Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дочкою двадцяти трьох років, або закінчення навчання, а також стягнення аліментів за минулий час, а саме за період з 24.06.2009 року до моменту звернення до суду у твердій грошовій сумі по 1000 грн. за кожен місяць з вказаного періоду та додаткових витрати у розмірі 500 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, з 28.12.1995 року до 24.06.2009 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого 29.09.1996 року у них народилася дочка\~[PERSON]. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем проживають окремо, їх неповнолітня дочка мешкає з нею, однак відповідач ухиляється від свого обовязку по утриманню дитини та не приймає участі у її вихованні та додаткових витратах на дитину, в звязку з чим вона вимушена звернутись до суду з дійсним позовом. Домовленості про добровільну сплату аліментів між ними досягнуто не було. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст.12,81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. ст.180,181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], з 28.12.1995 року до 24.06.2009 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24.06.2009 року розірвано (а.с. 15). Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14). Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. [PERSON] Олександрівна, проживає з матірю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1статті 180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 181\~СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує, що відповідач [PERSON], не має на утриманні інших малолітніх або неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб, також судом враховано стан здоровя відповідача, те що відповідач працездатний, а стягнення аліментів у розмірі 5000 грн., необхідно для дитини, оскільки така потребує значних матеріальних витрат, тому суд вважає за необхідне цю суму задовільнити. Щодо вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог\~ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, до передбаченої\~ст. 185 Сімейного кодексу України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати , тому їх необхідно визначити в твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязанні брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у звязку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний огляд\~довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. З огляду на вказані вище вимоги Закону, позивачем мають бути доведені особливі обставини, які спонукали її до додаткових витрат на дитину. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, оскільки позивачем не надано розрахунку додаткових витрат, які повинні бути понесенні у майбутньому, оскільки обовязок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих з батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не предявлявся, тому суд приходить до висновку, що в цій частині слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на минулий час, то в цій частині суд також не вбачає підстав для їх стягнення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Сімейного кодексу України\~аліменти за минулий час можуть бути присудженні, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Позивачем всупереч зазначених вимог не надано жодних доказів в підтвердження обставини щодо свідомого ухилення відповідача від сплати аліментів впродовж часу після розірвання шлюбу, тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень\~ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. За вимогами ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial