Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

В листопаді 2018 року представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовної заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя на виробництві у розмірі 101 255,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] працював на шахті «Родіна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підземним прохідником і виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. При цьому під час праці підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, виробничого шуму та виробничої локальної вібрації, кім того умови праці характеризувались фізичними перенавантаженнями. Стаж роботи позивача на підприємстві відповідача за професією в умовах впливу шкідливих факторів складає 15 років 5 місяців. За медичним висновком ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання № 125 від 21.01.2014р., позивачу встановлено діагноз: Радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і мязові-тончним синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу і колінного пері артрозу (ПФС другого ступеню), вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангіодистонічним синдромом та трофічними порушеннями на кистях, хронічний бронхіт ЛН першого ступеня, нейросенсорна приглухуватість 1 ст. Причинами виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів середовища та виробничого процесу. Згідно первинного огляду МСЕК встановлено 55% втрати професійної працездатності, при переогляді встановлено третю групу інвалідності. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 Закону України «Про охорону праці» несе безпосередню відповідальність, оскільки професійне захворювання виникло у нього внаслідок порушення адміністрацією підприємства норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Оскільки [PERSON] втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, представник вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. В звязку з професійним захворюванням змінився уклад та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань, що призводять до значних і постійних моральних страждань та змушують звернутися до суду з даним позовом. Тому просить стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди [PERSON], завданої ушкодженням здоровя у сумі 101 255,00 гривень. Ухвалою суду від 09 листопада 2018 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з призначенням дати та часу розгляду справи. 28 листопада 2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про розгляд справи у загальному позовному упровадженні та надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач протягом майже 5 років працював на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова, до якого ПАТ «Кривбасзалізрудком» не має жодного відношення, а згідно Акту розслідування, цей період трудового стажу включено до професійного маршруту, що вплинув на загальний стан здоровя і виникнення професійного захворювання. Дану обставину при визначені розміру позовних вимог позивач не врахував. Крім того позивачем не надано висновків медичних установ, які підтверджують факт перенесення ним моральних страждань, тому факт спричинення моральної шкоди не доведений. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання жодним чином не підтверджує заподіяння моральних страждань. В долучених до матеріалів справи епікризах не йдеться про розлади здоровя, повязаних з психологічним станов потерпілого. Також позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки та виходу на пенсію на пільгових умовах, з власної волі виконував обрану роботу, що свідчить про те, що він сам свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилося у недбайливому ставленні позивача до свого здоровя та як наслідок і спричинило виникнення у нього професійного захворювання. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Згідно трудової книжки [PERSON] з 11 серпня 1998 року по 07 липня 2014 року працював на шахті «Родіна» на посаді підземний прохідник. 07 липня 2014 року був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за\~ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до Акту (форми П-4) розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 березня 2014 року, має професійне захворювання: -Радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і мязові-тончним синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу і колінного пері артрозу (ПФС другого ступеню), -вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангіодистонічним синдромом та трофічними порушеннями на кистях, -хронічний бронхіт ЛН першого ступеня, -нейросенсорна приглухуватість 1 ступеня. Професійне захворювання у [PERSON] виникло із-за виконанняі праці на шахті «Родіна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підземним прохідником, де він виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. При цьому під час праці підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, виробничого шуму та виробничої локальної вібрації, крім того, умови праці характеризувались фізичними перенавантаженнями. До того ж, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 12.1993р. - 08.1998р. підземний прохідник на шахті № 1 імені Артема РУ імені Кірова, копія Акту долучена до матеріалів справи. За висновком МСЕК від 03 червня 2014 року серії АБ № 0005683 позивачу [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55%, з яких: 30% -по радикулопатії; 10% - по вегетативно-сенсорнійполінейропатії, 10%- хронічний бронхіт, 5% - приглухуватість, з переоглядом 01 травня 2015 року. Висновком МСЕК від 27 червня 2017 року серії 12 ААА № 649520 позивачу була встановлена третя група інвалідності, з переоглядом 01 травня 2019 року, копії висновків містяться в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Як встановлено із документів, позивач [PERSON] внаслідок професійного захворювання відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, періодичний кашель з виділенням слинового харкотиння особливо в ранковий час, важкість та свистячі хрипи у грудях, підвищення артеріального тиску, головний біль, періодичний біль у шийному та поперековокрижовому відділах хребта, оніміння верхніх та нижніх кінцівок, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднення ходи з боку колінних суглобів, погіршення слуху на обидва вуха. Через стан здоров`я, позивач вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача майже не покращується. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20\~рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до\~ст. 1167 ЦКУ\~та\~ст.237-1 КЗпП України\~за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13\~Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розяснено, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст.1167 ЦКУ\~- моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч.1\~ст.268 ЦКУ\~відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У відповідності до\~ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від\~14 жовтня 1992 року N 2694-XII\~державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому\~рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року\~з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо работодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3\~ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані\~статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. \~ \~ \~ \~ Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-рп/2004\~передбачено: «4.1. Відповідно до статей\~23,\~1167 Цивільного кодексу України\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - \~це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи та відповіді надані позивачем у судовому засіданні, переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день\~є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. \~ \~ \~ \~ Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує розяснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в правах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31.03.1995\~ з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов'язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань повязаних з фізичним станом здоровя, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи надані Пленумом Верховного Суду України розяснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). \~ \~ \~ \~ Так, згідно положень\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~розмір мінімального прожиткового мінімуму - становить 1921,00 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача 15 років 5 місяців, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] суму еквівалентну двадцяти семи розмірам прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 51\~867,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі\~ст.88 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача\~\~на користь держави у сумі 742,80грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial