Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.04.2011 він зареєстрував шлюб з [PERSON] , який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.05.2018 було розірвано. Під час перебування з відповідачкою у шлюбі, ними було придбано автомобіль Volkswagen Passat, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 252900 грн. та автомобіль KIA Rio, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] , вартістю 323150 грн. Домовленості між ним та відповідачкою щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю не знайдено. Тому, позивач вважає, що майно, придбане ними за час шлюбу, має бути поділено. Просить суд виділити та визнати за ним право вланості на автомобіль Volkswagen Passat, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 252900 грн.; виділити та визнати право власності за [PERSON] на автомобіль KIA Rio, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] , вартістю 323150 грн. Стягнути з [PERSON] на користь нього кошти в сумі 70250 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, запропоновано відповідачці у випадку заперечення проти позову подати до суду відзив на позов. Так, відповідачкою скеровано до суду 22.11.2018 відзив на позов про поділ спільного майна подружжя, яким просить суд в задоволенні позову в частині стягнення з неї на користь позивача грошових коштів в сумі 70250 грн. відмовити. Також, просить суд провести товарознавчу експертизу та оцінку транспортних засобів Volkswagen Passat, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та KIA Rio, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] , з метою встановлення їх реальної вартості станом на сьогоднішній день. Одночасно із відзивом на позов, [PERSON] 22.11.2018 звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обгрунтування позову вказує, що за час сумісного життя ними було набуто спільне майно на загальну суму 678586 грн. Зокрема, за час перебування в шлюбі, 25.10.2016 подружжям було придбано двокімнатну квартиру в новобудові згідно з договором № 147-110/16 від 25.10.2016, укладеного з ПП «Надія», загальною площею 72,19 кв.м. та вартістю 678586 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Протягом 2016-2017 років ними в повній мірі була здійснена виплата вартості квартири на користь ПП «Надія» згідно з графіком платежів, що підтверджується квитанціями з банку. Вказує, що зазначена квартира була відчужена (продана) 22.03.2018 її чоловіком на користь [PERSON] . Однак, через декілька днів, відповідач вигнав її разом з сином з квартири, яку вони орендували, в результаті чого позивачка була вимушена окремо орендувати житло для себе з дитиною, в якому вони й зараз проживають: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, вважає, що їй належить Ѕ вартості придбаної та в подальшому відчуженої квартири, половина вартості якої становить 339293 грн., яку вона просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.11.2018 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, прийнято до спільного розгляду в одному провадженні з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.02.2019 закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Приєднано до матеріалів справи № 712/11098/18 копію супровідного листа ПП "Надія", копію договору № 147-110/16 від 25.10.2016, копію додаткової угоди № 1 до договору № 147-110/16 від 25.10.2016, копію заяви [PERSON] , копію заяви [PERSON] , копію додаткової угоди № 2 до договору № 147-110/16 від 25.10.2016, купію заяви [PERSON] , всього 8 арк. в 1 прим. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.04.2019 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Volkswagen Passat, 2009 р.в., д/н [NUMBER] , та на автомобіль КІА Rio; 2012 р.в., д/н [NUMBER] , які зареєстровано за [PERSON] . Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та його представник - адвокат Стадник П.В. в судовому засіданні позов підтримали частково, просили суд закрити провадження про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення на його користь грошових коштів в сумі 70250 грн., проти задоволення зустрічного позову заперечували, пояснивши суду, що [PERSON] не надала жодного допустимого доказу того, що вона на момент укладання договору № 147-110/16 від 25.10.2016 проживала однією сім`єю з [PERSON] , вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю. В матеріалах, наданих до зустрічної заяви, відсутні будь-які належні та допустимі докази факту внесення [PERSON] грошових коштів на придбання майна та джерел їх походження. [PERSON] суду пояснив, що після припинення у квітні 2016 року шлюбних відносин, він був змушений в подальшому влаштовувати своє особисте життя. На момент припинення щлюбних відносин спільних коштів у них не було. Для укладання договору на пайову участь у будівництві квартири, звернувся до [PERSON] для отримання у нього коштів за договором позики. Вважає, що отримані кошти відповідно до договору позики від 23.10.2016 є його особистою власністю. За отримані відповідно до договору позики кошти ним була укладена пайова угода № 147-110/16 від 25.10.2016 [PERSON] жодного відношення до укладання даної угоди не має, оскільки з квітня 2016 року вони спільного бюджету не мають, шлюбні відносини відсутні. Кошти, сплачені за угодою, є його особистою власністю та такі, що не підлягають поділу. Доказами отримання ним коштів для укладення угоди № 147-110/16 від 25.10.2016 є рішення про стягнення з нього боргу за договором позики від 23.10.2016. В судовому засіданні відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) та її представник - адвокат Нешенко О.Б. зустрічні позовні вимоги підтримали, просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 339293 грн. [PERSON] суду пояснила, що на час укладання угоди № 147-110/16 від 25.10.2016 про пайове будівництво житла вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, а не у фактичних шлюбних стосунках. Більш того, сам позивач у своєму первісному позові про поділ автомобілів посилається на той факт, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, хоча автомобіль КІА RIO придбаний 01.06.2016 і за позицією відповідача щодо начеб то припинення шлюбних стосунків у квітні 2016 року не може бути об`єктом спільної сумісної власності. Бажаючи уникнути поділу коштів за квартиру, в якості доводу посилається на його борг перед [PERSON] в сумі 30000 дол. США та рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник» від 13.06.2019. Просила суд звернути увагу, що вказане рішення датовано 13.06.2019, тобто [PERSON] звернувся до суду лише після того як виникли питання щодо поділу коштів за квартиру з нею. Більш того, рішення третейського суду зовсім не доводить, що кошти, які начеб то отримав в борг [PERSON] , були вкладені ним в купівлю квартири. Також, пояснила, що на час передачі [PERSON] права вимоги інвестування в будівництво квартири [ADDRESS] , між подружжям існували сімейні відносини. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку, суд вважає наступне. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що з 30.04.2011 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.05.2018 розірвано. В шлюбі народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] , який з 28.04.2018 проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Судом достеменно встановлено та не заперечується сторонами по справі, що під час спільного проживання у шлюбі, ведення спільного господарства, за спільні кошти, сторонами, як подружжям, придбано транспортні засоби: автомобіль Volkswagen Passat, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та автомобіль KIA Rio, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України ), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України ). Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що автомобілі придбано у період спільного життя подружжя за спільні кошти, тому, первісний позов підлягає до задоволення частково та визнання за [PERSON] право власності на автомобіль Volkswagen Passat, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . При цьому, відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Оскільки обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню (частина 1 статті 82 ЦПК України), сторони фактично погодили вартість автомобілів, про що свідчить відмова [PERSON] від стягнення різниці вартості вищезазначеного майна, прийнята судом ухвалою від 26.05.2020. Виходячі з презумпції спільності майна подружжя, та факту того, що частини чоловіка та дружини є рівними, суд вважає за доцільне залишити за [PERSON] право власносні на автомобіль KIA Rio, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] , як такий, що є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо зустрічних позовних вимог суд вважає за доцільне позов задовольнити, виходячи з наступного. За час перебування у шлюбі 25.10.2016 сторонами придбано двокімнатну квартиру в новобудові згідно з договором № 147-110/16 від 25.10.2016, укладеного з ПП «Надія», загальною площею 72,19 кв.м. та вартістю 678586 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Протягом 2016-2017 років подружжям здійснено виплату згідно з графіком платежів, що підтверджується квитанціями з банку. Вказану квартиру 22.03.2018 відчужено [PERSON] на користь [PERSON] , при цьому, [PERSON] надала згоду на укладення Додаткової угоди до Договору № 147-110/16 про зміну пайовика, що підтверджується заявою від 22.03.2016, підписаною [PERSON] . Надаючи правову оцінку належності обраного позивачкою за зустрічним позовом способу захисту, слід зауважати, що право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Суд погоджується із твердженням позивачки за зустрічним позовом про те, що на час укладання угоди № 147-110/16 від 25.10.2016 про пайове будівництво житла вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, а не у фактичних шлюбних стосунках. Як встановлено, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.05.2018 шлюб, укладений 30.04.2011, розірвано. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду від 18.05.2018 про розірвання шлюбу вступило в законну силу 19.06.2018, отже з 30.04.2011 по 19.06.2018 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Посилання позивача за первісним позовом на те, що в позовній заяві про розірвання шлюбу йшлося про припинення шлюбних відносин близько 2х років, суд оцінює критично, адже в резолютивній частині рішення суду від 18.05.2018 даного факту встановлено не було, а зазначено: «судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові». Дані обставини встановлені судом станом на дату винесення рішення. Отже, дати припинення шлюбних стосунків судом не було встановлено. Твердження [PERSON] про припинення шлюбних відносин між ним та відповідачкою з квітня 2016 року спростовується самим позивачем, виходячі із змісту його первісного позову. Отже, позивач вважає, що автомобілі - це спільне майно подружжя. Технічні паспорти на автомобілі підтверджують, що автомобіль Volkswagen Passat, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , придбаний 12.08.2015, а автомобіль KIA Rio, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] , - 01.06.2016. Тобто, інсують підстави стверджувати, що станом на 01.06.2016 сторони перебували в шлюбних стосунках. Суд, також, критично оцінює посилання [PERSON] на рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації «Радник» від 13.06.2019, як на доказ отримання позики в сумі 30000 $ від [PERSON] саме на купівлю квартири, адже у самому рішенні не встановлено мету займу коштів. Разом з тим, судом достеменно встановлено, що на час передачі [PERSON] права вимоги інвестування в будівництво квартири [ADDRESS] , між сторонами існували сімейні відносини, що підтверджується заявою-згодою [PERSON] на зміну пайовика від 22.03.2018. Судом, також, встановлено, що позивач та відповідач спільно відпочивали та проводили час разом. В матеріалах справи наявні спільні фотокартки подружжя за період з квітня 2016 року по квітень 2018 року. Оскільки спірна квартира придбана та відчужена сторонами за час зареєстрованого шлюбу, зважаючи на презумпцію спільності майна подружжя, суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя та відповідно частки їх є рівними. Враховуючи наведене, [PERSON] належить Ѕ вартості придбаної та, в подальшому, відчуженої квартири, половина вартості якої сатновить 339293 грн. (678586:2). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову [PERSON] частково та задоволенню зустрічного позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення підлягають понесені судові витрати на сплату судового збору.

Outcome: partial