON] декілька разів наніс удар ногою по скляному столику, внаслідок чого його верхня частина розбилась. Також в ході перегляду відеозапису із камер зовнішнього відеоспостереження в середині приміщення для куріння було встановлено, що [PERSON] під час своїх дій виражався нецензурною лайкою в адресу директора закладу [PERSON] . Також в постанові зазначається, що відповідно до товарного чеку виданого ПП « [PERSON] » вартість скляного столика, який був у використанні тривалий період часу становить 6550 гривень, вартість м`якого дивана-кута, який був у використанні тривалий період часу становить 11700 гривень. Відповідно до товарного чеку виданого ПП « [PERSON] » вартість двох скляних попільничок становить 80 гривень, вартість двох скляних пивних бокалів становить 100 грн гривень, а вартість двох скляних коктейльних бокалів становить 100 гривень. Тобто внаслідок власних протиправних дій [PERSON] наніс матеріальних збитків кафе-бару «[INFO]» на загальну суму 18530 гривень. Таким чином з [PERSON] підлягають стягненню матеріальні збитки завдані кафе-бару «[INFO]» в сумі 18530 грн. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною другою п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Частиною 3 стаття 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 77 та 78 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно за ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В обґрунтування заподіяними діями відповідача моральної шкоди в сумі 5000 грн., позивач посилалися на те, що у зв`язку завданою шкодою, було порушено сталий режим його життя, погіршився стан здоров`я, з`явилися головні болі та погіршився сон, став нервовим, що відобразилося на погіршенні стосунків з членами родини, оскільки йому потрібно було придбавати речі взамін пошкодженим. Враховуючи характер протиправних дій, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини, яка завдала моральної шкоди, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд, вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1409,60 грн судового збору. У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати зі сплати судового збору. Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на адвокатські послуги у сумі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак відповідно до ст. 137 ЦПК України позивачем не надано суду детального опису робіт надання послуг виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, а тому і в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial