Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що відповідно до умов кредитного договору від 27 липня 2006 року відповідачка отримала кредит у розмірі 250 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказав, що кредитний договір, укладений між сторонами складається з заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Згідно умовам цього договору, банк має право в будь-який час в односторонньому порядку змінювати відсоткові ставки, тарифи та інші умови обслуговування рахунків. Зазначив, що свої зобов'язання з передачі грошових коштів позивачу банк виконав, натомість відповідачка при поверненні грошових коштів свої зобов'язання порушила, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком на загальну суму 23723,59 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 11967,60 гривень, 9200 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 950 гривень - заборгованості за пенею та комісією, 500 гривень - фіксованої частини штрафу та 1105,88 гривень процентної частини штрафу. Просив стягнути з відповідачки судові витрати в сумі сплаченого судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився. До позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, оскільки всі необхідні, на думку представника позивача, докази є в матеріалах справи, заяви та клопотання з боку позивача відсутні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в сумі 11967,60 гривень, пояснивши, що кредит вона отримувала і таку суму поточної заборгованості визнає. Решту вимог не визнає, оскільки кредитною карткою користувалась, але гроші банку повертала, проте в якому точно розмірі та сумах, не пам'ятає. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, просив відхилити повністю. Звернув увагу на суперечливість даних позову та доданих документів, на що вказувала невідповідність вказаної суми кредиту у позові - 250 гривень та суми кредитного ліміту у заяві позичальника - 3090 гривень. Відповідачка не підписувала ніяких інших документів окрім заяви про видачу кредитної картки. Протягом дії кредитного договору Банк свавільно на власний розсуд встановлював і змінював відсоткову ставку, про що ніяких повідомлень відповідачці не надсилав. Виписки з рахунку відповідачки банк їй не надавав, розмір заборгованості нарахував необґрунтовано. Суд дослідивши обставини справи та подані сторонами докази приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст.526, ч.2 ст.530, ст.1054-1056-1 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До позовної заяви додано копію заяви від імені відповідачки про видачу кредитної картки, датовану 27.07.2006 р. Згідно цієї заяви, відповідачка [PERSON], звертаючись до банку, просила видати їй кредитну картку з кредитним лімітом у 3090 гривень з базовою процентною ставкою 36% на рік. Водночас, у позовній заяві позивач вказав, що кредит було видано в сумі 250 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних. До заяви позивачем додано документ з назвою «Условия и правила предоставления банковских услуг» без дати складання та підписаний лише від імені голови правління банку. Згідно даному документу, ще однією невід'ємною частиною кредитного договору з використанням кредитної карти має бути Пам'ятка клієнта, яка є невід'ємною частиною кредитного договору. Верховним Судом України у Постанові від 11 лютого 2015 року по справі №6-240цс14, при перегляді судових рішень з підстав, визначених ст.355 ЦПК України, сформульовано правову позицію, згідно якої, відповідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному, або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались. Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України, суд має враховувати при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин, висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України. Суду не надано всіх складових кредитного договору вказаних у позовній заяві. Отже, з огляду на вищевикладений висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, суд визнає, що по даній цивільній справі положення «Умов та правил надання банківських послуг», які не містять дати складання, не були вручені відповідачу і не підписані ним, не є належним доказом умов кредитного договору, на які посилається позивач. Згідно доданого до позовної заяви «Розрахунку» заборгованості за договором від 27.07.2006 р., позивачем наведено низку позицій з числовими значеннями у певній математичній залежності, з зазначенням назв стовпчиків: «дата», «кількість днів», «сальдо поточної заборгованості за кредитом», «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються (пільговий період)», «сальдо простроченої заборгованості за кредитом», «%ставка поточна заборгованість», «ставка прострочена заборгованість», тощо. Суд не може визнати доказом отримання грошових коштів та умов виникнення та розміру зобов'язань з їх повернення наданий розрахунок заборгованості, оскільки, по-перше, цей документ не відповідає ознакам розрахункового документа чи документа на переказ коштів, визначеним Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Крім того, вказаний розрахунок містить спеціальні терміни, не зазначені у заяві позичальника, що позбавляє суд можливості з'ясувати та перевірити зміст викладених у ньому даних та відповідність цих даних умовам укладеного договору. Сторонами не доведено строк виконання зобов'язань. Згідно позовної заяви, цей строк збігається зі строком дії кредитної картки. Проте ані позивач, ані відповідач не подали суду відомостей щодо строку, на який була видана кредитна картка. Отже, з огляду на це, визначаючи строк виконання зобов'язання, суд виходить з загальних положень законодавства, встановлених частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, згідно яким якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. З огляду на вищевикладені мотиви, суд визначає загальний розмір зобов'язання відповідача в межах позовних вимог та ґрунтуючись на поданих сторонами і визнаних допустимими та належними доказах в розмірі основного зобов'язання в сумі 250 гривень та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 36% річних, як зазначено у позовній заяві (3% на місяць). Від дня оформлення заяви відповідача про видачу кредиту, а саме від 27.07.2006 року, до дня подання позову в суд, пройшло 9 років і три місяці. Відповідно доказана сума зобов'язання за кредитним договором відповідача склала 250 гривень + (250 х 36% х 9 + 250 х 3% х 3) = 1082,5 гривень. З врахуванням пояснень відповідачки про користування кредитними коштами та часткове повернення кредиту, заяви про визнання заборгованості в сумі 11967,60 гривень, з огляду на норми статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, в обсязі визнаних відповідачкою вимог. Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до ст.88 ЦПК України, пропорційно сумі задоволених вимог. На підставі ст. 526, 536, 1054-1057 ЦК України, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: partial