Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом , в якому зазначила, що з 16.08.1987 року до 17.03.2015 року працювала в Оленівській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 спочатку вчителем, потім заступником директора, директором, знову вчителем. В лютому 2015 року відділ освіти зупинив виплату їй заробітної плати, на колективне звернення вчителів їхньої школи в березні 2015 року начальник відділу освіти відповіла, що виплати зупинено на невизначений час на підставі розпорядження Кабінету Міністрів Україні. 17.03.2015 року на підставі наказу № 67-к звільнилася за власним бажанням. З 01.09.2015 року працює в Новотроїцькій ЗОШ І-ІІІ ступенів вчителем. На момент звільнення з нею не було проведено повний розрахунок , не сплачено заробітну плату за лютий 2015 року та за 17 днів березня 2015 року; компенсацію за невикористану відпустку. З березня 2015 року до листопада 2015 року вона неодноразово зверталася до відповідача щодо виплат належних їй сум, однак отримувала незрозумілі відмовки, тому 16.11.2015 року звернулася до суду за захистом свої трудових прав. Станом на момент звернення до суду розрахунок не проведено, чим порушено її конституційні права. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за лютий 2015 року 2581,49 гривень, за 11 робочих днів березня 2015 року - 1691,14 гривень; компенсацію за невикористану відпустку - 2306,10 гривень, середній заробіток за увесь час затримки виплати 17218,56 гривень, витрати на правову допомогу - 1000 гривень. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги: просила стягнути 1787,28 гривень заборгованість з виплати заробітної плати за березень 2015 року; компенсацію за невикористану відпустку - 4874,40 гривень, середній заробіток за увесь час затримки розрахунку - 18360,24 гривень. Позов підтримала , на його задоволенні наполягала. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні в повному обсязі наполягав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, показала, що, дійсно, позивачка до 17.03.2015 року працювала в Оленівській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 спочатку вчителем, потім заступником директора, директором, знову вчителем. 17.03.2015 року на підставі наказу № 67-к звільнилася за власним бажанням. Повний розрохунок з нею не проведено на підставі Наказу № 84 від 04.03.2015 року «Про зупинення оплати праці працівникам освіти Оленівської ЗОШ № 2 тощо з 02.02.2015 року» , розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2015 року № 128-р «Про внесення змін у додаток до розпорядження КМУ від 7 листопада 2014 року № 1085»; Постанови КМУ від 7 листопада 2014 року № 595 « Про затвердження тимчасового порядку фінансування бюджетних установ , здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей» у населених пунктах Донецької та Луганської областей , на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження тощо, здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Оскільки смт.Оленівка, де розташований навчальний заклад позивачки, знаходиться на непідконтрольній Україні території , то виплати позивачці не здійснюються. До того ж позивачка не надала доказів на підтвердження витрат на правову допомогу. Просила суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позову. Суд, вислухавши показання сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. З наказу 67-к від 17 березня 2015 року судом встановлено, що позивачку [PERSON] , вчителя Оленівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 , звільнено 17.03.2015 року за власним бажанням. ( а.с. 6) З наданої позивачкою трудової книжки судом встановлено, що з 01.09.2015 року вона працює вчителем в Новотроїцькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4. ( а.с. 10) З довідки відповідача № 1010 від 10.02.2016 року ( а.с. 40) судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки складає 162 гривень 48 копійок; заробітна плата за лютий 2015 року складає 2581 гривень 49 копійок; сума компенсації за невикористану відпустку за 151 відпрацьований день до виплати складає - 2529 гривень 85 копійок. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підкоренням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені статтею 116 цього Кодексу, а також у випадку звільнення з ініціативи адміністрації видати копію наказу про звільнення. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно з положеннями ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з виплати нарахованої , але не сплаченої заробітної плати за лютий 2015 року - 2581 гривень 49 копійок. Щодо заборгованості з виплати заробітної плати за березень 2015 року , до сплати підлягає за 11 робочих днів х 162,48 гривень ( середньоденна заробітна плата) = 1787 гривень 28 копійок. При цьому суд не бере до уваги заперечення представника відповідача про ненадання доказів позивачкою щодо виконання нею своїх обов»язків з 01.03.2015 року до 17.03.2015 року; оскільки, як пояснила позивачка, її звільнено на підставі подання директора школи від 16.03.2015 року, який вчасно подав до відділу освіти табель виходів на роботу позивачки. Тому, на підтвердження своїх заперечень представником відповідача у виконання вимог ст.ст. 10,57-60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів. На підставі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В судовому засіданні представником відповідача не заперечувався факт наявності заборгованості з виплати позивачці заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки, то суд зазначає наступне: Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно 8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд розглядає цивільну справу в межах позовних вимог. Середній заробіток за увесь час затримки виплати складає: за березень 2015 року 11 днів х 162,48 грн = 1878, 28 гривень; за квітень 2015 року 21 день х 162,48 гривень = 3412,08 гривень; травень 2015 року 18 днів х 162,48 гривень = 2924,64 гривень; червень 2015 року 21 день х 162,48 гривень = 3412,08 гривень ; липень 2015 року 22 дня х 162,48 гривень = 3574,56 гривень; серпень 2015 року 20 днів х 162,48 гривень = 3249,60 гривень, всього 18360 гривень 24 копійок. Згідно ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 24.12.1999, № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. З наданого представником відповідача розрахунку відпрацьованих днів для відпустки судом встановлено, що без урахування відпрацьованих днів в лютому-березні 2015 року сума компенсації склала за 151 день 2529 гривень 85 копійок. З урахуванням відпрацьованих днів в лютому 2015 року та березні 2015 року 56:355х190 днів = 30 днів, розрахунок компенсації за невикористану відпустку за 30 днів х 162,48 гривень = 4874 гривень 40 копійок. Щодо заперечень відповідача з посиланням на Розпорядження та Постанову КМУ про зупинення виплат працівникам на непідконтрольних Україні територіях, суд зазначає наступне. Відділ освіти Волноваської райдержадміністрації, як роботодавець позивачки, як знаходився , так і знаходиться на підконтрольній Україні території. У відповіді, наданої Державною казначейською службою України на запит Міністерства юстиції України від 18.05.2015 року зазначено, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язано до 1 грудня 2014 року забезпечити переміщення управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно розрахунки щодо виплати заробітної плати мали бути здійснені до кінця 2014 року шляхом перерахування заробітної плати на вкладні рахунки працівників або виплати готівкових коштів. З вищевикладеного слід зробити висновок, що саме на роботодавця покладається обов'язок щодо відновлення відомостей про виконану роботу та облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, а також у місячний термін після переміщення внести відповідні зміни до кошторису та провести відповідні виплати. Відсутність бюджетних коштів, як причина невиконання своїх зобов'язань, є неприйнятливою з огляду на мирне володіння своїм майном. Така позиція визначена й у рішенні Європейського суду по правам людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року. Доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення компенсації за невикористану відпустку, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки нарахування сум для розрахунку при звільненні можливий тільки після відновлення контролю на неконтрольованих Україною територіях, а саме смт.Оленівка Волноваського району, а також повернення установи на цю територію, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже було зазначено вище, обов'язок щодо відновлення відомостей покладено саме на роботодавця. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн. Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000 гривень, оскільки позивачкою не надано суду жодного належного та допустимого доказу, як-то квитанція про сплату суми, на підтвердження позовних вимог. В цій частині належить відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial