Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на її користь 108 000,00 гривень - вартість належної їй частки майна, що є у спільній частковій власності , а саме кв. [ADDRESS] , припинивши її право власності на зазначену частку квартири. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власником 1/ 4 частини кв. [ADDRESS] . 3/ 4 частини спірного нерухомого майна належать відповідачу. Між нею та відповідачкою не досягнуто згоди щодо користування квартирою через наявність неприязних стосунків. Крім того, з огляду на те, що її частка є незначною та виділити їй в користування окрему кімнату неможливо, просила стягнути з відповідача компенсацію та припинити її право власності на частку у праві спільної часткової власності на квартиру. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2019 року провадження по справі відкрито, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 27 вересня 2019 року відповідачка надала відзив на позов, в якому вважала позовні вимоги необґрунтованими з тих підстав, що позивачем не надано доказів неможливості виділення її частки в натурі, вона не спроможна сплатити компенсацію, крім того згідно звіту про оцінку майна від 25.09.2019 року вартість спірної квартири складає 387 142,00 гривень. У вступному слові позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2016 року , виданого державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М., на праві власності належить 1 / 4 частини квартири [NUMBER] житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 44,19 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] . [PERSON] на праві власності належить 3 /4 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 22 серпня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В.. Наразі між сторонами існують неприязні стосунки, у позивача відсутні ключі від спірної квартири, що підтверджено зверненням [PERSON] до Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 05.11.2018 року та матеріалами перевірки за вказаним зверненням. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Як встановлено судом, 1 /4 частка квартири належна позивачу не може бути виділена в натурі, оскільки фактично житлова квартира не має ізольованих часток, житлова площа квартири складає 29,6 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Виріщуючи питання про розмір грошової компенсації , суд виходить з наступного. Як вбачається із долученого до матеріалів справи позивачем звіту про ріелторську оцінку , який здійснений ФОП [PERSON] , ринкова ріелторська вартість об`єєкта оцінки складає на 15.03.20919 року 514 942,39 гривень. Разом з тим, суд не приймає вказаний звіт в якості належного та допустимого доказу, виходячи з наступного. Законом України Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (ст.3). Суб`єктами оціночної діяльності відповідно до положень ст. 5 Закону України Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону;органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Враховуючи, що наданий позивачкою висновок про ріелторську вартість об`єкта нерухомості виконаний не уповноваженим суб`єктом , суд відхиляє вказаний доказ як не допустимий відповідно до положень ч.1 ст. 78 ЦПК України. Натомість, відповідачем [PERSON] надано суду звіт про оцінку майна, виконаний 25.09.2019 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , відповідно до якого ринкова вартість кв. [ADDRESS] складає 387 142,00 гривень та який є належним та допустимим доказом на підтвердження вартості об`єкта нерухомого майна. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню , оскільки виділ у натурі частки із спільного майна, кв. [ADDRESS] , є неможливим, розмір частки позивача є незначним , а відтак, [PERSON] має право на одержання від іншого співвласника (відповідача) грошової компенсації рівної вартості своєї частки, яка згідно звіту про оцінку майна, виконаного 25.09.2019 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , складає 96 785,50 гривень. Крім того, з урахуванням положень ч.2 ст. 5 ЦПК України суд вважає за можливе з метою ефективного способу захисту порушеного права, припинивши право власності позивача на 1/4 частину спірного нерухомого майна, визнати право власності на вказану частину за відповідачем [PERSON] .. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial