Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Тульчинського районного суду від 12.02.2013 з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до його повноліття. Їх син хворіє на алергічний ринотрахеїт, що загрожує перейти в бронхіальну асму, а тому їй доводиться часто його лікувати амбулаторно, так і в умовах стаціонару. Крім того, сина направляють в обласні лікарні для проведення обстеження. З урахуванням того, що за весь період сплати аліментів відповідач не виявив ініціативи у надані дитині матеріальної допомоги, яка б відповідала її віку та стану здоров'я, продовжувати стягувати з нього аліменти у попередньому розмірі немає жодного сенсу. Відповідач працездатний і має постійне місце роботи в Російській Федерації. Стан його здоров'я та матеріальне становище дозволяє утримувати нашого сина. В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить змінити розмір аліментів з 500 грн. на 2000 грн., щомісячно і до досягнення сином повноліття та судові витрати стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася. Направила суду заяву в якій просить справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи через оголошення в газеті «Вінничина» від 08.09.2017 № 69 (23210) і не повідомив суд про причини своєї неявки. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.02.2013 (а.с.6-7), з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 500 грн., щомісячно, починаючи з зня набрання рішенням законної сили і до його повноліття. Відповідно до копії виписок з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого ВОДКП від 05.11.2012 та від 17.07.2012 (а.с.8) вбачається, що [PERSON], [INFO] був оглянутий кардіологом та алергологом та йому були встановлені діагнози: вторинна кардіопатія; алергічний риніт, персистуючий; побутова алергія; загроза бронхіальної асми. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України (надалі СК України), батьки зобов'язані утримувати итину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно дост. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не представлено достеменних і переконливих доказів про покращення матеріального і зміну сімейного становища відповідача після рішення Тульчинського районного суду від 12.02.2013, які б давали йому можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі та свідчили про підставність позовних вимог відповідно до ст.192 СК України. Окрім того, в позовній заяв позивач вказує, що відповідач має постійне місце роботи в Російській Федерації, однак на підтвердження даного факту останньою не надано жодного доказу. Також позивач зазначає, що її син хворіє на алергічний ринотрахеїт, що загрожує перейти в бронхіальну асму, а тому їй доводиться часто його лікувати амбулаторно, так і в умовах стаціонару, сина направляють в обласні лікарні для проведення обстеження. Проте, на підтвердження даних фактів позивачем надані виписки з медичної карти за 2012 рік, а не на сьогодняшній день. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, суд приймає до уваги ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», якою встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня - 1777 гривень, а тому, відповідно, розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 888,50 грн. Також судом враховано, що на сьогодняшній день сплачуваний відповідачем розмір аліментів є нижчим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,позицію позивача щодо визнання позовних вимог, яка не суперечать чинному законодавству,інтереси дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатний, а тому вищевказані обставини свідчать про зміну підстав для стягнення аліментів з відповідача. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували можливість сплати відповідачем аліментів в заявленому нею розмірі та те, що нею в підтвердження хвороби дитини надано виписки з лікарні лише за 2012 рік,належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме можливості стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1000 грн., щомісячно. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду, а тому, відповідно, суд присуджує аліменти, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду. В зв'язку з цим вимога позивача щодо негайного виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу на дитину за один місяць задоволенню не підлягає. Згідно п. 3 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст.88 ЦПК Країни, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн. (а.с.9) та за публікацію в газеті «Вінничина» від 08.09.2017 № 69 (23210) оголошення про виклик відповідача в розмірі 180 грн. (а.с.41, 42), а також на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial