Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок затоплення квартири. Позивачі свої вимоги обґрунтували тим, що вони є подружжям та співвласниками квартири [ADDRESS]. Вказали, що 15 березня 2015 року з квартири [ADDRESS], яка знаходиться поверхом вище прямо над їх квартирою і яка належить [PERSON], відбулося затоплення у результаті аварії на системі індивідуального опалення (вихід з ладу труби опалення на з'єднанні біля газового котла) у квартирі відповідача, внаслідок чого у квартирі [PERSON] на кухні площею 11,2 кв.м на стелі по стиках панелей стало видно пожовклі сухі плями різних розмірів, місцями відлущились гіпсостяжки та фарба, що потребує ремонту: безпіщаного покриття стелі. Зазначене підтверджується актом про залиття від 17.03.2015 року, складеним комісією КП «Боярське головне виробниче управління жилого-комунального господарства». Згідно з висновком про вартість проведення відновлювального ремонту квартири № 206 після її залиття, яка розташована за адресою: [ADDRESS], складеним 03.04.3015 року ТОВ «Агентство Експертної Оцінки», вартість відновлювального ремонту з ПДВ становить 3 706 грн. Крім вказаних збитків, за складання вказаного оціночного висновку позивачами було сплачено 1 200 грн., а також для забезпечення виконання вимог законодавства та повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення оцінки було відправлено телеграму, вартість якої становила 123,96 грн. і яку теж оплатили позивачі. У добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду відповідач відмовляється. Вказали, що безпосередньо проживають у цій квартирі, неприємна їм подія сталась вночі, коли вони відпочивали, а також коли на дворі була досить волога та прохолодна погода, що у поєднанні створило холодну та сиру атмосферу у квартирі та не сприяло висиханню. Вище зазначене ввело позивачів у стрес та спричинило їм фізичні незручності, у зв'язку з чим вони переконані, що їм було завдано моральної шкоди. З урахуванням принципів розумності, співмірності та справедливості позивач [PERSON] оцінила нанесену їй моральну шкоду у 2 000 грн., а [PERSON], з огляду на його незадовільний стан здоров'я (низка хвороб, пов'язаних з роботою серця, а також 2 металеві стенти), у зв'язку з яким йому заборонено хвилюватись, - у 4 000 грн. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивачі з урахуванням уточнень просили суд стягнути з відповідача: на користь позивача [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 2 364,08 грн.; на користь позивача [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 2 665,88 грн.; на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 4 000,00 грн.; на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.; на їх користь судові витрати, понесені ними в ході розгляду даного позову, в тому числі й на оплату правової допомоги. Позивачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, звернулись до суду із спільною заявою про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити у повному обсязі та стягнути судові витрати, в тому числі й витрати на правову допомогу, посилаючись на викладене у позові. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Будучи присутніми у минулих судових засіданнях відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, вказуючи на те, що пошкодження стелі кухні позивачів мало місце не з її вини, а внаслідок затікання дощової та талої води з даху будинку, що відбуваються протягом 2011-2015 років. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивачі є подружжям, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 17.08.1995 року. На підставі договору міни квартири, посвідчений 12 березня 1994 року державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріально контори за реєстровим № 1-928 та зареєстрований в органах БТІ 06.04.1994 року, позивачу [PERSON] на праві власності належить 53/100 частин квартири [ADDRESS]. Інші 47/100 частин даної квартири належали на праві власності матері позивача [PERSON] - [PERSON] на підставі договору міни квартири, посвідченого 12.03.1994 року державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріально контори за реєстровим № 1-925 та зареєстрованого в органах БТІ 06.04.1994 року. Родинні відносини [PERSON] та позивача [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження [NUMBER] від 05.09.1980 року. Як вбачається зі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.07.1994 року, [PERSON] померла [INFO]. За ч. 3 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З огляду на ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. З довідки КП «БГВУЖКГ» № 566 від 08.05.2015 року, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] проживають позивачі, їх дочки та онук. Позивач [PERSON] зареєстрований в квартирі з 31.05.1994 року, що відповідно до вимог ЦК 1963 року підтверджує прийняття позивачем спадщини після смерті його матері шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, а саме: 47/100 квартири [ADDRESS]. Відповідач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.04.2010 року та договором купівлі-продажу, посвідченим 28.11.2009 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ященко П.В. за реєстровим № 6805. 15 березня 2015 року з квартири [ADDRESS], яка знаходиться поверхом вище прямо над квартирою позивачів і яка належить відповідачу, відбулося затоплення у результаті аварії на системі індивідуального опалення (вихід з ладу труби опалення на з'єднанні біля газового котла) у квартирі відповідача, внаслідок чого у квартирі [PERSON] на кухні площею 11,2 кв.м на стелі по стиках панелей стало видно пожовклі сухі плями різних розмірів, місцями відлущились гіпсостяжки та фарба, що потребує ремонту: безпіщаного покриття стелі. Зазначене підтверджується актом про залиття від 17.03.2015 року, складеним комісією КП «Боярське головне виробниче управління жилого-комунального господарства», довідкою КП «Боярське головне виробниче управління жилого-комунального господарства» № 323 від 05.05.2015 року, письмовими поясненнями майстра КП «Боярське головне виробниче управління жилого-комунального господарства» [PERSON], листом КП «Боярське головне виробниче управління жилого-комунального господарства» № 387 від 26.05.2015 року. Згідно з висновком про вартість проведення відновлювального ремонту квартири № 206 після її залиття, яка розташована за адресою: [ADDRESS], складеним 03.04.3015 року ТОВ «Агентство Експертної Оцінки» (сертифікат ФДМ України суб'єкта оціночної діяльності № 16435/4 від 14.05.2014 року), вартість відновлювального ремонту з ПДВ становить 3 706 грн. За складання вказаного оціночного висновку позивачами було сплачено 1 200 грн., а також для забезпечення виконання вимог законодавства та повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення оцінки було відправлено телеграму, вартість якої становила 123,96 грн. і яку теж оплатили позивачі. З огляду на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 17978/15-42 від 08.08.2016 року: станом на момент проведення візуального обстеження встановити причину затоплення квартири [ADDRESS] та час виникнення пошкоджень за результатом візуального обстеження експертом не вбачається за можливе; за наданими матеріалами справи експертом можливо надати висновок, що найбільш ймовірною причиною виникнення пошкоджень (ознак залиття), які встановлені експертом в приміщенні кухні квартири № 206 та зазначені в акті про залиття від 17.03.2015 року, є протікання труби на з'єднанні до котла опалювання в квартирі № 210 (в квартирі встановлено індивідуальне опалення), яке трапилось приблизно о 4 ранку 15.03.2015 року. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на ст. 360 ЦК України співвласники майна беруть участь у витратах на його утримання та збереження відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Абзацом 2 п. 2.3.6 Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.п. 2, 4, 7 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов"язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної; за власний рахунок ремонт ремонтувати та міняти санітарно -технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини, допускати у приміщення, будинки, споруди представників виконавця (виробника) в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку. З урахуванням проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. При вирішення даного спору суд враховує, що у справах про відшкодування шкоди обов'язок доказування покладається на відповідача. Так. твердження відповідача та її представника про те, що пошкодження стелі кухні позивачів мало місце не з вини [PERSON], а внаслідок затікання дощової та талої води з даху будинку, що відбуваються протягом 2011-2015 років, всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не були доведені в ході судового розгляду, а, навпаки, були спростовані висновком експерта. Більш того, з наданої позивачами розписки від 12.04.2014 року та видаткових накладних вбачається, що ними у квітні 2014 року взагалі було проведено ремонтні роботи стелі на кухні їх квартири. Відповідно до вимог законодавства власність зобов'язує, а тому відповідач, як власниця квартири № 210, повинна була слідкувати за інженерним обладнанням її квартири, його профілактикою та вчасним ремонтом, однак цього не виконала, внаслідок чого відбулося затоплення квартири позивачів. З огляду на викладене позивачі мають право на стягнення у судовому порядку з відповідача коштів, які відповідають збиткам, завданим спірним залиттям, а також витратами, пов'язаними з визначенням розміру нанесеної шкоди - проведення оцінки вартості відновлювального ремонту та виклику на неї відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України 2003 року), що у даній ситуації у загальному складає 5 029,96 грн. Відповідно до ст. 360 ЦК України, згідно з якою співвласники майна беруть участь у витратах на його утримання та збереження відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, а також зважаючи на те, що позивачі є подружжям і мають спільні витрати, позивачу [PERSON] в порядку спадкування (п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року) належить 47/100 частин затопленої відповідачем квартири [ADDRESS], а [PERSON] - 53/100 її частин, слід розділити суму, визначену позивачами до стягнення у розмірі 5 029,96 грн., з урахуванням їх часток у спільній частковій власності вказаної квартири, а саме: [PERSON] - 2 364,08 грн., [PERSON] - 2 665,88 грн. За ст. 23 ЦК України 2003 року особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на ст. 1167 ЦК України 2003 року, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. З урахуванням позиції, висвітленої у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З Інтернет-роздруківки від 08.04.2015 року вбачається, що в момент затоплення 15.03.2015 року температура повітря була + 4-+ 3 градусів Цельсія, які відчувались як +1 - - 1 градусів Цельсія. Відповідно до довідки ДУ «ННЦ «Інститут кардіології ім.акад.М.Д.Стражеска» НАМН від 30.11.2012 року № 7340 позивач [PERSON] має діагноз «ІХС. Гострий ІМ без зубця Q задньо-бокових відділів лівого шлуночка (08.11.2012). Пароксизм шлуночкової тахікардії, ЕІТ (09.11.2012). Атеросклероз аорти та коронарних судин (КВГ 13.11.2012: стеноз ОГ ЛКА - 75 %, хронічна оклюзія ПКА). Стентування ОГ ЛКА - 2 металеві стенти (13.11.2012). СН ІІ (друга) А ст. зі збереженою ФВ ЛШ. Дисліпідемія.». Як вбачається з видаткових накладних № 27404 від 01.04.2014 року, № 30393 від 08.04.2014 року, № 30392 від 08.04.2014 року, розписки [PERSON] від 12.04.2014 року, позивачем [PERSON] 01.04.2014 року та 08.04.2014 року було придбано будівельні матеріали та в період з 25.03.2014 року по 12.04.2014 року було проведено ремонтні роботи стелі на кухні квартири № 206, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Більш того, так як з вини відповідача за несприятливих погодних умов та у нічну пору доби мало місце пошкодження майна, яке належить позивачам та являється їх житлом, і вона у добровільному порядку за власний рахунок не усунула завдану нею шкоду, позивачі мають право на стягнення з неї через судове рішення моральної шкоди, яку суд оцінює з урахуванням принципів розумності та справедливості у 1 500 грн. для кожного з них. А отже, суд приходить до висновку про задоволення майнових вимог позивачів у повному обсязі, а про стягнення з відповідача моральної шкоди на їх користь - частково. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Зважаючи на ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи позицію, висвітлену у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 09.04.2015 року позивачами було укладено з адвокатом [PERSON] договори про надання правової допомоги та підтвердили її повноваження як особи, яка надає їм правову допомогу, у своїй заяві від 14.09.2015 року, що приймається судом. Як вбачається з актів виконаних робіт, складених позивачами й адвокатом [PERSON], та квитанцій, позивачами за надання правової допомоги адвокатом у даній справі було сплачено кожним по 2 800 грн. Квитанцією від 09.04.2015 року підтверджено, що позивачем [PERSON] за звернення до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Згідно з посвідченням [NUMBER], виданим 12.03.1994 року, позивач [PERSON] є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1. Крім того, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України та в силу вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» стягнути з відповідача судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: на користь позивача [PERSON] (сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 800 грн.) - 2 717,33 грн.; на користь позивача [PERSON] (сплачені витрати на правову допомогу у розмірі 2 800 грн.) - 1700,14 грн. А також з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Враховуючи наведені обставини, з урахуванням позиції, викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,

Outcome: partial