Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк» звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитного договором № DOC1AE00000076 від 12.09.2007 року - в розмірі 11 201.92 грн. здійснити передачу в заклад (володіння) шляхом вилучення ПАТ КБ «Приватбанк» предмету застави: автомобіля MERSEDES-BENZ, модель: 208D, рік випуску 1997, тип ТЗ: вантажний фургон малолітражний, № кузова/шасі: WDB9013611P648504, реєстраційний номер: АН3884СІ, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнути солідарно з відповідачів 10 000,00 грн.; з відповідача [PERSON]. витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200,00 грн. та судові витрати. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовну вимоги у повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, відповідно до вимог п.3,4 ст.309 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає. Вирішуючи спір, районний суд послався на те, що, позивачем не надано докази саме видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника щодо здійснення по примусовому стягненню боргу, не надано оригінали кредитної справи для огляду в судовому засіданні, що перешкоджає повному, всебічному та обєктивному розгляду справи, а тому відмовив у задоволенні позову у звязку з його недоведеністю та необґрунтованістю. Проте, з вищезазначеним висновком не можна погодитися з огляду на наступне. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України: Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України: Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що відповідно до укладеного кредитного договору № DOC1AE00000076 від 12.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14 952,87 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.09.2012 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору Позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов зазначеного кредитного договору, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 04.03.2013 року заборгованість за ним склала 11 201,92 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 04 березня 2013 року складає 89 536,95 грн., яка складається з: -заборгованості за кредитом 6 006,02 дол. США; -заборгованість по процентам за користування кредитом 3 052,42 дол. США; -заборгованість по комісії за користуванням кредитом 318,56 дол. США; -пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1 824,92 дол. США. В наданому банком вищезазначеному розрахунку заборгованості, крім загальної суми заборгованості, зазначаються: періоди здійснення погашення заборгованості за Кредитним договором; періоди та на яку суму зменшувалось сальдо за кредитом (тіло кредиту); період виникнення прострочення за тілом кредиту та її розмір; розмір відсоткової ставки, яка нараховується за користування кредитними коштами, розмір пені, що нараховується за невиконання умов кредитного договору та період; період за який здійснювалося погашення Відповідачем відсотків та їх розмір; розмір та період нарахування відсотків на поточну заборгованість та прострочену; заборгованість; загальна заборгованість за відсотками, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок належним чином деталізований, арифметично правильний, неточностей в собі не містить. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12.09.2007 року був укладений договір застави рухомого майна, згідно з яким в заставу надано автомобіль: MERSEDES-BENZ, модель: 208D, рік випуску 1997, тип ТЗ: вантажний фургон малолітражний, № кузова/шасі: WDB9013611P648504, реєстраційний номер: АН3884СІ, що належить на праві власності останньому. Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. За змістом частини першої статті 572 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1,2 ст.590 ЦК Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Порушення зобовязань, які виникають з договорів, тягне за собою правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК або такий різновид цивільно-правових санкцій, які передбачені, зокрема Законом України «Про заставу». Частиною 1,6 ст.20 цього Законутакож передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. При задоволенні позову про звернення стягнення суд має зазначити в рішенні зокрема, загальний розмір вимог кредитора та всі його складові, що підлягають сплаті заставодержателю з вартості предмета застави. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, обовязок щодо доведення достовірними доказами розміру кредитної заборгованості позичальника та її складових, покладається на позивача. Матеріалами справи підтверджується обсяг заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DOC1AE00000076 від 12.09.2007 року, станом на 04.03.2013 року заборгованість за ним склала 11 201,92 дол. США, яка складається з: -заборгованості за кредитом 6 006,02 дол. США; -заборгованість по процентам за користування кредитом 3 052,42 дол. США; -заборгованість по комісії за користуванням кредитом 318,56 дол. США; -пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1 824,92 дол. США. Наявність вказаної заборгованості, внаслідок невиконання зобовязання відповідачем, згідно до умов кредитного договору та договору застави є підставою для застосування положень Закону України «Про заставу» про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль: MERSEDES-BENZ, модель: 208D, рік випуску 1997, тип ТЗ: вантажний фургон малолітражний, № кузова/шасі: WDB9013611P648504, реєстраційний номер: АН3884СІ шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Управління безпеки дорожнього руху Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Окрім того, апеляційний суд зазначає, що процедура звернення стягнення на предмет застави в порядку визначеному Закону України «Про заставу» та Закону України «Про виконавче провадження» також надає Банку відповідних правомочностей, які є достатніми для здійснення процедури відчуження заставного майна з доступом до відповідних реєстрів. За таких обставин, вимог законодавства та умов договорів наявні підстави для звернення стягнення на предмет застави. Щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення солідарно із відповідачів - 10 000 грн. ( серед яких юридична особа - ПАТ «Акцент-Банк») апеляційний суд зазначає наступне. Позивачем не враховано, що відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини другої статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою. Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Абзацом 3 пункту 15 цієї постанови розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. За таких вимог законодавства необхідно закрити провадження у справі в частині вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ "Акцент-Банк", на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки ці вимоги повинні розглядатися за правилами господарського судочинства. Відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь банку витрат на правову допомогу в розмірі 3 200 грн., оскільки такі витрати не підтверджені будь-якими належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.57-60,64 ЦПК України. Із відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» документально підтверджених судових витрат в розмірі 1880,28 грн., відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial