Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд усунути йому перешкоду у користуванні квартирою [ADDRESS], вселити його в квартиру [ADDRESS], зобов'язати зареєструвати його за зазначеною адресою. В обґрунтування позову позивач зазначав, що згідно рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 червня 2016 року, яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті матері - [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 2/36 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті батька - [PERSON]. Проте, вільно володіти та користуватися належним йому майном на праві власності не має можливості, оскільки відповідач на ґрунті особистих неприязних відносин перешкоджає йому в здійсненні права на проживання в даній квартирі, відповідач змінив вхідні замки, ключі не надає, тим самим не надає доступу до належної йому частини житлової площі. Відповідач до квартири позивача не впускає, двері не відчиняє, уникає будь-яких контактів. На телефоні дзвінки не відповідає, від зустрічей відмовляться. На даний час позивач мешкає за адресою: [ADDRESS], що є колишнім гуртожитком та не пристосоване для проживання, особливо взимку. Позивач є людиною похилого віку, інвалід другої групи, проживати в антисанітарних умовах йому важко. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, пояснила суду, що вона дійсно чинить перешкоди позивачу у проживанні в [ADDRESS], де вона проживає з хворою донькою, яка потребує постійної уваги та догляду. Позивач має у власності інше повноцінне житло, тобто, на думку відповідача, немає крайньої необхідності для звернення з даним позовом. Представник третьої особи - Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що рішеням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 червня 2016 року (справа 645/7923/15, провадження 2/645/349/16) визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті матері - [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 2/36 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після смерті батька - [PERSON]. Рішення набрало законної сили 30.06.2016 року. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У ході судового розгляду встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у проживанні позивача в квартирі [ADDRESS], не пускаючи його до спірної квартири. Відповідно до ст. 150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди ) Також суду не надано доказів того, що позивач має на праві власності чи хоча б користування інше нерухоме майно, придатне для проживання в ньому, що позбавляє можливість дати суду оцінку запереченням відповідача про наявність у позивача іншого повноцінного житла. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], та його вселення в дану квартиру підлягають задоволенню. У той час позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання Фрунзенського районного відділу у м.Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області зареєструвати [PERSON] в квартирі [ADDRESS] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно до ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", для реєстрації особа подає письмову заяву, паспортний документ, квитанцію про сплату державного мита, два примірника талона зняття з реєстрації. Зазначеною статтею забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Позивачем не надано суду доказів про звернення його до уповноваженого органу з відповідною заявою про реєстрацію місця проживання, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є передчасними. На підставі викладеного,

Outcome: partial