Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03 жовтня 2013 року вона шлюб з відповідачем, який зареєстровано виконавчим комітетом Широчанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, був зроблений відповідний актовий запис за № 03. Вони з відповідачем мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначає, що ніякої домовленості щодо утримання дитини між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач не бере участі в утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, хоча має таку можливість, так як фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи. На даний час відповідач ніде не працює. З посиланням на ст.ст. 182, 184 СК України, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісяця починаючи з 20\~липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог в частині стягнення аліментів з 20 липня 2017 року зазначила, що вона зверталася до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. 14 серпня 2017 року ухвалою судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області її заяву залишено без розгляду у звязку із несплатою судового збору у сумі 320 грн. Вказаною суми коштів вона не сплатила, так як в позовному провадженні про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини позивач звільняється від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Ухвалою судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року за заявою її представника було повернено заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину, до моменту відкриття наказного провадження, в звязку з чим, прохала стягнути аліменти не з подачі позовної заяви до суду, а з моменту звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, а саме з 20 липня 2017 року. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, згідно позовної заяви, прохали позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с.\~28), в звязку з чим, суд у відповідності ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи за письмовою згодою позивачки та її представника у порядку заочного провадження. Суд, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 жовтня 2013 року (а.с. 9), в період якого у них народилась дитина: донька [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 23 червня 2017 року (а.с. 13), та довідок виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 241 від 22 травня 2017 року, №312 від 26 червня 2017 року, [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с. 11,12). Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці регулярно не надає, хоча зобовязаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у звязку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який не працює, так і дитини, її вік та потреби, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. В той же час, позовні вимоги в частині стягнення аліментів з 20 липня 2017 року задоволенні не підлягають, оскільки згідно ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою до суду позивачка звернулася 28 серпня 2017 року. Доводи позивачки та її представника про визначення дати присудження аліментів з дня подання заяви про видачу судового наказу, суд не приймає, оскільки згідно заяви про видачу судового наказу позивачка зверталась з іншими вимогами до відповідача, а також те, що заява позивачки була повернена у звязку з невідповідністю заяви вимогам ЦПК України, а не в порядку відмови у видачі судового наказу. У звязку із частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 79, 180-182, 184 СК України,

Outcome: partial