Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON]про стягнення аліментів та додаткових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 30.12.2000 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 15.11.2012 року було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. 17.06.2016 р. позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] Після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від даного шлюбу з [PERSON] у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] не бере участі в утриманні їх спільної дитини в будь-якій формі. Добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Усі витрати, пов'язані з утриманням, вихованням, розвитком та лікуванням доньки позивач несе самостійно. Добровільно домовитися з відповідачем про сплату аліментів не вдається, тому змушена звертатися до суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання їх спільної дитини. Дану вимогу мотивує тим, що їх спільна донька [PERSON] хворіє сезонними респіраторними захворюваннями, відвідувала стоматолога, однак відповідач не допомагав матеріально під час хвороб доньки та не надавав жодних коштів на її оздоровлення, розвиток та відпочинок. Позивач зазначає, що несе витрати на навчання доньки, а саме: внески до шкільного та класного фондів придбання відповідного одягу, взуття, канцелярського приладдя, підручників тощо. Крім того, [PERSON] відвідує хореографічний гурток, за який позивач щомісячно сплачує 450 грн. На одяг для доньки щоб зібрати в школу щороку витрачає приблизно 7000 грн. Самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини позивач не в змозі, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та перебуває на утриманні чоловіка. З урахуванням вищевикладеного, просила суд стягнути з відповідача на утримання їх спільної дитини [PERSON] аліменти у розмірі 3500 грн. щомісячно з урахування індексації, до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 20025 грн. до 31 травня кожного року до досягнення донькою повноліття. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис№2504. Як вбачається з матеріалів справи, донька проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо і добровільно відмовляється надавати її допомогу щодо утримання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від виконання обов'язку утримувати доньки, а тому аліменти на його утримання підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню , враховує невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини та перекладення батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоров'ю відповідач являється працездатним, інших аліментних зобов'язань не має, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує регулярної матеріальної допомоги. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково у розмірі 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат, кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, як і суд їх повинен визначати в рішенні окремо, що цілковито відповідає позиції визначеної упостанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Щодо стягнення додаткових витрат. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON]- витрати пов'язані з сезонними респіраторними захворюваннями дитини, внески до шкільного та класного фондів, придбання відповідного одягу, взуття, канцелярського приладдя, підручників тощо. Половину витрати на хореографічний гурток, за який позивач щомісячно сплачує 450 грн., половину витрати на одяг для доньки, оскільки щороку витрачає приблизно 7000 грн., щоб зібрати дитину в школу. Самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини позивач не в змозі, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та перебуває на утриманні чоловіка. В підтвердження зазначених витрат позивач надала: -талон-направлення на дослідження від 23.09.2017 р. (консультація дитячого ортопеда-травматолога), на загальну суму 390 грн.; -замовлення №15032742 від 27.06.2017 р. (загальний аналіз сечі) на загальну суму 110 грн.; -замовлення №15634809 від 07.10.2017 р. (аналіз калу на кишкові паразити) на загальну суму 250 грн. -замовлення №15634809 від 10.10.2017 р. (біохімія крові + звіт з інтерпретацією показників) на загальну суму 630 грн.; -копію фіскального чеку ТОВ «Епіцентр» на загальну суму 2308,39 грн. на придбання канцелярських приладь для школи; -товарний чек № 1 від 13.11.2017 р. на суму 115 грн. за придбання маркер черв., 2 ручки, атлас, конт. карта, зошити на 18,24,36 арк.; -товарний чек № 48 від 07.10.2017 р. на суму 1325 грн. за придбання «ботинок зима, синий мех./замш» -фіскальний чек №21490 на суму 699 грн. за придбання «arita debs denim light blue» -копію медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] За підрахунками позивача, в середньому вона витрачає грошові кошти на додаткові витрати на утримання дитини, пов'язані з хворобою та здібностями доньки у розмірі: щомісяця 450 грн. за відвідування хореографічного гуртка, 7000 грн. щоб зібрати дитину в школу та витрати пов'язані з сезонними респіраторними захворюваннями дитини. У відповідності до ст. 185 СК України просить стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат на розвиток дитини на загальну суму - 2025 грн., виходячи з розрахунку, що за хореографічний гурток сплачує щомісяця 450 грн. Х 9 місяців = 4050 грн., тобто половина = 2025 грн. Чеки або квитанції, які підтверджують факт оплати, а також довідки/абонементу про відвідування дитиною хореографічного гуртка, позивачем суду не надано. Що стосується витрат за медичні консультації дитини дитячого ортопеда-травматолога на загальну суму 390 грн., витрат на проведення аналізів (загальний аналіз сечі, аналіз калу на кишкові паразити, (біохімія крові + звіт з інтерпретацією показників) на загальну суму 990 грн. то в цій частині суд приходить до висновку про їх доведеність та вважає необхідним стягнути з відповідача частину даних витрат, а саме грошові кошти в сумі 690 грн. (1380:2=690). Необхідність придбання канцелярських приладь для школи на загальну суму 2308,39 грн. (фіскальний чек ТОВ «Епіцентр»), придбання маркер черв., 2-х ручок, атласу контурної карти, зошитів (18,24,36 арк.) на суму 115 грн., придбання черевик на суму 1325 грн., в цій частині суд важчає, що позивачем були придбані природно необхідні товари, які в розумінні положень ст.185 СК України, не є додатковими витратами на дитину. Крім того, з фіскального чеку №21490 на суму 699 грн. за придбання «arita debs denim light blue» неможливо встановити, на що саме було витрачено кошти і чи витрачено саме на дитину. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки підлягають частковому задоволенню в сумі 690 грн. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору - 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial