Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У квітні 2015 року заступник прокурора Оболонського району м. Києва звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова І.Г., Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.11.2012 року укладеного від імені [PERSON] із [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою І.Г., зареєстрованого в реєстрі за №3854. Також, просили скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві прийняте 01.12.2012 року про внесення запису до державного реєстру прав власності на нерухоме майно та визнати відумерлою спадщину у вигляді квартири [ADDRESS], яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], а квартиру передати територіальній громаді м. Києва. В обґрунтування позову вказували, що в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42013110050000595 встановлено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.11.2012 року вчинений від імені її власника [PERSON] після смерті останнього. Таким чином, зміст оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири суперечить вимогам ст. 658 ЦК України, що відповідно до ч.1. ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Враховуючи, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності державним реєстратором в якості документа, що підтверджує виникнення права власності на квартиру прийнято договір купівлі-продажу квартири, який визнається недійсним, на думку позивача, є підстави для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. При цьому, за твердженням заступника прокурора Оболонського району м. Києва в разі якщо б на спірну квартиру не було протиправно набуто право власності, територіальна громада м. Києва могла б претендувати на вказане помешкання в порядку, передбаченому ст. 1277 ЦК України. За таких обставин, оскільки впродовж шестимісячного строку спадкоємці [PERSON] з заявами про прийняття спадщини не звертались, просили визнати відумерлою спадщину у вигляді квартири [ADDRESS], яка відкрилась після смерті [PERSON] та передати її територіальній громаді м. Києва. В судовому засіданні представники прокуратури підтримали позовні вимоги, при цьому не надали суду достовірних відомостей про стан кримінального провадження на яке посилаються у позовній заяві, крім того не змогли пояснити суду яким чином можна розглядати вимоги про визнання спадщини відумерлою в порядку позовного провадження з огляду на положення Глави 9 ЦПК України. Представник відповідача категорично заперечив проти позову вказуючи на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки не знала і не могла знати, що придбаває майно у особи, яка не мала права його відчужувати. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петрова І.Г. в судове засідання не з»вилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири, особи сторін правочину встановлені, верифікація, перевірка дієздатності та правоздатності були проведені належним чином. Документи, що встановлюють осіб, разом з правовстановлюючими документами на квартиру були подані в повному обсязі в оригіналах. Представник [PERSON] в судовому засіданні акцентував увагу на тому, що відповідач є добросовісним набувачем квартири, більше того зазначив, що 27.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у забезпечення за яким передано в іпотеку квартиру [ADDRESS], а тому вимоги позову прямо зачіпають права та інтереси [PERSON] Представники Київської міської ради, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явились, неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, причин неявки до суду не повідомили. За таких обставин, з огляду на неодноразові неявки в судові засідання представника Київської міської ради та реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та позицію решти учасників процесу, суд вважає можливим закінчити розгляд даної справи за відсутності осіб, що нез»явилися до суду. Заслухавши пояснення представника прокуратури, представників [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи та заяви приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової І.Г., судом встановлено наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою І.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №3854, покупець [PERSON] придбала у продавця [PERSON], [INFO] належну останньому на праві власності квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено в присутності сторін та, начебто, засвідчено особистими підписами, в тому числі [PERSON]. Право власності покупця на вказане нерухоме майно було зареєстроване та внесено в реєстр прав власності на нерухоме майно 01.12.2012 року. У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину. У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] помер [INFO] у віці 77 років, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №21490. Згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, у разі смерті власника. З огляду на зазначене, правоздатність [PERSON] та право власності на квартиру [ADDRESS] припинилось [INFO] у зв»язку із його смертю і беззаперечно свідчить про неможливість продажу спірної квартири [PERSON] 23.11.2012 року. Згідно витягу з кримінального провадження №42013110050000595 близько 18 год. 51 хв. 23.11.2012 року в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Павленко І.Г., що розташоване за адресою: [ADDRESS] невстановлена особа від імені [PERSON], [INFO], який помер [INFO], уклала договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS] яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу. У зв'язку з вищевикладеним договір купівлі-продажу від 23.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою І.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3854, згідно якого покупець [PERSON] придбала у продавця [PERSON], належну останньому на праві власності квартиру [ADDRESS] - слід визнати недійсним. На думку суду, твердження представника відповідача та представника [PERSON] про добросовісність набуття квартири [PERSON], подальша передача її в іпотеку не спростовують недійсності договору купівлі продажу укладеного від імені померлої особи. За правилами ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту ЦПК України вбачається, що сторони в цивільному процесі - це особи, між якими існує спір, що розглядається судом. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - це особи, що не є стороною у справі, які залучені до участі у справі оскільки рішення у ній може вплинути на їх права та обов»язки. Зі змісту ст. 33 ЦПК України вбачається, що заміна неналежного відповідача, залучення співвідповідачів можливо лише за клопотанням позивача. В судовому засіданні представники прокуратури не змогли пояснити та обґрунтувати яке відношення до вимог щодо скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві прийнятого 01.12.2012 року має відповідач [PERSON] і, яким чином остання може вплинути на його реалізацію, при цьому представниками позивача не ініційовано питання про залучення до участі у справі співвідповідачів. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов»язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. При цьому, в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що взагалі хтось звертався до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо скасування рішення про внесення запису до державного реєстру прав власності на нерухоме майно і отримав безпідставну відмову у цьому. Згідно ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли реєстратором є нотаріус як спеціальний суб»єкт. Ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень, одним із пунктів якої є видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону. Кожна вищевказана дія державного реєстратора або відмова у проведенні такої дії є різновидом рішення суб»єкта владних повноважень - державного реєстратора, в тому числі видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З огляду на зазначене, суд вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем за позовними вимогами в порядку цивільного судочинства про скасування рішення державного реєстратора, а тому відповідно у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Справи про визнання спадщини відумерлою розглядаються за правилами окремого провадження в порядку цивільного судочинства (Глава 9, Розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України). Заявником з цієї категорії справ є орган місцевого самоврядування. Зі змісту листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках. Чинне законодавство, що регламентує діяльність органів місцевого самоврядування, зокрема ст. 60 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", встановлює, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем її відкриття та не надає право на звернення до суду з відповідними позовами, що повністю відповідає ЦПК (ст.ст. 45-46), які визначають обсяг прав органів місцевого самоврядування в цивільному процесі. Відповідно, посилання органів місцевого самоврядування на застосування до спірних правовідносин процедури, передбаченої ст. 235 ЦПК, в обґрунтування права на звернення з позовом, не відповідає суті процедури, встановленої для визнання спадщини відумерлою, та спеціальній правосуб'єктності органів місцевого самоврядування, навіть у разі подання заяви прокурором в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування. З огляду на зазначене, позовні вимоги заступника прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради про визнати відумерлою спадщини у вигляді квартири [ADDRESS], яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] та передачу квартири територіальній громаді м. Києва не підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial