Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач 13 квітня 2018 року звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів. На підставі розпорядження голови Радомишльського районного суду Житомирської області №117 від 20.08.2018 року, справа №289/731/18 була передана на розгляд до Малинського районного суду Житомирської області, як до найбільш територіально наближеного. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 26.08.2016 року зобов'язано сплачувати аліменти [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 600 гривень щомісячно до досягнення повноліття дитиною. Позивачу стало відомо, що на сьогоднішній день відповідач проходить військову службу в АТО, а отже матеріальне становище останнього значно покращилося. У зв'язку з цим, беручи до уваги зміни в законодавстві, позивач вважає за необхідне скористатися своїм правом на зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. [PERSON] просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 26.08.2016 року на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з 600 гривень щомісячно на ? всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, 06.11.2018 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання". Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно дост.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2016 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 09.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.3 Конвенції про права дитини, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється турботі про інтереси дитини. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, права дітей на достатній життєвий рівень, а також внесені зміни до законодавства з метою захисту прав дітей, та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та збільшення розміру стягнення з відповідача аліментів, призначених рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2016 року на утримання дитини, [PERSON], у розмірі 1/4 заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду України від 03 травня 2018 року у справі №581/638/17-ц (провадження № 61-11279св18) Верховний Суд зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватися. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Окрім цього, суд враховує, що оскільки рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2016 року стягнення аліментів визначено у твердій грошовій сумі, то державний виконавець відповідно до положень ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» не наділений повноваженнями здійснити відповідні перерахунки. Тобто, позивачка позбавлена можливості захистити свої права у інший, окрім судового, спосіб. Таким чином, врахувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з роз'ясненнями п.23 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня подачі позову до суду, як того просить позивач. Приймаючи до уваги вищевикладене, нарахування нового розміру аліментів можливе лише з дня набрання рішенням законної сили. Отже, вимоги про стягнення аліментів з дня подачі позову є безпідставними.

Outcome: partial