Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2007 року з відповідача на її користь стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 275,00 грн., щомісячно на утримання їх спільного сина [PERSON]. Вказувала, що на даний час істотно зросли ціни і сума аліментів 275,00 гривень не може задовольнити навіть мінімальні потреби дитини, а тому просила їх змінити та стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частини від доходу (заробітку) відповідача. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову уточнила, та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, не погодившись з уточненими позовними вимогами, мотивуючи свої заперечення тим, що його місячний дохід становить 1689 гривень. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених фізичними особами позовних вимог. Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до положень ч.1 ст.61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до вимог ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої максимальний розмір стягуваних з боржника аліментів не повинен перевищувати половини заробітку. Судом достовірно встановлено, що на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2007 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 275,00 грн., щомісячно на утримання їх спільного сина [PERSON]. Беручи до уваги матеріальне становище платника аліментів, з метою попередження виникнення заборгованості, та враховуючи інтереси неповнолітньої дитини а також вимоги ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», їх розмір повинен становити 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно. На підставі наведеного,

Outcome: partial