Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалася на те, що 07.06.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя у них є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що за час спільного проживання через несумісність характерів, зловживання відповідачем алкогольними напоями, різницю у поглядах на життя та часті конфліктні ситуації сім'я не склалась. Вважає подальше спільне життя, примирення та збереження сім'ї неможливим. Фактичні шлюбні відносини з відповідачем позивач не підтримує та спільного господарства не веде на протязі останніх трьох років, з цього ж часу вони проживають окремо. Зазначила, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Вона офіційно не працює та самостійно не в змозі матеріально утримувати дітей. Також вказувала на те, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1250 гривень щомісячно до повноліття дітей. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила суду, що відповідач зловживає алкогольними напоями, що призвело до розпаду їх сім'ї. на примирення вона не згідна. Також зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та фактично самоусунувся від участі у їх житті. Вона самостійно не в змозі забезпечити дітей усім необхідним. Просила позов задовольнити. Представник позивача також позов підтримала. Пояснила суду, що діти відвідують різноманітні гуртки з метою розвитку їх здібностей, що значно збільшує витрати на їх утримання. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу, однак не погодився з розміром аліментів визначеним позивачем. Пояснив, що він не працює та не має змоги сплачувати аліменти, максимальний розмір аліментів, який він може надавати на утримання дітей - це по п'ятсот гривень щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторонами 07 червня 2003 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від шлюбу є двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10,11). Сторони протягом останніх трьох років не підтримують шлюбних стосунків, в них окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. Спірних питань про розподіл майна немає, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачем. Зазначена обставина відповідачем не оспорювалася та підтверджується довідкою КЖРЕП №11 від 22.09.2016 року, а тому суд визнає її такою, що не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтвах про народження дітей, запис про батьківство не оспорював. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, однак підробляє, має мінливий нерегулярний дохід. Як вбачається з поданої до суду заяви позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, аліменти визначаються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. З урахуванням досліджених та проаналізованих доказів, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] офіційно не працює, однак підробляє та отримує незначні доходи, яких недостатньо для матеріального забезпечення дітей. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1228 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 1531 гривня. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 900 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: partial