Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 11.07.2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні та проживає разом з нею. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини, не дивлячись на те, що є працездатного віку, має можливість сплачувати аліменти, оскільки працює в ПрАТ «Виробниче підприємство «Техмаш» слюсарем електромонтажником, його середній заробіток складає близько 8000 грн. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів доходу. Просить про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного мінімуму, що позивачем визначено на власний розсуд, без обгрунтування нормами матеріального права чи виключними обставинами справи. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала та просила в них відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з третьою особою [PERSON], який розірваний рішення суду від 16.09.2011 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народилась [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.03.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 12.04.2011 року. Вказана обставина була врахована судом при вирішенні питання розміру аліментів. 11.07.2014 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], про що свідчить свідоцтво серії І-КИ №277643. 23.09.2014 року від шлюбу сторін народився [PERSON], про що свідчить свідоцтво серії І-КИ №509078. Відповідно довідки Єдиного абонентського відділу №2 №25706 від 05.10.2016 року, дитина проживає разом з матірю за адресою: [ADDRESS]. Довідка від 12.10.2016 року, видана ПрАТ «Виробниче підприємство «Техмаш», свідчить про працевлаштування відповідача слюсарем-електромонтажником з середнім заробітком 4000 грн. Також, суд приймає до уваги той факт, що третя особа [PERSON] є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримує пенсію у звязку з частковою втратою працездатності за захворюванням, повязаним із Чорнобильською катастрофою. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач, згідно викладених та не спростованих обставин, матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України \~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно із п.3 ч.1ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно із ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів встановлений по рішенню суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшений або збільшений по рішенню суду за позовом платника або одержувача аліментів у випадку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до ч.ч.5,6,7,8 ст.7 СК України учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У разі пред'явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб суд має вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі (Постанова Пленуму від 15 травня 2006 року N3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до п.17 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV ( 606-14 ) "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін та раніше стягнутих аліментів на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі 1/3 частики від усіх видів доходу, підлягає задоволенню частково, з врахуванням граничного розміру аліментів, що не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, та визначається судом у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з дня предявлення позову до суду, тобто з 28.10.2016 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial