Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, дитина проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач добровільно на постійній основі матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.10.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, проте заперечує проти їх розміру, визначеному позивачем. При цьому відповідач зазначає про те, що він самостійно до звернення позивача до суду почав сплачувати аліменти на утримання їх дитини з серпня 2020 року, перераховуючи дочці кошти на її банківську картку. Він офіційно працевлаштований, не приховує свого доходу, проте він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку. З урахуванням викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 12.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Проти задоволення інших вимог заперечував, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2004 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому частково задовольняє позовні вимоги в цій частині. Судом також враховується і розмір заробітку відповідача. Підстав для стягнення аліментів в більшому розмірі суд не вбачає. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, який би зумовлював наявність таких підстав. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 16.09.2020 року з урахуванням проведених відповідачем в добровільному порядку виплат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial