Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він 30.09.2014 року надав [PERSON] 4200,00 грн., у підтвердження чого, згідно із вимогами ч.2 ст.1047 ЦК України, отримав розписку. Вищезазначена розписка відповідача про отримання ним коштів, передбачає виконання зобов'язання до 10.10.2014 року. За домовленістю між ними, відповідач зобов'язувався погасити вказану заборгованість у строк до 10.10.2014 року. Проте, зі спливом вказаного строку відповідач свої зобов'язання не виконав. Крім того, [PERSON] уникає контакту та не відповідає на телефонні дзвінки. Відповідачу направлялося декілька письмових вимог про необхідність сплатити борг. Враховуючи положення ст.ст. 638-642, 1046, 1047 ЦК України, позивач вважає, що між ним та відповідачем у належній формі укладено договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти на визначених умовах. За період з 11.10.2014 року по 27.01.2015 року облікова ставка НБУ становила 14,0 %. Штрафні санкції, які відповідач зобов'язаний сплатити за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за період з 11.10.2014 року по 27.01.2015 року, становить: 109 днів/365 днів х 28% х 4200 = 351,18 грн. У порушення цього відповідач не виконав зобов'язання перед ним, як кредитором. Розрахунок боргу із сплати 3% річних: 4200 х 3% х 109 днів/365 днів = 37,62 грн. За період з 11.10.2014 року по 31.12.2014 року загальний рівень інфляції становить 106,5%. Розрахунок боргу зі сплати інфляційних за час прострочення: 4200 х (106,5% - 100,0%) = 273,00 грн. Загальна заборгованість відповідача становить: 4200,00грн. (основний борг)+351,18грн. (штрафні санкції)+37,62грн. (3% річних)+273,00грн. (інфляційні втрати) = 4861,80 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики: основний борг - 4200 грн. 00 коп., штрафні санкції - 351,18 грн., 3% річних - 37 грн. 62 коп., інфляційні - 273 грн. 00 коп., а також судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що він 30.09.2014 року надав [PERSON] позику у розмірі 4200,00 грн., про що отримав відповідну розписку. Окремий договір вони не укладали. За домовленістю між сторонами, відповідач зобов'язувався погасити вказану заборгованість у строк до 10.10.2014 року. Проте, зі спливом вказаного строку відповідач свої зобов'язання не виконав. На усні та письмові вимоги про повернення коштів позитивно не реагує, постійно обіцяє повернути борг в майбутньому, а не повертає з-за відсутності коштів. Вони із відповідачем є сусідами по-будинку, а тому сумніву у наданні грошових коштів відповідачеві у позику, не було. Оскільки відповідач свої зобов'язання не виконує, тому просить стягнути з нього 4200,00 грн. (основний борг); 3% річних - 4200 х 3% х 109 днів/365 днів = 37,62 грн.; інфляційні за час прострочення (з 11.10.2014 року по 31.12.2014 року) - 273,00 грн.; штрафні санкції, які відповідач зобов'язаний сплатити за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за період з 11.10.2014 року по 27.01.2015 року, і становить: 109 днів/365 днів х 28% х 4200 = 351,18 грн., а також судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, які повернулися на адресу суду з відміткою про неотримання «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що згідно з розпискою про отримання коштів від 30.09.2014 року, [PERSON], отримав суму коштів в розмірі 4200,00 грн. від [PERSON], [INFO]. Крім того, [PERSON] зобов'язався повернути отримані кошти в строк до 10 жовтня 2014 року, про що зазначено у вищевказаній розписці від 30.09.2014 року, яка підписана відповідачем власноручно. Фактично у розписці визначені суттєві умови договору позики. Боржнику позивачем 17.11.2014 року надсилалася письмова вимога про сплату боргу, проте [PERSON] на неї не відреагував. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ ЦК України. Зокрема, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638ЦК). Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші, або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ст. 1047 ч.1 ЦК). На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047ЦК). Як передбачено ст. 1049ЦК, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Під час розгляду справи, судом оглядався, наданий позивачем, оригінал розписки від 30.09.2014р., копія якої мається в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов'язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що фактично між сторонами відбувся договір позики, який містить суттєві умови такого договору і в зв'язку з невиконанням зобов'язання, відповідачем порушені права позивача. Оскільки грошове зобов"язання відповідач не виконав, то суд вважає, що заборгованість, яка складається з: основного боргу 4200грн. 00коп., 3% річних - 37 грн. 62коп., інфляційних - 273грн. 00 коп., - підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у розмірі 351грн. 18коп., і як вказує [PERSON], - за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за період з 11.10.2014 року по 27.01.2015 року, - то в цій частині вимог слід відмовити, оскільки, як передбачено ч.1 ст. 624ЦК України, - якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. В даному випадку, за умовами договірного зобов»язання, що виникло між сторонами, неустойку встановлено не було. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати, понесені нею і документально підтверджені. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60коп., що підтверджується квитанцією №QS23886771 від 28 січня 2015 року. На підставі викладеного та,

Outcome: partial