Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 17.10.1989 року по 31.10.2002 року та з 22.05.2003 року по 21.10.2008 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ІнГЗК» на посаді помічника а потім машиніста бурової установки, охоронця. З 08.11.2010 року по 04.07.2019 року працював на підприємстві на посаді машиніста бурової установки. Звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 04.02.2020 року ДУ «Український НДІПМ встановив йому професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, укладений енцефалопатією з антено-вестибулярним синдромом, гіпертензійно-лікворним синдромом, вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою L5, S1 на фоні задньої медіальної грижі меж хребцевого диска L5-S1 і протрузії диска L3- L4 з ознаками вторинного відносного стенозу та шийною С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом з пері артрозами ліктьових (ПФ першого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, стійкий больовий синдром. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня. 27.02.2020 року Внаслідок професійного захворювання, позивач 02.07.2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, якою встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких: 50% вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ та ІІІ групу інвалідності з 22.06.2020 року. 27.02.2020 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форма П-4, пунктом 18 якого встановлено причину хронічного професійного захворювання (отруєння) - вібрація (загальна) 105/- дБ при ГДР 101 дБ, пил з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони 4,2 мг/м3 при гДК 2,0 мг/м3. Позивач зазначає, що відповідач, не створивши безпечні та нешкідливі умови праці на робочому місці, заподіяв шкоду його здоров`ю, що призвело до професійних захворювань. Через хворобливий стан, позивач має регулярно обстежуватись у лікарів та проходити лікування, що призводить до глибоких моральних страждань. Група інвалідності викликає у позивача почуття неповноцінності через постійну сторонню допомогу з боку членів його сім`ї, які також морально страждають. Тому позивач просить суд стягнути з ПрАТ «ІнГЗК» на свою користь 200 000, 00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров`я, без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вважає, що така сума на деякий час покращить його моральний стан та дасть можливість на нетривалий лікувальний відпочинок. Ухвалою від 13 липня 2020 року суд відкрив провадження у справі і призначив його до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 10 серпня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін - відмовлено. Після отримання позовної заяви представник відповідача - ПрАТ «ІнГЗК подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів з урахуванням характеру і обсягу вини відповідача та душевних страждань позивача. Зазначив, що вказані обставини свідчать про необгрунтованість позовних вимог позивача, а зазначена сума моральної шкоди абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. Моральні страждання позивача у розмірі 200 000,00 гривень не обґрунтовані та завищені. Тому виходячи з аналізу фактичних обставин справи та норм діючого в Україні законодавства вважає позовні вимоги не необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки, позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача 17.10.1989 року по 31.10.2002 року та з 22.05.2003 року по 21.10.2008 року на посаді помічника а потім машиніста бурової установки, охоронця. З 08.11.2010 року по 04.07.2019 року працював на підприємстві на посаді машиніста бурової установки. Звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 6-10). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСТІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» позивачу встановлено захворювання професійного характеру: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, укладений енцефалопатією з антено-вестибулярним синдромом, гіпертензійно-лікворним синдромом, вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою L5, S1 на фоні задньої медіальної грижі меж хребцевого диска L5-S1 і протрузії диска L3- L4 з ознаками вторинного відносного стенозу та шийною С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом з пері артрозами ліктьових (ПФ першого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, стійкий больовий синдром. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня (а.с.17-18). Відповідно до п.п.13,18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форма П-4 від 27 лютого 2020 року, причиною хронічного професійного захворювання (отруєння) є вібрація (загальна) 105/- дБ при ГДР 101 дБ, пил з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони 4,2 мг/м3 при гДК 2,0 мг/м3 через наявність шкідливих умов праці (а.с.11-13). Відповідно до Довідок МСЕК від 02.07.2020 року, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких: 50% вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ та ІІІ групу інвалідності з 22.06.2020 року (а.с.15-16). Із виписки-епікризу із медичної карти, епікризами (виписними) із історії хвороби стаціонарного хворого вбачаються протипоказання роботи позивачем в умовах впливу виробничої вібрації, тяжкої фізичної праці, пилу та несприятливого мікроклімату. Враховуючи тривалий стаж роботи у несприятливих умовах та діагнозу позивача, рекомендовано постійний нагляд лікарів, щорічні курси реабілітації, прийом загальнозміцнюючих препаратів, медикаментів, санаторно-курортне лікування. Згідно з ч.4 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. При цьому суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Таким чином, суд визнає, що, незважаючи на заперечення, ПрАТ «ІнГЗК» є належним відповідачем у справі. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. Згідно ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноваженим ним органом відшкодовує моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки її наявність спростовується наданими Позивачем доказами. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ПрАТ «ІнГЗК», позивач оцінює у розмірі 200 000,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, і доведено наданими позивачем доказами, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим на 65% втратив професійну працездатність та отримав ІІІ групу інвалідності . Згідно виписок з медичної документації, [PERSON] потребує спостереження лікарів, стаціонарного лікування за показаннями, оздоровлення у профілакторіях, санаторно-курортного лікування, приймання ліків тощо. При вказаних обставинах суд вважає, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивача порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки тощо. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності внаслідок професійних захворювань на виробництві. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», і вважає, що сума 200 000,00 гривень належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди, а тому сума компенсації від ПрАТ «ІнГЗК» спричиненої позивачу моральної шкоди повинна складати 130 000,00 гривень. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому, враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнений, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1300,00 грн.

Outcome: partial