Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення боргу за договором позики від 25 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. у розмірі 90005,76 грн., суму індексу інфляції у розмірі 7740,51 грн. та пені в розмірі 24412,52 грн., а всього 122158,79 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 25 липня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. На виконання зазначеного договору ним передано відповідачу 3200,00 доларів США, що на момент укладання угоди було еквівалентно 82632,32 грн. У відповідності до умов позики відповідач зобов'язався повернути йому позичені кошти до 01 серпня 2017 року, однак взяті на себе зобов'язання до цього часу не виконав. Його вимоги про повернення боргу відповідач ігнорує. Умовами договору було передбачено, що позика безпроцентна, тому суд з урахуванням курсу НБУ на момент звернення до суду з позовом повинен стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 90005,76 грн. та суму індексу інфляції за період з 01 серпня 2017 року по 01 вересня 2018 року в сумі 7740,51 грн. Крім того, умовами договору також передбачено стягнення пені в розмірі подвійної ставки НБУ станом на момент повернення коштів, яка склала 22501,44 грн. Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи в її відсутності та з посиланням на підтримання позовних вимог, та відсутності заперечень щодо ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Отже, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України. Як зазначено в ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На виконання даних норм, 25 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За даним договором, позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 82632,32 гривень, що еквівалентно сумі 3200,00 доларів США по курсу НБУ на день укладення цього договору. Із зобов'язанням повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) у доларах США у строк до 01 серпня 2017 року. За загальним правилом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, абзац 1 ч. 1. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок, ч. 3. Та у ч. 1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Проте, як станом на 01 серпня 2017 року, так і до тепер відповідач свого обов'язку по поверненню позики не виконав, і тим самим допустив, порушення взятого на себе зобов'язання. Як зазначено у ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Отже, як встановлено судом із договору позики, сторони визначили грошовий еквівалент виконання зобов'язання в іноземній валюті. А звідси, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом. Так, станом на 21.09.2018 року, офіційний курс гривні щодо долара США становив суму 28,1268 гривень за 1 долар США, а тому відповідно сума боргу становить 90005,76 грн. За загальним правилом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, до теперішнього часу відповідач у жодний спосіб не виконав зобов'язання передбачені договором позики від 25 липня 2017 року року, і навіть частково, що вказує на свідоме небажання виконувати даний правочин. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15. З врахуванням того, що предметом позики за договором від 25 липня 2017 року була іноземна валюта, а саме, 3200,00 дол. США, позовна вимога про стягнення 7740,51 грн. індексу інфляції задоволенню не підлягає. Також, п. 3.2.2 Договору позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ станом на момент повернення коштів. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За правилами ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Починаючи з 01.08.2017 р. по 26.10.2017 р. річна облікова ставка НБУ складала 12,50%, а подвійна 25,00%, і кількість днів 87, то пеня 5363,31 грн.; -з 27.10.2017 р. по 14.12.2017 р. річна облікова ставка НБУ складала 13,50%, а подвійна 27,00%, і кількість днів 49, то пеня 3262,37 грн.; - з 15.12.2017 р. по 25.01.2018 р. річна облікова ставка НБУ складала 14,50%, а подвійна 29,00%, і кількість днів 42, то пеня 3003,45 грн.; - з 26.01.2018 р. по 01.03.2018 р. річна облікова ставка НБУ складала 16,00%, а подвійна 32,00%, і кількість днів 35, то пеня 2761,80 грн.; -з 02.03.2018 р. по 12.07.2018 р. річна облікова ставка НБУ складала 17,00%, а подвійна 34,00%, і кількість днів 133, то пеня 11150,76 грн.; -з 13.07.2018 р. по 31.08.2018 р. річна облікова ставка НБУ складала 17,50%, а подвійна 35,00%, і кількість днів 50, то пеня 4315,30 грн.; Пеня розрахована за формулою: Сума заборгованості х Подвійний розмір облікової ставки НБУ (%) : 100% : 365 днів х Кількість днів (період). Таким чином, загальна сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, починаючи з 01.08.2017 р. по 31.08.2018 р., становить грошову суму в розмірі 29856,99 грн. Однак, враховуючи, що загальний розмір нарахованої судом пені перевищує межі заявлених позовних вимог, а суд не може виходити за їх межі (ч.1 ст.13 ЦПК), то до стягнення підлягає 24412,52 грн. Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1144,18 грн.

Outcome: partial