Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.11.2016 р. звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 215 лютого 1997 року, від сумісного життя має дітей: дочку [PERSON] 1997 року народження, та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає коштів на утримання дітей, не працює, не проживає з сім'єю. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь по 2000 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], до його повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила викладені в позовній заяві обставини, додала, що за рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24 січня 2017 року укладений шлюб з відповідачем розірваний. Син проживає з нею. Просила задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень суду не надав, позивач не заперечувала проти винесення заочного рішення, у зв'язку з чим у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно до копії свідоцтва про одруження сторони дійсно знаходились у шлюбі з 15 лютого 1997 року. Від сумісного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується наданою копією свідоцтва про народження. Відомості, що відповідач має інших утриманців не має. Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно до пояснень позивача вбачається, що подружні стосунки припинені, зі слів позивачки шлюб розірваний, син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Між тим, позивач, висуваючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь по 2000грн. щомісячно з відповідача, не надала відомостей про розмір доходу відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Виходячи з того, що за правилами ст. 184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а суд фактично не має таких відомостей про відповідача, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки у розмірі 1/4 частки від заробітку на підставі ст..183 СК України.

Outcome: partial