Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

В лютому 2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим у червні 2020 р., до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області,Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає,що 07.08.2015р. він по лінії «102» повідомив співробітників Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області про нанесення йому невідомими особами 07.08.2015р. приблизно о 10год.50хв. тілесних ушкоджень. Того ж дня ним була подана заява про вчинення вказаного кримінального правопорушення, яка була прийнята слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Пінчуком С.О . В заяві він зазначив, що тілесні ушкодження на проспекті Моторобудівників, 28 йому нанесли відомі особи,яких просив притягнути до кримінальної відповідальності. Відомості про зазначене кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 08.08.2015р. внесено до ЄРДР за № 120150800800003335, та того ж дня ним подана заява про залучення до провадження як потерпілого і допитано як потерпілого. З 02.08.2018 р.по 08.08.2018 р. [PERSON] як потерпілий звернувся до слідчого з клопотаннями у кримінальному провадженні про проведення слідчих(розшукових) дій та прийняття процесуальних рішень,які залишились без відповідного реагування з боку слідчого. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.08.2018 р.була частково задоволена його скарга на вказану вище бездіяльність слідчого,зобов`язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] та сповістити його про результати їх розгляду. 28.08.2018 р.ним до Шевченківського ВП були подані чергові клопотання про проведення слідчих розшукових)дій,на які станом на 29.01.2019 р.відповіді слідчим не надано. Посилаючись на те,що досудове розслідування за фактом його побиття триває більше чотирьох років,бездіяльністю органів поліції при виконанні ними своїх повноважень йому завдана моральна шкода ,яку оцінено у 15 000 гр., позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 15000 гр.,витрати на правову допомогу у розмірі 2150 гр., матеріальні збитки ,понесені під час досудового розслідування,у розмірі 2450 гр.,та 432 гр.витрат,пов`язаних з підготовкою цивільної справи до розгляду. Відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області був наданий відзив на позов,за змістом якого відповідач вважає вимоги [PERSON] безпідставними та необгрунтованими,оскільки з боку ГУНП не було допущено бездіяльності,що мала б наслідком порушення будь-яких прав позивача як потерпілого у кримінальному провадженні,факти незаконності дій слідчих відносно позивача не є доведеним,тому відсутні передбачені законом підстави для відшкодування йому заявленої у позові шкоди,просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач Державна казначейська служба України надав відзив на позов ,у якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з посиланням на те,що позивач не довів доказами факту порушення його прав органами досудового розслідування у кримінальному провадженні,факту заподіяння йому моральної шкоди,вимоги про відшкодування витрачених ним коштів на правничу допомогу як потерпілому у кримінальному провадженні задоволенню не підлягають,оскільки надавались особою,яка не є адвокатом. Всебічно вивчивши обставин справи,дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази,письмові пояснення,викладені у заявах по суті справи,суд встановив,що позов підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За приписами ч.ч.6,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Проте закон, який би регулював порядок і умови компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення відсутній. Загальними підставами для відшкодування матеріальної шкоди є сукупність обставин, а саме: наявність шкоди, протиправність дій (бездіяльності) особи, наявність причино-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою ( протиправною бездіяльністю ) особи, а також наявність вини за виключенням, яке міститься у ч.2 ст.1167 ЦК України. За положеннями ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно віл вини цієї особи. Зі змісту ст. 1174 ЦК України випливає, що суб`єктом завдання шкоди за цією статтею є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено,що завдання майнової(матеріальної)та моральної шкоди іншій особі,як юридичний факт,є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування, та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. З матеріалів справи суд встановив,що 08.08.2015р. до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за № 12015080080003335,вищевказане кримінальне провадження було відкрито за заявою [PERSON] , як потерпілого, за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими особа Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.08.2018 р.скарга [PERSON] на бездіяльність слідчого Шевченківського ВП,яка полягала у не розгляді клопотань від 2,5,8 серпня 2018 р.потерпілого у кримінальному провадженні,була задоволена частково,зобов`язано слідчого (слідчих)Шевченківського ВП,яким доручено здійснення досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні,розглянути клопотання [PERSON] та сповістити заявника про результати їх розгляду. Відтак,судовим рішенням,яке набрало законної сили,встановлено бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП під час досудового розслідування кримінального провадження,у якому [PERSON] є потерпілим. Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У цьому контексті суд враховує визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі»,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Водчевидь,позивач внаслідок бездіяльності з боку уповноваженого державного органу зазнав душевних страждань,а неспроможність передбачених законом процедур забезпечити йому захист законних прав вже на початковому етапі ініціювання кримінального провадження породжує недовіру до Держави в цілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьби з процедурами,що наповнені лише формальним змістом, необхідності витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод шляхом судового захисту його прав. Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини,на які посилається позивач в обґрунтування позову,знайшли своє підтвердження сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те,що позивачу завдана моральна шкода,безпосередньо пов`язана з порушенням посадовими особами ГУНП права [PERSON] на застосування до нього як учасника кримінального провадження належної правової процедури,яка підлягає відшкодуванню одноразово як компенсація втрат немайнового характеру. Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування. Відтак,враховуючи,що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою ним довіри до Держави та її посадових осіб,що є засадами існування сучасного суспільства,розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити. Водночас,заявлена ним сума 15 000 гр.явно не відповідає обставинам справи та не є адекватною нанесеній моральній шкоді, оскільки його права були поновлені слідчим суддею протягом нетривалого часу, тяжких непоправних наслідків для позивача по справі не настало,у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи суть самого порушення прав позивача,виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди,суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 2000 гр.,що є достатнім для компенсації його немайнових втрат. Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди суд виходить з наступного. В обґрунтування позову в цій частині позивач вказав,що матеріальна шкода полягає у збитках,понесених ним на оплату послуг фахівця у галузі права на складання процесуальних клопотань про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні до органів поліції, на загальну суму 2450 гр.,що підтверджено актами приймання-здавання юридичних послуг та платіжними дорученнями про оплату послуг фахівця у галузі права [PERSON] ,що діяв на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.02.2017 р. Зміст вказаного договору вказує про те,що [PERSON] не є представником потерпілого у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за № 12015080080003335,яке було відкрито за заявою [PERSON] , як потерпілого, за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими особами,а в силу ст.58 ,45 КПК України , фахівець у галузі права [PERSON] не мав права надавати [PERSON] правничу допомогу у кримінальному провадженні як його представник,тому сам факт внесення [PERSON] певних оплат вказаному фахівцю,який не надавав професійну правничу допомогу потерпілому у кримінальному провадженні,не обумовлює відшкодування таких витрат відповідачем. Також позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2100 гр.(у первісному позові)з попереднім розрахунком на суму 3480 гр.,в сумі 2150 гр.(в уточненому позові)без надання розрахунку. На підтвердженні таких витрат,пов`язаних з даною цивільною справою,позивач посилається на договір від 20.02.2017 р.про надання [PERSON] як фахівцем у галузі права правничої допомоги,акт здавання-приймання юридичних послуг від 24.02.2020 р.,згідно якого йому надана юридична послуга :розробка і складання проекту процесуальних документів на подання позовної заяви до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя до Шевченківського ВП та ДКСУ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 2100 гр. До зазначеного акту долучені дублікати чеків про сплачу [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу за договором від 20.02.2017 р.грошових сум 700 гр.(з квитанції),дата та час приймання всіх платежів 19.02.2020 р.15:39:09. За змістом первісного позову [PERSON] зазначив,що сам цими документами він підтверджує понесені по даній справі витрати на правову допомогу,надану [PERSON] . В уточненому позові [PERSON] вказав,що витрати на правову допомогу у даній справі ним понесені у розмірі 2150 гр.та підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 20.02.2017 р.,актом здавання-приймання юридичних послуг від 30.01.2019 р.,квитанціями банку від 08.01.2019 р.на суму 450 гр.,на суму 600 гр.,на суму 350 гр.,на суму 750 гр.,проте такого акту та квитанцій до уточненого позову не долучено. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правопомгву допомогу встановлюється законом. Статтею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах », розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи,що з наданих позивачем доказів суд не може достовірно встановити розмір понесених [PERSON] витрат на правову допомогу у даній справі та належно обґрунтувати їх стягнення у судовому рішенні,в цій частині у задоволенні позову суд відмовляє. Також позивач заявив вимоги про відшкодування витрат,пов`язаних з розглядом даної справи,у розмірі 432 гр.,які полягають в виготовлені копій процесуальних документів та надісланні їх учасникам справи,проте доказів таких витрат та їх розміру суду не надано тому у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Статтею 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу встановлено,що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відтак, кошти на користь позивача для відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути з Державної Казначейської служби України як центрального органу виконавчої влади,що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Судові витрати по оплаті судового збору,від якого позивач та відповідач звільнені,суд відносить на рахунок держави. На підставі ст.56,129 Конституції України, ст.ст.23,1166,1167,1172,1174,1176,1177 ЦК України,ст.3 Закону України «Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень»,ст. ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: partial