Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якої посилалася на те, що у належному позивачу будинку зареєстрований відповідач, який з 2012 року там не проживає, не сплачує комунальні послуги. У зв'язку з чим, просила зобов'язати відповідача усунути позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ч.9 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України.\~\~ Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по вулиці Суворова, 64 в смт. Нововоронцовка, Нововоронцовського району Херсонської області, що підтверджується витягом № 46123160 від 22.10.2015 року, згідно договору дарування № 860 від 22.10.2015 року. Згідно довідки № 1686 від 11.10.2017 року, виданої Нововоронцовською селищною радою Нововоронцовського району Херсонської області, [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач не проживає в будинку, що належить позивачу, місце його перебування не відоме, комунальні послуги не оплачує, тому відповідача на підставі зазначених правових норм слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, а відтак позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, вимога позивача про зняття з реєстрації задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено наявність спору із цього приводу з відповідачем, а за приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідальними органами за рішенням суду, що набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial