Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними 23-х років за умов, що вони будуть продовжувати навчання. В обґрунтування вимог позивач вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилось троє дітей: син [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] , які проживають разом із нею в с.Йосипівка Тернопільського району Тернопільської області. Син [PERSON] , досяг повноліття, однак продовжує навчатись на денній, контрактній формі навчання в Подільському Державному аграрному університеті в м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, а також на утримання повнолітнього сина [PERSON] , у зв`язку із продовженням навчання, у розмірі 1500 грн. щомісячно і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення 23-х років. 24 лютого 2019 року [PERSON] і [PERSON] досягли повноліття, однак продовжують навчатися в Тернопільському вищому професійному училищі ресторанного сервісу і торгівлі. Вона регулярно здійснює витрати на їх навчання, харчування, одяг. Сини повністю перебувають на її матеріальному утриманні, оскільки відповідач усунувся від виконання батьківських обов`язків, а сини у зв`язку з навчанням не мають можливості працювати та отримувати дохід. Відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак в добровільному порядку допомоги не надає. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилась, хоча про час та місце була повідомлена належним чином. Попередньо від її представника адвоката - Снітинського Б.Є. надійшла заява про слухання справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує щодо заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відзив на позов не подав та про причини неявки суду не повідомив. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 07 липня 1994 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , якій після одруження присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 липня 1994 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської адміністрації, про що зроблено актовий запис за №732. Від даного шлюбу у сторін народилось троє дітей: син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 березня 2001 року, виданим Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №1 та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 березня 2001 року, виданим Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №2. Сини проживають та зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] в с.Йосипівка Тернопільського району, що підтверджується довідкою за №207 від 11 вересня 2018 року, виданою Йосипівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Син [PERSON] є повнолітнім, однак продовжує навчатись. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, а також на утримання повнолітнього сина [PERSON] , у зв`язку із продовженням навчання, у розмірі 1500 грн. щомісячно і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення 23-х років. 24 лютого 2019 року [PERSON] та [PERSON] досягли повноліття, однак продовжують навчатись. Відповідно до довідок за №42 та №43 від 26 лютого 2019 року, виданих Тернопільським вищим професійним училищем ресторанного сервісу і торгівлі вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються на денній формі навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі, з терміном навчання з 01.09.2016 року до 01.07.2020 року. Самостійно заробляти на життя у зв`язку з навчанням на денній формі [PERSON] та [PERSON] не мають можливості. В судове засідання відповідач не з`явився, відзив не подав та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не представив. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до положень ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сини [PERSON] та [PERSON] є повнолітнім, однак продовжують навчатись в Подільському державному аграрно-технічного університеті у Державному професійно-технічному навчальному закладі на денній формі навчання. Самостійно заробляти на життя не мають можливості, у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою молодого віку, стан здоров`я задовільний, інших утриманців крім синів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не має. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу синам [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з продовженням навчання та розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання синів слід визначити у розмірі по 1500 грн. починаючи стягувати з дня пред`явлення позову 11 квітня 2019 року і до закінчення синами [PERSON] та [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів, судом враховано віддаленість місця проживання від місця навчання, вартість проїзду до місця навчання, вартість підручників, харчування, навчання тощо. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров`я позбавлений можливості надавати таку матеріальну допомогу синам у розмірі визначеному судом. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що [PERSON] отримує доходи на підставі яких спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання у розмірі по 2000 грн. щомісячно, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про такі доходи відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial