Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя. Згідно позовних вимог просила суд, виділити у власність земельну ділянку площею 0,045га, кадастровий номер 1221486800:01:301:0062, що знаходиться на території Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, садове товариство «Луч», ділянка №62, виділити у власність земельну ділянку площею 0,047 га, кадастровий номер 1221486800:01:301:0277, що знаходиться на території Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, садове товариство «Луч» ділянка №61. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] в порядку ст.123 ЦПК України звернувся до суду з зустрічним позовом, про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності. Згідно зустрічних позовних вимог просив суд, визнати право власності та виділити йому у власність ? частку майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля Mercedes-Benz Vito 108 CDi (638), реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) VSA63809413355536, визнати право власності та виділити у власність [PERSON] ?частку майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля Mercedes-Benz Vito 108 CDi (638), реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) VSA63809413355536. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зустрічні позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, щодо первісного позову просив суд задовольнити його частково, також посилаючись на письмові заперечення наявні в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що 03 вересня 1999 року між позивачем за первісним позовом [PERSON] та відповідачем за первісним позовом по справі [PERSON] був укладений шлюб зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 584. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб, зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 584 між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем за первісним позовом. За період шлюбу, за спільні кошти сторонами було придбано нерухоме майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: 09 листопада 2012 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] були придбані у власність земельні ділянки для ведення садівництва: 1) площею 0,047 га, кадастровий номер 1221486800:01:301:0277, що знаходиться на території Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, садове товариство «Луч», ділянка №61; 2) площею 0,045 га, кадастровий номер 1221486800:01:301:0062, що знаходиться на території Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, садове товариство «Луч», ділянка №62; На підставі зазначеного позивач звернулась до суду з позовом щодо поділу майна подружжя, а саме: спірних земельних ділянок. В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач [PERSON] зазначив, що за час спільного проживання в шлюбі позивачем та відповідачем було придбане рухоме майно, а саме автомобіль Mercedes-Benz Vito 108 CDi (638), реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) VSA6380 I413355536, 2001 року випуску, який було придбано в 2014 році та зареєстровано 06.02.2014 року на власника [PERSON] з правом користування автомобілем [PERSON]. Тому позивач за зустрічним позовом має намір поділити зазначене рухоме майно між ним та відповідачем [PERSON] та виділити кожному з частку зазначеного майна, визнавши право власності кожного. Згідно з ч. 1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За таких обставин, враховуючи вищезазначені норми права, суд вважає доведеним той факт, що сторонами під час шлюбу набуте вищезазначене майно, яке є їх спільною сумісною власністю як подружжя, що не заперечується сторонами. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст.ст. 68, 69, 70 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як розяснено у пункті 29 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, З ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК України). Виходячи з того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна, суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірне майно нерухоме майно земельні ділянки №61 та №62, та рухоме майно автомобіль є спільним майном подружжя, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно виділивши в цьому майні сторонам по ? частини спірного майна кожному, яке є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial