Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 24.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний дім» укладено кредитний договір № КЛ/2012/02-43, зі змінами та доповненнями внесеними додатковим договором № 1 від 28.12.2012 р., додатковим договором № 2 від 03.01.2014 р. та договором про внесення змін № ДЗ/2014/06-43 від 28.02.2014 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № І/2012/02-43 від 24.12.2012 р., згідно якого банку передано в іпотеку належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] та іпотечний договір № І/2012/03-43 від 28.12.2012 р., згідно якого банку передано в іпотеку належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS]. На підставі кредитного договору [PERSON] було надано кредит в сумі 54 000 дол. США, строком користування до 31.03.2013 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних. Оскільки відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконують, щомісячні платежі у встановлений договором строк не вносять, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження , з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства. Представник відповідача пред'явив зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, з тих підстав, що договори не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», так договір не містить повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту. [PERSON] заявила позов в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, просить, в зв'язку із закінченням терміну дії кредитного договору, визнати припиненим договір іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідачів та третьої особи [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснив, що, на його думку, немає підстав для задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, встановив наступне. Встановлено, що 24.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний дім» укладено кредитний договір № КЛ/2012/02-43, зі змінами та доповненнями внесеними додатковим договором № 1 від 28.12.2012 р., додатковим договором № 2 від 03.01.2014 р. та договором про внесення змін № ДЗ/2014/06-43 від 28.02.2014 р. (а.с.5-19). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № І/2012/02-43 від 24.12.2012 р. , згідно якого банку передано в іпотеку належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] та іпотечний договір № І/2012/03-43 від 28.12.2012 р., згідно якого банку передано в іпотеку належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 20-28). Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачі станом 15.12.2014 року мають заборгованість в сумі 63 751,66 дол. США (а.с.60), з яких 53905,00 доларів США заборгованість за кредитом за період з 02.01.2013 року по 01.04.2014 року; 4528,03 доларів США - заборгованість по процентам за період з 03.03.2014 року по 30.10.2014 року; 4312,40 доларів США - штраф відповідно до п.6.5. Кредитного договору. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у випадку прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Укладені учасниками процесу кредитний договір, договори іпотеки, правочини щодо відступлення права вимоги не оспорено, у встановленому закорном порядку недійсними не визнано. Обставини отримання грошових коштів підтверджено листом ТОВ «Сучасний дім» про їх перерахунок, розпорядженнями банку, меморіальними ордерами, актом цільового використання кредитних коштів (том.2 а.с.39-51). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджено наданими позивачем доказами виписками по особовому рахунку, розрахунком заборгованості станом на 15.12.2014 року (том.1 а.с.40-60), які відповідачем не спростовані. Суду також доказів виконання умов п.5.2.16 Кредитного договору стосовно страхування іпотечного майна, що є підставою для стягнення визначеного п.6.5. Кредитного договору штрафу. Не спростовує визначеного позивачем розміру боргу наданий представником відповідача розрахунок (том.2 а.с.127), який складений станом на іншу дату - 13.06.2014 року, відображення різних відсоткових ставок 31.03.2014 року не вплинуло на розмір зобов'язання, здійснено в зв'язку з внесенням змін до основного договору. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визначенню суми заборгованості за тілом кредиту, процентам та штрафу в розмірі 63 751,66 дол. США, що на дату винесення судового рішення згідно офіційного курсу Національного банку України становить еквівалент 1526803,87 грн. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки в таких випадках: в разі невиконання боржником основного зобов'язання; у разі виконання або неналежного виконання іпотекодацем умов іпотечного договору; в інших випадках, передбачених договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене, згідно з п.4.1.-4.6. Договору, укладеного між сторонами, іпотекодерджателем у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпоотекодавця, у тому числі, отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону). У зв'язку з наведеним суд виходить із того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. На підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Отже, заявлені позивачем вимоги є належним способом захисту. Оскільки, в матеріалах справи наявні висновок експерта (том.2 а.с.12-16) з приводу визначення вартості предметів іпотеки, враховуючи клопотання представника відповідача та зміст правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1935цс15 від 07.10.2015 року, позовні вимоги слід задовольнити частково, визначивши початкову ціну іпотечного майна, виходячи з Висновку судово - оціночної будівельної експертизи №492 від 31.07.2015 року. Повноваження ПАТ «Кристалбанк» на звернення стягнення на іпотечне майно підтверджено: Статутом ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк» (том.1 а.с.84-88), згідно п.1 якого дана юридична особа є правонаступником ПАТ «Терра Банк», Актом приймання - передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку від 22.12.2014 року (том.1 а.с.94-98), за яким відступлено право вимоги по кредитному договору, укладеному з ТОВ «Сучасний дім», нотаріально посвідченим Договором про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.1.2014 року (том.1 а.с.99-126), згідно п.31 додатку відступлено право вимоги за укладеними [PERSON] договорами іпотеки. Відомості про ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк» як іпотеко держателя внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно (том.2 а.с.214, 215), що свідчить про дотримання вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про впотеку». Водночас, ПАТ «Кристалбанк» утворено в результаті зміни назви ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк», тобто він не є новою юридичною особою, має ідентичний код ЄДРПОУ, отже набув прав за іпотечними договорами. Суд критично оцінює позицію представника відповідача щодо відмови в позові з підстав не отримання відповідачам документів про відступлення права вимоги. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Водночас, правові наслідки не виконання такого обов'язку визначено ст.ст.516-519 ЦК України. Так, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ч.2 ст.518 ЦК України). Оскільки, суду не надано доказів виконання зобов'язання на користь первісного кредитора, заперечення проти вимог висловлено в ході судового розгляду, тому відсутність доказів повідомлення іпотекодавця не позбавляє нового кредитора можливості звернутися до суду за захистом порушених прав. При вирішенні питання про визначення суми заборгованості зі сплати пені за кредитним договором суд виходить з наступного. Кредитний договір укладено між ПАТ «Терра Банк» та ТОВ «Сучасний дім», тобто між суб'єктами господарювання, з метою поповнення оборотних коштів (п.1.2. Договору) Тому, порядок нарахування пені за порушення господарського зобов'язання слід здійснювати за правилами ГК України. Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Однак, позивачем нараховано пеню за несплату процентів період з 03.03.2014 року по 15.12.2014 року; за несплату основного боргу за період 02.10.2013 року по 15.12.2014 року, які перевищують шестимісячний термін. Водночас, для стягнення пені встановлено скорочені строки позовної давності - один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Отже, при визначенні суми боргу суд враховує період з 03.03.2014 року по 31.08.2014 року про простроченню сплати процентів в сумі 34,73 долара США, оскільки ці вимоги заявлені з дотриманням шестимісячного періоду нарахування та в межах строку позовної давності. Так як позивач вимагає стягнення пені в гривні, не уточнював позовних вимог суд виходить з курсу національної валюти, який враховано позивачем станом на дату обчислення пені - 15,71 грн. за один долар США. Тому, сума боргу зі сплати пені по процентам становить 545,61 грн. При визначенні суми боргу по сплаті пені, нарахованої за порушення сплати тіла кредиту, враховуючи пред'явлення позову 23.12.2014 року, суд враховує період з 24.12.2013 року по 31.03.2014 року на суму 6849,01 грн., оскільки ці вимоги заявлені з дотриманням шестимісячного періоду нарахування та в межах строку позовної давності. Вимоги за період з 02.10.2013 року по 23.12.2013 року заявлені поза межами строку позовної давності, тому заява представника відповідача про застосування позовної давності підлягає задоволенню. Таким чином, вимоги первісного позову суд задовольняє частково. З приводу задоволення позову третьої особи про визнання припиненим іпотечного договору суд виходить з наступного. Відповідно до п.10.2. Іпотечного договору він дії до повного виконання зобов'язань за кредитним договором або до припинення іпотеки у передбачених законом випадках. Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Таким чином, право задоволення вимог за рахунок іпотечного майна першочергово обумовлено фактом порушення зобов'язання, яке у даному випадку мало місце починаючи з 03.12.2013 року, тобто в межах строку дії основного договору. Отже, саме з дати порушення основного зобов'язання у позивача виникло право звернення стягнення на іпотечне майно, яким він скористався 23.12.2014 року, тобто в межах строку позовної давності. Суд виходить з того, що положення ст.3 Закону України «Про іпотеку» в частині визначення строку дії акцесорного зобов'язання застосовується у випадку пред'явлення кредитором вимоги за фактами порушення зобов'язання, котрі мали місце після спливу дії основного договору. Тому, позовні вимог [PERSON] не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд виходить з того, що на підставі ст.88 ЦПК України, оскільки позивач на момент подачі позову був звільнений від сплати судового збору та сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. Предметом позову є не стягнення грошової суми, а звернення стягнення на нерухоме майно. Тому, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи, що вартість об'єктів нерухомого майна становить 1703700,00 грн., на відповідача слід покласти обов'язок відшкодування на користь держави судових витрат в максимальному розмірі, який мав бути сплачений на дату пред'явлення позову, тобто в сумі 3654,00 грн.

Outcome: partial