Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Орган опіки і піклування Талалаївської РДА звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначається, що відповідач є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка навчається на І курсі юридичного факультету Чернігівського національного технологічного університету. Згідно рішення Талалаївського районного суду від 22.11.2004 року [PERSON] відібрана у батьків без позбавлення батьківських прав і дитину доглядає дідусь - [PERSON], [INFO], який відповідно до рішення Талалаївської селищної ради від 20.01.2005 року призначений опікуном. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, материнської турботи до дитини не проявляє, з дитиною не проживає, не цікавиться навчанням, матеріальної допомоги не надає, клопотань про повернення їй дитини з 2004 року і по теперішній час не заявляла. Батько [PERSON] помер [INFO] року. 24.10.2017 року виконкомом Староталалаївської сільської ради було прийняте рішення № 32 «Про доцільність позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON].». На засіданні комісії з питань захисту прав дитини РДА винесено рішення від 10.11.2017 року про доцільність позбавленням [PERSON] батьківських прав. Тому позивач - орган опіки і піклування Талалаївської РДА - просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача Сердюк Л.В. позов підтримала і просила задовольнити, поскільки відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини, протягом часу, що пройшов з моменту відібрання у неї дітей - з 2004 року - не зверталась із заявою про повернення дітей, старший син уже повнолітній. Мати не проявляє інтересу до дитини, не спілкується, матеріально не утримує, тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи - Староталалаївської сільської ради Покришка В.П. в судовому засіданні підтримав позов про позбавлення відповідача батьківська прав. З моменту проживання відповідача на території сільської ради - з 2007 року - [PERSON] не зверталась із заявою про поверненням їй дітей, спочатку зловживала спритними напоями, зараз такої інформації в сільської ради немає, здійснює догляд за матір'ю- інвалідом 1 групи, проживає із співмешканцем, не працює. Коли на виконкомі розглядалось питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, вона була згодна, щоб її позбавили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, згодна, щоб її позбавили батьківських прав. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. На підставі даного положення процесуального законодавства розгляд справи було проведено без участі відповідача [PERSON], яка була належним чином повідомлена та надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, а також дослідивши представлені сторонами докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER]. В графі «Батько» даного свідоцтва зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.13). Батько дитини - [PERSON] - помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.05.2005 року (а.с.11). Рішенням місцевого суду Талалаївського району від 22 листопада 2004 року, яке набрало чинності 23 грудня 2004 року, у [PERSON] та [PERSON] відібрано без позбавлення батьківських прав малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також було вирішено передати дітей для поміщення в дитячі установи органу опіки і піклування при Талалаївській райдержадміністрації і стягнути з [PERSON] та [PERSON] 1/2 частини їх заробітку на користь дитячої установи щомісячно (а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Талалаївської селищної ради № 1 від 20.01.2005 року [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] та [PERSON], які були відібрані у батьків рішенням суду без позбавлення батьківських прав (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Староталалаївської сільської ради від 24.10.2017 року було вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). Своє рішення виконавчий комітет мотивував тим, що протягом усього часу після відібрання у неї дитини з 2004 року [PERSON] про повернення їй дитини не зверталась. При особистому спілкуванні бажання виховувати дитину не висловлює, умов для її утримання не має, так як доглядає за матір'ю, яка є інвалідом І групи. Згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 19 жовтня 2017 року, проведеного комісією у складі сільського голови Староталалаївської сільської ради, секретаря та депутата сільської ради, було встановлено, що разом із [PERSON] проживає її мати [PERSON], 1948 р.н., інвалід І групи, та співмешканець [PERSON], 1981 р.н. Родина користується земельною ділянкою площею 0, 29 га. У підсобному господарстві утримується двоє свиней, коза. Продуктами харчування сім'я забезпечена. [PERSON] здійснює догляд за матір'ю - інвалідом. Доходи сім'ї складаються з державної допомоги [PERSON] по догляду за інвалідом І групи, пенсії [PERSON], тимчасових підробітків співмешканця [PERSON], вирощенню сільськогосподарської продукції. При особистому спілкуванні з [PERSON] бажання повернути та виховувати відібрану дочку не висловлює. (а.с.7). Згідно характеристики з місця проживання від 01.11.2017 року, наданої Староталалаївською сільською радою, [PERSON] не працює, здійсню догляд за матір'ю інвалідом І групи. Відповідно до рішення суду від 22 листопада 2004 року у неї відібрані без позбавлення батьківських прав діти [PERSON] та [PERSON]. За час проживання в с. Стара Талалаївка з 2007 року з клопотанням про повернення їй дітей не зверталась. (а.с.6). Рішенням комісії райдержадміністрації з питань захисту прав дитини від 10 листопада 2017 року було вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON], так як вона з моменту відібрання у неї дочки без позбавлення батьківських прав і до теперішнього часу не зверталась з клопотанням про повернення дитини на виховання у сім'ю (а.с.2). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він являється опікуном на своїми внуками з 2005 року, мати весь цей час не проявляла до дітей ніякого інтересу, у неї своя сім'я, за весь цей час два рази давала деякі кошти, аліменти не сплачує, діти також до матері інтересу не проявляють, старший внук вже повнолітній. Розглядаючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її духовним та матеріальним станом, хоча має можливість це зробити, вона працездатного віку, будь-яких вад здоров'я не має, але з клопотанням про повернення їй дитини до відповідних органів з 2004 року не зверталась. Приписами ч. 1 статті 164 СК України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не приділяє достатньо уваги своїй дитині, не виявляла щодо неї батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини, яка фактично з 2004 року позбавлена материнського піклування. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини. У відповідності до положення ст. 88 ЦПК України, регулюючої розподіл судових витрат між сторонами, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial