Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, який розірвано 05 травня 2003 року. За час перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON], 1998 р.н.,[PERSON], 2001 р.н., [PERSON], 2006 р.н., [PERSON], 2011 р.н., які проживають з нею. Старша дочка навчається у Бучацькому коледжі, дочка [PERSON] є дитиною-інвалідом, та потребує щорічного лікування. Позивач ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідач коштів на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні не приймає, має нерегулярний, а тому просить стягнути з нього в її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 400 грн. на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею в позовній заяві вимоги, пояснила, що для належного виховання та утримання дітей її доходів не вистачає, відповідач має мінливий нерегулярний дохід, а тому просить стягнути з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того доповнила, що після розірвання шлюбу відповідач регулярно її провідував, тимчасово проживав і у них спільно народились дочки [PERSON], 2006 р.н., [PERSON], 2011 р.н. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пояснив, що на даний час не працює, здає в оренду земельні паї, стан його здоров'я не дозволяє працювати на роботах, що пов'язані із фізичними навантаженнями, коштів не має, від дітей відмовляється, оскільки позивачем не доведено, що батьком дітей є саме він, сплачувати аліменти не бажає. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05 червня 2003 року, про що зроблено актовий запис № 53, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим 05 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського рай управління юстиції Тернопільської області. За час перебування у шлюбі та після його розірвання у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], що стверджується їх свідоцтвами про народження. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов № 100 від 13 березня 2014 року - [PERSON] проживає разом із дітьми та своєю матір'ю в с. Медин у належному їй житловому будинку. Дочка [PERSON] навчається у Бучацькому аграрному коледжі, діти [PERSON]. [PERSON] - учні ЗОШ І.ІІІ ступенів с. Медин. [PERSON] з батьком дітей розлучена, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] до 3-х річного віку, в сім»ї виховується дитина інвалід. З пояснень позивача судом встановлено, що в добровільному порядку кошти на утримання неповнолітніх дітей відповідач не надає. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що діти виховується позивачем і потребують матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв'язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, хоч не має постійного місця роботи. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей з урахуванням матеріального положення обох сторін, стану здоров'я дітей, тієї обставини, що діти перебувають на повному утриманні позивача, стану здоров'я відповідача [PERSON], слід задовольнити частково, шляхом стягнення із відповідача в її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі по 300 (триста) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягувати з 19 березня 2014 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, відповідно до ст. ст. 180, 184 Сімейного кодексу України. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він у добровільному порядку відмовляється оплачувати аліменти на неповнолітніх дітей, оскільки позивачем не доведено того факту що діти є саме його, позаяк такі висновки спрямовані на ухилення відповідача від сплати аліментних зобов'язань, нічим не обґрунтовуються та не підтверджується і повністю спростовуються матеріалами справи, тому суд вважає їх неправдивими та до уваги не бере.

Outcome: partial