Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] - законного представника неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] та його законного представника [PERSON] , [PERSON] та його законного представника [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 500 доларів США та 20 000 грн у відшкодування матеріальної шкоди, та 25000 грн у відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] після досягнення ним одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, 20.11.2018 близько 23-30 год спільно з [PERSON] та [PERSON] , які не досягли віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, діючи узгоджено з останніми, шляхом проникнення до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з жіночої сумочки, яка перебувала на кріслі у приміщенні спальної кімнати вказаної квартири,таємно викрали грошові кошти в сумі 500 доларів США, що станом на 20.11.2018 еквівалентно 13882,42 грн, та 20000,00 грн, які належали їй, таким чином заподіявши їй матеріальної шкоди на загальну суму 33882,42 грн. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2020 року за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] застосовані заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України. У вказаному кримінальному провадженні її було визнано потерпілою. Внаслідок протиправних дій [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] їй завдана матеріальна та моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях, заподіяних викраденням грошових коштів з проникненням у її житло, вимушеним відкладенням лікування через викрадення грошей, нервовим стрессом, змінами у звичному способі життя. Спричинену їй моральну шкоду вона оцінює у 25 000 гривень. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала із зазначених в позові підстав. Зазначила, що під час розгляду кримінального провадження цивільний позов про відшкодування шкоди не заявляла. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що її син приймав участь у крадіжці та отримав 5000 грн, які витратив на власні потреби. Моральну шкоду згодна сплатитив у сумі на розсуд суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані сторонами докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20.11.2018 близько 23-30 год [PERSON] після досягнення ним одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, та [PERSON] і [PERSON] , які не досягли віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, діючи узгоджено, шляхом проникнення до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з жіночої сумочки, яка перебувала на кріслі у приміщенні спальної кімнати вказаної квартири,таємно викрали грошові кошти в сумі 500 доларів США, що станом на 20.11.2018 еквівалентно 13882,42 грн, та 20000,00 грн, які належали [PERSON] , таким чином заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 33882,42 грн. Ухвалою Прилуцького районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2020 року за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] застосовані заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним (постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15). Таким чином, вина [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у заподіянні позивачці у справі матеріальної та моральної шкоди неправомірними діями встановлена вищевказаною ухвалою суду, яка набрала законної сили. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом з тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою, регулюються спеціальними нормами ЦК України. Відповідно до ч.1, 5 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років, життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли. Відповідно до ч.1, 2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Згідно з вимогами ст.23,1167,1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5 та від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, є абсолютним. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Так, позивачка просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 25000 грн. Судом встановлено, що матір*ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , матір*ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , матір*ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що встановлено судом під час розгляду кримінального провадження №740/5794/19 та не оспорюється сторонами по справі. У суду відсутня інформація, що відповідачі позбавлені батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей. В силу вимог ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, тому суд вважає законними вимоги, пред*явлені до відповідачів, оскільки останні на правових підставах здійснюють виховання малолітніх осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, з*ясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені до відповідачів, є законними та такими, що ґрунтуються на нормах закону, а тому підлягають задоволенню з покладенням на відповідачів солідарного обов`язку по відшкодуванню шкоди. Суд встановив, що обставини заподіяння матеріальної та моральної шкоди, викладені в позовній заяві, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала [PERSON] , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань [PERSON] , яких вона зазнала, душевних страждань, пов"язаних з протиправними діями малолітніх осіб, що із врахуванням принципу розумності та справедливості, є підставою для визначення моральної шкоди у розмірі 3 000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 гривень в судовому засіданні не встановлено. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial