Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке засноване на спільній власності територіальних громад і знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації. Відокремлений підрозділ ВО «Дружківкатепломережа» є структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», основною діяльністю якої є виробництво теплової енергії та надання її споживачам. Здійснюючи свою діяльність ВО «Дружківкатепломережа» в опалювальні періоди з 01.06.2015 року по 30.04.2018 року надала теплову енергію у квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER]). У вказаній квартирі було зареєстровано та мешкали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно договору гарантування №07-08/15 від 07.08.2015 року [PERSON] погодилась з розміром заборгованості, яка склалась на 07.08.15 р. та дала зобов`язання на її погашення. Але у повному обсязі заборгованість не згасила. Окрім цього, за період з 2015 року по 2018 рік відповідачами рахується не сплачена послуга з теплопостачання, тому за відповідачем мається заборгованість за теплову енергію в розмірі 26901,27 грн. Сума інфляційних витрат рахується за період з 01.06.2015 року по 30.04.2018 року і складає 201,29 грн. та 3 % річних складає 42,62 грн. Крім того, у червні 2018 року в порядку наказного провадження позивач звертався до Дружківського міського суду з вимогами про стягнення боргу з боржника на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Ухвалою Дружківського міського суду від 06 червня 2018 року по справі №229/2259/18 провадження №2-н/229/382/2018 позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу за оплату послуг з теплопостачання. Таким чином позивач має право звернутися до суду в порядку позовного провадження. Просить суд стягнути на його користь з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання у загальній сумі: 27145,18 грн., яка складається з основного боргу: 26901,27 грн.; суми інфляційних витрат: 201,29 грн.; суми 3% річних: 42,62 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн. 13 січня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі і призначено проведення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 12 лютого 2020 року ухвалою суду було визнано явку позивача обов`язковою. 18 березня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено судове засідання до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача. На позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти заочного рішення. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Враховуючи, що причина неявки відповідачів є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Чатсиною 1 ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа» є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Дружківка Донецької області, з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Здійснюючи свою діяльність ВО «Дружківкатепломережа» в опалювальні періоди з 01.06.2015 року по 30.04.2018 року надала теплову енергію у квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER]). Квартира розташована у багатоповерховому житловому будинку. Тарифи ОКП «Донецьктеплокомуненерго» за послуги з 01.12.2013 року передбачені постановою національної комісії регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 року №1838 «Про затвердження тарифу на теплову енергію ОКП «Донецьктеплокомуненерго»; з 01.10.2014 року постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.10.2014 року №146 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»; з 17.04.2015 року постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»; з 01.07.2016 року постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.06.2016 року №1101. Особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] був відкритий на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Плата за теплову енергію, передбачена Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ від 21. 07. 2005року № 630. (із змінами та доповненнями). Відповідно до п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п. 20 цих Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів теплової енергії або затверджених нормативів споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Згідно п.21 Правила у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач має перед позивачем зобов`язання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачем отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існують фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п. 18 яких передбачений обов`язок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Між тим, судом встановлено, що згідно договору гарантії № 07-08/15 від 07 серпня 2015 року відповідач [PERSON] визнала суму заборгованості в розмірі 9476,92 грн., яка утворилась станом на 07 серпня 2015 року, яка рахується за адресою: [ADDRESS] , і зобов`язалася сплатити її до 07 серпня 2019 року. Відповідно п.6.1 Договору гарантії у випадку невиконання умов договору з оплати поточних платежів, а також щомісячної оплати заборгованості більше трьох місяців підприємство має право звернутись до суду для захисту своїх інтересів відносно стягнення загальної суми заборгованості з оплати послуг теплопостачання, яка виникла на момент звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою, зобов`язань: по перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Виходячи з положень ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони і одночасно, кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Тому, грошовим слід вважати будь - яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем є зобов`язальними (договірними), грошовими зобов`язаннями, в яких, серед інших прав та обов`язків сторін, праву виконавця (кредитора) - позивача вимагати від замовника (боржника) - відповідача сплати грошей за надані послуги по теплопостачанню на його користь відповідає обов`язок відповідача оплатити ці послуги. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість відповідача з урахуванням платежів здійсненими за користування тепловою енергією у загальній сумі складає 26901,27 грн., яка складається з заборгованості за теплову енергію за період з 01.06.2018 року по 30.04.2018 року складає 17424,35 грн. та заборгованості за теплову енергію станом на 07 серпня 2015 року за договором гарантії №07-08/15 від 07 серпня 2015 року у сумі 9476,92 грн. Таким чином, суд встановив, що вимоги договору гарантії відповідач [PERSON] не виконувала. Оплату за ним не здійснювала. А також, не сплачувала отримані послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за період з 01.06.2015 року по 30.04.2018 року у відповідача виникла заборгованість за фактично отриману теплову енергію. А тому, ця заборгованість підлягає примусовому стягненню з відповідача. Наявність у відповідача заборгованості підтверджує невиконання нею обов`язків, передбачених п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №630, по своєчасній оплаті наданих послуг. Однак, суд не може погодитися з наданим позивачем розрахунком заборгованості за послуги теплопостачання, виходячі з наступного. Так, із розрахунку заборгованості отриманих послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER]) за період з серпня 2015 року по квітень 2018 року вбачається, що заборгованість станом на серпень 2015 року становить 9476,92 грн. (вхідне сальдо), станом на квітень 2018 року становить 19170,72 грн. Отже, сума заборгованості за період з серпня 2015 року по квітень 2018 року складає 8938,80 грн., виходячі з наступного (19170,72 (заборгованість станом на квітень 2018 року) - 9476,92 (заборгованість станом на серпень 2015 року)) - (200+200+355(суми платежів здійснених за період з серпня 2015 року по квітень 2018 року)) = 8938,80. Водночас, відповідно до договору гарантії №07-08/15 від 07 серпня 2015 року сума заборгованості станом на 07 серпня 2015 року, яку зобов`язалась сплатити відповідач [PERSON] складає 9476,92 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню в примусовому порядку з відповідача [PERSON] становить 18415,72 грн. (8938,80 +9476,92). Також відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати в сумі 201,29 грн. та 3% річних в сумі 42,62 грн. Розрахунок інфляційних збитків та 3% річних наведений позивачем в розрахунку. Суд вважає його правильним. Що стосується позовних вимог заявлених відносно відповідачів [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Із відповіді виконавчого комітету Дружківської міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] [INFO] , не значиться зареєстрованою у м.Дружківка, Донецької області, а відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована у [ADDRESS] з 30.06.1998 року. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачі [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та мешкали за адресою: [ADDRESS] є хибними. Інших доказів позивачем суду не надано на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] мешкала в квартирі за адресою: [ADDRESS] та фактично користувалися послугами теплопостачання, тому вони не можуть нести обов`язки по сплаті коммунальних послуг даной квартири. Отже, фактично вказані відповідачі не споживали послуги теплопостачання в зазначений період та за вказаною адресою у позовній заяві. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). За встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] не є споживачами послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , а тому відсутні підстави в задоволенні позовних вимог. Відтак, позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із позовних заяв майнового характеру юридичними особами справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з [PERSON] судові витрати за сплату судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1320, 50 грн.

Outcome: partial