Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 23 вересня 2017 року о 10:15 годині [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2109» та причепом КРЕОН 1-Б-2000, д/н [NUMBER]/Т1ОН 5607, в м. Одесі, по вул. Скісна/Середня, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та допустив зіткнення з автомобілем марки &#171;HYUNDAI TUCSON&#187;, р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги п.13.1 ПДР. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні ДТП, та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON», 2007 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] за №4399 від 30 вересня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки &#171;HYUNDAI TUCSON&#187;, р/н [NUMBER], становить 8469,96 грн. Посилаючись на те, що діями відповідача, їй була завдана матеріальна та моральна шкода, яку відповідач відмовляється добровільно відшкодувати, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 8469,96 грн., 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 1200,00 грн. витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 2100,00 грн. витрати на правову допомогу, 40,00 грн. витрати на оплату банківських послуг для здійснення переказу, 38,40 вартість відправлення електронного повідомлення та судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 61). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON], 23 вересня 2017 року о 10:15 годині, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2109» та причепом КРЕОН 1-Б-2000, д/н [NUMBER]/Т1ОН 5607, в м. Одесі, по вул. Скісна/Середня, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та допустив зіткнення з автомобілем марки &#171;HYUNDAI TUCSON&#187;, р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги п.13.1 ПДР. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п. 13.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON], підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року, відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.11). Крім того, зі змісту постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року, вбачається, що відповідач в судовому засіданні повністю визнав себе винним у скоєні зазначеного правопорушення. Встановлено, що автомобіль марки &#171;HYUNDAI TUCSON&#187;, р/н [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12 серпня 2011 року (а.с.32). Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON»,2007 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] за №4399 від 30 вересня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки &#171;HYUNDAI TUCSON&#187;, р/н [NUMBER], становить 8469,96 грн. (а.с. 16-31). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Відповідно до ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі - Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992р. N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Зі змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або якщо цивільно-правова відповідальність не застрахована до МТСБУ. Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Таким чином, на користь позивача слід стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 8469,96 грн. Отже, позивач правомірно звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, оскільки з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачці була спричинена матеріальна та моральна шкода. Встановлено, що позивачка також понесла витрати по сплаті за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 1200,00 грн., що підтверджується квитанцією від 04 жовтня 2017 року (а.с.35), витрати на правову допомогу в розмірі 2100,00 (а.с. 62). Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України дані витрати підлягають стягненню з відповідача. Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., позивачка посилається на те, що їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, пов'язаних із пошкодженням її автомобілю. Також зазначала, що в результаті ДТП, був порушений її звичайний життєвий ритм, оскільки вона не мала можливості використовувати автомобіль для своїх потреб. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням характеру скоєного адміністративного правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивачки, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, і з відповідача слід стягнути на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 2500,00 грн. Оскільки позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Що стосується вимог позивачки щодо стягнення витрат на оплату банківських послуг для здійснення переказу в розмірі 40,00 грн. та витрат на відправлення електронного повідомлення в розмірі 38,40 грн., то суд вважає. що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не відносяться до судових витрат в розуміння ст. 133 ЦПК України. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір у справі складає 640,00 грн. за вимоги майнового характеру, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Судовий збір за вимоги немайнового характеру складає 640,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду дані виплати не сплатив.

Outcome: partial