Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Спрямованим позовом [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання спільної малолітньої дитини у твердій грошовій сумі розміром 1 000 гривень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Як на підставу для звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню їх спільної дитини, хоча спроможний це робити. У судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, а також остання не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. В свою чергу, підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча він був завчасно та належним чином повідомлений про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки у судове засідання відповідача, належне його сповіщення про розгляд справи, відсутність заяви від останнього про розгляд справи за його відсутності та беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду, суд вважає за можливе провести судове засідання відповідно до положень ст.ст. 224-225 ЦПК України. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідно ним правовідносини. З 20 листопада 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.3) від якого народилась дитина [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.11-12). Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі регулюються та відповідають наступним нормам матеріального закону. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, досліджені докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Згідно названих вище норм матеріального права, зокрема, відповідач, як батько дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. Разом з тим, позивачем необґрунтовано наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів саме у заявленому розмірі (1 000 гривень), а відтак судом вирішено стягувати з останнього на користь позивача на утримання їх спільної дочки аліменти у сумі 800 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з даною заявою і до досягнення дитиною повноліття. Також, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь 300 гривень, як вказує, витрат, що були понесені нею на правову допомогу. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем надано суду на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, яких, на думку суду, не достатньо для підтвердження такого факту понесення зокрема і у заявленому розмірі. Крім цього, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, та з огляду на те, що позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 640,00 гривень. Водночас, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial