Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач АТ\~«ПУМБ» звернувся\~до суду\~із позовом\~до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10.12.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №1001192024501, відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 34\~596,85 грн. У зв`язку з порушенням зобов`язань за вказаним кредитним договором, відповідач станом на 21.09.2020 року має заборгованість у сумі 42\~039,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 27\~491,49 грн., заборгованості за відсотками в сумі 2,28 грн., заборгованості за комісією в сумі 9891,06 грн., штрафних санкцій в сумі 4654,17 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує проти стягнення з нього тіла кредиту, також просив суд розстрочити виконання рішення. У попередньому судовому засіданні зазначив, що гроші отримав у банку для лікування онкологічного захворювання. Він на цей час працює на АТ «Мотор Січ», але заробітної плати не вистачає на проживання, лікування та погашення заборгованості перед позивачем. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 10.12.2018 року [PERSON] підписав заяву № 1001192024501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), де зазначено, що він беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах. За умовами Договору відповідач отримав споживчий кредит (з послугою страхування) строком на 36 місяці по 10.12.2021 року у розмірі 34\~596,85 грн. на платіжну картку, з яких: на споживчі цілі 30\~242,00 грн., для оплати Договору страхування 4354,85 грн., зі сплатою 0,01 % річних та 1,99 % щомісяця за обслуговування кредитної заборгованості, та зобов`язався повертати кредит ануітетними (рівними) платежами по 1649,65 грн. щомісяця та 1649,53 (останній платіж) та сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 688,48 грн. щомісяця. 20.03.2020 року позивачем направлено вимогу [PERSON] про погашення заборгованості по кредитному договорі. Згідно з наданою позивачем випискою з рахунку, заборгованість відповідача перед Банком за вказаним кредитним договором станом на 21.09.2020 року (включно) складає 42\~039,00 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 27\~491,49 грн., заборгованість за відсотками - 2,28 грн., заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 9891,06 грн., штрафні санкції - 4654,17 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Банку не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, відповідач не заперечував отримання кредиту та не спростував розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 27\~491,49 грн. та відсотками у сумі 2,28 грн. Разом з тим вимоги про стягнення штрафних санкцій є безпідставними, оскільки наявний у матеріалах справи Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який передбачає їх сплату, не містить підпису [PERSON] , а отже, позивач не довів, що відповідач, підписуючи заяву на приєднання, погодився на приєднався саме до умов зазначених у цьому Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та ознайомився з ними. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови викладені у Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому, у цій справі не можна вважати Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 9891,06 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» і Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 року. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо) (пункти 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 (у редакції чинній на момент укладення договору). Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 року (справа №6-1746цс16), Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 491/1114/15-ц). Враховуючи імперативне врегулювання законодавством про захист прав споживачів умов щодо нарахування комісії з обслуговування кредитного договору правові підстави для задоволення позовної вимоги банку в частині стягнення комісії в розмірі 9891,06 грн. відсутні. За заявою особи суд може здійснити розстрочення виконання рішення суду, але не більше як на один рік з дня ухвалення такого рішення. З урахування того, що [PERSON] має намір погасити наявну заборгованість, суд дійшов висновку про можливість розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості у розмірі 27\~493,77 грн. строком на один рік з дня ухвалення цього рішення суду щомісячними платежами у розмірі: з 1 по 11 платіж у сумі 2291,15 грн., 12 платіж 2291,12 грн. Суд при прийняті рішення щодо розстрочення врахував той факт, що [PERSON] отримав позику в АТ «ПУМБ» для лікування. Після встановлення діагнозу у грудні 2017 року, відповідач пройшов декілька курсів хімічної терапії, що підтверджується медичними документами, наданими [PERSON] у судовому засіданні. Крім того, суд врахував заробітну плату відповідача 52\~167 грн. за 6 місяців, тобто приблизно 8700 грн. щомісячно. З огляду на положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам (65,4%) слід також стягнути 1374,70 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial