Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 9 690 дол. США та 3% річних за період з 17.03.2009 року та 19.03.2009 року по 30.03.2012 року у сумі 882, 44 дол. США, а всього 10 572, 44 дол. США. Зазначив, що дане рішення 01 червня 2012 року набрало законної сили та 12 червня 2012 року ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження про стягнення суми заборгованості за рішенням від 26 квітня 2012 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав рішення суду, чим не виконав грошове зобов'язання перед ним, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 30.03.2012 року по 24.04.2015 року (день подання позовної заяви до суду) у розмірі 1 004,09 дол. США. У судове засідання позивач не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, у зв'язку з неповерненням боргу за договором позики, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 9 690 дол. США та 3% річних за період з 17.03.2009 року та 19.03.2009 року по 30.03.2012 року у сумі 882, 44 дол. США, а всього 10 572, 44 дол. США ( а.с. 3). Постановою ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 12 червня 2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 10 572, 44 дол. США, що еквівалентно 84 438 грн. 90 коп. (а.с. 4-5). Відповідач дане рішення суду на день подання даної позовної заяви не виконав у повному обсязі. Як зазначив позивач у позовній заяві відповідач за період з 30.03.2012 року по 24.04.2015 року відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України повинен відшкодувати позивачу 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. 13 квітня 2011 року Вищим спеціалізованим судом України видано Інформаційний лист «Щодо застосування окремих норм цивільного законодавства», частиною 1 розділу «зобов'язання, що виникають із договорів та інших правочинів» встановлюється: «наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання (ст. 599 ЦК України)». Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України. Оскільки свої зобов'язання за договором позики [PERSON] не виконав, то позовні вимоги позивача про стягнення з останнього суми 3% річних за період з 30.03.2012 року по 24.04.2015 року підлягають задоволенню, однак суд при визначенні розміру заборгованості та для розрахунку бере до уваги не суму 10 572, 44 дол., а суму боргу без урахування 3% річних, а саме 9 690 дол. США, а тому з відповідача за період з 30.03.2012 року по 24.04.2015 року підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 892, 81 дол. США. Крім того, суд враховує, що згідно роз'яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року - у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення суду навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а тому станом на 18 червня 2015 року 892, 81 дол. США в еквіваленті до гривні згідно курсу НБУ становить 19 329 грн. 33 коп., яку і слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial