Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29.07.2010 року з відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 13000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 36% на рік. Оскільки [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з неї на користь банку заборгованість у загальному розмірі 23456,15 грн., що складається з: 8429,86 грн. - заборгованість за кредитом; 6001,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6431,63 заборгованість за пенею за прострочене зобовязання, 1000,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також: 500,00грн. штраф (фіксована частина), 1093,15 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав до суду належним чином оформлену заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та за закінченням строку позовної давності. Зокрема, посилаючись на постанову ВСУ від 11.02.2015р. у справі № 6-240цс14, зазначає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який долучений до матеріалів позову не підписаний позичальником та є більш пізньою редакцією, а тому не є складовою частиною договору. Відтак його положення не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, які виникли між сторонами. Крім цього, вважає, що дія договору закінчилась 28.07.2012 року і з цієї дати почався відлік строку позовної давності, який станом на дату звернення позивача до суду (27.10.2016р.) вже було пропущено, що являється підставою для відмови в задоволенні позовних вимог згідно ч.4 ст. 267 ЦК України. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.07.2010 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку. Своїм підписом відповідач погодилась з тим, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Таким чином [PERSON] було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку "Універсальна" з встановленим на ній початковим кредитним лімітом в сумі 2000 грн. В подальшому відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт позичальника було збільшено до 13000 грн. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, в обовязки відповідача входить погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 12.10.2016 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 23456,15 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 1048 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до довідки про умови кредитування базова відсоткова ставка в місяць за користування кредитними коштами складає 3%, тобто 36% річних. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, які складаються з: тіла кредиту 8429,86 грн. та заборгованості по відсоткам 6001,51 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача пені та штрафів за неналежне та несвоєчасне виконання боржником своїх договірних зобов'язань, то суд вважає, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Згідно довідки пеня за несвоєчасність погашення заборгованості складається з двох підвидів та передбачає: 1) базову процентну ставку по договору / 30 яка нараховується за кожний день прострочення кредиту та 2) 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення платежу по кредиту або процентам 5 і більше днів чи при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити лише позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 6431,63 грн., оскільки стягнення суми пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. призведе до подвійної відповідальності за один й той самий вид порушення зобовязання, що суперечитиме положенням ст. 61 Конституції України. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами. Згідно довідки штраф при порушенні строків платежів по любому із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів складає 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи, що в порядку ч.2 ст.549 ЦК України штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення зобов'язання за договором у розмірі 1093,15 грн. (процентної складової) підлягають задоволенню. Разом з цим, що стосується вимог про стягнення штрафу у розмірі 500 грн. (фіксованої частини), то дані вимоги суперечать положенням ч.2 ст. 549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Доводи представника відповідача, які наведені в письмових запереченнях суд не приймає до уваги з наступних підстав. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.43 Умов визначено, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Таким чином, враховуючи вищевикладені положення Умов, суд приходить до висновку, що дія укладеного між сторонами договору не закінчилась, оскільки на теперішній час мають місце невиконані зобовязання зі сторони відповідача по погашенню кредитної заборгованості. Крім цього, в судовому засіданні представник відповідача підтвердив ту обставину, що заява про розірвання договору позичальником до банку не подавалась, що мало наслідком його лонгування. Суд також не погоджується із доводами представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України від 11.02.2015р. у справі №6-240цс14, оскільки вона стосується питань збільшення позовної давності, які мають бути вирішені згідно ч.1 ст. 259 ЦК України у письмовій формі, про що в даній справі не йдеться. З приводу вказівки на пропущення позивачем строку давності слід зазначити, що загальний строк позовної давності складає три роки (ч.1 ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачем був здійснений 16.05.2015 року, а тому відлік строку позовної давності починається з вказаної дати та на момент звернення банку до суду з позовом пропущеним не був. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ «Приватбанк» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 1378 гривень 00 коп.

Outcome: partial