Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.03.2011 року в розмірі 33077,01 грн. та понесений судовий збір у розмірі 693, 34 грн.. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він не був повідомлений про розгляд справи судом, що позбавило його права брати участь у судовому засіданні, давати пояснення, подати зустрічний позов, користуватися наданими правами у повному обсязі. Зазначає на те, що грошові кошти від банку він не отримував. На його ім.»я був відкритий картковий рахунок №4149625804196119 з кредитним лімітом 19000 грн. та рахунок №5168742065441168, з яких в період з 29.05.2015 р. по 30.05.2015 року було не санкціоновано списані грошові кошти в розмірі 18100 грн., про що 02.06.2015 р. він повідомив ПАТ [PERSON]» та відділок поліції. Розпорядження Банку на списання коштів він не давав, тому списання коштів є порушенням ст.. 1071 ЦК України. Оскільки грошові кошти були перераховані поза його волею, то не повинен нести перед Банком кредитні зобов»язання. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.03.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 15.09.2016 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 65739,69 грн., яка складається : заборгованість за кредитом - 22387,85 грн. ; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 7082,51 грн.; пеня за прострочене зобовязання - 31312,68грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.- 1350грн.; штраф ( фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова)- 3106,65 грн. Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що м. Покровськ (Красноармійськ), згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року. За таких обставин суд першої інстанції відмовив позивачу у стягненні з відповідача суми нарахованої пені за прострочене зобовязання - 31312, 68 грн. та нарахованої пені за несвоєчасну сплату боргу - 1350 грн. та визначив до стягнення борг за кредитом 22387,85 грн., відсотки за користування кредитом 7082,51 грн., штраф 500 грн. ( фіксована частина), штраф 3106,65 грн. ( процентна складова), всього 33077,01 грн. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, просить справу розглянути без його участі ( №ЕП-1593/17 від 17.03.17). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права При розгляді справи суд вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами та вірно визначився з правовою нормою, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Оскільки відповідач через відсутність належного повідомлення не брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, поновлюючи його порушене право, суд апеляційної інстанції надав відповідачу можливість дати пояснення, заявляти клопотання, надати документи, які з поважних причин не були представлені до суду першої інстанції. У виконання приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України апеляційний суд сприяв зясуванню обставин справи шляхом витребування додаткової інформації від позивача ПАТ «Приватбанк» та від [PERSON]»їнського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області і така інформація була надана апеляційному суду. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] посилається на те, що в період з 29.05.2015 р. по 30.05.2015 року без його годи грошові кошти в сумі 18100 грн. з його банківського рахунку були перераховані на банківську карту, власником якої є [PERSON], що мешкає Донецька область. [PERSON], вул. Чапаєва 24/84. Згідно повідомлення начальника СВ Мар»їнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області в провадженні вказаного відділу знаходиться кримінальне провадження №12015050410001366, внесене до ЄРДР 02.06.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, досудове розслідування по якому триває. Потерпілим по даному кримінальному провадженню визнано [PERSON], про підозру по даному кримінальному провадженню будь-яким особам не повідомлялось . Позивач визнає ту обставину, що дійсно в період 21 год.44 хв . 29.05.2015 р. по 04 год.39 хв. 30.05.2015 року з карт № 4149625804196119 та № 5168742065441168 [PERSON] були списані грошові кошти на загальну суму 18100 грн. Списання коштів мало місце через «Приват 24», вхід в «Приват 24» здійснено під аккаунтом +380990325733 клієнта [PERSON] Встановлено, що відповідач був зареєстрований в системі «Приват 24», реєстрація у програмному комплексі проводиться самім клієнтом і користування програмним комплексом з введенням особистих даних відбувається також самим клієнтом, а не Банком. Банківська система «Приват 24» дистанційне обслуговування це комплекс інформаційних послуг по рахунках Клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень Клієнта розпорядження Банку здійснити певну операцію, яке передається Клієнтом за допомогою Інтернету. При реєстрації у банківській системі «Приват 24» SMS - інформування автоматично підключається лише до того телефону, який вказаний клієнтом як оснований номер для проведення банківських операцій. Відповідачем при укладанні договору був вказаний номер телефону+380990325733, на який автоматично надходили SMS повідомлення про проведення операцій. Доводи відповідача в тій частині, що SMS- повідомлення про списання коштів до нього не надходили є неспроможними оскільки таке повідомлення здійснюється автоматично та не потребує дій чи розпоряджень з цього приводу працівника банку. Підтвердження на списання коштів здійснюється з телефону клієнта, який вказаний при укладанні договору, в даному випадку це номер телефону відповідача +380990325733, який він зазначив при реєстрації у системі «Приват 24». Доводи відповідача в тій частині, що він не отримував SMS- повідомлень від Банку суперечать фактичним обставинам справи.. Представником відповідача надана інформація щодо SMS- повідомлень з телефону відповідача, яка отримана шляхом копіювання матеріалів кримінального провадження, посвідчена т.в.о. начальника СВ Мар»їнського ВП . Дослідивши надану інформацію вбачається, що неодноразово з номера телефону відповідача направлялись SMS- повідомлення на номер 10060 та направлялось одне повідомлення на номер 3700 ( гаряча ліня), який використовується якщо виникли труднощі з проведенням операцій по карті або є підозри на шахрайство. Крім того містяться три SMS- повідомлення від ПАТ КБ «Приватбанк» з номеру +380567335040 м. Дніпропетровськ , які надходили відповідачу 29.05.2015 р. в проміжок часу 21год 15 хв. до 21 год. 44 хв. Зміст SMS- повідомлень не зберігся, проте, вказані обставини спростовують твердження відповідача, що будь-яких повідомлень від ПАТ КБ «Приватбанк» до нього не надходило. Крім того, вказані SMS- повідомлення від ПАТ КБ «Приватбанк» передували списанню грошових коштів. Доводи апеляційної скарги в тій частині, що вхід до системи здійснено з іншого ІР-адресу і [PERSON] повинен був повідомити про це клієнта, не ґрунтуються на Умовах та правилах надання банківських послуг . Згідно Умов ПАТ КБ «Приватбанк» не контролює з якого інтернет-ресурсу клієнти-користувачі здійснюють вхід до програмного комплексу, у якому клієнти самостійно реєструються шляхом внесення власних даних та введенням паролю. Банк не має підстав повідомляти клієнта-користувача про вхід до програмного комплексу «Приват 24», Банком не контролюються особисті розпорядження клієнтів. Згідно п.п. 1.1.2.1.2 Умов клієнт зобов»язаний не передавати картки, пін-коди третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані у цілях не передбачених договором. Вживати заходи щодо запобігання втрати ( викрадення ) картки або пін-коду та доступу сторонніх осіб. Держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту звернення до Банку та блокування. При списанні коштів через систему [PERSON] 24» авторизація клієнта здійснюється за його номером телефону шляхом введення імені користувача ( логін) і пароля ( послідовність із символів і цифр). Згідно п. 2.1.4.7 Умов клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з його карткового рахунку третіми особами. Вбачається, що вхід до системи «ПРиват 24» здійснено під аккаунтом +380990325733 телефон відповідача. 1.1.5.14 Клієнт відповідає за усі операції у повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку через пристрої самообслуговування, систему «Приват 24» з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. Про списання коштів відповідач заявив через три дні після чого рахунок було заблоковано. За заявою відповідача відкрито кримінальне провадження , внесене до ЄРДР 02.06.2015 р. за ознаками злочину ч. 1 ст. 190 КК України, про підозру про підозру по даному кримінальному провадженню не повідомлялось. Додані представником відповідача документи, які підтверджують факт списання грошових коштів з рахунку [PERSON] та зарахування вказаних коштів на рахунок [PERSON] не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що відповідач несе зобов»язання перед Банком щодо погашення кредитної заборгованості. Також не спростовують цей висновок пояснення [PERSON]В про те, що без його відома грошові кошти [PERSON] були дійсно зараховані на його банківський рахунок. В порушення приписів ст.. 74 ЦПК України суд першої інстанції належним чином не повідомив відповідача про розгляд справи, що позбавило відповідача на участь в судовому засіданні. Однак, апеляційний суд надав відповідачу можливість давати пояснення, надавати документи, які з поважних причин не були надані суду першої інстанції, сприяв у наданні доказів шляхом направлення запитів, на які отримано відповіді та документи. Надані відповідачем документи не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що відповідач повинен погашати кредитну заборгованість. Однак, погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення кредитної заборгованості не можна. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні пені, яка відповідно до ст.. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» стягненню не підлягає. Проте, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідно до статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Оскільки на теперішній час м. Покровськ (Красноармійськ), згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, пеня була нарахована банком станом на 05.10.2016 року, після набрання чинності Закону України від 2 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та в момент чинності вищезазначених нормативно-правових актів, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, розповсюджуються на відповідача звільняють останнього від обов'язку по оплаті на користь позивача всієї суми пені та штрафу. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України №6-2879 цс/16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вказаний закон зазначає, що забороняється нарахування не лише пені, але й штрафів. Таким чином, нарахований позивачем штраф 500 грн. та 3106,65 грн. стягненню не підлягає. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу та відмову в задоволенні цієї частини вимог. У звязку з чим до стягнення підлягає загальна сума заборгованості 29470,36 грн., яка складається із суми кредиту 22387,85 грн. та відсотків за користування кредитом 7082,51 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в даному випадку пропорційно задоволеним вимогам сума судових витрат складає 617,76 грн., що станосить 44,83 % від заявленої позивачем суми. Відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи безстроково ( а.с.70) і відповідно до п.9 ст.. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. Оскільки відповідач звільнений від стягненню судового збору, то понесені позивачем судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги скасування рішення суду в частині стягнення штрафу та зміну рішення суду в частині стягнення загальної суми заборгованості.

Outcome: partial