Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

В січні 2015 року позивачка звернулася в суд з цим позовом до Приватного акціонерного товариства „Миргородський завод продтоварів „Калинка", посилаючись на порушення своїх трудових прав відповідачем через несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні з роботи. Під час перебування даної справи в провадженні суду, сторона позивача, користуючись своїми процесуальними правами, визначеними ст. 31 ЦПК України, подала заяви про збільшення розміру позовних вимог та про відмову від частини таких вимог / а.с. 43, 53 - 54 /. Ухвалою суду від 13 березня 2015 року прийнято відмову позивачки від частини позовних вимог. Справу за її позовом до відповідача в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі провадженням закрито / а.с. 48 /. В судовому засіданні позивачка [PERSON] так само, як і її представник [PERSON], що діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 44 /, уточнений позов підтримали, просили задовольнити його і стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 2247 гривень і моральну шкоду в сумі 7000 гривень, пояснивши, що позивачка працювала у відповідача до 02 лютого 2015 року. Повний розрахунок при звільненні з роботи з нею проведено лише 23 лютого 2015 року. Цим їй завдано моральної шкоди, оскільки бездіяльність відповідача призвела до моральних страждань через неможливість свого нормального та повноцінного забезпечення, що потребує додаткових зусиль для організації її життя. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подавши письмові заперечення проти позову, за змістом яких уточнений позов [PERSON] визнав частково, заперечуючи його в частині відшкодування моральної шкоди. Справу просив розглянути у його відсутність / а.с. 56, 57 /. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем з 17 квітня 2014 року до 02 лютого 2015 року, що підтверджується копією її трудової книжки, після чого звільнена з роботи за угодою сторін / а.с. 45 /. Згідно довідки відповідача повний розрахунок при звільненні з роботи з позивачкою проведено 23 лютого 2015 року / а.с. 46 /, що суперечить вимогам ст. ст. 21, 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 21 Закону України „Про оплату праці", ст. 43 Конституції України кожен працівник має право на заробітну плату. Розрахунок позивачки щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи / а.с. 55 /, суд визнає обґрунтованим. Такий розрахунок та розмір позовних вимог в цій частині на засадах диспозитивності визнається і відповідачем, а тому ці вимоги підлягають до задоволення. Оскільки, право позивача на своєчасний розрахунок при звільненні з роботи відповідачем порушено і таке порушення призвело до її моральних страждань, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає обгрунтованими вимоги [PERSON] по відшкодуванню завданої їй моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування такої шкоди враховується характер та незначна тривалість порушення її права, її моральні переживання з приводу порушеного права, ступінь вини відповідача, а також розмір середнього заробітку, який підлягає до стягнення. Від призначення та проведення психологічної експертизи по встановленню факту заподіяння та розміру моральної шкоди, після роз'яснення судом права клопотати про призначення такої експертизи в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, позивачка відмовилася. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці, підлягають до часткового задоволення в межах доведених позовних вимог, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, в сумі 406 гривень, що становить 1/3 частину від розміру середньої заробітної плати, офіційно встановленої на законодавчому рівні, на час вирішення даного трудового спору. Судові витрати по оплаті судового збору, від яких позивачка була звільнена при подачі цього позову в суд за майновою та немайновою вимогами, підлягають до відшкодування за рахунок відповідача на користь держави, на підставі положень ст. 88 ЦПК України. Рішення суду в частині присудження позивачці виплати заробітної плати за один місяць в сумі 2140 гривень слід допустити до негайного виконання відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Outcome: partial