Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.04.2016 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], до повноліття доньки, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що 15.09.2015 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинилися з січня 2016 р. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у справах сім'ї участі не приймає, матеріальної допомоги добровільно не надає. Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві та пояснила, що з січня 2016 р. з відповідачем мешкають окремо, донька мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає допомогу на утримання дитини. Відповідач працює та отримує заробітну плату 10000 грн. на місяць, витрати на дитину становлять 3 000 - 5 000 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 15 вересня 2015 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 17.03.2016 р. Як випливає з пояснень позивача, дочка [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання доньки. В той же час, відповідач фізично здоровий, працює та отримує заробітну плату у достатньому розмірі, має можливість сплачувати аліменти, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі достатньому для створення дитині необхідних передумов для розвитку і забезпечення організації її життя, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. Мінливим дохід вважається в тому випадку, коли його розмір коливається. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В той же час статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ході судового розгляду факт офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним регулярного доходу не було підтверджено ні збоку позивачки, ні з боку самого відповідача. У зв'язку з цим суд вважає, що розмір аліментів, які будуть стягуватись з відповідача належить визначити у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, позивачем не надано суду будь-якого розрахунку витрат на утримання дітини на місяць на підтвердження розміру аліментів, які вона просить стягнути. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, з урахуванням зазначених вище обставин та положень ст. ст. 182, 184, 191 СК України, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.04.2016 р. Суд вважає таку суму достатньою для грошової участі батька в витратах на утримання дитини. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, а відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Outcome: partial