Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у звязку з продовженням навчання, у розмірі 300грн. щомісячно, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьохрічного віку, а також додаткових витрат на оплату вартості навчання у розмірі 8625,00грн. згідно договору про надання освітніх послуг № 126772 від 12.08.2016 року. В обґрунтування вимог позивачі вказують, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який було розірвано у 2003 році. Від даного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. [PERSON] продовжує навчання у Тернопільському національному економічному університеті на платній формі навчання. Загальна вартість навчання складає 17\~250грн., яка повністю оплачена матірю [PERSON] Крім сина [PERSON], на утриманні [PERSON] також перебуває неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Посилаючись на наведене та те, що син [PERSON] продовжує навчання на платній формі, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, а [PERSON] сама не взмозі забезпечити синові належне матеріальне утримання, просили позов задовольнити. У судове засідання позивачі не зявилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо надіслали суду заяву про розгляду справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, з підстав викладених у заяві. Представник позивачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, зіславшись на доводи викладені у ньому. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] щодо задоволення позову заперечили, з підстав викладених у відзиві на позов. [PERSON] пояснив, що ні він, ні його дружина [PERSON]В не працюють, будь-яких доходів не утримують. На його утриманні також перебуває неповнолітній син [PERSON], [INFO]. [PERSON] з вересня 2016 року проживає та працює у Бельгії, отримує дохід, а тому спроможний самостійно себе утримувати. Крім того, у 2016 році придбав автомобіль. Посилаючись на наведене, та те, що діючим законодавством не передбачено стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, просив відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1995 року, який було розірвано 23 квітня 2003 року, про що зроблено актовий запис за №272 від 23.04.2003 року, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян за № [NUMBER] від 29.08.2017 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ИД № 041289, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції від 03.09.2003 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №063490, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Тернопільської міськвиконкому від 15 травня 1996 року, про що зроблено актовий запис за №933. 25 квітня 2014 року [PERSON] виповнилось 18 років. Згідно договору за №126772 про надання освітньої послуги з навчання, підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації кадрів від 12 серпня 2016 року укладеного між ТНЕУ та [PERSON] встановлено, що сторони уклали договір про надання [PERSON] освітньої послуги, а саме здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «Магістр», за спеціальністю «Економіка». Термін навчання 1 рік 6 місяців, тривалість одного навчального року 12 місяців. Загальна вартість освітньої послуги 17\~250грн. Річна плата 11\~500грн. З довідки Тернопільського національного економічного університету за №981 від 01.08.2017 року вбачається, що [PERSON] навчається за контрактом на заочній формі навчання, за напрямком підготовки «Економіка та управління підприємством», другий магістерський рівень, термін навчання 1,5 роки з 01.09.2016 року по 28.02.2018 року. Згідно довідки Тернопільського національного економічного університету встановлено, що [PERSON] наказом 730-ст від 12.08.2016 року зарахований студентом 1-го курсу заочної форми навчання освітнього ступеня «Магістр» ТНЕУ. З квитанцій про оплату за навчання від 29.08.2016 року, від 10.01.2017 року та від 09.04.2017 року за угодою № 126772 від 12.08.2016 року вбачається, що [PERSON] за період з серпня 2016 року по квітень 2017 року оплатив вартість освітньої послуги на суму 17 250 грн. З свідоцтва про народження серії 1-ИД №027779 від 30.05.2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] є донька [PERSON], [INFO]. Згідно довідки про склад сімї виданої ДП 3 ЖЕК 13 ЖБК за № 1226 від 28.07.2017 року встановлено, що [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON] та сестрою [PERSON] по вул.Л.Українки, 37/ 8 в м.Тернополі. З свідоцтва про народження серії І-ИД № 165428, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області від 12.01.2005 року встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] є син [PERSON], [INFO]. З довідки за №4473, виданої Дочірнім підприємством «Фаворит-3» ПП «Дружба сервіс-житло1» від 27.12.2017 року встановлено, що [PERSON], його дружина [PERSON] та син [PERSON] проживають [INFO]. З відомостей державного реєстру фізичних осіб-платників податків встановлено, що інформація про доходи отримані [PERSON] за період з 4 кварталу 2015 року по 3 квартал 2017року відсутня. З листа регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 29 січня 2018 року за №31/19-434 встановлено, що за [PERSON] 26 квітня 2016 року зареєстрований автомобіль Hyundai Accent, 2008 року випуску, який знятий з обліку 15.10.2016 року. [PERSON] у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги сину [PERSON], у зв'язку з продовженням ним навчання. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з вимогами ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров'я та матеріальне становище дитини;стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до розяснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син [PERSON] продовжує навчання на заочній платній формі навчання, вартість освітньої послуги за 1,5 роки навчання становить 17\~250грн., у звязку з чим потребує від батька матеріальної допомоги. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги синові. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є молодою особою, працездатного віку, стан здоровя задовільний, приймаючи до уваги наявність інших утриманців, крім сина [PERSON], суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу останньому шляхом сплати аліментів у розмірі, в якому просить позивач 300грн., починаючи з дня предявлення позову 22 листопада 2017 року і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьохрічного віку. При визначенні розміру аліментів, суд врахував, матеріальне становище дитини, можливість отримання самостійного заробітку, у звязку з заочною формою навчання, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, його вік, наявність на утриманні відповідача інших дітей, наявність у матері та сина [PERSON] додаткових витрат на оплату вартості навчання в Тернопільському національному економічному університеті, а тому прийшов до переконання, що саме такий розмір аліментів буде відповідати потребам дитини та фінансовим можливостям батька. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоровя позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу сину [PERSON], який продовжує навчання у розмірі 300 грн. щомісячно. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Посилання відповідача на важкий матеріальний стан, відсутність доходів та наявність на утриманні сина [PERSON], [INFO], як на підставу відмови у позові, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач є працездатною особою і не позбавлений можливості працювати та заробляти кошти на утримання дітей, виконуючи свій обов'язок як батька, встановлений законом. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що син [PERSON] проживає та працює у Бельгії, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. Крім того, той факт, що син [PERSON] проживає у Бельгії спростовуються тим, що останній згідно договору про надання освітніх послуг навчається в ТНЕУ та проживає в м.Тернополі. [PERSON] не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що син [PERSON] не потребує матеріальної допомоги та спроможний самостійно утримати себе та оплати вартість навчання. Доказом того, що син [PERSON] потребує допомоги від батька є договір про надання освітніх послуг, вартість навчання, квитанції про понесенні витрати сина на оплату вартості навчання та сам факт предявлення даного позову. Окрім того, той факт, що син [PERSON] навчається заочно та має можливість працювати та самостійно заробляти на життя врахований судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Посилання відповідача на наявність у власності сина [PERSON] автомобіля, суд не приймає до уваги, оскільки даний факт не свідчить про відсутність потреби сина у допомозі з боку батька та не підтверджує факт придбавання автомобіля [PERSON] за власні кошти. \~Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину у вигляді стягнення половини вартості за навчання, суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~\~\~\~\~\~Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, ст. 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.\~ \~\~Отже, правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачений ст. 185 СК України, не може бути розповсюджений на правовідносини, які виникли між повнолітньою дитиною та її батьком. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі за №\~\~\~6-1296цс15\~. \~Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення половини витрат \~за навчання \~повнолітнього сина до задоволення не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial