Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 листопада 2016 року вона була прийнята на посаду комірника 0,5 ставки та прибиральника службових приміщень 0,5 ставки до Ленінської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області, де за час перебування на вказаних посадах сумлінно виконувала свої службові обовязки. 01 липня 2017 року згідно з наказом № 22-к від 16.06.2017 року по Спаській ЗОШ її було звільнено з посади комірника 0,5 ставки за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, того ж дня вона отримала на руки трудову книжку із відповідним записом. Вважає, що її звільнення є незаконним та безпідставним, оскільки її волевиявлення на припинення трудового договору не було, про що також свідчать її спроби анулювати домовленість про звільнення за угодою сторін. Так, 16 червня 2017 р. було проведено засідання комісії щодо службового розслідування по Спаській ЗОШ, на порядку денному якого розглядалося питання про неналежне виконання функціональних обовязків директора літнього оздоровчого табору «Сонечко» [PERSON] У протоколі даного службового розслідування зазначено, що в період часу з 29.05.2017 р. до 12.06.2017 р. за ініціативою батьківського комітету перевірявся стан харчування дітей, у результаті чого було виявлено невідповідність між зазначеною кількістю дітей у щоденних меню та фактичною кількістю; меню керівником табору не затверджувалося, журнал обліку щоденного відвідування дітей не вівся. За результатами службового розслідування було заплановано винести догану директору літнього табору [PERSON], а директору Спаської ЗОШ [PERSON] було рекомендовано винести їй, [PERSON], догану за неправомірні дії та невиконання функціональних обовязків. 16.06.2017 р. після проведення засідання комісії директор [PERSON], залякуючи її кримінальною відповідальністю, здійснюючи психологічний тиск, примусила написати заяву на звільнення з посади комірника за згодою сторін. У наступні дні, оговтавшись від шоку, розуміючи, що наміру та волевиявлення звільнятися вона не мала і не має, вона неодноразово намагалась повідомити про це директора [PERSON], але останньої не було на робочому місці. Зі слів колег їй стало відомо, що [PERSON] перебуває у відпустці. Пізніше, протягом наступного тижня вона повідомила [PERSON] про відсутність згоди на звільнення, проте отримала усну відмову щодо продовження трудових відносин. 1 липня 2017 року їй було видано трудову книжку, зі змісту якої вона дізналася, що 16.06.2017 р. був виданий наказ по Спаській ЗОШ про її звільнення з посади комірника. Вона звернулася до первинної профспілкової організації Спаської ЗОШ Кролевецької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України, за результатами звернення 12.07.2017 р. було проведено відповідне засідання, на якому її заява була взята до уваги, а безпосередній розгляд перенесено. У звязку з її незаконним звільненням та незаконними діями з боку відповідача вона була позбавлена єдиного джерела доходу та зазнала моральних страждань, а саме: втратила душевний спокій, почала страждати на безсоння, загальну слабкість, частий головний біль, постійно перебуває у пригніченому емоційному стані, не має засобів для забезпечення належного рівня свого життя, що негативно відобразилось на стані її здоровя, завдану моральну шкоду оцінює в 10000 грн. Посилаючись на викладене позивачка просить суд: - скасувати наказ про звільнення № 22-к від 16 червня 2017 року директора Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області та поновити її на посаді комірника Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області; - уточнивши устно позовні вимоги, просить стягнути з Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 1 липня 2017 року по 15 вересня 2017 року; - зобовязати Спаську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили його задовольнити з підстав, викладених в ньому. Представники відповідача - Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області, директор ЗОШ [PERSON], та представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач вважає, що підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення позивачки на роботі з виплатою її середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відсутні. Так, позивачка на 0,5 ставки працювала комірником Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Пунктом 35 наказу від 15.05.2017 року «Про організацію відпочинку та дозвілля дітей і учнівської молоді під час літніх канікул 2017 року» відповідальність за організацію харчування у пришкільному таборі з денним перебуванням покладено на [PERSON] Наказом від 23.05.2017 року «Про організацію роботи пришкільного табору з денним перебуванням «Веселка» визначено термін роботи табору з 29.05.2017 року по 16.06.2017 року, призначено його керівника та працівників, що будуть працювати в таборі. 08 червня 2017 року батьками дітей, що відвідують пришкільний табір, було проведено перевірку щодо якості харчування дітей в таборі, під час якої було встановлено факти дописок щодо кількості дітей, присутніх у пришкільному таборі - щоденна кількість дітей була значно меншою ніж їх кількість, що була вказана в меню. По даним фактам [PERSON] написана пояснювальна записка, а виконуючим обовязки директора школи [PERSON] була подана доповідна записка до відділу освіти Кролевецької РДА. Наказом відділу освіти Кролевецької РДА від 15.06.2017 року № 337-ОД «Про проведення службового розслідування» було створено комісію для проведення службового розслідування, на засіданні якої 16 червня 2017 року [PERSON] була присутня особисто. Заява на звільнення з роботи з 01 липня згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) була написана [PERSON] власноручно в своєму службовому приміщенні. Директор школи [PERSON] не запрошувала [PERSON] до свого кабінету, жодного тиску на останню не чинила. [PERSON] сама попросила директора школи зайти до неї де і повідомила про бажання звільнитися з роботи. Розмова між [PERSON] та директором школи [PERSON] відбувалася при відкритих дверях, її зміст добре чула повар [PERSON], яка знаходилася поруч. Наказом директора школи [PERSON] від 16 червня 2017 року № 22-К «Про звільнення» [PERSON] було звільнено з роботи 01 липня 2017 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. 01 липня 2017 року [PERSON] прийшла до школи, отримала трудову книжку та розписалася в журналі обліку трудових книжок про її отримання. Поставити підпис про ознайомлення з наказом про звільнення з роботи вона відмовилася, мотивувавши це тим, що підпише його 03 липня 2017 року, коли буде їхати в м.Кролевець для взяття її ЦЗ на облік як таку, що шукає роботу. З [PERSON] була досягнута домовленість про звільнення її з роботи саме на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, оскільки це впливало на строки початку виплати їй допомоги по безробіттю. Ні при передачі продуктів харчування, ні при отриманні трудової книжки [PERSON] не предявляла жодних претензій до керівництва школи, не заводила розмову про своє бажання залишитися на роботі, не заявляла про анулювання попередньої домовленості щодо припинення договору за угодою сторін. На підтвердження такої угоди вказує те, що вона без будь-якого примусу проводила передачу продуктів харчування, підписала відповідний акт та 01.07.2017 р. отримала трудову книжку. 16 червня 2017 року психологічного тиску на [PERSON] ніхто не чинив. Позивачка звинувачує директора школи в тому, що її залякували кримінальною відповідальністю, однак вона була присутня на засіданні комісії і їй було відомо про вид дисциплінарного стягнення, який до неї рекомендують застосувати. Представник третьої особи первинної профспілкової організації Спаської ЗОШ Кролевецької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України [PERSON] при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що виконував обовязки директора Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області на час основної щорічної відпустки директора [PERSON] Свідком написання [PERSON] заяви про звільнення він не був, остання з питань продовження трудових відносин до нього не заверталась. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що перебуваючи на кухні учбового закладу вона чула розмову між директором школи [PERSON] та [PERSON], директор пропонувала останній звільнитись. [PERSON] замість того, щоб пояснити батькам дітей ситуацію з приводу харчування дітей погодилась звільнитись з роботи. Вказана розмова мала місце 16.06.2017 року в кабінеті комірника. На пропозицію директора поговорити з батьками дітей [PERSON] сказала, що пояснювати нічого не буде, тоді директор запропонувала їй звільнитись з роботи за угодою сторін, на що остання відповіла, що краще звільниться. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є головою Кролевецької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України, дала показання про те, що 21.06.2017 року до неї звернулась [PERSON] з заявою про те, що директор школи примусила її звільнитись. Вона запросила директора, однак остання пояснила, що перебуває у відпустці. Напередодні 01.07.2017 р. вони зустрілись з директором та обговорили, що [PERSON] залишається на роботі. Вона ([PERSON]Д.) зателефонувала [PERSON] і повідомила, що вона продовжує працювати. Чере деякий час їй зателефонувала [PERSON] та сказала, що вона звільнена. Вона ([PERSON]Д.) ознайомилась з матеріалами перевірки, та вважає, що підстав для звільнення [PERSON] не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (відповідно до ст.184 ЦПК України) дала показання про те, що коли вона зайшла до примішення комірника [PERSON], остання їй сказала, що відмовляється будь-що пояснювати батькам дітей та звільняється з роботи, саме вона була ініціатором звільнення. В подальшому [PERSON] їй повідомила, що є заява [PERSON] на відкликання заяви про звільнення. На неодноразові запитання суду повідомила, що їй до 1 липня 2017 року було відомо про заяву [PERSON] про небажання звільнення. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON] (відповідно до ст.184 ЦПК України) дала показання про те, що на роботі до неї було негативне ставлення. 16.06.2017 року був важкий день, вона не хотіла писати заяву про звільнення з роботи, наміру звільнятися на мала. Наказ про її звільнення вона не бачила. 27.06.2017 року вона зустрілась з [PERSON] і вони домовились поїхати до відділу освіти Кролевецької РДА. Між ними була розмова про те, що вона ([PERSON]М.) звільнятись не хоче. Після проведеної перевірки в школі до неї підійшла директор та сказала звільнятись, інакше буду негативні наслідки, продиктувала їй заяву, вона написала. Дату звільнення вони не обговорювали. Вона повідомила директора, що пише заяву під тиском, на що останя відповіла, що їй пальці не викручують, а вона повідомила, що це було б катування. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що після того, як в школі пройшла перевірка стану харчування дітей [PERSON] добровільно написала заяву про звільнення з роботи, про незгоду з її звільненням вона не повідомила. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі юридичні факти і відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] з 9 листопада 2016 року перебувала у трудових відносинах зі Спаською (до перейменування Ленінська) загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області, працювала на посаді 0,5 ставки комірника, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.12-13). Згідно протоколу засідання членів службового розслідувння по Спаській ЗОШ від 16 червня 2017 року про неналежне виконання функціональних обовязків директора літнього оздоровчого табору «Сонечко» [PERSON] ухвалено: директору Спаської ЗОШ [PERSON] рекомендовано винести [PERSON] догану за неправомірні дії та невиконання функціональних обовязків (а.с.17) Наказом начальника відділу освіти Кролевецької РДА від 16.06.2017 року №24-К/Від Про відкликання з відпустки [PERSON]М. останню відкликано з основної щорічної відпустки з 16.06.2017 р. по 23.06.2017 р. у звязку із службовим розслідуванням по Спаській ЗОШ (а.с.64). За змістом заяви від 16 червня 2017 року позивачка звернулась до директора Спаської [PERSON] ступенів Кролевецької районної ради Сумської області про звільнення за угодою сторін з 01.07.2017 р., на якій мається резолюція [PERSON] Не заперечую. Звільнити з 01.07.2017 року згідно п.1 ст.36 КЗпП (а.с.65) На підставі наказу директора Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області №22-К від 16.06.2017 року [PERSON] звільнено за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується витягом з вказаного наказу, записом в трудовій книжці (а.с.14, 13). 01 липня 2017 року їй видано на руки трудову книжку (а.с.68). 21 червня 2017 року [PERSON] звернулась до Кролевецької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України з заявою, в якій зазначила, що директор школи [PERSON] примусила її написати заяву про звільнення за угодою сторін. Вона ([PERSON]М.) хоче працювати на посаді комірника, має певний досвід роботи на цій посаді, однак [PERSON] вирішила її звільнити (а.с.80). Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні зясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Судом встановлено, що в день подання заяви про звільнення за угодою сторін та в день видачі відповідного наказу про звільнення 16 червня 2017 року відбулося засідання членів службового розслідувння по Спаській ЗОШ, за наслідками якого було ухвалено: директору Спаської ЗОШ [PERSON] рекомендовано винести [PERSON] догану за неправомірні дії та невиконання функціональних обовязків. [PERSON] була присутні на засідання. Суд погоджується з позицією позивачки, що в день написання заяви про звільнення за угодою сторін та в день видачі відповідного наказу в неї був важкий день за змістом її показань в судовому засіданні, остання могла перебувати в емоційному стані. Директор ЗОШ [PERSON] не оспорює того, що вона була відсутня на роботі після 16 червня 2017 року. Як зазначала позивачка у позовній заяві та, будучи допитана в якості свідка, остання намагалася звернутися до директора ЗОШ [PERSON] з проханням скасувати свою заяву про звільнення, між ними була розмова про те, що вона ([PERSON]М.) звільнятись не хоче, 21 червня 2017 року [PERSON] звернулась до Кролевецької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України з заявою, в якій зазначила, що директор школи [PERSON] примусила її написати заяву про звільнення за угодою сторін. Вона ([PERSON]М.) хоче працювати на посаді комірника (а.с. 80), зазначене підтвердила і допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], про те, що 21.06.2017 року до неї звернулась [PERSON] з заявою про те, що директор школи примусила її звільнитись. Вона запросила директора, однак остання пояснила, що перебуває у відпустці. Напередодні 01.07.2017 р. вони зустрілись з директором та обговорили, що [PERSON] залишається на роботі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що їй до 1 липня 2017 року було відомо про заяву [PERSON] про небажання звільнення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що чула розмову між директором школи [PERSON] та [PERSON], директор пропонувала останній звільнитись. На пропозицію директора поговорити з батьками дітей [PERSON] сказала, що пояснювати нічого не буде, тоді директор запропонувала їй звільнитись з роботи за угодою сторін, на що остання відповіла, що краще звільниться. Таким чином, суд вважає, що на момент подання заяви про звільнення за угодою сторін та видачі відповідного наказу про звільнення у [PERSON] не було волевиявлення на звільнення за угодою сторін, крім того працівник заявляв про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що на момент подання заяви про звільнення за угодою сторін та видачі відповідного наказу про звільнення у [PERSON] не було волевиявлення на звільнення за угодою сторін. Крім того, працівник просила анулювати її заяву про звільнення, за змістом її заяви до Кролевецької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України (а.с.80). Суд не приймає до уваги показання в якості свідка [PERSON], за змістом яких [PERSON] була ініціатором звільнення, оскільки [PERSON] є заінтересованою особою, крім того її показання спростовуються показаннями [PERSON], [PERSON], які проаналізовані судом вище, заявою [PERSON] від 21 червня 2017 року до Кролевецької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України (а.с.80), показаннями свідка [PERSON], за змістом яких директор пропонувала останній звільнитись. [PERSON] за змістом його показань свідком написання заяви про звільнення не був. В суду виникають сумніви в показаннях свідка [PERSON], за змістом яких [PERSON] добровільно написала заяву про звільнення з роботи, оскільки він був присутнім лише 30 червня 2017 року під час складення акту про передачу продуктів, які знаходяться на залишку в шкільній коморі (а.с.67), крім того він лише періодично заходив під час роботи комісії, його твердження спростовуються і показаннями свідка [PERSON], за змістом яких, перебуваючи на кухні учбового закладу, вона чула розмову між директором школи [PERSON] та [PERSON], інших осіб не було. Суд не приймає до уваги як доказ заяву колективу Спаської ЗОШ (а.с.92) та протокол загальних зборів трудового колективу Спаської ЗОШ від 31 жовтня 2017 року (а.с. 93) з тих підстав, що останні подані з порушенням порядку подання доказів за змістом ч. 2 ст. 27 ЦПК України, крім того ініціатором їх виникнення за змістом протоколу загальних зборів трудового колективу є директор школи [PERSON], яка на розсуд суду є зацікавленою особою. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Розгляд справи неодноразово відкладався, сторони приймали участь в судовому розгляді. Розгляд справи відбувався з дотриманням вимог ЦПК України, сторонам, зокрема відповідачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані законом, в тому числі надати докази. На відповідача, серед іншого, покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог\~ст.10 ЦПК України\~ відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.\~ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним заперечення проти позову. Представники відповідача не надали доказів тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти позову. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ч. 2 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановленим законом. За таких обставин, на розсуд суду, наказ директора Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області №22-К від 16.06.2017 року є незаконним та виходячи з вимог ст. 43 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, принципу справедливості, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом скасування наказу директора Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області №22-К від 16.06.2017 року Про звільнення [PERSON]М. з 1 липня 2017 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, та поновлення позивачки на посаді 0,5 ставки комірника Спаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області з 1 липня 2017 року. Згідно Наказу Міністерства освіти і Ннауки України від 29 квітня 2002 року № 284 "Про затвердження Примірного статуту загальноосвітнього навчального закладу" загальноосвітній навчальний заклад (далі - навчальний заклад) є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок в установі банку. Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно п. 8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього денного заробітку на число робочих днів. Згідно довідки відділу освіти Кролевецької РДА Сумської області від 06.11.2017 року №250 система праці на посаді комірника погодинна, розмір середньомісячної заробітної плати становить 1600 грн., розмір середньоденної заробітної плати становить 80 грн. (а.с.96) Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 4320 грн.: - за липень 2017 року 21 робочий день х 80 грн. = 1680 грн.; - за серпень 2017 року 22 робочих днів х 80 грн. = 1760 грн.; - за вересень 2017 року 11 робочих днів х 80 грн. = 880 грн. Суд вважає, що вимоги позивачки про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України та з урахуванням п. 8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, довідки про середньоденну заробітну плату є обгрунтованими. Щодо вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Порушенням відповідачем трудових прав позивачки у вигляді незаконного звільнення безумовно завдано їй моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на її користь на підставі ст.237-1 КЗпП України. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди може бути визначено залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд зобовязаний виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд, оцінюючи пояснення позивачки щодо розміру завданої їй моральної шкоди, враховує, що вона після звільнення перебувала на обліку в РЦЗ, де їй була призначена допомога по безробіттю. Нею не обґрунтовано, з яких показників та матеріальних втрат або суджень вона виходила, оцінюючи моральну шкоду в розмірі 10000 грн. На думку суду, визначений розмір моральної шкоди є значно завищеним. Суд враховує, що позивачка змушена була шукати інші джерела заробітку, порушено її нормальні умови життєдіяльності, у позивачки виникла необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що на користь позивачки стягнуто середній заробіток в сумі, яка частково компенсує її втрати, суд вважає справедливим розміром моральної шкоди за незаконне звільнення - 2500 грн. Суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, яку суд оцінив в 2500 грн. є достатнім для розумних потреб позивачки та не призведе до її збагачення. В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3200 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.232, 233, 235 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial