Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач\~\~[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказуючи, що з 31 січня 2011 року по 10 липня 2017 року він працював у Дебальцевському вагонному депо ДП «Донецька залізниця» на посаді оглядача ремонтника вагонів ст. Дебальціве-сорт регіональна філія «Донецька залізниця». З березня 2016 року по жовтень 2016 року, та з березня 2017 року по 10 липня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. 10 липня 2017 року він звільнився з роботи за скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП). Станом на 10 липня 2017 року (на день його звільнення) розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з березня 2016 року по жовтень 2016 року та з березня 2017 року по 10 липня 2017 року становив 29305 грн. 11 коп., що підтверджується довідкою. Отримати довідку від відповідача про розмір нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середньомісячного заробітку можливість відсутня. При звільненні згідно ст. 44 КЗпП України йому належала до виплати вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, тобто у розмірі 6447 грн. 42 коп. Повний розрахунок з ним відповідачем не проведений до теперішнього часу, тому він має право вимагати у відповідності зі ст. 117 КЗпП України сплати з боку відповідача на його користь середнього заробітку за період затримки повного розрахунку. Просив стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 6477 грн. 42 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 10 липня 2017 року і по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру його середньоденного заробітку 171 грн. 83 коп. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 31). Представник відповідача публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» у судове засідання не з*явився, надав відзив на позовну заяву від 05 квітня 2018 року (а.с. 69-72, 73-74) в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що відповідач не визнає позов щодо стягнення вихідної допомоги в сумі 6477,42 грн., оскільки нарахування заробітної плати було припинено у зв*язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності підприємства та виробничих підрозділів у межах Донецької та Луганської областей. Зв*язок із виробничими підрозділами та первинні документи у відповідача відсутні. Надані позивачем копії розрахунку заробітної плати не вважає належним доказом по справі, крім того в позовній заяві позивач зазначає, що вихідна допомога стягується у розмірі тримісячного середнього заробітку, однак його було звільнено за скороченням штату, а не у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, тому вихідна допомога має складати один середньомісячний заробіток. З наданих позивачем копій розрахунку заробітної плати за травень-червень 2017 р. заробітна плата за цей період складає 3013,76 грн., у звязку з чим середньомісячна заробітна плата та вихідна допомога повинна складати 1506,88 грн., а не 6477,42 грн. (а.с.71) Через відсутність визнаної відповідачем заборгованості з невиплаченої заробітної плати вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку вважає безпідставною та необґрунтованою. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позовна заява підписана 27 грудня 2017 р., тобто після спливу встановленого тримісячного строку, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку просив відмовити через пропуск строку позовної давності (а.с. 71). З*ясувавши позицію позивача, представника відповідача, дослідивши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] (а.с. 24-28), перебував у трудових правовідносинах з Дебальцівським вагонним депо ДП «Донецька залізниця», працював на посаді оглядача ремонтника вагонів ст. Дебальціве-сорт регіональної філії «Донецька залізниця» з 01 лютого 2011 року по 17 липня 2017 року. Як вбачається із запису, що міститься в трудовій книжці позивача (а.с.6), Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Вагонне депо Дебальцеве-Сортування ДП «Донецька залізниця» реорганізовано у виробничий підрозділ «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно наказу (розпорядження) № 8255/ДН-а від 10 липня 2017 р. (а.с. 29, 30) [PERSON] звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату з 17 липня 2017 р., що також вбачається з трудової книжки позивача серія БТ-ІІ № 5545053 від 11 липня 1993 року (а.с. 3-6). Крім того, у вказаному наказі (розпорядженні) № 8255/ДН-а від 10 липня 2017 р. зазначено про виплату згідно із ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги, компенсації за 12 днів відпустки, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 29, 30). Згідно розрахунків з заробітної плати ВЧД Дебальцеве СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] за місцем роботи нараховувалася заробітна плата з березня 2016 р. по жовтень 2016 року та з березня 2017 р. по 10 липня 2017 року (а.с. 7-23). Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства. За вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до\~статті 44 КЗпП України\~\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Про право [PERSON] отримати вихідну допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України також зазначено в наказі (розпорядження) № 8255/ДН-а про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] від 10 липня 2017 (а.с. 29, 30), проте дана виплата відповідачем не зроблена, що фактично не заперечував відповідач згідно письмового відзиву. Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що обчислення середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Заробітна плата позивача за травень 2017 р. складає 2802,28 грн, за червень 2017 р. - \~ 211,48 грн., що не спростовано відповідачем та фактично визнається згідно письмового відзиву (а.с. 71). Таким чином середня заробітна плата складає 1506,88 грн., відповідно розмір вихідної допомоги у зв*язку зі звільненням складає 1506,88 грн. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги в розмірі 1506, 88 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлдягають до часткового задоволення. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті. Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01 квітня 2015 року (справа № 6-41цс15), у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. У зв*язку із невиплатою відповідачем позивачеві вихідної допомоги вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, як то передбачено\~ст. 117 КЗпП України, є обгрунтованою. Відповідно до пункту 2\~Постанови КМУ"Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Заробітна плата позивача за травень 2017 р. складає 2802,28 грн. (20 робочих днів), за червень 2017 р. - \~ 211,48 грн. (20 робочих днів) (а.с. 21-22). Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденна заробітна плата позивача складає 75,34 грн. (2802,28 грн. + 211,48 грн. / 40 дн.). Час затримки розрахунку складає з 11 липня 2017 року по 10 квітня 2018 року 189 днів. Середня заробітна плата позивача за час затримки розрахунку за цей період складає 14 239 грн. 26 коп. (75,34 грн. х 189 днів). Враховуючи викладене вище, оскільки позов задовольняється частково, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми на яку позивач мав право (1506, 88 грн.), частки, яку вона становила у заявлених вимогах (23,3 %), істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 3317, 75 грн., задовольнивши частково позовні вимоги в цій частині. Крім того, в силу ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи, що на час розгляду даної цивільної справи позивачу, як звільненому працівнику, не виплачено належні суми при звільненні, суд не бере до уваги доводи письмових заперечень відповідача в частині пропуску позивачем [PERSON] строку для звернення до суду як такі, що не ґрунтуються на законі. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В силу ст. 141 ЦПК Україн з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: partial