Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до відповідача - ФОП [PERSON] з позовом про захист прав споживача, обґрунтовуючи його наступним. В листопаді 2013 року позивач звернулась до ФОП [PERSON] із бажанням здійснити закупівлю меблевих товарів на території Китайської Народної Республіки з подальшою їх оплатою та доставкою в Україну. 13.11.2013 року між сторонами було укладено Угоду про надання (бронювання) послуг, відповідно до п.1.1. якої відповідач за встановлену плату зобов'язувався забезпечити позивача послугами такими як: бронювання послуг з розміщення, перевезення, харчування, екскурсійних послуг, бронювання послуг гідів, перекладачів, інформаційні послуги та інші. Вказані послуги, відповідно Угоди з додатками, були пов'язані із подорожжю до Китаю в рамках програми «Меблевий тур в Гуанчжоу», якою передбачалось екскурсії на ринки та фабрики Китаю по виготовленню меблів. Вартість послуг за Угодою склала 17 190,00 грн., і була оплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується квитанцією, виданою відповідачем. У період часу з 27.11.2013 року по 04.12.2013 року відповідачем було надано вказані послуги, - позивач відвідала меблеві фабрики та здійснила попереднє замовлення окремих видів меблів,здійснивши передплату на різні фабрики (безпосередньо постачальникам у Китаї) на суму 5 345,00 доларів США. Після повернення з Китаю та попереднього замовлення необхідної кількості меблів, між між сторонами було укладено Договір доручення МТ від 19.12.2013 року, у відповідності до умов якого (п.1.1. ) позивач доручає відповідачу за винагороду виконати технічне завдання на території Китайської Народної Республіки в рамках «Меблевого туру» Замовника, а також виконати інші юридичні і фактичні дії у відповідності із умовами Договору і в інтересах Замовника. Пунктом 2.1.1. Договору передбачений перелік послуг, які зобов'язався надати відповідач, серед яких: здійснення активного контролю над супроводжуючим - перекладачем (абз. 3 п. 2.1.1. Договору), консолідацію товару (абз. 4 п. 2.1.1. Договору), приймання продукції (абз. 5. п. 2.1.1. Договору), організацію відправлення товару (абз. 7 п.2.1.1. Договору). На підтвердження умов Договору та визначення вартості послуг відповідача, сторонами 19 грудня 2013 року була укладена Додаткова угода до Договору доручення МТ від 19/12/2013 року, згідно якої відповідач підтвердив зобов'язання із доставки вибраного позивачем товару, пункт призначення - місто Київ; сторони підтвердили вартість закупленого позивачем товару на суму 17 715,00 доларів США та погодили вартість послуг відповідача у розмірі 8% від вартості товару (в сумі 1 417,00 доларів США, що відповідно до погодженого сторонами курсу розрахунку гривні до долара США у розмірі 7,99 гривень/долар США) - 11 322,00 грн. Вказана сума вартості послуг відповідача була також оплачена позивачем. Згідно п.2 Додаткової угоди сторони погодили, що строк доставки товару в Україну складатиме 2 місяці з моменту виготовлення товару на відповідних фабриках у Китаї. Враховуючи те, що датою виготовлення меблів було 16.03.2014 року, датою виконання Відповідачем його зобов'язань було 17.05.2014 року. Сторонами було погоджено, що відповідач здійснить доплату за товар і оплату перевезення товару за рахунок позивача. З цією метою був складений детальний розрахунок і специфікація товару. Відповідно до п.4.1. Договору оплата вартості товару відбувається після затвердження специфікації, а відповідно до п.4.2. Договору оплата послуг по відправленню відбувається поетапно. У специфікації була зазначена залишкова вартість доплати, враховуючи 1% для сплати комісії, що склало 12 495,00 доларів США, а також вартість доставки товару, що склало 6 476,00 доларів США, а разом склало 18 971,00 долар США. Із розрахунку погодженого сторонами курсу гривні до долара США на рівні 7,99 грн./долар США, вказана сума склала 151 578,00 грн. Вказана сума була виплачена відповідачу в той же день - 19.12.2013 року, що підтверджується відповідною квитанцією, виданою останнім позивачу. Станом на 17.05.2014 року, тобто, на дату, яка є граничним строком для доставки товару позивачу, відповідач свої зобов'язання не виконав, меблі не доставив. Починаючи з 17.05.2014 року на дзвінки позивача відповідач не реагував та не надавав жодної інформації щодо стану виконання своїх зобов'язань за Договором. Лише 17.06.2014 року представник відповідача зв'язався з позивачем і 18.06.2014 року направив позивачу листа, в якому зазначив про існування форс-мажорних обставин (Євромайдан) та запропонував укласти Додаткову угоду, якою подовжити строк на доставку товару Відповідачем. Будучи зацікавленою у поставці меблів, позивач підписала з відповідачем Додаткову угоду №2 від 25.06.2014 року, якою строк на доставку товару був встановлений до 25.10.2014 року. Натомість, 15.10.2014 року, відповідачем позивачці був направлений лист, в якому відповідач повідомив, що виконати зобов'язання в строк та за обумовлену раніше ціну він не має можливості, також включив пропозицією перегляду строків доставки або повернення коштів. Враховуючи майже піврічну затримку виконанням зобов'язань, позивач звернулася до правоохоронних органів, найняла перекладача для здійснення дзвінків на фабрики, на яких вона попередньо здійснила передоплату і отримала інформацію про те, що доплат за товар відповідач не здійснив, тому поставка його не відбулася. З того моменту тривала переписка, обмін телефонними дзвінками, в яких відповідач наголошував про можливість повернення грошових коштів позивачці, проте, враховуючи загальну суму і коливання курсу долара по відношенню до гривні, ці пропозиції були неприйнятними. Шляхом поштового переказу позивачем було отримано грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн., після чого був направлений лис із розрахунком заборгованості та запропонованим порядком здійснення виплат, який , відповідно до даних сайту ДП «Укрпошта» не був вручений відповідачу і повернувся до позивача. Враховуючи наведені обставини, позивач просить захистити її права, як споживача послуг, задовольнивши її наступні позовні вимоги: розірвати Договір доручення МТ від 19.12.2013 року між [PERSON] та ФОП - [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 747 733,00 грн., що складаються з: сплачених грошових коштів по вартості послуг за Договором у розмірі 1 417,00 доларів США, що в еквіваленті до узгодженого сторонами курсу становить 11 322,00 грн.; сплачених грошових коштів для оплати вартості замовленого товару і його доставки у розмірі 18 971,00 доларів США, що станом на дату подачі позовної заяви становить 419 638,52 грн.; збитків у розмірі 118 231,40 грн.; пені у розмірі 72 188,97 грн.; відсотків за користування чужими грошима та інфляційні витрати у розмірі 114 352,11 грн., а також стягнути 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормального життя без меблів, на які розраховувала позивач. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач позов визнав частково, про що зазначив у наданих письмових запереченнях; визнав факт укладення Договору доручення, отримання від позивача грошових коштів в сумі 11 322,00 грн. як вартості послуг, також факт отримання ним грошових коштів в сумі 151 578,00 грн. для оплати за товар за доручення позивача після виготовлення на фабриках у Китаї та його поставки. Пояснив, що датою доставки товарів в Україну сторонами була погоджена дата 16.05.2014 року, однак, через обставини, пов'язані з початком в Україні революції Гідності та загостренням ситуації у місті Києві з січня 2014 року, оскільки офіс відповідача знаходився у центрі подій (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 16-22, корпус «А», ,оф. 314), відповідач зі співробітниками змушені були покинути його в січні 2014 року, не забравши навіть офісну техніку, меблі, документи тощо. Про ці обставини відповідач намагався повідомити позивача за телефоном, однак, зв'язку з нею не мав. Після цих подій вони зустрілися і він запропонував позивачці повернути гроші, однак, остання наполягала на отриманні меблів. 25.06.2014 року вони підписали додаткову угоду № 2 до договору доручення МТ від 19.12.2013 року, текст якої було попередньо погоджено в офісі позивача за адресою м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, оф. 5. Відповідно до цієї додаткової угоди № 2, кінцевим строком виконання зобов'язань по договору доручення було встановлено 25.10.2014 року. Яз зазначив відповідач, позивач відмовилася одразу підписати цю додаткову угоду, посилаючись на необхідність спілкування з юристами і до отримання позовної заяви з суду він так і не був обізнаний про те, чи погодився позивач на умови, викладені в додатковій угоді № 2 чи ні, оскільки [PERSON] так і не повернула йому підписаний примірник цієї угоди. Крім того, вона самостійно почала контактувати з заводами в Китаї, де попередньо робила передоплату. Переказами від 30.01.2015 року та 24.02.2015 року позивачу було частково повернуто грошові кошти у сумах 5 000,00 грн., 3 000,00 грн., 14.07.2015 року здійснено грошовий переказ на суму 3 322,00 грн., який отримано позивачем 22.07.2015 року; а 07.08.2015 року на суму 2 000,00 грн. Ці грошові кошти становили вартість сплаченої відповідачеві позивачем винагороди в сумі 13 322,00 грн. Відповідач зазначив, що раніше він не міг повернути грошові кошти, оскільки позивач не надала йому реквізитів свого рахунку, гроші отримувати не хотіла, а наполягала на доставці меблів, про що свідчить додаткова угода № 2 від 25.06.2014 року. У зв'язку з цим відповідач зазначає, що штрафні санкції, передбачені договором, мають розраховуватися з 25.10.2014 року та з урахуванням повернених позивачці грошей. Відповідач не визнав і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, зазначивши, що вони є безпідставними та недоведеними, заперечував також проти стягнення з нього збитків у розмірі сплачених самостійно позивачем передплат за меблі на фабрики в Китаї. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, встановив наступне. 13.11.2013 року між сторонами укладено Угоду про надання (бронювання) послуг (а.с. 9,10). Відповідно до п.1.1. зазначеної Угоди, відповідач за встановлену плату зобов'язувався забезпечити позивача наступними послугами: бронювання послуг з розміщення, перевезення, харчування, екскурсійних послуг, бронювання послуг гідів, перекладачів, інформаційні послуги та інші. Вказані послуги, згідно додатків до Угоди, пов'язані із подорожжю до Китаю в рамках програми «Меблевий тур в Гуанчжоу», якою передбачалось екскурсії на ринки та фабрики Китаю по виготовленню меблів. Вартість послуг за цією Угодою склала 17 190,00 грн., була оплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 14). Сторонами визнається, що послуги за цією Угодою виконані, подорож відбулася, позивач відвідала меблеві фабрики та здійснила попереднє замовлення окремих видів меблів. Згідно наявних у справі доказів, позивач здійснила замовлення та зробила передплату у розмірі 300 доларів США на фабриці Jing Li Furniture, замовлення та передплату у розмірі 400 доларів США на фабриці Kitchen&Wardrobe Co., LTD, замовлення та передплату у розмірі 500 доларів США на фабриці Dafu Glass Craft Products Furniture, замовлення та передплату у розмірі 25 000,00 Юань (за курсом Юань до долара США = 4 145,00 доларів США) на фабриці Steel-land. Здійснені позивачем передплати безпосередньо виробникам у Китаї склали 5 345,00 доларів США (а.с. 15-23). Після повернення з Китаю, а саме - 19.12.2013 року між сторонами було укладено Договір доручення МТ (а.с. 24, 25). У відповідності до п.1.1. Договору, позивач доручає відповідачу за винагороду, при попередньому усному погодженні, виконати технічне завдання на території Китайської Народної Республіки, в рамках «Меблевого туру» Замовника, а також виконати інші юридичні і фактичні дії у відповідності із умовами Договору і в інтересах Замовника. Пунктом 2.1.1. Договору передбачений перелік послуг, які відповідач зобов'язався надати позивачці: здійснення активного контролю над супроводжуючим - перекладачем (абз. 3 п. 2.1.1. Договору), консолідацію товару (абз. 4 п. 2.1.1. Договору), приймання продукції (абз. 5. п. 2.1.1. Договору), організацію відправлення товару (абз. 7 п.2.1.1. Договору). На підтвердження умов Договору з метою визначення вартості послуг відповідача, сторонами 19 грудня 2013 року була укладена Додаткова угода до Договору доручення МТ від 19.12.2013 року (а.с. 26). Відповідно до п.1.1. Додаткової угоди сторони визначили пункт призначення вибраного товару місто Київ, згідно з п.4. Додаткової угоди - підтвердили вартість закупленого позивачем товару - 17 715,00 доларів США, погодили вартість послуг відповідача у розмірі 8% від вартості товару, що склало 1 417,00 доларів США, що відповідно до погодженого сторонами курсу розрахунку гривні до долара США у розмірі 7,99 гривень/долар США склало 11 322,00 грн., а п. 2 погодили строк доставки товару - 2 місяці з моменту виготовлення товару на відповідних фабриках у Китаї. Оплата послуг відповідача була здійснена позивачем в той же день, що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера №19/12 від 19.12.2013 року (а.с. 27). Відповідно до п.4.1. Договору, оплата вартості товару відбувається після затвердження специфікації. Оскільки сторонами було погоджено, що відповідач, діючи за дорученням і за рахунок позивача, буде здійснювати доплату за товар і оплату за доставку товару, був складений детальний розрахунок і специфікація товару (а.с. 28-34). Відповідно до вказаної специфікації, сторонами здійснено розрахунок залишкової вартості доплати, враховуючи 1% для сплати комісії, що склало 12 495,00 доларів США, а також визначена вартість доставки товару - 6 476,00 доларів США, що разом склало 18 971,00 долар США. З розрахунку погодженого сторонами курсу гривні до долара США на рівні 7,99 грн./долар США, вказана сума склала 151 578,00 грн. Дана сума - 151 578,00 грн. була виплачена відповідачу в той же день - 19.12.2013 року, що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру № 19/12 від 19.12.2015 року (а.с. 35). Доводи позивача про те, що розрахунки здійснювалися в іноземній валюті, не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами і спростовуються наведеними вище доказами на підтвердження здійснення розрахунку в гривні. Сторонами визнається те, що на дату, визначену сторонам для поставки меблів в Україні - 17.05.2014 року, меблі не були доставлені. Наданими сторонами доказами підтверджується те, що 18.06.2014 року відповідач направив позивачу листа, в якому зазначив про існування форс-мажорних обставин - обставин, яких він не міг передбачити (революція Гідності) та запропонував подовжити строк доставки товару (а.с. 36, 37). Як убачається з матеріалів справи, 25.06.2014 року, між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Договору доручення МТ від 19.12.2013 року, якою строк на доставку товару був встановлений до 25.10. 2014 року (а.с. 38). Згідно ст. 256 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 15.10.2014 року відповідачем позивачу був направлений лист, в якому зазначена пропозиція переглянути строки доставки або отримати грошові кошти у зв'язку з неможливістю своєчасного виконання умов Договору. Згідно зі ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки позивачеві меблі, на які вона розраховувала, вчасно не були доставлені, тобто,її доручення не було виконане відповідачем, це є істотне порушення договору доручення, тому вимога позивача розірвання договору МТ від 19.12.2013 року підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Збитками, згідно зі ст. 22 ЦК України, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Грошові кошти в сумі 151 578,00 грн., які були виплачені позивачем відповідачу 19.12.2013 року, що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру № 19/12 від 19.12.2015 року, і не були оплачені відповідачем в рахунок остаточної оплати за меблі та їх доставку, також, отримані відповідачем як винагорода від позивача, грошові кошти в сумі 11 322, 00 грн. підлягають поверненню позивачці. Згідно листа УДППЗ «Укрпошта», грошовими переказами № 0535 від 30.01.2015 року, №0313 від 24.02.2015 року та 0188 від 14.07.2015 року відповідач повернув грошові кошти позивачу в сумі 5 000,00 грн., 3 000,00 грн. та 3 322,00 грн. (а.с. 96), а 07.08.2015 року направив грошовий переказ у сумі 2000,00 грн., а всього - 13 322, 00 грн. (а.с. 97). Отже, з урахуванням сплачених відповідачем позивачу коштів, стягненню з відповідач на користь позивача підлягає 149 578, 00 грн. ( 151 578, 00 + 11 322, 00 грн. - 13 322, 00 грн.) Грошові кошти, сплачені позивачем в якості передоплати за меблі на фабриках у Китаї в сумі 5 345 доларів США (за курсом, зазначеним у позовній заяві, 118 231, 40 грн.), не підлягають стягненню з відповідача, оскільки доказів того, що замовлений позивачем товар знищений або пошкоджений, або того, що позивач відмовилася від його поставки в Україну, направивши відповідні повідомлення до фабрик Китаю і отримала відмову від останніх, у справі немає. Позивач здійснила передоплати на фабриках у Китаї самостійно, діючи на власний розсуд, не позбавлена права отримати замовлені меблі на фабриках в Китаї після оплати їх повної вартості, а здійснення зазначених передплат позивачем не було предметом договору доручення з відповідачем. Згідно листа УДППЗ «Укрпошта», грошовими переказами № 0535 від 30.01.2015 року, №0313 від 24.02.2015 року та 0188 від 14.07.2015 року відповідач повернув грошові кошти позивачу в сумі 5 000,00 грн., 3 000,00 грн. та 3 322,00 грн. (а.с. 96), а 07.08.2015 року направив грошовий переказ у сумі 2000,00 грн. - всього в сумі 13 322, 00 грн. (а.с. 97). Суд приймає до уваги, як обґрунтовані, доводи відповідача про те, що розрахунки за прострочення виконання грошового зобов'язання і штрафні санкції, передбачені договором, мають розраховуватися з урахуванням повернених позивачці грошей (13 322, 00 грн.) без урахування суми в розмірі 5 345 доларів США (за курсом, зазначеним у позовній заяві, - 118 231, 40 грн.) та починаючи з 26.10.2014 року, приймаючи до увагу положення додаткової угоди № 2, якою кінцевим строком виконання зобов'язань по договору доручення сторонами встановлено дату 25.10.2014 року. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосовуючи ч. 2 ст. 625 ЦК України та суму, зазначену вище, інфляційні витрати (починаючи з 26.10.2014 року) складають 21 069,34 грн. (151 578,00 х 113,9%/100%). Пеня, розрахована згідно п. 4.5. Договору доручення, якщо при розрахунках застосувати вартість грошових коштів, повернених позивачці, складає 1 653, 01 грн., а проценти за користування чужими грошима - 1 943, 52 грн. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», - у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Чинним законодавством (ст. 549 ЦК України) передбачено, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (а не неустойками), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до п. 4.5 договору доручення, у разі ухилення виконавця від виконання послуг в установлений договором строк він сплачує пеню в розмірі 0,1 % від виплаченої вартості послуги за кожний день прострочки, що перевищує 10 днів. Оскільки договором доручення від 19.12.2013 року зобов'язання відповідача в разі невиконання умов договору забезпечене неустойкою (пенею), правових підстав для застосування пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 69 969, 96 грн. - згідно наданого позивачем розрахунку, суд не убачає. В обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 20 000, 00 грн., позивач посилається як на п. 5) ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», так і на статтю 23 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", - споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Доказів передачі відповідачем позивачу продукції з недоліками (дефектами) суду не надано. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами завдання їй з вини відповідача фізичного болю чи страждань, душевних страждань, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, душевних страждань, яких вона зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, оскільки ні знищення ні пошкодження майна не мало місця; так само як і не довела приниження відповідачем її честі та гідності. Враховуючи наведені вище доводи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, наявність правових підстав для розірвання Договору доручення та стягнення грошових коштів у наведених вище розмірах. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою, на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» була звільнена від оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог судовий збір належить стягнути з відповідача в дохід держави. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial