Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до довідки № 392 від 25.08.2009 року він є членом АГК «Супутник-2», відповідно до свідоцтва про право власності від 14.10.2009 року є власником гаражного боксу № [NUMBER] у вказаному АГК. Як зазначає позивач, 02.12.2019 року він звернувся до голови правління АКГ «Супутник-2» із письмовою заявою від 07.10.2019 року пр. надання йому, як члену кооперативу, на руки щомісячної квитанції для оплати за комунальні послуги, інформації про перелік послуг, які надаються йому відповідачем із зазначенням їх вартості. Відповіді на цю заяву він не отримав. В подальшому, 04.10.2021 року, 12.10.2021 року він звертався до голови правління з аналогічними заявами, а 18.10.2021 року він звертався із листом-зверненням про надавання йому інформації та документів стосовно господарської діяльності АГК, проте, відповідач дані звернення проігнорував та не надав запитуваної інформації та копій документів, чим порушив його права, передбачені статутом АГК «Супутник-2» та ЗУ «Про кооперацію». Посилаючись на викладені обставини, позивач просить зобов`язати відповідача надати відповідь на заяву від 12.10.2021 року та видавати квитанції для сплати платежів, передбачених статутом АГК «Супутник-2», а також надати інформацію та відповідь на лист-звернення № б/н від 18.10.2021 року. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 23.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позовну заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є членом ГБК «Супутник-2» та власником гаражного боксу № [NUMBER] у вказаному АГК, розташованому по вул.Крайній, 15 в м.Києві (довідка АГК «Супутник-2» № 392 від 25.08.2009 року, свідоцтво про право власності від 14.10.2009 року). 12.10.2021 року позивач звернувся із заявою на ім`я голови АГК «Супутник-2», в якій просив видавати щомісячно письмову роздруковану квитанцію, перелік комунальних послуг у АГК «Супутник-2» для щомісячної сплати у відповідності до закону України. Дана заява направлена цінним листом з описом на ім`я голови АГК. 18.1.2021 року позивач звернувся із листом-зверненням № б/н на ім`я голови АГК «Супутник-2», в якому просив надати інформацію та завірені копії документів стосовно фінансово-господарської діяльності АГК. Зазначений лист отримано відповідачем 18.10.2021 року, про що свідчать відповідні відмітки на копії заяви. Як стверджує позивач, в порушення положень Статуту АГК, ЗУ «Про кооперацію» та ЗУ «Про інформацію», відповідач відповіді на вказані заяви не надав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1 Закону України «Про кооперацію», кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію», обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Згідно ст. 3 Закону України «Про кооперацію», метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Основними завданнями кооперації є: підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; створення системи економічної і соціальної самодопомоги населення та суб`єктів господарювання; залучення у виробництво товарів, робіт, послуг, додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової і соціальної активності населення; створення і розвиток інфраструктури,необхідноїдля провадження господарської та іншої діяльності кооперативів з метою зростання матеріального добробуту їх членів та задоволення потреб у товарах і послугах; сприяння сталому розвитку та становленню засад демократичного розвитку суспільства. Статтею 4 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності. Згідно статей 6,7 Закону України «Про кооперацію», кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки. Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Рішення установчих зборів оформляється протоколом, який підписують головуючий та секретар зборів. У протоколі зазначаються особи, які брали участь в установчих зборах: для фізичної особи - прізвище, ім`я та по батькові, дані паспорта громадянина України або паспортних документів іноземця (для осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні, - дані документа, який його замінює); для юридичної особи - прізвище, ім`я та по батькові уповноваженого представника юридичної особи, документ, що підтверджуєйого повноваження. Дані про фізичну особу засвідчуються її особистим підписом, а про юридичну особу - підписом її уповноваженого представника. Статтею 8 Закону України «Про кооперацію» визначено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів. Відповідно до п.4.6 Статуту АГК «Супутник-2», члени АГК «Супутник-2» мають право отримувати від голови правління та членів правління, ревізійної комісії, інших керівних осіб будь-яку інформацію та документацію відносно діяльності АГК «Супутник-2», подавати скарги на дії правління АГК «Супутник-2» для розгляду на Загальних зборах через Правління або ревізійну комісію АГК «Супутник-2». Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Відповідно до ст. 20 та 21 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Положеннями статті 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Закон України від 13 січня 2011 року N 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" установлює порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Згідно із частиною першою статті 20 Закону N 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Положеннями статті 23 Закону N 2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Суд відмічає, що ст.17 Закону N 2939-VI не передбачено посилання у запиті на норму закону, на підставі якого здійснений таких запит. Із змісту визначення публічної інформації, така інформація має бути наявною у розпорядника публічної інформації, тобто отримана або створена ним в процесі виконання своїх обов`язків. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Так, матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем, що позивач неодноразово звертався до відповідача із зверненнями щодо надання йому інформації і копій відповідних документів, щодо фінансово-господарської діяльності АГК «Супутник-2», що підтверджується копіями звернень від 12.10.2021 року, 18.10.2021 року. При цьому, на вказані звернення позивачу не було надано відповіді, тобто відповідачем порушено вищенаведені норми чинного законодавства України, а тому порушені права позивача в цій частині підлягають захисту в судовому порядку. Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача видавати квитанції для сплати платежів, передбачених Статутом АГК, щомісячно, то з урахуванням предмету позову, його обґрунтування, а також специфіки фінансово-господарської діяльності відповідача, підстави для задоволення цих вимог відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial