Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Генічеського районного суду № 653/3437/15-ц від 12.08.2016 року, який мотивує тим, що вона працювала на посаді головного фахівця підприємства, в яке працевлаштувалась в 1974 році та має відповідну вищу освіту будівельного профілю і багаторічний досвід роботи. За 41 рік роботи в БТІ вона пройшла шлях від техніка інвентаризатора до начальника виробничого підрозділу, а з 2013 року працювала на посаді головного фахівця КП ХОР «Генічеське БТІ». Вказує, що через непорозуміння із керівником, наказом № 46 від 03.09.2015 року її було звільнено з роботи за «систематичне порушення трудової дисципліни п. 3 ст. 40 КЗпП України». Через порушення її прав на розрахунок при звільнення вона звернулась до суду та рішенням Генічеського районного суду № 653/3437/15-ц від 12.08.2016 року її позов про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку з заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 14.12.2016 року позивач звернулась до відділу державної виконавчої служби за примусовим виконанням рішення суду. 15.12.2016 року було відкрите виконавче провадження та направлена постанова до КП «Генічеське БТІ» з вимогою виконання відповідно до рішення суду. 26.12.2016 року державним виконавцем було закрите виконавче провадження у звязку з його фактичним виконанням, постанову по що заявник отримала поштою 29.12.2016 року. Вважає, що підприємство повинно виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить собою період з моменту оголошення рішення 12.08.2016 року до дня фактичного розрахунку 26.12.2016 року, що складає 8976,06 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь вищевказану суму. В судовому засіданні [PERSON] просила задовольнити позов з огляду на обставини, викладені у ньому. В судовому засіданні представник КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР заперечував проти його задоволення. Вказує, що отримали повний текст рішення поза межами строку на апеляційне оскарження. 20.09.2016 року ними була надіслана апеляційна скарга. При цьому виконавчий лист було видано з грубим порушенням процедури його видання 12.09.2016 року. Апеляційною інстанцією рішення було залишено без змін, ухвала про що була видана 01.12.2016 року. Отже, рішення суду набрало законної сили 01.12.2016 року. Повне отримання коштів були перераховані [PERSON] 14.12.2016 року, що також підтвердила сама позивач. Після повідомлення виконавчої служби про виконання рішення суду, 26.12.2016 року було закінчено виконавче провадження у звязку з його фактичним виконанням. Відповідач вказує, що вважає вимоги [PERSON] безпідставними та не обґрунтованими. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Рішенням Генічеського районного суду від 12.08.2016 року у справі за позовом [PERSON] до КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку з заробітної плати та моральної шкоди, позовні вимоги були задоволенні частково. Вирішено стягнути з КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в сумі 10\~815 грн. 54 коп. без вирахування податків та інших обовязкових платежів, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з заробітної плати (станом на 12.08.2016 року включно) в розмірі 22\~631 грн. 13 коп. без урахування податків та інших обовязкових платежів. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2016 року апеляційна скарга КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР була відхилена, а рішення Генічеського районного суду від 12.08.2016 року залишено без змін. 15.12.2016 року державним виконавцем Генічеського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 653/3437/15, виданого 12.09.2016 року. 26.12.2016 року виконавче провадження було закінчено у звязку із його фактичним виконанням. Частиною 2\~ст.233 КЗпП України\~передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Виходячи з положень ст. ст.\~11,\~60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2\~ст. 59 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 1\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до «Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012 р.» від 01 березня 2013 року в частині 2 графи "Спори, що виникають із трудових правовідносин" зазначено, що за змістом ст.ст. 116, 117 КЗпП України за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права па оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням…., затримкою видачі трудової книжки або розрахунку - він визначається, за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два повні календарні місяці роботи. Згідно Правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 по справі № 6-788цс16|428/7002/14-ц, аналіз норм ст.\~47,\~116,\~117 КЗпП України\~дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Більш того, в правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, яка в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів, зазначено, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої\~\~статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати. На думку суду, невиконання рішення суду від 12.08.2016 року є підставою для покладення на КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати. Відповідно до довідки КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР про доходи [PERSON]А.(що вивчалась під час дослідження матеріалів справи № 653/3347/15-ц), заробітна плата за останні два повних календарних місяців роботи (липень серпень 2015 року) без утримання податків становила 4106,00 грн. За ці два місяці було 43 робочих днів (23 дні у липні + 20 днів у серпні). Таким чином середньоденний заробіток позивача становить 95,49 грн.(4106,00 грн./43 робочі дні=95,49 грн./за роб день). Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача, за яким вона просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з заробітної плати з моменту оголошення рішення Генічеського районного суду від 12.08.2016 року по день закриття примусового провадження у звязку з його фактичним виконанням. Це зумовлено тим, що при винесенні вищевказаного рішення, сума, що підлягала до стягнення за середній заробіток за час затримки розрахунку з заробітної плати була розрахована станом на 12.08.2016 року включно. Тобто розрахунок слід проводити з наступного дня після оголошення такого рішення, а саме з 13.08.2016 року. При цьому, фактичний розрахунок із позивачем за рішенням суду було проведено 14.12.2016 року, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Отже, період за час затримки розрахунку з заробітної плати, що підлягає до стягнення становить собою 13.08.2016 року 14.12.2016 року. Суд рахує, що невиплата позивачу всіх сум, що належала йому від відповідача є триваючим правопорушенням та з винесенням рішення суду першої інстанції 12.08.2016 року не припинилося, то саме період з 13.08.2016 року по 14.12.2016 року є часом затримки повного розрахунку, за прострочення якого стягується середня заробітна плата, безумовне право на яке має працівник. Так, за цей період було 90 робочих днів ( у серпні 12, у вересні 22, у жовтні 20, у листопаді 22, у грудні 14). Відповідно до ст. 236 КЗпП України, середній заробіток [PERSON] за цей час становить 8594,10 грн. (95,49 грн./за роб.день х 90 робочих днів = 8594,10 грн.) без урахування податків та інших обовязкових платежів. Отже, сама така сума підлягає до стягненню. Суд вважає, що доводи відповідача про те, що виконання рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки відбувалось своєчасно є необґрунтованим. Згідно п.1 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються: позивачі\~у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вимогами ч. 3\~ст. 88 ЦК України\~передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~( в ред. на момент подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розімірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640,00 гривень.

Outcome: partial