Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. 21.10.2021 до суду надійшла заява про збільшення позовних, яка прийнята судом. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 14.08.1999 сторони перебували у шлюбі, Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2019, шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Судовим наказом Деснянського районного суду міста Києва від 27.11.2018, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 23.11.2018 і до досягненням дітьми повноліття, тобто до [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю, позивачка одна несе витрати по утриманню дітей, оскільки позивач не платить аліменти, тому позивач не має достатніх коштів для забезпечення витрат по задоволенню потреб дітей. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 5822,08грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] , за освітні послуги у дошкільному закладі за період з 01.09.2021 до 30.06.2024 в сумі 2000 щомісячно. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.03.2021 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 25.08.2021 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зтаких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. В період з 14.08.1999 по 31.07.2019 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, що підтверджується Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва. Від шлюбу у сторін є діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області України, актовий запис №1071 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1470. Судовим наказом Деснянського районного суду міста Києва від 27.11.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі на двох дітей -1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 23.11.2018 і до досягненням дітьми повноліття, тобто до [INFO] . Судом установлено, що діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , позивачка всі витрати по утриманню дітей несе одна, тому не має достатніх коштів для забезпечення всіх витрат по задоволенню потреб дітей. Згідно довідки про доходи № 006641/СФ від 04.10.2021 [PERSON] працює продавцем продовольчих товарів в ТОВ «Сільпо-Фуд» загальна сума доходу за період з 09.06.2021 по 30.09.2021 за виключенням аліментів та інших утримань становить 38801,70грн. Відповідачем [PERSON] не надано суду довідку про місце роботи та доходи на час ухвалення рішення, але відповідачем надана довідка від 27.09.2021 № СЦ-003, що з 01.09.2020 по 19.07.2021 працював на посаді менеджера (управитель) в ТОВ "Сервіс Центрпост" з доходом за зазначений період, який становив 61769,99грн. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частинами 1, 2 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дітей, позивачка просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з лікуванням та розвитком дітей. На підтвердження зазначених вимог позивачка надала до суду, квитанції на лікування, рахунки по сплаті за харчування дитини в дитячому закладі за період з вересня 2020 року по листопад 2020 року, платежі за освітні послуги [PERSON] за січень та лютий 2020 року. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial