Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів 97 117, 83 доларів США заборгованості за кредитним договором та судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в сумі 37 379, 11 грн., посилаючись на те, що 29.08.2008 року між Акціонерним товариством «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4686-003/08Р за умовами якого банк надав позичальнику кредит та укладений договір поруки з [PERSON] , проте зобовязання за вище вказаними договорами відповідачі не виконали. Відповідач [PERSON] 29.10.2018 року подала до суд зустрічний позов до Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» третя особа [PERSON] про визнання договору поруки №4686-003/08Р укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» припиненим, посилаючись на те, що 09 квітня 2010 року позивач в одностороньому порядку змінив умови кредитного договору №4686-003/08Р від 29 серпня 2008 року, зокрема, збільшивши відсоткову ставку кредиту, що підтверджується договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору №4686-003/08Р від 29 серпня 2008 року (а.с.29). Крім того, [PERSON] вважає, що протягом шестимісячного строку банком не заявлено вимоги до поручителя, у зв`язку з чим договір поруки можливо визнавати припиненим також відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України. Між банком та позичальником вносилися зміни до умов кредитного договору, про що поручитель не знав, не повідомлявся та будь якої згоди на зміни не надавав. Що є порушенням п. 2.3 договору поруки №4686-003/08Р від 29 серпня 2008 року. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена рекомендованими листами, направленими за адресою реєстрації особи та повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що розцінюється судом як небажання особи отримувати судові виклики. Повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Ухвалою суду від 27 вересня 2018 року скасувано заочне рішення винесене Кіровським районним судом м. Кіровограда 21.12.2017 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» 117,83 дол. США - заборгованість за кредитом, 50 280,00 дол. США заборгованості за відсотками 46 837грн.83 коп., та 18 689 грн.56 коп. судового збору та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 18.10.2018 року 15 год 30 хвл. Ухвалою суду від 31 травня 2019 року закрито підготовче засідання у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» третя особа [PERSON] про визнання договору поруки № 4686-003/08Р припиненим. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» 29.08.2008 року був укладений кредитний договір № 4686-003/08Р за умовами якого банк надав позичальнику кредиту у розмірі 50 890,00 доларів США (п`ятдесят тисяч вісімсот дев`яносто доларів США) строком до 29.08.2029р.сплатою12,49%річних. За умовами кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредити на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення оплат рівними частинами до 110 числа наступного місяця (п. 4.4. кредитного договору), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений Кредитним договором. Згідно п. 2.1. кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси банку. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 50 890,00 дол. США. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 23.11.2016 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за Кредитним договором у розмірі 50 280,00 дол.США. Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Так, згідно п. 1.2. Кредитного договору кредит надається строком до 29.08.2029 року зі сплатою 12,49 % річних. Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, проценти за користування кредитом, що нараховуються згідно вказаного у п. 1.2. кредитного договору порядку, підлягають сплаті козичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2. даного договору. Позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 23.11.2016 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 46 837,83 дол.США. Згідно п. 10.1. кредитного договору,за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п. 1.2. кредитного договору,що діяла в період прострочення, від суми -': ггованості за весь період прострочення. Проте, позивач, не заявляє вимоги про стягнення з відповідача суми нарахованої пені. Як визначено ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 4686-003/08Р, між банком та [PERSON] укладений договір поруки № 4686-003/08Р від 29.08.2008 року. За умовами вказаного договору поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Пунктом 1.3. договору поруки передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобов`язання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку. Пунктом 2.3. договору поруки передбачено, що кредитор має право без згоди поручителя в односторонньому порядку змінити або доповнити умови договору та направити на адресу поручителя офіційний лист із викладенням змін або доповнень. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які, спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники і стаття 554 ЦК України); поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов`язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, банк має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За умовами договору поруки, що визначені у п. 2.1., у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, поручитель зобов`язується виконати за нього зобов`язання перед банком на умовах, у порядку та у строки, встановлені кредитним договором, зазначеним у пункті 1.1. даного договору, із змінами та доповненнями до нього. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати кредиту, процентів за користування кредитом та сплати штрафних санкцій, норми чинного законодавства України наділяють банк, як кредитора, правом вимагати від поручителя виконання зобов`язань за кредитним договором. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором, що підлягає стягненню з позичальника станом на 23.11.2016 року становить 97117,83 доларів США (дев`яносто сім тисяч сто сімнадцять доларів США вісімдесят три центи), що за курсом НБУ станом на 23.11.2016 року становить 2491940,38 грн. (два мільйони чотириста дев`яносто одна тисяча дев`ятсот сорок гривень тридцять вісім копійок), з яких: кредит - 50280,00 дол.США, що за курсом НБУ станом на 23.11.2016 року становить 1290131,40 грн.; проценти - 46837,83 дол.США, що за курсом НБУ станом на 23.11.2016 року становить 1201808,98 грн. Відповідно ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, припинення правовідносин (зобов`язань) здійснюється у спосіб, визначений договором чи законом. Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12). Позивач по зустрічному позову зазначає, що спір наявний, оскільки ПАТ КБ "Правекс Банк", який наразі виступає кредитором боржника, заявлено позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором по кредиту та процентам, судового збору, не визнаючи припинення поруки з поручителем за ст. 559 ЦК України. Згідно висновків, що містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 21 травня 2012 року у справі № 6-18цс11, від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК, статті 3-5, 11, 15,31ЦПК). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Проте слід мати на увазі, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов`язане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11). Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК Українии термін «порука» використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобов`язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11). Постановою Верхового суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, висновки якої є обов`язковими для судів при розгляді інших справ роз`яснено, що згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявления вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку геалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Таким чином, право банку на звернення до суду з позовом повинно було реалізуватися протягом шестимісячного строку з моменту порушення зобов`язання, чого банк не зробив, а звернувся до суду з позовом до поручителя, таким чином позивачем протягом шестимісячного строку, що носить преклюзивний характер, не заявлено вимоги до поручителя, у зв`язку з чим договір поруки можливо визнавати припиненим також відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України. Пунктом 4.4. кредитного договору №4686-003/08Р від 29 серпня 2008 року передбачено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2. даного договору, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Крім цього, пунктом 7.1.3. кредитного договору №4686-003/08Р від 29 серпня 2008 року банк має право звернути стягнення для погашення заборгованості за кредитом і відсотками на передане в іпотеку майно позичальника відповідно до чинного законнодавства України. Згідно з пунктом 7.1.4. кредитного договору №4686-003/08Р від 29 серпня 2008 року у разі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4, 9.3, 9.4, 9.7 даного договору, банк має право достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернути стягнення на грошові кошти та майно, що належить позичальнику. Як було зазначено вище, останній платіж був внесений [PERSON] на рахунок позивача у розмірі 100 доларів США був здійснений 13.09.2010 року. Проте, якщо враховувати графік погашення заборгованості за кредитом (а.с.17) а також розрахунок заборгованості (а.с.39) [PERSON] порушила умови Кредитного договору, а саме, прострочення з погашення заборгованості виникло у неї ще у 2009 році. З цього вбачається, що позивач після першої несплати позичальником установленого платежу знав про порушення, мав змогу звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором або звернути стягнення для погашення заборгованості за кредитом і відсотками на передане в іпотеку майно. Позивач протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням не пред`явив вимоги до [PERSON] як до поручителя. В постанові Великої Палати Верховного суду (справа № 408/8040/12, провадження № 14-145цс18) суд прийшов до висновку, що з огляду на положення другого речення «частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до ґрунтовного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4686-003/08Р від 29.08.2008 року та стягує з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 97 117,83 доларів США (дев`яносто сім тисяч сто сімнадцять доларів США вісімдесят три центи), з яких: кредит - 50 280,00 доларів США; проценти - 46 837,83 доларів США; судовий збір в розмірі 37 379, 12коп. та задовольняє вимоги зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» третя особа [PERSON] про визнання договору поруки №4686-003/08Р укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» припиненим. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» судовий збір в розмірі 37 379, 12коп. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з Акціонерного товариства «Правекс Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704, 80 гривень. Враховуючи викладене та

Outcome: partial