Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Чапаєва Г.М. пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просила стягнути з [PERSON] на її ( [PERSON] ) користь майнову шкоду в сумі 2028,37 гривень та моральну шкоду в сумі 100 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 грудня 2016 року о 02 годині 35 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки Chevrolet Aveo, р.н. [NUMBER] та рухаючись ділянкою дороги на вул. 15 Квітня м. Тернополя, на регульованому перехресті із проспектом Злуки м. Тернополя порушив вимоги п.2.3, 18.2 Правил дорожнього руху, не виконав вимог знаків, передбачених 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху, та допустив наїзд на пішохода - [PERSON] , яка на той час була неповнолітньою. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої гілки правої лобкової кістки, перелому правової бокової маси крижової кістки, струсу головного мозку з ознаками забою м`яких тканин потиличної ділянки голови і закритої травми хребта із забоєм речовини поперекового відділу спинного мозку, які не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я. Вказані тілесні ушкодження перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вищеописаними протиправними (кримінально-караними) діями [PERSON] . За вказаним фактом відносно [PERSON] було відкрито кримінальне провадження № 12016210010004085, у якому [PERSON] була визнана потерпілою. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2020 року кримінальне провадження відносно [PERSON] , закрито, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зазначеною ухвалою суду встановлено, що [PERSON] вчинив вищевказані протиправні кримінально-карані дії, і відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначена ухвала має преюдиційне значення у цій цивільній справі. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди 11 грудня 2016 року [PERSON] була госпіталізована до Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні з діагнозом: закритий перелом верхніх гілок лонних кісток без зміщення, закритий перелом правої бокової маси крижової кістки без зміщення, закрита травма хребта, забій поперекового відділу спинного мозку, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій лівої колінної, лівої гомілково-стопної, правої ліктьової ділянок, забій м`яких тканин потиличної ділянки, та перебувала на лікуванні до 28 грудня 2016 року. Також, відповідно до лікувальних та трудових рекомендацій, [PERSON] рекомендовано явку до лікаря ортопеда-травматолога районної поліклініки 29 грудня 2016 року. Індивідуальне навчання на дому до 11 лютого 2017 року, режим ліжковий до 11 січня 2017 року, ЛФК, масаж, дихальна гімнастика, хода на милицях з частковим навантаженням на ноги з 11 січня 2017 року, хода без милиць з 11 лютого 2017 року. Згідно з відповіддю на адвокатський запит батьками потерпілої [PERSON] за власні кошти було придбано наступні препарати: Діакарб (11 грудня 2016 року вартістю 84, 47 гривень), Аскорутин (11 грудня 2016 року - 120,40 гривень), Персен (11 грудня 2016 року - 43,50 гривень), L-лізин есценат, Дексон, Пентоксифілін. Окрім цього, в приватному медичному центрі «Прохелс» проводилось МРТ нижньогрудного та поперекового відділів хребта від 12 грудня 2016 року, вартістю 890 гривень (квитанція до прибуткового касового ордеру №0200000022 від 12 грудня 2016 року) та МРТ голови від 28 грудня 2016 року вартістю 890 гривень квитанція до прибуткового касового ордеру №0200000022 від 28 грудня 2016 року). Загалом понесені витрати на лікування [PERSON] складають 2028,37 гривень, що становить майнову шкоду, заподіяну вищевказаним вчиненим [PERSON] кримінальним правопорушенням. Крім того, кримінальним правопорушенням позивачці [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає у пережитих нею моральних стражданнях, які виявилися у вимушених змінах у життєвих стосунках та необхідності значного часу для відновлення попереднього стану. Позивачка була госпіталізована, тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, проходила реабілітацію після отриманих травм. Вона перенесла сильні душевні переживання, фізичний біль після вчиненого ДТП, що потягнуло для неї негативні наслідки у виді порушення звичного способу та ритму життя, необхідності тривалого лікування, порушення сну, емоційної напруги, відчуття тривоги та безпорадності. Також, внаслідок дій відповідача позивачку було позбавлено фізичної можливості сприяти вирішенню повсякденних питань своєї родини, продовжити активне суспільне життя. Завдану їй моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 100000 гривень. За вказаних обставин, позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяну їй кримінальним правопорушенням майнову шкоду у сумі 2028,37 гривень та моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень та просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2021 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Чапаєва Г.М. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Судом установлено: 11 грудня 2016 року близько 02 години 35 хвилин водій [PERSON] , керував технічно - справним автомобілем марки «CHEVROLET Aveo» номерний знак [NUMBER] , без пасажирів та рухався вул. 15 Квітня в м. Тернополі в бік перехрестя «Збаразьке кільце» із швидкістю 47…53 км/год. Наближаючись до регульованого сигналом світлофора перехрестя вул.15 Квітня - проспект Злуки - вул. Купчинського в м. Тернополі, водій [PERSON] під час руху не був достатньо уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3 (б,д) ПДР. Так, в цей час на регульований сигналом світлофора пішохідний перехід, розташованому на вищевказаному перехресті, на зелений сингал світлофора, у темпі спокійного бігу, вибігла та перебігала проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «CHEVROLET Aveo» номерний знак [NUMBER] , пішохід [PERSON] . Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохідний перехід, обладнаний дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України та пішохода [PERSON] , яка наближалася по ньому до смуги руху автомобіля «CHEVROLET Aveo» номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , в порушення вимог п.18.2 ПДР України, не дав дорогу пішоходу [PERSON] , яка закінчувала перехід проїзної частини дороги, а вчинив наїзд на неї передньою лівою частиною транспортного засобу. У результаті даної дорожньо - транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої гілки правої лобкової кістки, а також перелом правої бокової маси крижової кістки, струс головного мозку з ознаками забою м`яких тканин потиличної ділянки голови і закриту травму хребта із забоєм речовини поперекового відділу спинного мозку, які не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим ( більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п.п.2.2.1 і 2.2.2 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2020 року (справа №607/5767/19) звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України та закрито кримінальне провадження №12016210010004085 від 11 грудня 2016 року. Даною ухвалою суду установлено, що порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3. ( б.д); 18.2 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вказаними діями, обвинувачений [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] , [INFO] була неповнолітньою. Як убачається із Виписки №14722 виданої КУТОР «Тернопільська обласна клінічна лікарня», 11 червня 2016 року [PERSON] доставлена бригадою швидкої допомоги з місця ДТП з діагнозом: Закритий перелом верхніх гілок лонних кісток без зміщення, закритий перелом правої бокової маси крижової кістки без зміщення, закрита травма хребта, забій поперекового відділу спинного мозку, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій лівої колінної, лівої гомілково-стопної, правої ліктьової ділянок, забій м`яких тканин потиличної ділянки. З 11 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі ТОР «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня». Також, відповідно до зазначених у даній Виписці №14722 лікувальних та трудових рекомендацій, [PERSON] рекомендовано явку до лікаря ортопеда-травматолога районної поліклініки 29 грудня 2016 року; індивідуальне навчання на дому до 11 лютого 2017 року; режим ліжковий до 11 січня 2017 року, ЛФК, масаж, дихальна гімнастика, хода на милицях з частковим навантаженням на ноги з 11 січня 2017 року, хода без милиць з 11 лютого 2017 року. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №0200000022 виданої 12 грудня 2016 року ТОВ «Прохелс» МРТ, [PERSON] було оплачено МРТ хребта у сумі 890 гривень. Також, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №0200000022 виданої 28 грудня 2016 року ТОВ «Прохелс» МРТ, [PERSON] було оплачено МРТ голови у сумі 890 гривень. Згідно відповіді Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні за №381-01/11 від 25 квітня 2019 року за час перебування дитини [PERSON] на стаціонарному лікуванні з 11 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року батьками було придбано за власні кошти наступні препарати: Діакарб (4 таблетки), Аспаркам (15 таблеток), Аскорутин (15 таблеток), Персен (4 таблетки), L-лізин есценат 0,1% по 10 мл (3 ампули), Дексон 4 мг (9 ампул), Пентоксифілін, 5 мг (3 ампули). Факт прийняття позивачкою [PERSON] зазначених медичних препаратів підтверджується наявною у матеріалах цивільної справи копією листка лікарських призначень (а.с. 9-10). У матеріалах цивільної справи наявна копія фіскального чеку від 11 грудня 2016 року про придбання медичних препаратів на суму 336,57 гривень. (а.с.11) 24 жовтня 2020 року [PERSON] вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище із [PERSON] на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 24 жовтня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №1817. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, відшкодування збитків, відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» відповідно до поліса АІ №9668107 від 29 листопада 2016 року із строком дії з 30 листопада 2016 року по 29 листопада 2017 року. На адвокатський запит представника позивачки Товариством з додатковою відповідальністю «КРЕДО» було надано відповідь за №3.37.7.0.0/1108 від 15 травня 2020 року, у якій повідомлено, що по факту ДТП, яка сталася 11 грудня 2016 року близько 02 години 35 хвилин за участю пішохода [PERSON] та водія [PERSON] , який керував забезпеченим за полісом АІ №9668107 від 29 листопада 2016 року транспортним засобом CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на адресу ТДВ «СК «КРЕДО» не надходило ані повідомлень про ДТП, ані заяв про страхову виплату. Відповідно, страхові виплати по зазначеній події не здійснювались. При цьому, відповідно до підпункту 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Витрати на лікування [PERSON] у сумі 2028,37 гривень підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру №0200000022 від 12 грудня 2016 року та від 28 грудня 2016 року, копія фіскального чеку від 11 грудня 2016 року, листком лікарських призначень. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути майнову шкоду завдану злочином, яка полягає у витратах на лікування в сумі 2028,37 гривень. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Суд погоджується з доводами позивача про те, що вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачка [PERSON] отримала тілесні ушкодження, заподіяло позивачці моральні страждання. В позивачки порушився звичний ритм життя, вона була госпіталізована у КУТОР «Тернопільська обласна клінічна лікарня», де перебувала на стаціонарному лікуванні з 11 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року, після чого продовжувала амбулаторне лікування вдома. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи із загальних засад розумності та справедливості, на думку суду, найбільш об`єктивною та такою, що може компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки є сума у розмірі 50000 гривень. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 908 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial