Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.02.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNAIG.227709.001. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 188 443, 00 грн. строком до 11.02.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних та сплатою комісії за надання кредитних коштів у розмірі 0,20 % від суми кредиту по договору щомісячно в період сплати. А відповідач зобов'язався щомісячно, в період сплати передбачений кредитним договором, надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення, зазначеного в п. 2.5 кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № IKAPNAIG.227709.001 від 12.02.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № PX029031.228043.001 згідно з п. 1 якого, [PERSON] поручилась перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 5 договору поруки [PERSON] відповідає перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з п. 4 договору поруки у випадку невиконання [PERSON] будь - якого з зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] та [PERSON] відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Банк виконав свої обов'язки згідно приписів кредитного договору № IKAPNAIG.227709.001 від 12.02.2014 року у повному обсязі. Однак [PERSON] свої зобов'язання, передбачені кредитним договором не виконує. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, [PERSON] зобов'язаний сплачувати проценти щомісячно. При несплаті комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. Згідно з п. 6.1 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі 36 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення. Відповідач припинив сплату процентів. Відповідно до п.2.4 кредитного договору, позичальник погашає кредит згідно графіку, встановленому у п. 2.5. кредитного договору, кожного поточного місяця. Але [PERSON] припинив погашати основний борг. Відповідач свої зобов'язання по поверненню отриманого кредиту, у визначені кредитним договором терміни і сумах. Відповідно до п. 3.1.9, 3.1.10, 3.1.11 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань передбачених умовами договору, банк на свій розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1052 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позичальника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п. 1.6 кредитного договору, позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних коштів розмірі 0,20 % від суми кредиту щомісячно період сплати. Але [PERSON]А припинив погашати комісію. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/ або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Таким чином, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 27.02.2015 року загальна заборгованість відповідачів по кредитному договору № IKAPNAIG.227709.001 від 12.02.2014 року становить 247 890,09 грн., а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту - 171 522,16 грн.,; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 14 597,16 грн.; поточна заборгованість за процентами - 1 926,07 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 28 544,58 грн.; заборгованість за комісією - 4 145,79 грн.; пеня - 27 154,46 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та після збільшення позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № IKAPNAIG.227709.001 від 12.02.2014 року у розмірі 581035,69 грн., яка складається з: поточна заборгованість за кредитом - 136727,10 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 49392,09 грн., поточна заборгованість за процентами по кредиту - 2244,95 грн., прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 92138,79 грн., поточна заборгованість за комісією по кредиту - 376,89 грн., прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 12060,48 грн., заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором - 288095,39 грн. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК країни слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Щодо неналежної особи, яка звернулась до суду зазначив, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 32 від 27.11.2014 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» було розпочато з 28.11.2014 року процедуру виведення ПАТ «ВБР» з ринку шляхом запровадження в цьому тимчасової адміністрації. Пунктом 3 вказаного рішення, було призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» [PERSON]. В свою чергу, відповідно до положень статті 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду з чітко визначеними межами повноважень. Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується. За частини 1 та 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку вживає у застановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко визначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі. Отже, вжиття у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку під час здійснення його ліквідації покладено безпосередньо на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або шляхом делегування повноважень на уповноважену особу Фонду. Відповідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду. Однак, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено можливості передоручення своїх повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам. Як можливо встановити із матеріалів цієї справи, що позовну заяву і всі додатки до неї від ПАТ «ВБР» підписано [PERSON] на підставі довіреності № 9 від 03.12.2014 року, яка (довіреність) підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - [PERSON]. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 119 ЦПК України, позовна заява подається в письмовій формі. За вимогами частини 3 цієї статті, позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її „ подання. Згідно до частини 8 статті 119 ЦПК України, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження. За викладених вище обставин, вбачається, що існували та існують підстави для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позовну заяву не підписано повноважною посадовою особою позивача або його повноважним представником. Довіреність, яка міститься в матеріалах справи на ім'я [PERSON] не є належним доказом наявності у останньої повноважень на подання позову від імені банку, оскільки відповідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правом надавати такі повноваження наділено лише виконавчу дирекцію фонду та можливості передоручення своїх повноважень Уповноваженими особами Фонду іншим особам законом не передбачено. Відповідно до ч. 3 статті 121 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли, зокрема заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Таким чином, судом грубо порушуються норми процесуального права оскільки не було перевірено повноваження особи, яка подала позовну заяву, тим самим провадження по справі не відповідає вимогам законності. Додатково слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. За ч. З вказаної статті виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб фонду), які Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. За вимогами частини 4 зазначеної статті тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує один місяць. У зі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 3-5 частини другої статті 39 цього Закону, тимчасова адміністрація може бути продовжена на строк до одного місяця. У разі ведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 1 і 2 частини другої статті 39 цього Закону, строк тимчасової адміністрації може бути продовжений на п'ять днів з припиненням не пізніше дня отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду. Як вбачається із матеріалів цієї цивільної справи, що рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 132 від 27.11.2014 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Всеукраїнський банк розвитку» було розпочато з 28.11.2014 року до 27.02.2015 року процедуру виведення ПАТ «ВБР» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, і пунктом 3 вказаного рішення, було призначено повноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» [PERSON] Згодом, рішенням виконавчої дирекції Фонду № 47 від 27.02.2015 року було продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації до 27.03.2015 року. Наказом Фонду № 111 від 30.03.2015 року продовжено повноваження повноваженої особи Фонду [PERSON] з 28.03.2015 року до дати отримання Рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. В свою чергу, статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема з дня початку процедури виведення Фондом банку з інку призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю, і Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Отже, оскільки уповноважена особа Фонду [PERSON] був призначений Фондом на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВБР» він здійснював свої повноваження з дня початку тимчасової адміністрації і до дня її припинення, тобто з 28.11.2014 року по 27.02.2015 року включно, а потім з 27.02.2015 року до 27.03.2015 року. Слід звернути і на довіреності, тобто їх кількість та строки дії: довіреність на ім'я [PERSON] № 9 строком дії до 27.02.2015 року; довіреність на ім'я [PERSON] № 32 строком дії 27.03.2015 року; довіреність на ім'я [PERSON] № 51 строком дії; до дати отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, довіреність на ім'я Жегуліна № 123 строком дії; до отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Таким чином вбачається, що строк повноважень уповноваженої особи у на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВБР» [PERSON] є обмеженим в часі та здійснює своїх повноваження в межах строку дії тимчасової адміністрації. Крім того, вищевказане підтверджується і довіреністю, яку уповноважена особа Фонду [PERSON] хоча і не міг видавати, оскільки законом де не передбачено, але з якої вбачається, що довіреність які видавалися на ім'я [PERSON] які втрачають чинність 27.02.2015 року, 27.03.2015 року, датою отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, так само як і довіреність № 123 на ім'я Жегудіна строком дії до дати отримання рішення НБУ про відкликання ліцензії та, ліквідацію банку, тобто останні дні тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта-Банк» та відповідно останні дні повноважень уповноваженої особи Фонду [PERSON]). В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦК України, строк довіреності встановлюється у довіреності. Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема закінчення строку довіреності. За вимогами ч. 3 ст. 44 ЦПК України, підстави І порядок припинення представництва за довіреністю визначаються статтями 248-250 Цивільного кодексу України. Частиною 4 статті 44 ЦПК України, передбачено, що про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви або усної заяви, зробленої у судовому засіданні. Слід зазначити, що станом на сьогоднішній день, відповідно до постанови Правління НБУ від 21 грудня 2015 р. № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 22 грудня 2015 р. № 234, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» (далі - ПАТ «ВБР») з 23 грудня 2015 року до 22 грудня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ВБР» [PERSON] на два роки з 23 грудня 2015 року до 22 грудня 2017 року включно. Щодо нарахування та стягнення пені і штрафних санкцій зазначив, що позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 27154,46 гривень, прострочена заборгованість за процентами в сумі 28544,58 гривень не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Новодружеськ Луганської області. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Новодружеськ Луганської області. Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: м. Новодружеськ, Луганська обл., вул. Миру, 53/30. Таким чином на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або графи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними говорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості станом на 27.02.2015 року по пені становить 27154,46 гривень, прострочена заборгованість за процентами в сумі 28544,58 гривень. Таким чином, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування пені та графів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», то позовні вимоги про стягнення пені та простроченої заборгованості за процентами не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначені суми нараховані позивачем при поданні даного позову до суду станом на 27.02.2015 року, тобто всупереч вищезазначеному Закону період дії мораторію на їх нарахування. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, під час проведення судового засідання в режимі відеоконференції просила суд розглядати справу без участі їхнього представника, на позовних вимогах наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та участі його довірителя. Надав до суду також додаткові письмові заперечення в яких зазначив, що додатково слід зазначити, що Позивач вдається до застосування подвійної відповідальності, застосовуючи одночасно пеню у розмірі 0,5% та нарахування відсотків в розмірі 36%. Пояснюється це тим, що пунктом 6.1. кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом, банк нараховує Відповідачу відсотки в розмірі 36% від суми заборгованості за кожний день прострочення. В свою чергу, пунктом 6.3. кредитного договору передбачено, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. В свою чергу сплата процентів входить до заборгованості за користування кредитом, а тому порушення строків погашення заборгованості (п. 6.1.) так само як і порушення строків сплати процентів за користування кредитом (п. 6.3.) є одним і тим же порушенням, але за цими пунктами за одне і теж саме порушення передбачено відповідальності одного виду. Слід звернути увагу, що за своєю природою проценти, що визначені в п. 6.1. кредитного договору підпадають під визначення неустойки, а саме пені, згідно статті 549 ЦК України частина 3 якої встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У свою чергу, пунктом 6.3. кредитного договору сторони (Позивач і Відповідачі вже передбачили нарахування пені в розмірі 0.5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами кредитного договору передбачене подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання Відповідачем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В даному випадку необхідно також враховувати постанову ВСУ від 12.12.2011 року у справі № 3-132гс11. Окремо слід звернути увагу про безпідставність вимог Позивача про стягнення з Відповідача заборгованість за комісією в розмірі 4145,79 гривень, оскільки обов'язок сплачувати комісію є несправедливою умовою договору, яка суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є вказаний пункт договору є недійсним з моменту укладання договору. Особливо слід зазначити на ті обставини, що пунктом 1.6. кредитного договору передбачено сплата позичальником (Відповідачем) банку (Позивачу) комісію за надання кредитних коштів в розмірі 0,20% від суми кредиту щомісячно період сплати, але сплата таких комісій додатком № 1 до кредитного договору не передбачено, де в «Таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» в полі «комісія за надання кредиту» міститься визначення «відсутня», тобто дорівнює нулю. В свою чергу, за положеннями частини 5 статті 11, частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, можливо дійти висновку, що Позивач безпідставно просить стягнути з Відповідача комісію за надання кредитних коштів, оскільки така комісія в сукупній вартості споживчого кредиту не передбачена та й відсутня взагалі, а встановлення в сукупній вартості споживчого кредиту комісію за обслуговування кредитної заборгованості, Відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються/надавалися Позивачу, а тому нарахування вказаної комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок Позивача, що є незаконним. В даному випадку також необхідно враховувати постанови ВСУ від 25.09.2013 року у справі № 6-30ц1З, від 30.01.2013 року, від 24.04.2013 року, від 12.09.2012 року, від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не находило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи встановлено, що згідно з кредитним договором № IKAPNAIG.227709.001 від 12.02.2014 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON], банк на умовах, визначених договором, надає позичальнику у тимчасове, платне користування грошові кошти, у сумі 188 443,00 грн. на наступні цілі: в розмірі 188 293,00 грн. - на придбання позичальником автомобіля; в розмірі 150, 00 грн. - на сплату комісії за реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Термін користування кредитом до 11.02.2021 року. Процентна ставка за користування кредитом - 15,5 % річних. Відповідно до п. 1.6 кредитного договору, позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20 % від суми кредиту по договору, щомісячно в період сплати. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, період сплати кредиту, комісії та процентів, з 1- го по 10 -те число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору, погашення заборгованості за договором (за винятком винагороди, що виплачується в момент надання кредиту, якщо вона сплачена готівкою та не входить до суми кредиту) здійснюється щомісячно, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) відповідно до графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, процентами, щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів. Відповідно до п. 3.1.9 кредитного договору, банк має право достроково стягнути кредит, проценти та комісії в порядку передбаченому договором, при настанні умов, передбачених п. 3.1.11. Відповідно до п. 3.1.11 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів, банк, на власний розсуд, має право: змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та або процентів а його використання, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику проценти в розмірі 36 % річних від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки. Судом встановлено, що [PERSON] вказане зобов'язання у строк, визначений кредитним договором, не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 581035,69 грн. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. В забезпечення виконання кредитного договору № IKAPNAIG.227709.001 від 12.02.2014 року було укладено договір поруки № PX029031.228043.001 від 12.02.2014 року, між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON], предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, укладеним між кредитором та боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 6 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG.227709.001 від 12.02.2014 року, загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 09.12.2016 року становить 581035,69 грн., яка складається з наступного: поточна заборгованість за кредитом - 136727,10 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 49392,09 грн., поточна заборгованість за процентами по кредиту - 2244,95 грн., прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 92138,79 грн., поточна заборгованість за комісією по кредиту - 376,89 грн., прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 12060,48 грн., заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором - 288095,39 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення поточної заборгованості за кредитом - 136727,10 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 49392,09 грн., поточної заборгованості за процентами по кредиту - 2244,95 грн., простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 92138,79 грн., поточної заборгованості за комісією по кредиту - 376,89 грн., простроченої заборгованості за комісією по кредиту - 12060,48 грн., знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за штрафами та/або пенею за кредитним договором - 288095,39 грн., суд вважає, що вони підлягають задоволенню лише в сумі 14.36 грн. з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Новодружеськ Луганської області. Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМСУ в Луганській області від 07.04.2015 року боржник [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], у зв'язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG.227709.001 від 12.02.2014 року, укладеним між Всеукраїнським банком розвитку та [PERSON], у графах 13 (нарахована пеня на дату) зазначено, що станом на 09.12.2016 року є заборгованість у сумі 288095,39 грн. У зв'язку з чим суд вважає недоведеним той факт, що штраф/пеня були нараховані не в період дії мораторію, введеного згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». За таких обставин, суд вважає, що згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» починаючи з 14.04.2014 року нарахування заборгованості по пені слід припинити, відповідно до розрахунку заборгованості до 14.04.2014 р. нарахована сума пені в розмірі 14,36 грн., тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за штрафами та/або пенею за кредитним договором підлягають задоволенню лише в сумі 14,36 грн.. На підставі постанови Правління НБУ від 27.11.2014 року № 743«Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 року № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВРБ», згідно з яким з 28.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВРБ», код ЄДРПОУ 36470620. Відповідно до Наказу №1 від 28.11.2014р. до виконання повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації приступив [PERSON]. З дня свого призначення уповноважена особа Фонду гарантування набула всі повноваження органів управлінні та органів контролю банку і розпочала здійснювати заходи для забезпечення активів банку, запобігання втрати майна, захисту інтересів вкладників в кредиторів банку. Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 4394,32 грн. в рівних долях по 2197,16 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial