Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача в якому просив суд стягнути з [PERSON] 7929 гривень витрат на відновлюючий ремонт автомобіля, 500 гривень франшизи, 4000 гривень моральної шкоди та судові витрати, вказавши, що 23 вересня 2013 року о 10:20 годині, у м. Запоріжжі по проспекту Леніна [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ ТF698», державний номер [NUMBER] не витримав безпечну дистанцію та внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем „SMAR МС01", який належить позивачу. Дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON], що підтверджується Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від «11» жовтня 2013 року по справі № 334/8523/13-п, відповідно до якої, [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, належний позивачу на праві власності автомобіль отримав механічні ушкодження. Витрати у зв'язку з відновлюючим ремонтом автомобіля склали 7 929 (сім тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень, що підтверджується наступними розрахунковими документами: копією Акту виконаних робіт №ЗА-0001214 від « 05» лютого 2014 року та копією чеку №5001 від « 05» лютого 2014 року, копією Акту виконаних робіт № 4596 від « 26» березня 2014 року, та копією чеку № 1904 від « 26» березня 2014 року, копією Акту виконаних робіт №4597 від « 26» березня 2014 року, та копією чеку № 1905 від « 26» березня 2014 року. Крім того, відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9963061 від « 29» жовтня 2012 року, розмір франшизи становить 500 (п'ятсот) гривень. Сума франшизи у розмірі 500 (п'ятсот) гривень була компенсована позивачем, що підтверджується розрахунковим документом від « 12» лютого 2014 року. Також, з вини Відповідача - [PERSON], позивачу було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди змінився його звичайний спосіб життя через незручності, пов'язані з неможливістю користуватися автомобілем, йому потрібні були додаткові зусилля. Він втратив багато часу та зазнав майнові витрати для звернення до суду за захистом своїх законних прав. До складу таких витрат входять витрати пов'язані з проїздом до міста Запоріжжя на судові засідання, оскільки він постійно проживає та працює у місті Києві. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 4 000 гривень. У судовому засіданні представник позивача, який діє за дорученням від [PERSON], копія якого є в матеріалах справи, з посиланням на письмові докази, які є в матеріалах справи, просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судові засідання не з'являвся за невідомими суду обставинами. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. З заявами про розгляд справи за його відсутністю не звертався, тому суд зі згоди представника позивача, та на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України ухвалює у справі заочне рішення. Вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного: Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону, слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Позивач та його представник у судовому засіданні намагався довести суду, що саме діями відповідачів були порушенні його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Доведено, що 23 вересня 2013 року о 10:20 годині, у м. Запоріжжі по проспекту Леніна [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ ТF698», державний номер [NUMBER] не витримав безпечну дистанцію та внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем „SMAR МС01", який належить позивачу. Дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON], що підтверджується Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від «11» жовтня 2013 року по справі № 334/8523/13-п, відповідно до якої, [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль зазнав значних механічних пошкоджені. Згідно наданого суду Акту виконаних робіт №ЗА-0001214 від « 05» лютого 2014 року та копією чеку №5001 від « 05» лютого 2014 року, копією Акту виконаних робіт № 4596 від « 26» березня 2014 року, та копією чеку № 1904 від « 26» березня 2014 року, копією Акту виконаних робіт №4597 від « 26» березня 2014 року, та копією чеку № 1905 від « 26» березня 2014 року, вартість відновлюваного ремонту, становить 7929 гривень. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Страхова компанія, у разі настання страхового випадку, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відповідно до зазначених норм закону відповідач повинен сплатити суму фактичних збитків які позивач поніс внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме 7929 гривень. Крім того, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивачем доведено, що в наслідок ДТП він був змушений понести витрати пов'язані з виплатою позивачем франшизи у розмірі 500 гривень відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9963061 від « 29» жовтня 2012 року. Таким чином, у позивача виникло право на відшкодування вартості збитків які позивач поніс внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме 7929 гривень та виплати 500 гривень франшизи. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральнихчи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодуванняморальної (немайнової)шкодисуд визначає залежновід характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічнихтощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).Зокрема,враховуються станздоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Приймаючи до уваги положення наведених вище розяснень та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що моральна шкода не обґрунтована, доказів спричинення відповідачами моральної шкоди позивачам не надано, тобто відсутні документи, квитанції, чеки, або інша документація, підтверджуюча звернення позивачів до лікарні за медичною допомогою, щодо стану здоровя відносно саме даних фактів. Згідно із п.п. 6.1., 6.4. Листа Міністерства юстиції України від 13.05.04. № 35-13/797 «Методичні рекомендації відшкодування моральної шкоди»: - відповідно до чинного законодавства моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; - моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати умовний вираз. Враховуючи наведене, позивач вирішив оцінити розмір спричиненої йому моральної шкоди в розмірі 4000 гривень Проте сам розмір суд вважає занадто збільшеним, тому стягненню підлягає 2 000 гривен. До того ж, у відповідності до ст..88 ЦПК України, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial