Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду 04 грудня 2019 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі Відповідач 1), Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - Відповідач 2) про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] у віці 63 роки помер батько позивача - [PERSON] .. Довідкою МСЕК від 03.01.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням на яке він захворів під час роботи на підприємствах Відповідачів. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.06.2002 року причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано його роботу протягом 23 років 10 місяців на підприємствах Відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів, а саме запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію внаслідок недосконалості робочих процесів. На підставі викладеного просить суд стягнути з Відповідача 1 - 372109,00 гривень, з Відповідача 2 - 12090,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. Представник Відповідача 1 відзив на адресу суду не направив. Представник Відповідача 2 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до довідки №2 від 03.01.2020 стаж роботи [PERSON] на АТ «ПІВДГЗК» складає 09 місяців та 18 днів, в той час як загальний стаж його роботи з урахуванням роботи на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці складає 23 роки та 10 місяців, про що зазначено у Акті розслідування причин виникнення професійного захворювання від 24.06.2002. Таким чином з аналізу вказаних документів, вбачається, що додані до позову документи не підтверджують вину АТ «ПІВДГЗК» у виникненні профзахворювання у [PERSON] , тому просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у віці 63 роки помер батько позивача - [PERSON] (а.с. 3,15,16). Довідкою міжрайонної профпатологічної МСЕК Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації Серії АА № 0000180 від 03.01.2018 року встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням (а.с. 8). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.06.2002 року Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано його роботу протягом 23 років 10 місяців на підприємствах Відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів, а саме запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію внаслідок недосконалості робочих процесів. Всього в умовах впливу шкідливих факторів відпрацьовано 23 роки 10 місяців, у тому числі на підприємстві ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг» 23 роки 1 місяць (277 місяців) та на підприємстві ПАТ «ПІВДГЗК» - 9 місяців (а.с.12-14). Таким чином, батько Позивача - [PERSON] помер у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на підприємствах Відпоідачів. Отже, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Враховуючи, що Акт розслідування хронічного професійного захворювання складений 24.06.2002 року суд вважає вірним застосувати норми Цивільного кодексу Української РСР. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки батько Позивача помер у 2017 році, Довідка МСЕК, якою встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням від 03.01.2018 року, суд також застосовує правові норми закону, які діяли у цей час. Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З огляду на вищезазначене вбачається, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці Позивач втратилв свого батька. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому його душевні страждання будуть тривати і надалі. Також суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N 2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. З трудової книжки померлого померлого встановлено, що [PERSON] працював тривалий час саме на підприємствах, які належать Відповідачам. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Враховуючи вище викладене, необґрунтованими є доводи представника відповідача АТ «ПІВДГЗК» про те, що позивач не довів моральні страждання. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з урахуванням Глави 5 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Відповідачів є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки внаслідок смерті батька позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, після захоронення батька страждання та переживання не закінчилися. Позивач залишився без любові зі сторони батька, без його підтримки. Отже смертю батька Позивачу завдано глибоких моральних страждань. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі з Відповідача 1 - 150000,00 гривень, з Відповідача 2 - 10000,00 гривень.. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1500,00 грн. (150000,00 х 1%=1500,00), з АТ «ПІВДГЗК» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. (не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати). На підставі викладеного,

Outcome: partial