Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 03 листопада 2015 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання дитини та зміну способу виконання обовязку утримувати дитину. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є батьком [PERSON], [INFO], яка народилася під час перебування позивача з відповідачкою в не зареєстрованому шлюбі. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2006 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та з [PERSON] було стягнуто аліменти на її користь на утримання їх спільної доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач посилається на те, що після ухвалення судового рішення з 21 листопада 2012 року по 18 лютого 2013 року він перебував на обліку у Державному центрі зайнятості Ленінського РЦЗ м. Дніпропетровська як безробітній, а на даний час не може офіційно працевлаштуватися, оскільки має дві статті у приписному свідоцтві 14 Б та 21 Б. Також позивач зазначає, що на даний час має мінливий дохід, вимушений неофіційно підроблятися та намагається сплачувати аліменти, розмір яких значно перевищує його доходи, позбавляючи його можливості виплатити заборгованість по аліментам, оскільки відповідно до інформації з виконавчої служби розмір середньої заробітної плати по Дніпропетровській області становить 4\~248 гривень, а 1/3 частина становить 1\~416 гривень, в той час як його дохід складає на місяць від 800 до 1000 гривень. Вважає, що оскільки він не має у власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна, перебуває на утриманні у своїх батьків, має мінливий нерегулярний дохід, то є всі підстави для зменшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання дитини до розміру 450 гривень на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.51-52). У судове засідання 29 грудня 2015 року позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.76), не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності (а.с.79). В судовому засіданні 29 жовтня 2015 року позивач свої вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позові, просив їх задовольнити, а 03 листопада 2015 року подав до суду уточнену позовну заяву. Представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07 жовтня 2015 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.40-41), в судове засідання 29 грудня 2015 року не зявився, а в судовому засіданні 29 жовтня 2015 року пояснив, що позивач не має офіційної роботи, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 61\~000 гривень, яку намагається погасити, але у звязку з тим що він не працює не має фінансової можливості здійснити таке погашення. Пояснив, що позивач притягувався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів та не бажає щоб розмір заборгованості зростав, а тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.77,78), в судове засідання 29 грудня 2015 року не зявилася, причини неявки суд не повідомила, як не дала і заперечень проти позову. Представник третьої особи Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.80), у судове засідання 29 грудня 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані сторонами у цивільній справі письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Положеннями ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №043836, повторно виданого Мопрівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області 19 грудня 2005 року, позивач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Судом встановлено, що згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2006 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2006 року (а.с.11). Згідно довідки-розрахунку від 12 листопада 2015 року виконавчий лист №2-444/2006 від 21 червня 2006 року, виданий Солонянським районним судом Дніпропетровської області, надійшов до Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ з Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ разом з постановою про закінчення виконавчого провадження та відміткою у виконавчому документі з сумою заборгованості по аліментам в розмірі 38\~547 гривень 81 копійка станом на 21 листопада 2012 року. В термін з 21 листопада 2012 року по 18 листопада 2013 року боржник [PERSON] перебував на обліку в Ленінському РЦЗ (нарахування проводилось згідно доходів боржника), а нарахування з 18 листопада 2013 року проводиться згідно середньомісячної заробітної плати для непрацюючих громадян по регіону (а.с.68-69), що свідчить про перебування виконавчого листа про стягнення аліментів на виконанні у вказаному відділі державної виконавчої служби. З довідки Ленінського ВДВС також вбачається, що станом 01 листопада 2015 року за даним виконавчим листом боржник [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 63 038 гривень 18 копійок, аліменти сплачує щомісячно в сумі приблизно 300-350 гривень, що є меншим розміром, ніж нараховується державним виконавцем. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. В п.17\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні положення містяться і п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, де також зазначено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Судом встановлено, що згідно копії дублікату трудової книжки серії АВ №566821, виданої на імя позивача [PERSON], він офіційно не працює з 19 лютого 2013 року (а.с.65), при цьому він не перебуває і на податковому обліку в ДПІ як фізична особа-підприємець або самозайнята особа та не має на праві власності будь-якої нерухомості (а.с.66,67,70), отримує мінливий нерегулярний дохід, а доказів щодо його офіційного працевлаштування та отримання регулярного доходу відповідач суду не надала. Вказані обставини є підставою для зміни способу стягнення аліментів та для визначення їх розміру в твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. При цьому суд не приймає в якості підстав для зміни розміру аліментів та способу їх стягнення доводи позивача щодо зміни стану його здоровя, оскільки судом встановлено, що дві статті у приписному свідоцтві 14 Б та 21 Б були визнані за [PERSON] медкомісією Ленінського РВК м. Дніпропетровська 12 листопада 2001 року, тобто до ухвалення рішення суду від 21 червня 2006 року про стягнення з нього аліментів, а тому стан його здоровя був врахований судом під час ухвалення даного рішення. Доказів щодо зміни стану здоровя позивача на час розгляду судом справи про зміну розміру та способу стягнення аліментів позивачем та його представником суду не надано, а судом не встановлено. На підставі зазначеного цей факт не може підставою для зміни розміру аліментів та способу їх стягнення. З урахуванням вище зазначеного, судом встановлено, що з дня постановлення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки у звязку з припиненням спільного проживання однією сімєю змінився його матеріальний стан, а його заробіток (дохід) має нерегулярний характер. Таким чином, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що матеріальний стан платника аліментів частково змінився, його заробіток (дохід) став нерегулярним та мінливим, у звязку з чим є правові підставі для зміни способу стягнення та розміру стягнутих за рішенням суду аліментів. При цьому аліменти з позивача на користь відповідачки необхідно стягнути у твердій грошовій сумі відповідно до положень ст.184 СК України, а новий розмір стягуваних з позивача аліментів необхідно встановити у розмірі не менше 30% встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01 вересня 2015 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 1455 гривень. У звязку з зазначеним розмір аліментів на утримання дитини необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 550 (пятсот пятдесят) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а тому в задоволенні решти позову про визначення розміру аліментів на рівні 450 гривень щомісячно необхідно відмовити. При цьому суд також враховує, що доказів наявності у позивача інших утриманців суду не надано. Оскільки відповідно до вимог ст.ст.180-182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а позивач як батько є працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід, інших утриманців не має, то зобовязаний та має можливість утримувати свою малолітню дитину. Відповідачка як мати дитини також зобовязана утримувати малолітню дитину, а забезпечення матеріального утримання дітей на рівні не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є не правом, а обовязком батьків. Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов про зміну розміру та способу стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, а в задоволені решти позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial