Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

У жовтні 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.09.2008 р. між ним та відповідачем - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі зав. ТВБВ 100200326 філії - Харківського обласного ВАТ «Ощадбанк» [PERSON] було укладено договір № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи. На виконання п. 1.1. даного договору, позивач вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок № 51095 кошти у сумі 200000 дол. США строком на 1 міс., тобто до 10.10.2008 р. Факт внесення позивачем вказаної суми на депозитний рахунок підтверджується квитанцією №1 від 10.10.2008 р. Як вказує позивач, 10.10.2008 р. він вказані кошти не забрав, і за домовленістю з банком отримував відсотки за депозит до 10.01.2009 р. 21.01.2009 р. позивач вніс додатково 50000 дол. США на вказаний депозитний рахунок, про що отримав меморіальний ордер на 250000 дол. США по депозитному договору № 51095 із врахуванням попередньо внесеної суми. При цьому 16.03.2009 р. позивач звернувся до відповідача для зняття свого депозиту, але працівники банку відмовилися видавати депозит, мотивуючи тим, що завідуючої відділенням [PERSON] на робочому місці не має і видати депозитний вклад позивача не виявляється можливим. Після того позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути його депозитний вклад, проте працівники банку кожного разу відмовлялися добровільно повертати депозит посилаючись на різні обставини. Також 01.09.2013 р. представник позивача направив на ім»я відповідача адвокатську вимогу, в якій просив в добровільному порядку повернути депозитний вклад позивача і нараховані відсотки по ньому, однак згідно відповіді від 10.09.2013 р. відповідач черговий раз відмовився повертати депозит і відсотки по ньому, мотивуючи свою вимогу тим, що на даний час розглядається кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] і за таких обставин задовольнити вимогу представника позивача не виявляється можливим. Заявою від 20.01.2017 року позивач збільшив позовні вимоги та зазначив, що станом на 16.01.2017 р., заборгованість відповідача перед позивачем складає 349 828 дол. США76 центів та 329 5294 грн. 30 коп., з яких: сума вкладу у розмірі 250 000 дол. США 00 центів; заборгованість по договірним процентам, за час дії та прострочення вкладу у розмірі 99 828 дол. США 76 центів; 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 59547 дол. США 99 центів, що еквівалентно 1647647 грн. 15 коп. по курсу НБУ; пеня за порушення умов договору (прострочення надання фінансових послуг) у розмірі 59547 дол. США 99 центів, що еквівалентно 1 647 647 грн. 15 коп. відповідно по курсу НБУ. Крім того, позивач вважає, що відмова відповідача ще у 2009 р. добровільно видати депозитний вклад і відсотки по ньому завдало йому також і моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 250000, 00 грн., оскільки у нього різко змінився нормальний ритм життя, він пережив стрес, дізнавшись що відповідач здійснював шахрайські дії з його коштами, що призвело до погіршення здоров'я, погіршення умов проживання, постійних додаткових витрат часу та коштів на поїздки до Харкова на судові засідання. Вказані події й по сьогоднішній день супроводжуються переживаннями і стресами, постійно тримають позивача у нервовому стані, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд задовольнити позов, стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на його користь 349828 дол. США 76 центів та 329 5294 грн. 30 коп., з яких: сума вкладу у розмірі 250 000 дол. США 00 центів; заборгованість по договірним процентам, за час дії та прострочення вкладу у розмірі 99 828 дол. США 76 центів; 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 59 547 дол. США 99 центів, що еквівалентно 1 647 647 грн. 15 коп. відповідно до курсу НБУ на 16 січня 2017 року; пеня за порушення умов договору (прострочення надання фінансових послуг) у розмірі 59 547 дол. США 99 центів, що еквівалентно 1 647 647 грн. 15 коп. відповідно до курсу НБУ на 16 січня 2017 року та стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 250 000, 00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та знову заявив клопотання щодо зупинення провадження. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини, що викладені нижче. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так дійсно, 10.09.2008 р. між позивачем [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», згодом перейменованого на ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі зав. ТВБВ 100200326 філії - Харківського обласного ВАТ «Ощадбанк» [PERSON] було укладено договір № 51095 на вклад «Депозитний ощадного банку» в іноземній валюті для фізичної особи.(а.с. 6) На виконання п. 1.1. даного договору, позивач вніс, а банк прийняв на депозитний рахунок № 51095 кошти у сумі 200000 дол. США строком на 1 міс., тобто до 10.10.2008 р. Факт внесення позивачем вказаної суми на депозитний рахунок підтверджується квитанцією № 1 від 10.09.2008 р.(а.с. 10). У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. У відповідності до п. 1.7 Депозитного договору після настання строку повернення, вказаного у п. 1.1., Депозит підлягає перерахуванню на рахунок, вказаний у п. 4.1.4 Договору, у разі відсутності такого рахунку - продовжує зберігатися на рахунку (депозитному) без подальшого нарахування процентів до моменту вилучення Вкладником депозиту. 10.10.2008 р. позивач вказані кошти не забрав і за домовленістю з банком отримував відсотки за депозит до 10.01.2009 р. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Як з'ясовано судом, 21.01.2009 р. позивач вніс додатково 50000 дол. США на вказаний депозитний рахунок, про що отримав меморіальний ордер на 250000 дол. США по депозитному договору № 51095 із врахуванням попередньо внесеної суми. У відповідності до п. 1.19-1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів НБУ. У відповідності до п. 1.5. Додаткові кошти на депозитний рахунок не зараховуються в період дії договору, але 21.01.2009 р. строк договору закінчився, при цьому договір не вважається припиненим та депозитний рахунок не був закритий, враховуючи п. 8.2. Депозитного договору, так як позивач всієї суми депозиту не забрав, крім того договором передбачено можливість пролонгації строку договору за згодою сторін (в даному випадку підтвердженням згоди сторін є меморіальний ордер про зарахування коштів на депозитний рахунок). Таким чином, 21.01.2009 р. позивачем було пролонговано депозитний договір № 51095, на умовах внесення коштів в сумі 250000,00 дол. США, строком на 1 місяць до 21.02.2009 р., з процентною ставкою 5% річних. У відповідності до депозитного договору, в п. 4.1.4 зазначається, що банк зобов'язаний забезпечити повернення депозиту та виплату нарахованих процентів, обумовлених в п. 1.2 депозитного договору, шляхом видачі готівкою. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до п.п. 8.1., 8.2. розділу 8 депозитного договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором, крім того договір вважається припиненим і рахунок закривається з моменту виплати Банком Вкладнику всієї суми Депозиту та нарахованих процентів за ним. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 5,6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як з'ясував суд, 16.03.2009 р. позивач звернувся до відповідача для зняття свого депозиту, але працівники банку відмовилися видавати депозит, мотивуючи тим, що завідуючої відділенням [PERSON] на робочому місці не має і видати депозитний вклад позивача не виявляється можливим. Після того позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути його депозитний вклад, проте працівники банку кожного разу відмовлялися добровільно повертати депозит посилаючись на різні обставини. 01.09.2013 р. представник позивача направив на ім'я відповідача адвокатську вимогу, в якій просив в добровільному порядку повернути депозитний вклад позивача і нараховані відсотки по ньому, однак згідно відповіді від 10.09.2013 р. відповідач черговий раз відмовився повертати депозит і відсотки по ньому, мотивуючи свою вимогу тим, що на даний час розглядається кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] і за таких обставин задовольнити вимогу представника позивача не виявляється можливим. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови ВСУ від 27 січня 2016 р. у справі № 6-771цс15, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. При цьому, проценти, визначені ст. 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку, зокрема у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Пунктом 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, визначено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку передбачених договором. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Така ж правова позиція викладена в Постанові ВСУ у справі за №6-1286цс16 від 16 листопада 2016 року, якою роз'яснено, що сума депозиту та нарахованих по ньому процентів підлягають стягненню в іноземній валюті, а сума 3% річних повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України - гривні. Крім того, враховуючи ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», - у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (Ухвала ВССУ у справі №6-43516св14 від 11.11.2015 р., Постанова ВСУ у справі №6-37цс16 від 11.05.2016 р.). Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Відмовляючись у повному обсязі повернути кошти, що належать позивачу [PERSON], відповідач - банк порушив також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз. 1 ст. 1 протоколу вказано, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тому суд враховує, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Також ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Обмеження можливі тільки за рішенням суду або у випадках, установлених законом. В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином суд вважає, що станом на момент винесення рішення по справі заборгованість відповідача перед позивачем склала 349828,76 доларів США та 3237838,58 грн., з яких: сума вкладу - 250000 дол. США, заборгованість по договірним процентам, за час дії та прострочення вкладу - 99828,76 дол. США; 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання - 59547,99 дол. США, що еквівалентно 1647647,15 грн.; пеня за порушення умов договору (прострочення надання фінансових послуг) - 59547,9 дол. СШ, що еквівалентно 1647647,15 грн., тобто таким чином в цій частині позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд з'ясував наступне. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з матеріалів справи, відмова відповідача ще у 2009 р. добровільно видати депозитний вклад і відсотки по ньому завдало позивачу моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 250000 грн., оскільки у нього змінився нормальний ритм життя, він пережив стрес, дізнавшись що відповідач - банк здійснював шахрайські дії з його коштами, що привело до погіршення здоров'я, погіршення умов проживання (на протязі всього строку вирішення цього питання, він змушений проживати з сім'єю у однокімнатній квартирі своєї пристарілої матері), постійних додаткових витрат часу та коштів на поїздки до м. Харкова у судові засідання. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той час моральна шкода полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна. П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. При цьому моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., таким чином частково задовольняючи позовні вимоги. Згідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial