Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Представник ПП « ТРК АТВ ПЛЮС» 23.04.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 22.12.2014 року працівником Служби безпеки, техніком-монтажником, головним інженером та юрискольсультом при здійсненні профілактичного обходу та огляду дільниці за адресою: вул. Гагаріна,6/11 м.Білгород-Дністровський було виявлено самовільне підключення до мережі кабельного телебачення позивача, про що було складено доповідну. Було проведено відключення будинку відповідача від мережі. Своїми неправомірними діями щодо несанкціонованого підключення до системи кабельного телебачення завдано шкоди позивачу у розмірі 1600 грн. На підставі вищевикладеного, представник ПП «ТРК АТВ ПЛЮС» просить суд: стягнути з [PERSON], яка мешкає за адресою: вул. Гагаріна,6/11 м.Білгород-Дністровський, Одеська область на користь приватного підприємства «ТРК «АТВ ПЛЮС» матеріальні збитки, завдані незаконним користуванням послугами кабельного телебачення у розмірі 3467,07 грн., з яких 1600 грн. - сума матеріального збитку, 1867,07 грн. - сума неустойки, індексу інфляції та річних процентів, а також стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву, відповідно до якої просить суд задовольнити позовні вимоги, розглянувши справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.35). Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причина неявки суду не відома (а.с.36,37). Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2014 року Службою безпеки підприємства та монтажником кабельних мереж була проведена перевірка щодо наявності незаконно підключених абонентів. Так, вищевказаними посадовими особами було виявлено не договірне підключення до кабельної мережі «ТРК АТВ ПЛЮС» за адресою: [ADDRESS], про що складено акт та доповідну (а.с.16,17). Відповідно до акту вимірювання параметрів телекомунікаційних мереж головним бухгалтером ПП «ТРК АТВ ПЛЮС» був складений розрахунок, згідно якого загальна вартість матеріального збитку, завданого відповідачем складає 1600 грн. (а.с.10-13). У відповідності до ст.63 ЗУ « Про телекомунікації», умовами надання телекомунікаційних послуг є укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг ( z2150-12 ), установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги. Згідно ч.1 ст.75 ЗУ « Про телекомунікації», особи, винні у порушенні законодавства про телекомунікації, притягуються до цивільної, адміністративної, кримінальної відповідальності відповідно до закону.\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов'язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до\~ст. 179 ЦПК України\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивач у своїй позовній заяві довів спричинення йому матеріальних збитків неправомірними діями відповідача, про що була складена відповідна доповідна, акти та протоколи, суд приходить до висновку, що позов приватного підприємства «ТРК АТВ ПЛЮС» в частині стягнення матеріального збитку з [PERSON] підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення неустойки, індексу інфляції та 3% річних суд приходить до наступного. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Відповідно до ст.549 ЦК України, \~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.625 ЦК України,боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цивільно-правове зобов'язання це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку . З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов'язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов'язана особа як боржник. Зобов'язальні правовідносини становлять чи не найбільший пласт цивільно-правових відносин.Вони характеризуються низкою відмінних ознак, що виокремлюють їх серед інших суспільних відносин. Оскільки зобов'язання являє собою вид правовідносин, його складовими елементами є учасники, предмет і зміст зобов'язання. Виходячи з того, то зобов'язання - це відносні, а не абсолютні правовідносини, склад його учасників, предмет і зміст характеризуються визначеністю. Сторонами зобов'язання виступають кредитор і боржник; при цьому конкретному кредиторові протистоїть конкретний боржник.\~ На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що між сторонами зобовязальні відносини не виникали, оскільки дані правовідносини не визначені таким сторонами як кредитор і боржник, відсутній предмет і зміст зобовязання, то і не має правових підстав для застосування норми ст.549, 625 ЦК України, тож суд вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.. \~

Outcome: partial