Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

позивач звернувся до суду 21 січня 2016 року з позовом, уточнивши його 28 березня 2016 року, а саме змінивши підставу позову, вказавши, що 12 січня 2016 року він уклав договір фінансового лізингу № 003000 без додатків, де предметом лізингу, на його думку, мав стати автомобіль Hyundai Accent 2012 року випуску, ціна якого мала б становити 127400 гривень. В цей же день, 12 січня 2016 року позивач сплатив на рахунок відповідача 38220 гривень, які він вважав авансовим платежем. Після підписання договору позивач з його тексту дізнався, що предметом лізингу є Kia Soul new, сплачені ним 38220 гривень є адміністративним платежем. Позивач вважає, що вищевказаний договір фінансового лізингу є недійсним, виходячи з наступного: правочин укладений під впливом обману, оскільки позивачеві перед укладенням договору було надано недостовірну інформацію; сторонами не додержана форма договору фінансового лізингу, оскільки останній не був посвідчений нотаріально, як того вимагає ст. 799 ЦК України; між сторонами не досягнуто згоди щодо предмету лізингу (його специфікації); умови договору є несправедливими, оскільки між правами та обовязками сторін є істотний дисбаланс; ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» діє та надає послуги фінансового лізингу без отримання відповідної ліцензії згідно з нормами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 12 січня 2016 року № 003000 з додатками та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія»ВАШ АВТО» сплачені кошти у розмірі 38220 гривень, стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору та моральну шкоду в сумі 5000 гривень, так як він зазнав моральних страждань. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Пояснив, що на сайті OLX.UA. він знайшов транспортний засіб Hyundai Accent, 2012 р.в. за ціною 127 400 гривень та зателефонував до продавця (автосалон [PERSON]), йому розяснили, що дійсно таке авто є і зараз на нього акційна ціна 127400 гривень. Приїхавши в офіс йому в усній формі представник відповідача розяснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 38220 гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу, а він сплатить решту коштів разовим платежом. В той же день він оплатив рахунок на суму 38220 гривень і між ним та відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 003000 без додатків. Після сплати платежу вже вдома він уважно прочитавши договір зрозумів, що його обманули, в договорі було зазначено автомобіль Кіа Soul new. Відповідач, який був повідомлений належним чином про дату, місце та час розгляду справи (а.с.36,40), в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» був укладений договір № 003000 фінансового лізингу без додатків (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого, предметом лізингу став транспортний засіб «Kia Soul new» (а.с.8-13). 12 січня 2016 року позивачем були сплачені на користь ТОВ «Лізингова компанія» ВАШ АВТО» кошти згідно договору № 003000 в сумі 38220 гривень (а.с.16). Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Кіа Soul new) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором. Вказані умови суттєво відрізняються від того, що насправді було попередньо узгоджено сторонами під час переговорів, таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. В заяві про надання транспортного засобу [PERSON] просив надати йому транспортний засіб моделі Hyundai Accent, кольору «коричневий металик», загальною вартістю 127400 гривень (а.с.14). В договорі вказаний транспортний засіб моделі Кіа Soul new (пункт 1.1) вартістю 14626,46 доларів США, що в еквіваленті складає 375900 гривень з ПДВ (пункт 8.2). Згідно пункту 9.6 договору лізингоодержувач має право в останньому місяці сплати авансу та/або до купівлі предмету лізингу звернутися до лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки. Такої заяви від позивача до відповідача не надходило. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно підпункту 5 пункту 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що Закон України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору. А умови договору фінансового лізингу в свою чергу не можуть суперечити положенням цього Закону. Так, згідно з частинами 1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до п 1.8 Договору - незалежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі, та за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути змінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмета лізингу. Ця норма є незаконною та такою, що порушує принцип добросовісності та призводить до дисбалансу договірних відносин. Згідно п. 5.5. Договору будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його зєднання з будь-якими нерухомими або рухомими обєктами дозволяються лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодаця перед поверненням предмета лізингу, лізингоодержувач зобовязаний за власний рахунок відновити його початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невідємні поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу, які були зроблені без письмової згоди лізингодавця, стають власністю лізингодавця та підпорядковуватися даному договору, при цьому лізингодавець не зобовязаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має право на відшкодування цих виплат за рахунок лізингових платежів. В той же час п. 5.6 Договору передбачено, що лізингоодержувач зобовязаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модифікації та доповнення до предмета лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом, правилом, розпорядженням нормативним актом або наказом державного органу, виданим в межах його компетенції. Це є несправедливим відносно лізингоодержувача, адже він не має змоги відшкодувати витрати, зроблені у звязку зі змінами предмета лізингу згідно законодавства і це іде на користь лізингодавця. Відповідно п. 5.7. на чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобовязання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобовязання, залишаються чинними в повному обсязі. До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~\~ можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами спірного договору передбачені наступні лізингові платежі (у вступній частині) «Визначення термінів»: адміністративний платіж (першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату); авансовий платіж (обовязковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця до моменту передачі предмета лізингу); комісія за передачу предмета лізингу (одноразовий платіж у розмірі 3% від вартості транспортного засобу, що підляже сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення дій, повязаних з передачею предмета лізинга); комісія за супроводження договору;лізинговий платіж; перший платіж;платежі( це поняття включає всі види платежів, передбачених даним Договором ( а.с. 8). Відповідно до п.9.7. Договору кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: - Адміністративний платіж, - Авансовий платіж, - Комісія за передачу предмета лізингу, - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст.9 даного Договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6, ст..9 даного Договору. Як вбачається із договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Пунктом 10.5. передбачено, що Лізингодавець має право змінити розмір лізингових платежів або про індексувати їх від різних факторів, а лізингоодержувач зобовязаний прийняти такі зміни. Згідно п. 10.11. Лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором, у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви. Лізингоодержувач не має права затримувати платежі за даним договором, строк сплати яких настав, навіть з причин пошкодження предмету лізингу. Згідно п. 12.1 договору Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням....В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого Авансового платежу, 40 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Крім того, аналізуючи правила статті 1 п.17, 18, 22 Закону «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що лізингові платежі складаються із винагороди (винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно) та компенсаційних витрат (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору). А згідно змісту Договору фінансового лізингу - адміністративний платіж - це платіж, який позивач сплачує відповідачеві за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору. Тому, адміністративний платіж не є сплатою винагороди за послуги, оскільки перевірка, розгляд та підготовка документів для укладання договору відповідачем, не є послугою в розумінні пункту 17 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» так як не являється благом, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Вище вказані умови договору є несправедливими відносно лізингоодержувачата суперечать законодавству. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Також слід зазначити, що укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору (лізингу). Так, відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У зазначеному договорі, предметом лізингу визначено: «Кіа Soul new» не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки він не визначений індивідуальними ознаками та в звязку з дезінформацією споживача Відсутність у договорі розпису загальної вартості лізингу є знову ж таки порушенням законодавства. Таким чином, в оскаржуваному договорі відсутня істотна умова договору - ціна (ст. 632 ЦК України). Відповідно до п.16.13 Договору - [PERSON] до договору фінансового лізингу є невідємною частиною даного Договору. Але всупереч вказаній нормі, Відповідач не надав позивачу [PERSON] №1 - Графік сплати Авансового внеску; [PERSON] №2 - специфікація; [PERSON] №3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів .Тому у позивача не було повного розрахунку вартості лізингу і сум, на які він може розраховувати. Не підписання сторонами додатків, а саме додатку № 3 є обставиною, що вказує на не погодження сторонами договору фінансового лізингу, а тому позивачем було безпідставно перераховано кошти, так як він не має кінцевої ціни договору. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, суперечить положенням статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від\~\~12 січня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» нотаріально посвідчено не було. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Отже, суд приходить до висновку, що положення статей договору є несправедливими, оскільки встановлюють відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму адміністративного платежу у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Разом з тим, згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищезазначене, несправедливі умови договору фінансового лізингу, що характеризуються істотним дисбалансом прав та обовязків сторін на користь відповідача,відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, позовні вимоги про визнання договору недійсним підлягають задоволенню. На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В частині стягнення трьох відсотків річних та моральної шкоди позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договором між сторонами по справі відповідач не є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому не має перед позивачем боргу, на який може бути нараховано 3 відсотка річних. Відповідно до частини 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 вказаного Закону споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Вимоги позивача не повязані з недоліками продукції (дефектами в продукції), а тому суд вважає, що позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в частині задоволення позовних вимог. \~

Outcome: partial