Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Представник позивача публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви від 06.04.2017 року просить звільнити майно з-під арешту. Свої вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до укладеного договору № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року відповідач [PERSON] (далі - Відповідач1) отримав кредит у розмірі 22 000.00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.12.2027 року (далі Кредитний договір). У забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (далі Відповідач-2) 17.12.2007 року укладений договір іпотеки № HAE2GA00000034 (далі Договір іпотеки), згідно п. 7 умов якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 25.90 кв.м., житловою площею 13.60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить останнім на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 04 липня 2014 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив рішення по цивільній справі № 643/12431/13-ц, за яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. ПАТ КБ «ПриватБанк», отримавши 11.12.2015 року інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2015 року та витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, стало відомо, що на вищевказану квартиру, яка передана Банку в іпотеку арешти, які позивач просить зняти, на підставі ст. 3 Закону України «Про іпотеку», статей 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач [PERSON], який на підставі довіреності, представляє інтереси [PERSON], подав до суду зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист права власності, у якому просить: припинити правовідношення по Кредитному договору № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року, що укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк»; усунути перешкоди в користуванні квартири шляхом: заборони обклеювати листівками вхідну дверь до квартири, скасувати обяву на інтернет-сайті про продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та заборонити відповідачу відчужувати квартиру (укладати будь-які угоди, правочини) до втрати чинності Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав позовні вимоги із підстав вказаних у позові в уточненій редакції, просив задовольнити їх у повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував. У судовому засіданні [PERSON], який також представляє інтереси [PERSON] на підставі довіреності, проти первісного позову заперечував, підтримав зустрічний позов із підстав вказаних у ньому, просив задовольнити їх у повному обсязі. Треті особи повідомлялися про розгляд справи, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, до суду не зявилися. Суд, вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до укладеного договору № HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року відповідач [PERSON] (далі - Відповідач1) отримав кредит у розмірі 22 000.00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.12.2027 року (далі Кредитний договір). У забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (далі Відповідач-2) 17.12.2007 року укладений договір іпотеки № HAE2GA00000034 (далі Договір іпотеки), згідно п. 7 умов якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 25.90 кв.м., житловою площею 13.60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить останнім на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 04 липня 2014 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив рішення по цивільній справі № 643/12431/13-ц, за яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Як вбачається із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: на квартиру за адресою: [ADDRESS], накладені наступні арешти: 22.06.2011 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] постановою про відкриття виконавчого провадження, № 27242316, зареєстрованою 22.06.2011 року за №11316772 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладено арешт, об'єктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки. 03.05.2012 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, № 32451177, зареєстрованою 07.05.2012 року за №12467574 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладено арешт, об'єктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки. 08.08.2012 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, № 33771505, зареєстрованою 08.08.2012 року за №12841677 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладено арешт, об'єктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки. 10.06.2011 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 27037295, зареєстрованого 10.06.2011 року за №11279414 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та за №11279329 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладено арешт, об'єктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки. 23.11.2011 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 29997427, зареєстрованого 23.11.2011 року за №11875905 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та за №11875741 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладено арешт, об'єктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки. 18.11.2015 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 48627832, зареєстрованою 19.11.2015 року за №15585027 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна накладено арешт, об'єктом обтяження, якого стало невизначене майно, все майно, яким являється вищевказане майно, що є предметом іпотеки. За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, примусова реалізація майна, що знаходиться в іпотеці без відповідного судового рішення про звернення стягнення на це майно або виконавчого напису нотаріуса порушують норми чинного законодавства, зокрема положення статей 33, 41 Закону України «Про іпотеку» та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Нормами Закону України «Про виконавче провадження» дозволяється державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, лише у разі наявності таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. При цьому згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягування на заставлене майно боржника може бути звернуто в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". В даному випадку договір іпотеки був укладений - 17.12.2007 року, а постанови про обтяження винесені пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Таким чином, порушується право ПАТ КБ ПриватБанк, оскільки квартира, що була передана в іпотеку забезпечує виконання зобов'язань в першу чергу за кредитним договором №HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року, що укладений між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], а наявність арештів у подальшому буде перешкоджати виконанню рішення суду. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. За змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині звільнення з-під арешту майна, що є предметом іпотеки. Відносно позовних вимог про зобовязання внести до Єдиного реєстру заборон записів про зняття вище вказаних арештів та заборон, слід вказати наступне. Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 14.12.2012 року №1844/5, зокрема п.7. Державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на обєкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого обєкта. У разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Таким чином, вимоги про зобовязання внести до Єдиного реєстру заборон записів про зняття вище вказаних арештів та заборон вказаної квартири з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна не підлягають задоволенню, оскільки такі дії вчиняються державним реєстратором на підставі рішення суду про зняття/скасування арешту, що набрало законної сили. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Стосовно зустрічного позову, слід вказати наступне. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] на підтвердження позовних вимог не надані докази відповідно до вимог статей 10, 57-61, 131 ЦПК України, у позові слід відмовити.

Outcome: partial