Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON],[PERSON] звернулись до суду з даним позовом, в якому просять на підставі статей 1212-1214 ЦК України стягнути з відповідача на їх користь в рахунок повернення безпідставно набутого майна грошові кошти в сумі 71100 грн. 52 коп. (а.с.2-3). Позивачі в обгрунтування вимог заявлено позову посилаються на те, що відповідач [PERSON] безпідставно заволодів їх грошовими коштами в сумі 5 400 доларів США, що еквівалентно 64 800 грн., під час укладеної між ними 29.12.2012 року в усній формі домовленості про купівлю-продаж автомобіля марки «Chevrolet Aveo», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого Білоцерківським РЕВ при УДАІГУ МВС України в Київській області 13.03.2009 року. Позивачі вказують, що 08.01.2013року відповідач нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив їх управляти та розпоряджатись вказаним транспортним засобом, який в подальшому було вилучено у позивачів, як речовий доказ в кримінальному провадженні, що підтверджується постановою слідчого відділу Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві від 10.01.2013року. Таким чином, позивачі просять стягнути на їх користь з відповідача в рахунок повернення безпідставно набутого майна грошові кошти в розмірі 64800 гривень, що еквівалентно 5400 доларам США станом на травень місяць 2014 року, також за період з 08.01.2013 року по 19.05.2014 року проценти за користування грошовими коштами, які з урахуванням ставок НБУ складають суму 4 425грн. 54 коп. та 3% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розмірі 1 874 грн. 98 коп., а всього на загальну суму 71100 грн.52 коп. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.07. 2014 року в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна, - відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON] просять оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову.Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянти зазначають, що відповідач [PERSON] неправомірно заволодів грошовими коштами позивачів у розмірі 5400 доларів США, що еквівалентно 64 800 грн., під час того, як 29.12.2012 року сторони фактично в усній формі домовились про купівлю-продаж автомобіля марки „Chevrolet Aveo", 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований Білоцерківським РЕВ при УДАІГУ МВС України в Київській області 13.03.2009 року. 08.01.2013 року [PERSON] довіреністю, посвідченою в нотаріальному порядку, уповноважив апелянтів управляти та розпоряджатися вищезазначеним транспортним засобом, проте автомобіль пізніше був вилучений у них як речовий доказ в кримінальному провадженні, що підтверджується відповідною постановою від 10.01.2013року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання. Таким чином, апелянти вважають, що суд першої інстанції необгрунтовано не стягнув з відповідача на їх користь безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів в розмірі 64800 гривень, що еквівалентно 5400 доларам США станом на травень місяць 2014 року, а також за період з 08.01.2013 року по 19.05.2014 року проценти за користування грошовими коштами, які з урахуванням ставок НБУ складають суму 4 425грн. 54 коп. і 3% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розмірі 1 874 грн. 98 коп., а всього - 71100 грн.52 коп. Апелянти вказують, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог їх позову, безпідставно послався на статті: 11, 202, 205, 207 ЦК України, оскільки грошові кошти в сумі 5400 доларів США, які знаходяться у відповідача, є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню позивачам. Апелянти також зазначають, що в ухвалі апеляційного суду Сумської області від 08.08.2013 року по цивільній справі № 583/1042/13-ц при описанні судом заявлених позовних вимог [PERSON], [PERSON] зазначено, що між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж вказаного автомобіля та сплачені кошти в сумі 5400 доларів США, також в зазначеній ухвалі суду вказано, що відповідач, діючи на підставі нотаріально посвідченою довіреності від імені власника автомобіля, уповноважив позивачів управляти та розпоряджатися автомобілем, тому, на думку апелянтів, вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді справи на підставі ч.3 статті 61 ЦПК України. Також апелянти зазначають, що факт передачі ними грошей відповідачу за автомобіль підтверджується показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції позивача [PERSON], допитаного судом в якості свідка в порядку статті 184 ЦПК України та свідка [PERSON] Апелянти зазначають, що суд першої інстанції безпідставно при вирішенні даного спору по суті не застосував норми статей 15,319,244,245,321,387,1212, 1213, 1214 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема на витребування майна від особи, яка без достатньої правової підстави заволоділа ним. В судове засідання апеляційного суду особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 93, 94, 95,99,100), не з'явились.Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - зміні в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні вимог заявленого позову [PERSON],[PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна, з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Як вбачається з тверджень позивачів в позовній заяві (а.с. 2-3), 29.12.2012 року сторони в усній формі домовились про купівлю-продаж автомобіля марки „Chevrolet Aveo", 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований Білоцерківським РЕВ при УДАІГУ МВС України в Київській області 13.03.2009 року. Відповідач діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені власника транспортного засобу [PERSON] (а.с.8), яка була видана 03.12.2012року з правом керування та розпорядження автомобілем. 08.01.2013 року [PERSON] довіреністю, посвідченою в нотаріальному порядку, уповноважив позивачів управляти та розпоряджатися вищезазначеним транспортним засобом, проте автомобіль пізніше був вилучений у них як речовий доказ в кримінальному провадженні, що підтверджується відповідною постановою слідчого відділу Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві від 10.01.2013року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (а.с.11).Відповідно до вказаної постанови слідчого відділу Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.01.2013 року, вилучений у [PERSON] під час огляду місця події автомобіль марки „Chevrolet Aveo”, д.н.з. [NUMBER], визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 12013110090000349 та переданий на відповідальне зберігання під розписку його власнику по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу, а саме [PERSON] до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні № 12013110090000349 від 10.01.2013 року. З посиланням на вказані обставини, позивачі просили суд стягнути з відповідача безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів в розмірі 64800 гривень, що еквівалентно 5400 доларам США станом на травень місяць 2014 року, а також за період з 08.01.2013 року по 19.05.2014 року проценти за користування грошовими коштами, які з урахуванням ставок НБУ складають суму 4 425 грн. 54 коп. та 3% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розмірі 1 874 грн. 98 коп., а всього на загальну суму 71100 грн.52 коп. (а.с. 2-3). В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача вимоги заявленого позову не визнавала у зв'язку з їх безпідставністю. Судом встановлено, що жодних документальних підтверджень щодо передачі позивачами відповідачу грошових коштів в сумі 5400 доларів США позивачами по справі не представлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ч.1 статті 11, ч.1 статті 177, ч.1 статті 202, ч.1,ч.2 статті 205, ч.1 статті 207,600,601,604-607,609 ЦК України. При цьому суд вказав, що є безпідставними і не заслуговують на увагу твердження позивачів про те, що вилучення в них автомобіля правоохоронними органами 09.01.2013 року у межах кримінального провадження є наслідком шахрайських дій відповідача [PERSON], оскільки суду не надано жодного процесуального документа чи вироку суду про доведеність вини відповідача у правовідносинах сторін. Апеляційний суд вважає вірним по суті висновок суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні вимог заявленого позову, разом з тим, не погоджується з мотивами та підставами вказаної відмови. Враховуючи приписи п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні вимог заявленого позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна, виходячи з наступного. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.Зокрема, відповідно до приписів ч.1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи з правового аналізу вказаної норми права та заявлених позовних вимог, позивачами повинен бути доведений факт отримання від них відповідачем грошових коштів. Разом з тим, жодних документальних підтверджень щодо передачі позивачами відповідачу грошових коштів в сумі 5400 доларів США позивачами, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, по справі не представлено. Відповідно до ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях. Доводи апеляційної скарги відносно того, що факт передачі позивачами грошових коштів відповідачу підтверджується показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції допитаного судом в якості свідка [PERSON].(позивача було допитано судом в якості свідка в порядку статті 184 ЦПК України) та свідка [PERSON], не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом. Оскільки відповідно до п.3 ч.1 статті 208 ЦК України, яка регламентує правочини, які належить вчиняти у письмовій формі, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. В даному випадку факт передачі грошей позивачами відповідачу [PERSON] не підтверджений жодним належним та допустимим доказом по справі. Показання в судовому засіданні суду першої інстанції свідків [PERSON] та [PERSON] про передачу відповідачу грошових коштів, в силу вищезазначеної норми матеріального права, не можуть бути належними та допустимими доказами по справі. Таким чином, факт передачі позивачами відповідачу грошових коштів в сумі 5400 доларів США не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Є також безпідставними твердження апеляційної скарги відносно того, що оскільки про факт передачі позивачем відповідачу коштів в розмірі 5400 доларів США за автомобіль зазначено в ухвалі апеляційного суду Сумської області від 08.08.2013 року по цивільній справі № 583/1042/13-ц, то факт сплати позивачем коштів вже не потребує доказування в силу ч.3 статті 61 ЦПК України. Вказані твердження апелянтів є необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до приписів ч.3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з ухвали апеляційного суду Сумської області від 08.08.2013року за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2013року про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON], третя особа - [PERSON], про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, відшкодування моральної шкоди, апеляційна скарга [PERSON] була задоволена частково, ухвала судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2013року про відкриття провадження у даній справі -скасована, а справа повернута Охтирському міськрайонному суду для вирішення питання щодо передачі справи за підсудністю (а.с.12-13). В описовій частині вказаної ухвали, зазначаючи про вимоги та мотиви заявленого [PERSON], [PERSON] позову, суд виклав обставини, на які посилалися позивачі в обґрунтування вимог позову, зокрема, про досягнення домовленості з [PERSON] про купівлю-продаж вказаного автомобіля та сплачені кошти в розмірі 5400 доларів США. Тобто, вказаною ухвалою суду не встановлені зазначені обставини в розумінні ч.3 статті 61 ЦПК України, а суд лише виклав обставини, про які в своїй позовній заяві вказують позивачі. Крім того, факт передачі грошових коштів позивачами відповідачу не був предметом розгляду по вказаній справі № 583/1042/13-ц, номер провадження 22-ц-788/1660/13(а.с.12-13), апеляційним судом Сумської області було переглянуто ухвалу судді суду першої інстанції від 05.06.2013року про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON], третя особа - [PERSON],про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, відшкодування моральної шкоди. Таким чином, твердження апелянтів відносно того, що ухвалою апеляційного суду Сумської області від 08.08.2013року встановлено факт передачі позивачами грошових коштів відповідачу, і вказана обставина вже не потребує доказування в силу ч.3 статті 61 ЦПК України, є безпідставними. За даних обставин, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для задоволення вимог заявленого позову. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки по справі позивачами, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, не доведено факту отримання від них відповідачем грошових коштів в сумі 5400 доларів США. За даних обставин, виходячи з приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні вимог заявленого позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна.

Outcome: partial