Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» Їжаковський О.В. звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором № 014/2499/72/59068 від 10.08.2007 р. у розмірі у розмірі 465 404,19 грн., також просить стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 6 981,06 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором. Ухвалою Святошинського районного суду від 30.03.2021 р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку загального позовного провадження. 24.05.2021 р. представник відповідача за довіреністю Черепахін Д.С. надіслав відзив на позовну заяву, яким просить, відмовити у позовних вимогах ТОВ «Вердикт капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № 014/2499/72/59068 від 10.08.2007 р. в частині стягнення заборгованості у розмірі 403 192,08 грн. у зв`язку зі спливом позовної давності. Відмовити у позовних вимогах ТОВ «Вердикт капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № 014/2499/72/59068 від 10.08.2007 р. в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 грн. Просить стягнути з ТОВ «Вердикт капітал» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу понесені [PERSON] у зв`язку з розглядом даної справи. Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просив суд, відмовити у задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач. Крім того, представник позивача надіслав відповідь на відзив в якому просить відхилити доводи представника відповідача відносно застосування судом строків позовної давності, а його позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача - адвокат Черепахін Д.С. позов визнав частково. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між позичальником [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», 10.08.2007 р. був укладений кредитний договір № 014/2499/72/59068 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18 000,00 Дол. США зі сплатою 9,0% річних. 20.11.2012 р. Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення у справі № 2-145/11 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 227 638,95 грн. а також 1 699,98 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вказане рішення суду ніким не оскаржувалось та набрало законної чинності 03.12.2012 р. 01.08.2013 рю на виконання вищевказаного судового рішення Святошинським районним судом м. Києва видано Виконавчий лист про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором у розмірі 227 638,95 грн., 1 699,98 грн. судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 05.04.2019 р. Святошинським районним судом м. Києва прийнято ухвалу про видачу дублікату Виконавчого листа та поновлено строк на його пред`явлення до виконання. 10.02.2020 р. Святошинським районним судом м. Києва прийнято ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження згідно якої замінено вибулого Стягувача Публічне акціонерне товариство ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 2-145/11 за позовом ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/2499/72/59068. 16.02.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання Виконавчого листа (дублікату). Сума стягнення за виконавчим провадженням з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження зазначено як 252 873,82 грн. 26.02.2021 р. [PERSON] виплатив заборгованість по виконавчому провадженню в повному обсязі, а саме в розмірі 252 875,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2032653692.1 від 26.02.2021 р. 01.03.2021 р. приватним виконавцем Маляром Я.А., у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавчий лист надіслано до Святошинського районного суду з відміткою про його повне виконання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином 26.02.2021 р. відповідач в повному обсязі виконав зобов`язання перед позивачем за Кредитним договором № 014/2499/72/59068 від 10.08.2007 р. та рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2012 р. у справі № 2-145/11, а отже 26 лютого 2021 року зобов`язання Відповідача перед ТОВ «Вердикт капітал» (та ВАТ «Райфайзен Банк Аваль») за кредитним договором та рішенням Святошинського районного суду м. Києва - припинились. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки глава 19 ЦК України не міститься окремих посилань та спеціальних норм, щодо позовної давності що застосовується до зобов`язань за ст. 625 ЦК України - до зобов`язань, що виникають на підставі цієї статті застосовується загальна позовна давність у три роки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Отже, так-як внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення - таке прострочення є триваючим правопорушенням та право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць окремо з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85743708). Враховуючи викладене, положення вказаних статей Закону, позицію Великої Палати Верховного Суду те, що відповідач 26.02.2021 р. сплатив заборгованість за кредитним договором та рішенням суду в повному обсязі та те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних з 20.11.2012 р., застосувується позовна давність. Позивач має право вимагати за цим позовом з урахуванням позовної давності (3 роки) складає: 62 212,11 грн., з яких:19 939,56 грн. - 3% річних за невиконання грошового зобов`язання з 25.03.2018 р. (3 календарні роки до подачі позову) по 25.02.2021 року (дата що передує даті виконання зобов`язання); 42 272,55 грн. - інфляційні втрати з 25.03.2018 року (3 календарні роки до подачі позову) по 25.02.2021 р. Щодо заявлених позивачем судових витрат. Позивач у п. 3 прохальної частини Позовної заяви заявляє вимогу про стягнення з відповідача нібито понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 грн. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 2, 3 та 4ст 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ознайомившись з доданими до позовної заяви документами суд вважає заявлену суму витрат на правову допомогу завищеною та такою, що не підтверджується належними доказами, з огляду на таке. До позовної заяви на підтвердження витрат на правову допомогу додано такі документи: копію договору про надання правової допомоги № 21-12/2019 від 21.12.2019 р. укладеного між позивачем та АБ «Вердікт»; копію платіжного доручення № 177920003 від 26.01.2021 р.; копію заявки на надання юридичної допомоги №106 від 04.01.2021 р.; копія витягу з Акту №10 про надання юридичної допомоги від 04.01.2021 р. Відповідно до ч.1 та п. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати, на професійну правничу допомогу. Отже зазначаємо, що сума судових витрат, які Відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи складається з витрат на професійну правову допомогу. Попередня (орієнтовна) вартість витрат на професійну правову допомогу, відповідно до Договору № Ю-09-04/21 про надання правової допомоги від 23.04.2021 р. складається з гонорару адвоката та плата за участь в судових засіданнях в розмірі 28 100,00 грн. У наданому платіжному дорученні не зазначено, що ці кошти були сплачені за надання правової допомоги саме за дану позовну заяву, а тому в даній частині позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 933 грн. 00 коп., виходячи з суми задоволення позову частково. Також у попередньому розрахунку судових витрат сторони відповідача заявлено витрати у розмірі 27 400, 00 грн. з яких 26 000, 00 гонорар та 1400,00 грн за участь у 2х судових засіданнях (1 попереднє та 1 по суті). В зв`язку з тим, що у даній справі було 3 судових засідання (2 попередніх та одне по суті) судові витрати сторони відповідача зрослі на 700, 00 грн. та склали 28 100, 00 грн. докази сплати суми гонорару у розмірі 26 000, 00 грн. (2 платежа по 13 000, 00 грн.) долучені до івідзиву. Докази останнього платежу у розмірі 2100. 00 грн. подавались у останньому судовому засіданні. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У матеріалах справи міститься клопотання представника ТОВ «Вердикт Капітал» про відмову в задоволенні витрат відповідача на правничу допомогу. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19. Вбачається, що представник відповідача просить стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» витрати на правничу допомогу при розгляді даної справи. Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial