Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 вересня 2017 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки. Посилався на те, що в 1981 році за договором купівлі-продажу придбав 13/20 часток житлового будинку з частиною надвірних будівель по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві. Зазначав, що відповідно до державних актів про право власності на землю земельні ділянки за вказаною адресою площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд та площею 0,3880 га для ведення садівництва перебувають у спільній сумісній власності його та відповідача [PERSON] Позивач вказував, що між співвласниками не досягнуто згоди щодо визначення розміру часток, визначення порядку користування, володіння та розпорядження земельними ділянками. Просив суд визначити за ним та за відповідачем [PERSON] частки у спільній сумісній власності на дві земельні ділянки по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві відповідно до фактичного користування ними. Відповідач [PERSON] 14 листопада 2017 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з зустрічною позовною заявою про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки. Вказувала, що не погоджується з вимогами [PERSON] щодо визначення розміру часток земельних ділянок відповідно до фактичного користування. Посилалася на те, що частка будівель, які знаходяться в її власності, збільшилася, реальні частки співвласників домоволодіння по вул. Коцюбинського, 10 в м. Полтаві складають кожного по 1/2 частки. Просила суд визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та з цільовим призначенням для ведення садівництва за кожним із співвласників по 1/2 частці. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] Також 14 листопада 2017 року [PERSON] звернулася в Київський районний суд м. Полтави з окремим позовом до [PERSON] про визначення (зміну) розміру часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, визнання права власності на частину домоволодіння. Посилалася на те, що відповідно до договору купівлі-продажу з 1983 року є власником 7/20 частин житлового будинку з частиною надвірних будівель по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві. Вказувала, що фактично знесла всі старі господарські будівлі та зробила реконструкцію своєї частини будинку, відповідно до акту прийняття в експлуатацію від 25 березня 2008 року обєкти є прийнятими в експлуатацію, а за висновком ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» реальні частки співвласників [PERSON] та [PERSON] складають кожного по 1/2 частині. В своїй позовній заяві просила суд визначити їй частку в праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частки на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою м. Полтава, вул. Коцюбинського, 20 та визнати за нею право власності на окремі приміщення в будинку літ. «А-1», господарські будівлі і споруди. Просила також визначити [PERSON] частку в праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частки на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою м. Полтава, вул. Коцюбинського, 20, а також залишити в його користування певні приміщення в будинку літ. «А-1» та господарські споруди. Огорожу, ворота огорожі, хвіртку просила залишити в спільному користуванні співвласників. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру часток в праві спільної сумісної власності на житловий будинок обєднано в одне провадження зі справою № 552/5667/17 за позовом [PERSON] В судовому засіданні з розгляду справи по суті представники позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву [PERSON], посилаючись на викладені в ній обставини. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просили відмовити. При вирішенні справи просили суд визначити розмір часток співвласників земельної ділянки відповідно до фактичного користування, при цьому погоджувалися з розрахунком часток співвласників, що здійснений судовим експертом відповідно до варіанту 2 (щодо земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) з частками співвласників 642/1000 та 358/1000 та варіанту 3 (щодо земельної ділянки для ведення садівництва) з частками співвласників 255/388 та 133/388 відповідно. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні повністю підтримали свої вимоги, заявлені в поданих до суду заявах. Просили суд змінити розмір часток співвласників в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за кожним по 1/2 частці. Також просили суд визначити розмір часток співвласників в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки щодо земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з частками співвласників 642/1000 та 358/1000 та щодо земельної ділянки для ведення садівництва з частками співвласників кожного по 1/2. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 20 травня 1981 року є власником 13/20 частин житлового будинку з частиною надвірних будівель по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві. [PERSON] (до зміни прізвища Кадук) Н.Г. відповідно до договору купівлі-продажу від 29 грудня 1983 року є власником 7/20 частин жилого будинку з частиною надвірних будівель в м. Полтаві по вул. Коцюбинського, 20. На підставі зазначених правовстановлюючих документів право власності на обєкт нерухомого майна у відповідних частках за сторонами по справі зареєстровано в органах бюро технічної інвентаризації. Також судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 12 лютого 2008 року № 56, враховуючи згоду співвласника та власника суміжного домоволодіння, дозволено [PERSON] в домоволодінні по вул. Коцюбинського, 20 зареєструвати добудови «А1-І», «а3» у складі: житлової кімнати (1-2) площею 10,2 кв.м., кухні (1-1) площею 8,5 кв.м., сіней (ІІІ) площею 14х1,92 м, господарську будівлю «Н» розміром 6,9х8,5 м. у складі літньої кухні, сараю, лазні та погребу. Відповідно до акту прийняття в експлуатацію, що затверджений рішенням виконкому Київської районної у м. Полтаві ради від 25 березня 2008 року № 135 житлова добудова «А1-1» по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві прийнята в експлуатацію. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 678510, що виданий на імя [PERSON], та державного акту серії ЯИ № 678511, що виданий на імя [PERSON], земельна ділянка з кадастровим номером 5310136400:14:006:0113 площею 0,1000 га за адресою м. Полтава, вул. Коцюбинського, 20 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 678512, що виданий на імя [PERSON], та державного акту серії ЯИ № 678513, що виданий на імя [PERSON], земельна ділянка площею 0,0388 га за адресою м. Полтава, вул. Коцюбинського, 20 з цільовим призначенням для ведення садівництва також належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. [PERSON], звертаючись до суду з окремим позовом до [PERSON], та предявляючи позовні вимоги про зміну розміру часток в праві спільної часткової власності на жилий будинок з господарськими спорудами, посилається саме на ту остину, що здійснила реконструкцію своєї частини будинку та має право на відповідне збільшення своєї частки в праві спільної часткової власності. Разом з тим, за нормами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками на праві спільної часткової власності домоволодіння по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві. Тому в силу норм ст. 358 ЦК України здійснення такого права має відбуватися виключно за їх спільною згодою. Згідно з частиною третьою статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Таким чином збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе лише за сукупності певних умов, а саме в тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власним коштом, такі поліпшення не можна відокремити, й вони зроблені за згодою всіх співвласників. Як встановлено судом, [PERSON] здійснила поліпшення спільного майна, в тому числі здійснила добудову до житлового будинку літ «А1-1», яка прийнята в експлуатацію. В той же час, державна реєстрація здійсненої добудови [PERSON] здійснена не була, тому у неї право власності на здійснену добудову в силу норм абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не виникло. Окрім того, як встановлено судом, спірне домоволодіння по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві має самочинно збудовані будівлі (сарай літ. «О»), незавершене будівництво (літня кухня літ. «Н»), має місце відсутність державної реєстрації інших будівель, як-то: прибудови літ. «А1-1», добудови тамбуру літ. «а1», гаражу літ. «В», сараю літ. «Е», погребу літ. «е», сараю літ. «И», вбиральні літ. «К», погребу літ. «н», літнього душу літ. «П». При вирішенні зазначених позовних вимог судом також враховується, що Пленум Верховного Суду України в пункті 12 "Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" N 7 від 04.10.91 (з подальшими змінами) роз'яснив, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні врахувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконавчого комітету місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів, тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. На підставі викладеного, враховуючи відсутність підстав для зміни ідеальних часток співвласників, суд приходить до висновку, що у [PERSON] в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 357 ЦК України не виникло право на збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності у звязку з поліпшення спільного майна. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення, а саме збільшення, розміру її частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння є безпідставними та не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на окремі приміщення в житловому будинку, господарські споруди та незавершене будівництво суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень ст.331 ЦК у системному звязку з нормами стст.177179, 182 ЦК, ч.3 ст.3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як обєкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК чи іншими нормативними актами не передбачено. Окремі приміщення в житловому будинку, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї, вбиральні тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Як встановлено судом, сторони по справі є співвласниками домоволодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які призначені для його обслуговування). При цьому в ЦК реалізовано концепцію правового звязку між головною і приналежною речами. Так, відповідно до п. 1 ст. 186 ЦК річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (п. 2 ст. 186 ЦК). Таким чином, господарські будівлі і споруди, що знаходяться на земельній ділянці з головною річчю житловим будинком і використовуються для його обслуговування, не є окремими обєктами цивільних прав, а тому на них в судовому порядку окремо не може бути визнано право власності, як того просить [PERSON] в поданій до суду заяві. Тому вимоги [PERSON] в цій частині заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку суд виходить з наступного. Як встановлено дослідженими в справі доказами та не оспорювалося учасниками справі, за адресою м. Полтава, вул. Коцюбинського, 20 знаходяться дві земельні ділянки з різними цільовим призначеннями: 1) для ведення садівництва; 2) для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, які знаходяться в спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За нормами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України при визначенні розміру часток у спільній сумісній власності слід виходити з того, що вони є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Статтею 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначеними нормами закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності, крім випадків, коли має місце цілісність об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. В таких випадках визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від часток в праві власності на будівлю і споруду. Тому суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру ідеальних часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136400:14:006:0112 за адресою м. Полтава, вулиця Коцюбинського, 20 з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 0,0388 га, виходячи саме з рівності часток співвласників. Слід визначити частку кожного, [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці. Жодні підстави для відходження від рівності часток судом не встановлені. При визначенні розміру часток співвласників в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за даною адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суд виходить з того, що право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру часток в праві власності на житловий будинок, що розташований на такій земельній ділянці. Зокрема, як встановлено судом, розмір часток співвласників в праві спільної часткової власності на домоволодіння за адресою м. Полтава, вул. Коцюбинського, 20, державна реєстрація на які проведена, складає: [PERSON] 13/20 часток, [PERSON] 7/20 часток. За висновком експерта № 93 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 11 квітня 2018 року частки земельної ділянки, що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд наближено до фактичного порядку володінні із забезпеченням належних умов експлуатації (можливість проведення технічного огляду та ремонту) даних будівель відповідно до вимог нормативних документів по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві складають: у [PERSON] 642/1000, у [PERSON] 358/1000. Як представники позивача [PERSON], так і відповідач [PERSON] в судовому засіданні, підтримуючи свої вимоги про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності а земельну ділянку, просили суд визначити саме такий розмір часток в праві власності на зазначену земельну ділянку. За таких обставина, враховуючи розмір часток співвласників земельної ділянки в праві власності на обєкт нерухомого майна, розмір ділянки, яка необхідна для обслуговування такого майна, суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру ідеальних часток співвласників в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136400:14:006:0113 за адресою м. Полтава, вул. Коцюбинського, 20 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, в наступних частках: [PERSON] 642/1000 частка; [PERSON] 358/1000 частка. Тому позовні вимоги як [PERSON], так і [PERSON] про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки підлягають до часткового задоволення. Заявлене представником [PERSON] в судовому засіданні 15 травня 2018 року клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог [PERSON] про зміну розміру часток співвласників в праві спільної часткової власності на домоволодіння є безпідставним. Так, згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, на час вирішення даної справи сторони є співвласниками домоволодіння по вул. Коцюбинського, 20 в м. Полтаві, при цьому право власності [PERSON] на частку в спільному майні позивачем [PERSON] жодним чином не оспорюється. Тому до вимог про зміну розміру часток співвласників даного домоволодіння строки позовної давності не поширюються. При вирішенні питання щодо відшкодування сторонам по справі понесених ними судових витрат суд виходить з наступного. Розподіл судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом при вирішенні справи задоволено частково як позовні вимоги [PERSON] так і позовні вимоги [PERSON], в частині вимог про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності на дві земельні ділянки, тому понесені сторонами судові витрати зі сплати судового збору в цій частині підлягають відшкодуванню іншою стороною. Кожною із сторін сплачено за дані позовні вимоги по 1280 грн. (дві вимоги немайнового характеру по 640 грн.), тому суд приходить до висновку, що понесені кожною із сторін витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з іншої сторони. Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу [PERSON] витрат на оплату судової експертизи суд виходить з того, що всього позивачем було сплачено 2500 грн. При цьому витрати на проведення експертизи є судовими витратами (ст. 133 ЦПК України). В той же час при вирішенні справи судом використано висновок експерта № 93 від 11 квітня 2018 року лише в частині одного із девяти питань, які були поставлені перед експертом, тому витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню пропорційно, в сумі 277,78 грн. (2500 грн. /9). Витрати позивача [PERSON] в сумі 1500 грн. за виконання геодезичної зйомки не є судовими витратами в розумінні ст. 133 ЦПК України, тому такі витрати не підлягають відшкодуванню. Також позивачем [PERSON] понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5500 грн., які просив стягнути з [PERSON] Згідно з положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Всупереч норм ст. 137 ЦПК України позивачем [PERSON] до суду не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відсутній акт прийому-передачі, передбачений п. 4.4. договору. Тому суд, враховуючи надані до суду квитанції щодо фактично понесених позивачем витрат, норми ст. 141 ЦПК України щодо пропорційного відшкодування понесених витрат, обґрунтованість понесених позивачем витрат відповідно до предмета спору, часткове задоволення позовних вимог, приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу частково, в розмірі 1500 грн.

Outcome: partial