Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом (а.с.2-5), який 27 березня 2018 року уточнив (а.с. 149-153) та остаточно просив суд: - стягнути зі [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 10 475,37 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; - стягнути з Нікопольської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України на його користь грошові кошти у розмірі 10 475,37 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 18 вересня 2013 року об 11-30 год. на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг вул. [PERSON] вул. Комсомольська у м. Нікополі Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Лексус ES-350» н.з. АЕ0188ЕЕ під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] [PERSON] зіткнення даних автомобілів, автомобіль «Лексус ES-350» н.з. АЕ0188ЕЕ відкинуло за межі проїзної частини де він скоїв наїзд на його стоячий автомобіль «CHERY KIMO SQR7130S12» н.з. АЕ5838ЕЕ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди всі три автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажир автомобіля [NUMBER], [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. 14 березня 2014 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого будь-якою статтею Кримінального кодексу України, постанову для складання адміністративних протоколів відносно водіїв [PERSON] та [PERSON] направлено начальнику ДАІ м. Нікополя. Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року, в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2014 року, в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2014 року залишено без змін. Зазначає, що вказаними постановами встановлено, що дорожньо-транспортна пригода від 18 вересня 2013 року сталася з вини [PERSON] та [PERSON] Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 153 від 29 квітня 2014 року, сума матеріального збитку завданого власникові автомобіля «CHERY KIMO SQR7130S12» н.з. АЕ5838ЕЕ внаслідок отриманих пошкоджень у дорожньо-транспортної пригоди 18 вересня 2013 року складає 20 350,75 грн. Згідно квитанції № 597 від 29 квітня 2014 року ним за послуги з визначення розміру завданої матеріальної шкоди було сплачено 600 грн. Таким чином, загальна сума матеріальної школи, яка нанесена йому, як власнику автомобіля «CHERY KIMO SQR7130S12» н.з. АЕ5838ЕЕ складає 20 950,75 грн. Посилаючись на ст. 541, 543, 11762, 1187, 1190 ЦК України вважає, що солідарну відповідальність по відшкодуванню завданої йому шкоди разом зі [PERSON] повинна нести Нікопольська районна організація Профспілки працівників освіти і науки України, як юридична особа, працівником якого завдано шкоди при виконанні ним своїх службових обовязків, оскільки на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON] належав на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ № 725229, виданого 09 червня 2011 року Нікопольським ВРЕВ [PERSON] України саме Нікопольській районній організації Профспілки працівників освіти і науки України. Також вважає, що внаслідок протиправних дій відповідачів було пошкоджено його автомобіль, у звязку з чим він зазнав душевних страждань, які виразилися у неможливості тривалий час відремонтувати автомобіль, що призвело до порушення звичайного способу життя, незручностей пересування громадським транспортом. Крім цього після дорожньо-транспортної пригоди жодного разу ніхто з відповідачів не намагався врегулювати з ним правовідносини в позасудовому порядку, вибачень він також не отримав. Моральну шкоду він оцінює у 10 000 грн. В матеріалах справи наявний відзив представника Нікопольської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України [PERSON] на позов [PERSON] від 24 квітня 2018 року (а.с. 183-185), згідно якого просить у позові до Нікопольської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України відмовити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» майнову та моральну шкоду. У відзиві посилається на те, що цивільно-правова відповідальність Нікопольської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України як власника автомобіля [NUMBER] була на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», а тому вимоги до Нікопольської районної організації Профспілки працівників освіти відшкодувати завдану та моральну шкоду є безпідставними. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч.1 п.9 РозділуХІІІ Перехідні Положення ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засідання проти задоволення позовних вимог, кожна окремо, заперечували у повному обсязі. Представник Нікопольської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилався на обставини, викладені у відзиві від 24 квітня 2018 року. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Суд заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 18 вересня 2013 року об 11-30 год. на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг вул. [PERSON] вул. Комсомольська у м. Нікополі Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Лексус ES-350» н.з. АЕ0188ЕЕ під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] [PERSON] зіткнення даних автомобілів, автомобіль «Лексус ES-350» н.з. АЕ0188ЕЕ відкинуло на стоячий за межами проїзної частини автомобіль позивача «CHERY KIMO SQR7130S12» н.з. АЕ5838ЕЕ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди всі три автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажир автомобіля [NUMBER], [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження. Старшим слідчим СВ Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 14 березня 2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого будь-якою статтею Кримінального кодексу України, постанову для складання адміністративних протоколів відносно водіїв [PERSON] та [PERSON] направлено начальнику ДАІ м. Нікополя. Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року, в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 157). Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2014 року, в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2014 року залишено без змін (а.с. 158-160). Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 153 від 29 квітня 2014 року, складеного приватним підприємством «Хажанець Микола Іванович», сума матеріального збитку завданого власникові автомобіля «CHERY KIMO SQR7130S12» н.з. АЕ5838ЕЕ внаслідок отриманих пошкоджень у дорожньо-транспортної пригоди 18 вересня 2013 року складає 20 350,75 грн (а.с. 164-171). Згідно квитанції № 597 від 29 квітня 2014 року [PERSON] за послуги з визначення розміру завданої матеріальної шкоди було сплачено 600 грн. (а.с. 163). Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв'язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року №6-725цс16 та у постанові від 26.10.2016 року №6-954цс16. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В той же час, доказів які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення представника [PERSON] [PERSON], заперечення представника Нікопольської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України [PERSON], останніми суду не надані. Судом не встановлені обставини, які звільняють Нікопольську районну організацію Профспілки працівників освіти і науки України від відповідальності за заподіяну шкоду відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, у зв'язку з чим, суд вважає можливим стягнути з відповідачів [PERSON] та Нікопольської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України на користь позивача вказану матеріальну шкоду повністю. Відповідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачу були завдані моральні страждання, а саме: позивач був позбавлений можливості користуватися автомобілем та змушений змінити свій звичний спосіб життя і докладати додаткових зусиль для організації свого життя, втратив спокій. Однак суд, з урахуванням обставин справи, обсягу душевних страждань позивача внаслідок зазначених дій відповідачів, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 10000 грн. 00 коп. завищеним. На думку суду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди буде стягнути з відповідачів по 500 грн. з кожного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: partial