Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння. У підтвердження позовних вимог зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.08.1997 року, виданого на підставі розпорядження №4/2127-97, рішення суду від 21.09.2007 року, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вказаної квартири. Відповідач по справі за плату 5 000 грн. на місяць, протягом двох останніх років доглядала за хворою дружиною позивача та за позивачем, які за станом здоров`я потребували стороннього догляду. Позивач звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] , на підставі якої державним нотаріусом було заведено спадкову справу. При подальшому зверненні до нотаріуса, позивач дізнався, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на теперішній час за відповідачем по справі на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2020 року серія та номер 358, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. Крім того, вищезазначена квартира відповідачем передана в іпотеку (запис про державну реєстрацію іпотеки за №36776757) на підставі договору іпотеки від 05.06.2020 року, серія та номер 588, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М, іпотекодержатель [PERSON] . Ні позивач, ні його дружина, за життя не здійснювали дії по відчуженню спірної квартири, правовстановлюючі документи на квартиру нікому не передавали. Зазначена квартира є єдиним житлом позивача, в якій він проживає та був зареєстрований з 1982 року по теперішній час. Позивач стверджує, що на прохання відповідача він підписував якісь папери чи документи, але як пояснили відповідач та її донька [PERSON] , документи стосувалися госпіталізації та лікування його дружини, однак їхній зміст він не знав, оскільки прочитати вказані документи він та дружина не змогли із-за вад зору, в голос зміст документів йому та [PERSON] не був прочитаний. Таким чином, позивач та [PERSON] були незаконно позбавлені права власності на нерухоме майно, відчуження квартири, яка є єдиним їх житлом відбулося без їх волевиявлення, без отримання грошових коштів, та додержання нотаріусом вимог закону щодо його посвідчення. Даний договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки після підписання договору позивач та його дружина залишалися проживати у спірній квартирі. У зв`язку з цим позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31.03.2020 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною за реєстровим №358, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 51840284 від 31.03.2020 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: [ADDRESS] - за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер запису про право власності 36139245, рішення про державну реєстрацію індексний номер 51840284 від 31.03.2020 року; визнати недійсним договір іпотеки від 05.06.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною за реєстровим №588, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 52543573 від 05.06.2020 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку №36776757 від 05.06.2020 року та запис про обтяження №36776821 від 05.06.2020 щодо майна розташованого за адресою: [ADDRESS] , які були внесенні на підставі договору іпотеки від 05.06.2020 серія та номер 588, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною; витребувати з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] та повернути майно власникам. Позивач в судовому засіданні 23.12.2020 року надав суду пояснення, згідно яких наміру укладати договір купівлі-продажу квартири ні він, ні його дружина не мали, читати самостійно ні він, ні його дружина не могли, бо є інвалідами з дитинства першої групи по зору, договір йому в голос ніхто не зачитував, гроші не передавав. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 01.02.2020 року позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що за 160 грн. в день здійснювала догляд за [PERSON] , яка була лежачою хворою. Остання виявила бажання передати їй квартиру, щоб після її смерті її чоловіка ніхто не обманув і не залишив без житла, була запрошена адвокат , яка давала консультації [PERSON] , після чого остання та її чоловік прийняли рішення про продаж відповідачу квартири. Вона позичила кошти у зятя, відповідача [PERSON] , та в день укладення договору передала 400000 грн. позивачу. Оскільки [PERSON] була паралізована та не могла самостійно підписати договір, замість неї підписала договір донька відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 01.02.2020 року позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що його теща, відповідач [PERSON] , позичила у нього грошові кошти в розмірі 400000 грн. для купівлі квартири. Він особисто привіз грошові кошти за місцем проживання [PERSON] та передав їх позивачу в день укладення договору купівлі-продажу квартири. При укладенні спірного договору купівлі-продажу він присутній не був. Після смерті [PERSON] почалися проблеми з квартирою, оскільки їх перестали пускати в квартиру, тому для захисту своїх майнових інтересів від уклав з [PERSON] договір іпотеки. Представник відповідачів заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважала відповідачів належними набувачами спірної квартири. Зазначила, що [PERSON] дійсно була дуже хворою людиною і мала параліч майже всього тіла протягом близько 10 років. Проте, вона добре розуміла мову оточуючих, дуже повільно розмовляла і ставила запитання, а також відповідала на зустрічні. Представник зазначила, що до укладання оспорюваного договору купівлі-продажу вона, як адвокат, була запрошена до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала родині [PERSON] , для надання консультації сторонам з приводу обрання виду договірних зобов`язань та їх особливостей з метою отримання гарантій на випадок смерті будь-кого з подружжя. Приймала рішення в родині дружина, незважаючи на її більш безпорадний стан. Позивач під час консультації сидів на стільці поряд з дружиною і виказував доброзичливе ставлення до відповідача [PERSON] , яка надавала догляд родині протягом 2-х років. На її замовлення, як адвоката, на прохання [PERSON] , була здійснена оцінка квартири. На момент укладання правочину, нотаріусом вголос було опитано подружжя [PERSON] про їхні дійсні наміри стосовно укладання саме договору купівлі-продажу. Двічі на запитання нотаріуса подружжя надало згоду на цей договір. Через хворобу [PERSON] вона не могла особисто підписати договір і згідно законодавства, за її усним дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса договір купівлі-продажу квартири був підписаний іншою особою, а саме [PERSON] , що було зазначено у посвідчувальному написі. Приватний нотаріус Дніпровського МНО Кейтельгіссер О.М. до суду не з`явилась, надала письмові пояснення, згідно змісту яких просила розглянути справу у її відсутність та пояснила, що нею були дотримані вимоги закону щодо посвідчення спірного договору купівлі-продажу, встановлені наміри продавців Хворостових саме на продаж майна. Оскільки [PERSON] була прикута до ліжка, договір за усним дорученням останньої підписала інша особа [PERSON] . Про вади зору довідки не надавались, продавці не були сліпими і уважно слідкували за подіями. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст.10 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року). Судом встановлено, що 31.03.2020 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною за реєстровим №358, предметом якого стала квартира [ADDRESS] , яка належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.08.1997 року, виданого на підставі розпорядження №4/2127-97 та рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.09.2007 року. 5 червня 2020 року між відповідачами було укладено договір іпотеки, яким забезпечувалась виконання зобов`язання [PERSON] за договором позики від 02.06.2020 року у сумі 588280грн., предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] . Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною за реєстровим №588. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двостороннім (взаємним), платним, консенсуальним, каузальним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на її укладення сторін. Відповідно до вимог ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до положеньч.ч.1-5ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст.215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Відповідно до п.п.2, 5 Постанови Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до пункту 6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Відповідно до пункту 3 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № К 296/5, перед підписанням документа нотаріус зобов`язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2020 року, в договорі відсутні вказівки про те, що його текст зачитано у голос, а оскільки продавці особисто не могли прочитати текст договору у зв`язку з тим, що відповідно до довідок МСЕК [PERSON] та [PERSON] є інвалідами 1 групи по зору з дитинства, і договір не зачитувався, обставини щодо усвідомлення продавцями змісту правочину не підтверджені. Відповідно до пункту 5 глави 9 Порядку, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Спірний договір купівлі-продажу був підписаний за [PERSON] [PERSON] , яка є донькою відповідача [PERSON] . Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що померла [PERSON] не могла фізично підписати вищевказаний документ, будь які медичні довідки з приводу цього відсутні. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили суду, що [PERSON] була лежачою хворою, проте права рука у неї була робоча, вона самостійно їла та могла утримувати предмети у правій руці. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що право власності на майно, яке було предметом вищезазначених договорів, було зареєстроване на продавця з порушенням закону, тому суд вважає позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, оскільки суд визнає недійсним договір купівлі-продажу недійсним, а недійним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю згідно ст.216 ЦК України, суд вважає, що договір іпотеки, укладений між відповідачами є недійсним в силу ст. 203 ч.1 ЦК України Щодо заявлених вимог позивача про скасування запису про державну реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , а також записів про іпотеку та обтяження суд виходить з наступного. З 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає: на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав. При цьому суд зауважує, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зважає й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Таким чином, оскільки позивачем в судовому засіданні доведено факт порушення прав позивача відповідачами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем [PERSON] , а також скасування державної реєстрації іпотеки (номер запису про іпотеку 3677657, рішення про державну реєстрацію: індексний номер 52543573 від 05.06.2020 року) та державної реєстрації обтяження (номер запису про обтяження 36776821, рішення про державну реєстрацію: індексний номер 52543614 від 05.06.2020 року) квартири [ADDRESS] . Вимоги позивача щодо витребування майна з чужого незаконного володіння в даному спорі задоволенню не підлягають, оскільки у даному спорі має застосовуватись реституція як спосіб захисту цивільного права, а саме вимога про повернення майна. У той же час судом встановлено, що майно не вибуло з володіння позивача, таким чином відсутні підстави для застосування наслідків недійсного правочину у вигляді повернення майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1816,00 грн. з кожного.

Outcome: partial