Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 49848,07 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 01.11.2006 року був укладений кредитний договір №DNH4KP95480164, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4418,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням умов договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування коштами станом на 18.01.2017р. у відповідача виникла заборгованість в сумі 121352,52 грн., з яких 4418,70 грн. - заборгованість за кредитом, 31684,75 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 85249,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Як зазначає в позивач в позовній заяві, від зазначеної суми боргу слід відняти 74354,36 грн., яка задоволена судовим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2014р., а тому стягненню з відповідача підлягає різниця в сумі 46998,16 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2349,91 грн. - штраф (процентна складова). 30.05.2017р. до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 54065,78 грн., з яких 9102,52 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 41912,51 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2550,75 грн. - штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача Молодецький О.М. позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, підтримав та просив їх задовольнити, додаткового зазначивши, що позивачем нараховано відсотки за користування коштами та штрафні санкції за період, що настав після винесення рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2014р. по 18.01.2017р. Представник відповідача [PERSON] в запереченнях на позовну заяву та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, посилаючись на те, що: - умови і правила банківських послуг відповідачем не підписувалися; - за своєю правовою природою штраф не може виражатися у сталій сумі, а обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання; - позивач в позовні заяві просить одночасно стягнути пеню та штрафи за прострочення платежів за кредитом, що свідчить про недотримання статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те ж порушення; - позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені. Разом з тим, у судових дебатах представник відповідача просила стягнути з відповідача лише відсотки за користування кредитними коштами та відмовити у стягненні решти вимог. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, 01.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, у формі заяви №DNH4KP95480164, відповідно до умов якого банком надано, а [PERSON] отримано кредит у розмірі 4418,68 грн. на строк 12 місяців по 01.11.2007р. включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених в заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в умовах. Вказаним договором сторони узгодили, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «10» по «17» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти в сумі 420,89 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. З тексту договору №DNH4KP95480164 вбачається. що відповідач виразив свою згоду, що заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживного кредиту фізичним особам, тарифами складає між відповідачем та банком кредитно заставний договір. Відповідно до вимог статті 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак, [PERSON] умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування коштами не виконувалися, у зв'язку з чим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року у справі №127/6654/14-ц позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №DNH4KP95480164 від 01.11.2006 року в сумі 74354,36 грн., яка складається з: 4418,70 грн. - заборгованості за кредитом; 22582,23 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 43336,56 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частка); 3516,87 грн. - штрафу (процентна складова) та 743,54 грн. судового збору. (а.с. 4) Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором споживчого кредиту зобов'язання, що призвело до утворення у нього перед банком заборгованості, яка станом на 25.03.2014р. становила 74354,36 грн. Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, як пояснив представник позивача в судовому засіданні та не заперечувала представник відповідача, в подальшому, незважаючи на наявність судового рішення про стягнення боргу, відповідачем заборгованість не погашалося та рішення суду на даний час не виконано. Згідно з частиною першою статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається з умов договору №DNH4KP95480164 від 01.11.2006 року, сторони узгодили, що згідно з пунктом 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,0% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Таким чином, оскільки відповідач не виконував та не виконує належним чином взяті на себе за договором споживчого кредиту зобов'язання, ігноруючи при цьому виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року у справі №127/6654/14-ц, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано за період з 08.05.2014р. по 18.01.2017р. відсотки за користування кредитними коштами в сумі 9102,52 грн., а тому позовній вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені то вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до пункту 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невід'ємною частиною укладеного сторонами договору №DNH4KP95480164 від 01.11.2006р., при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). Одна, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафу за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Отже, сторонами, з урахування положень статті 259 ЦК України, збільшено позовну давність, в тому числі щодо вимог про стягнення пені, та встановлено її тривалістю 5 років. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. З матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості та пояснень представника позивача, вбачається, що пеня позивачем нараховано за період з 08.05.2014р. по 18.01.2017р., тобто в межах п'ятирічного строку позовної давності, а тому посилання представника відповідача, стосовно пропуску позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи. В той же час, з уточненої позовної заяви вбачається, що позивачем вимагається до стягнення 9102,52 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом та 41912,51 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, тобто заявлена до стягнення пеня майже в п'ять разів перевищує заборгованість по відсотках. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Таким чином, оскільки основний розмір заборгованості за договором №DNH4KP95480164 від 01.11.2006р. станом на 18.01.2017р. становить 9102,52 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, а нарахована пеня становить 41912,51 грн. грн. суд вважає за доцільне зменшити розмір пені до 9102,52 грн. ( розмір відсотків). Позовні ж вимоги в частині стягнення 500 грн. штрафу згідно пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини другої статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердому вибірковому розмірі. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. При цьому, як зазначалося вище відповідно до пункту 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невід'ємною частиною укладеного сторонами договору №DNH4KP95480164 від 01.11.2006р., при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Пунктами 3.2.2, 3.2.3 даних умов передбачено обов'язок позичальника погашати кредит у порядку та у строки відповідно до заяви та сплачувати відсотки відповідно до заяви та тарифів. Таким чином, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено одночасне застосування до позичальника за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафу та пені, що не узгоджується з вимогами законодавства враховуючи наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 21.10.2015р. у справі № 6-2003цс15. Таким чином, з урахуванням вищевказаного позовні вимоги в частині стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2550,75 грн. штрафу (процентна складова), задоволенню не підлягають. Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 18205,04 грн., з яких: 9102,52 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом та 9102,52 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, є обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 584,35 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial