Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та оплату додаткових витрат на дитину, яким просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, присуджені до стягнення рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2018 року по цивільній справі № 334/4054/18, що стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із твердої грошової суми у розмірі 950 грн. щомісяця та визначити аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення сином повноліття. Також просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на розвиток здібностей дитини [PERSON] , [INFO] в сумі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2018 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 950,00 гривень щомісячно, починаючи з 08.06.2018 до досягнення дитиною повноліття. До виконавчої служби з приводу виконання вказаного рішення суду позивач не зверталася до жовтня 2020 року оскільки вони продовжували родинні стосунки, проживали разом та не розділяли сімейний бюджет. Однак на даний час неповнолітній син потребує значно більших коштів на утримання, ніж встановлений судом сталий розмір у 950,00 грн., щомісяця. За період, що минув з моменту прийняття рішення, вказана сума вже не відповідає реальним витратам на утримання сина. Також, відповідно до фіскальних чеків, кожного місяця витрати на харчування у ДНЗ № 166 складають 676 грн., витрати на одяг, розваги, харчування та лікування складають 2439,69 грн. за жовтень 2020 року. Позивач вважає, що відповідач повинен платити їй додаткові витрати на розвиток здібностей сина в сумі 1000,00 грн. щомісячно. Такі вимоги обумовлені тим, що кожного місяця дитина відвідує дві секції, а саме: карате [PERSON] , 12 занять на місяць 400,00 грн., танцювальну студію Dance-art «ViЖар», абонемент на 12 занять коштує 500,00 грн. Крім того, неможливо виключити витрати на лікування дитини, які виникають з періодичністю кожні 6 місяців та складають не 1000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04.01.2021 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав та мотивів, які в ньому наведені. Станом на сьогоднішній день позивач вважає, що зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частину від доходів відповідача буде надавати більше гарантій їй та їх спільній дитині. Відповідач позов визнав частково, надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2018 року з нього були стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 950,00 грн. З серпня 2020 року він почав сплачувати аліменти на користь позивача у значно більшій сумі ніж визначено рішенням суду, в серпні 2020 року він сплатив 1500,00 грн., а в подальшому сплачував по 2000,00 грн. на місяць. Крім того, з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання старшої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що у разі задоволення позову, з нього будуть стягуватися аліменти у розмірі 1/3 + 1/4, що дорівнює 58 % від його доходу. Відповідач вказує, що він працює за кордоном у Польщі і надав довідку з перекладом, що його заробіток складає 512 злотих 15 копійок щомісяця, що в перерахунку на гривню відповідно до курсу НБУ складає 3733,57 грн. Крім того, він інколи влаштовується на розові підробітки де оплату інколи здійснюють в натуральній формі (продукти харчування, одяг, засоби гігієни). Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивача в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу. З позовними вимогами в частині стягнення додаткових витрат не згоден у повному обсязі і вважає їх такими, що не доведені позивачем. В обґрунтування цих вимог позивач вказує, що дитина відвідує кожного місяця дві секції і розмір додаткових витрат складає 900,00 грн., а позивач просить стягнути з нього не половину цих витрат, а навіть більше, а відвідування цих секцій не є необхідністю і вони не викликані особливими обставинами. Що стосується витрат на лікування сина, то вони не підтверджені документально. До позову додані копії чеків, які підтверджують купівлю продуктів та відвідування розважальних заходів, проте такі витрати не є додатковими а також такими, що пов`язані із особливими здібностями дитини. Позивач надала суд відповідь на відзив, в якому вказала, що діти від різних шлюбів повинні знаходитись в рівних матеріальних умовах. Вважає, що бажання відповідача сплачувати аліменти на її користь у розмірі 1/6 частини заробітку виглядає як ухилення від виконання своїх обов`язків. Вважає, що відповідач отримує суму значно більшу ніж вказано у довідці про заробітну плату у Польщі. Витрати на сплату офіційних внесків на кінець 2020 року на початок 2021 року склали 2200 грн. Чеки на харчування вона зібрала на суму 2213,00 грн., але ц лише частина витрат, враховуючи, що більшість продуктів купуються на ринку. Витрати на ліки склали 1000,00 грн., витрати на дозвілля підтверджуються чеками на 300,00 грн. У січні-лютому 2021 року позивач придбала комплект меблів для дитини, загальна вартість яких склала 14608,39 грн., та 2800,00 грн. вартість матрацу. Крім того, 02.04.2020 позивач придбала дитині велосипед вартістю 2700,00 грн. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача адвоката Богдан В.М., дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували в шлюбі з 26.03.2015 року, зареєстрованому Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, який рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2020 року було розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2018 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 950,00 гривень щомісячно, починаючи з 08.06.2018 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1979 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 798XII (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~є обов`язковою для застосування національними судами, вбачається, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до змісту\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч .3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.183\~та ст.184 СК України\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповдіно до положень\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Під час розгляду справи судом встановлено, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини визначено у твердій грошовій сумі у розмірі 950,00 грн. щомісячно. Разом з тим,\~статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»\~передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Суд враховує, що обов`язок утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Діти від різних шлюбів повинні бути у рівних матеріальних умовах. За таких обставин суд погоджується із мотивами, зазначеними у позовній заяві, враховуючи пріоритетність прав дитини, заявлений позивачем розмір аліментів 1/4 частина доходів відповідача щомісячно, є достатнім і обґрунтованим. З врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом зміни способу стягнення аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також інтересів і становища як відповідача, так і позивача. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду, за таких обставин підстави для допуску до негайного виконання судового рішення у межах суми за один місяць у суду відсутні. Що стосується додатковимх витрат, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. за № 3\~звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст.185СК України\~дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Відповідно достатті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Згідно з ч.1ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихст.82 цього кодексу. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, являються документи, які свідчать, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, надані позивачем квитанції на оплату продуктів харчування, відвідування секцій та поточних витрат на потреби дитини, не свідчать про реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат. Надані суду докази та пояснення на обґрунтування наявності підстав для додаткових витрат є доказами активності і успіхів дитини в різноманітних галузях діяльності, але не доводять наявності таких підстав для стягнення додаткових витрат, як особливі здібності, зокрема, які саме здібності дитини є особливими, а, якщо вони є, то яким саме чином мають розвиватися, в який спосіб. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач доказів, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, а також доказів понесення вказаних витрат не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині. Щодо стягнення з відповідача судових витрат судом встановлено. Частиною 1 ст.\~133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3). Ст.\~137\~ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи,\~\~фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надала суду квитанцію до прибуткового касового ордеру № 6 від 15.05.2021 року де зазначено, що прийнято від [PERSON] гонорар у справі в сумі 6000,00 грн., але відмітки банку вона не містить. Опис робіт, виконаних адвокатом, договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше) суду не наданий, а вимога про відшкодування судових витрат не була викладена у прохальній частині позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial