Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, посилалася на те, що відповідач отримав від позивача в борг 59000,00 дол. США, які зобов*ячався повернути на першу вимогу. Однак взятих на себе зобов*язань не виконав, у зв*язку з чим звернулася до суду. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2011 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та відсотків. Однак, відповідач до теперішнього часу ухиляється від виконання рішення суду, ухиляється від свого обов*язку виконати грошове зобов*язання та своїми діями намагається перешкоджати державним виконавцям. Посилаючись на вимоги с. 625 ЦК України, просила стягнути на її користь суму боргу в розмірі 410158,91 грн., що включає: інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 354265,41 грн. та 3% річних в розмірі 55893,50 грн. Позивач вимоги позову підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовні заяві, просила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач до судового засідання не з*явився, надав заперечення, в яких посилався на те, що ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов*язання, а не виконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов*язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Отже, покладення на нього обов*язку щодо сплати позивачу грошової суми, передбаченої ст. 625 ЦК України за невиконання рішення суду по грошовому зобов*язанню, визначеному в іноземній валюті не ґрунтується на нормах закону, регулюючому порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні. Представник відповідача до судового засідання не з*явився, просив про розгляд справи у його відсутності та проти задоволення позову заперечував. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи встановлені судом. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2011 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 469822 (чотириста шістдесят девять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 90 коп. боргу; 3243 (три тисячі двісті сорок три) грн. 71 коп. 3 % річних та 1820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн. 00 коп. судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 07.07.2011 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2011 року залишено без змін. На підставі рішення 18.05.2011 року видано виконавчий лист, який було звернено до примусового виконання. Згідно інформації про виконавче провадження від 22.01.2015 року заборгованість за вищезазначеним виконавчим листом становить 474886,61 грн., що є підтвердженням того, що зобов'язання за договором позики не виконано. Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1\~ст. 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2014 року "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві"\~\~суди повинні враховувати, що ч. 2\~ст. 625 ЦК\~щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення.\~Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2\~ст. 625 ЦК\~щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. З рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2011 року вбачається, що 08 грудня 2008 року відповідач отримав в борг від позивача 59000,00 доларів США з умовою повернення коштів на першу вимогу, однак борг не повернув. Оскільки між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, за такого позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 354265,41 грн. задоволенню не підлягають. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно розрахунку, наданого позивачем, 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 01.06.2011 року по 10.08.2015 року становить 55893,50 грн. Суд погоджується з наданим розрахунком. Відповідачем даний розрахунок не спростований. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 3 % річних у сумі 55893,50 грн., задовольнивши позовні вимоги частково. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 558,93 грн.

Outcome: partial