Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за заподіяну моральну шкоду за час перебування під слідством і судом, а саме за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, затримання, взяття і тримання під вартою, обшук, накладення арешту на майно, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, грошову суму у розмірі 5 000 000 грн., за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач зазначає, що загалом термін, впродовж якого він перебував під слідством і судом, становить більше 13 років, протягом якого відносно нього порушувались кримінальні справи, відносно нього застосовувалось затримання, взяття під варту (40 днів), підписка про невиїзд, обшук, арешт майна, проводились неодноразові і численні слідчі дії, відбувались судові засідання, кінцевим результатом чого стало закриття кримінальної справи за відсутності в його діях складу злочину. В результаті вищеперерахованого, позивачу було завдано істотної моральної шкоди, яку останній оцінює у розмірі 5 000 000 грн., виходячи з тривалості, характеру і обсягу його страждань, порушень основних прав людини. За таких обставин, з посиланням на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 1167, 1176 ЦК України, просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Представник Генеральної прокуратури України проти задоволення позову заперечив, виклавши свою позицію у письмових заперечення, долучених до матеріалів справи (а.с. 7-8, т. ІІ). З даних заперечень, вбачається, що право на відшкодування шкоди у громадянина виникає у випадку повної його реабілітації, тоді як в рамках даної кримінальної справи Київським районним судом м. Сімферополя АР Крим 19.04.2005 кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів за ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України закрито у зв'язку із закінченням строків давності на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України 1961 року. Представник Державної казначейської служби України у призначені судові засідання не з'являвся, про день, час та місце судових засідань повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи за період, починаючи з 24.11.1999 року по 18.07.2000 року, порушено ряд кримінальних справ за фактом розкрадання [PERSON], як начальником УКБ Держкомнацу АР Крим, відповідних грошових сум. 26.07.2002 [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого за ст. 191 ч. 5, ст. 364 ч. 2, ст. 366 ч. 2 та ст. 358 ч. 2 КК України (а.с. 98, т. І). 19.04.2005 Київським районним судом м. Сімферополя АР Крим кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] в частині скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, закрито у зв'язку зі спливом строків давності. 15.06.2005 ухвалою Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ст. 191 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України було повернуто Генеральній прокуратурі України для організації додаткового розслідування. 26.05.2006 позивачу було пред'явлено остаточне обвинувачення за ст. 191 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України. 20.07.2006 обвинувальний акт № 130236/2 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ст. 191 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України, було затверджено Заступником Генерального прокурора України Шокіним В.М. і передано на розгляд до Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим. 03.02.2009 вироком Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим [PERSON] був виправданий за відсутністю в діях складів злочинів за ст. 191 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України. 16.04.2009 ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду АР Крим вирок Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 03.02.2009 було скасовано, кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ст. 191 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України направлено на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду, запобіжний захід відносно [PERSON] залишено без змін - підписка про невиїзд. Постановою Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 26.05.2009 кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ст. 191 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України повернуто прокурору АР Крим для додаткового розслідування, запобіжний захід залишено раніше обраний. Постановою старшого слідчого в ОВС СВ УБОЗ ГУМВС України в АР Крим, капітана міліції Холода Д.А. від 04.10.2010 кримінальну справу № 130236/2 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів за ст. 191 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України закрито за відсутністю складу злочинів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. З огляду на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а також ч. 1 ст. 1176 ЦК України, виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] вправі порушувати питання про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутності складу злочину, оскільки впродовж здійснення досудового розслідування до нього застосовувались запобіжні заходи, проводились слідчі дії, що обмежували його права, впливали на спосіб та якість його життя. Разом з тим, аналіз положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» дає підстави дійти до висновку, підстави, за наявності яких громадянин має право на відшкодування моральної шкоди, можуть бути виключно реабілітуючими. Згідно із п. 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" від 04.03.1996 № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, відповідно до яких 19.04.2005 кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] в частині скоєння злочинів за ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України закрито у зв'язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою підставою, суд приходить до висновку, що період, за який позивач має право ставити питання про відшкодування йому моральної шкоди, має рахуватись з 15.06.2005 (повернення справи на додаткове розслідування) по 04.10.2010 (прийняття слідчим постанови про закриття кримінального провадження). В свою чергу, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з наступного. Так, звертаючись з даним позовом до суду, позивач визначив розмір моральної шкоди у 5 000 000 грн., однак суд вважає, що заявлений позивачем розмір є необґрунтованим та підлягає зменшенню з наступних підстав. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди проводиться у разі коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як вбачається з матеріалів справи та випливає з пояснень представника позивача, наданих під час дослідження даних обставин справи, у період з 15.06.2005 (повернення справи на додаткове розслідування) по 04.10.2010 до [PERSON] був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, проводились ті чи інші слідчі дії (з чисельних допитів, тощо), які обмежували право позивача на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд не може залишити поза увагою той фат, що в порушення наказу від 06.03.1996 року № 106/1131 позивачу не було видано повідомлення з роз'ясненням того, куди і впродовж якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав, доказів протилежного матеріали справи не містять. В свою чергу, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб особи і не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер і обсяг моральних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з порушенням кримінальної справи, обранням міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, необхідно визначити у розмірі 10 000 грн.

Outcome: partial