Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до Комунального підприємства «Тернопільелектротранс» (далі КП «Тернопільелектротранс») про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн., інфляційних втрат у розмірі 2935,02 грн., трьох відсотків річних у розмірі 2443,19 грн. та судових витрат у загальному розмірі 5840,80 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 листопада 2018 року о 14 год. 23 хв. в м. Тернополі по вул. С. Бандери, 22, з вини [PERSON] , яка керувала Тролейбусом №114, сталося зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Pagero Wagon», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження. 19 листопада 2018 року відповідач проводив визначення кваліфікації водія [PERSON] , шляхом перевірки практичних навичок керування тролейбусом, для отримання нею кваліфікації водіння категорії «Т». Відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки тролейбуса №114. Інструктор з водіння тролейбусом (водій наставник) [PERSON] станом на 19 листопада 2018 року перебував із КП «Тернопільелектротранс» у трудових відносинах і безпосередньо, в тому числі в момент ДТП, проводив визначення кваліфікації водія [PERSON] , шляхом перевірки практичних навичок керування тролейбусом, для отримання нею кваліфікації водіння категорії «Т». Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року. Позивачу було завдано матеріальних збитків у розмірі 60299,95 грн., які, а також витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3500 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн. стягнуто з відповідача в його користь зазначеним рішенням суду та фактично сплачені відповідачем лише 26 лютого 2020 року. На думку позивача, обов`язок відшкодувати завдані збитки у відповідача виник з моменту їх завдання, а саме з 19 листопада 2018 року. 15 березня 2019 року позивач вручив відповідачу письмову претензію від 14 березня 2019 року з вимогою сплатити матеріальні збитки в розмірі 60299,95 грн. та 3500 грн. витрат з оплати за проведену автотоварознавчу експертизу, яку відповідач не задовольнив, у зв`язку з чим позов про їх стягнення вирішувався судом. Строк виконання зобов`язання з відшкодування витрат по сплаті за проведену автотоварознавчу експертизу розпочався з 23 березня 2019 року і тривав до повного виконання зобов`язання 26 лютого 2020 року. Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року з відповідача в користь позивача стягнуто 178 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи. 24 грудня 2019 року у відповідача виникло грошове зобов`язання зі сплати 768,40 грн. судового збору, 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 178 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи. Додатковою постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2020 року стягнуто з відповідача в користь позивача 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі та 21,85 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відтак, з 16 січня 2020 року у відповідача виникло грошове зобов`язання зі сплати вказаних у додатковій постанові суду коштів. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання 2935,02 грн. інфляційних втрат та 2443,19 грн. трьох відсотків річних. Крім цього, позивач зазначає, що внаслідок пошкодження належного йому автомобіля він зазнав моральної шкоди, яка полягає в тому, що в нього змінився звичний ритм життя та праці, спілкування з оточуючими, виникла необхідність докладати значних зусиль для відновлення своїх порушених прав (пошук експерта, адвоката, неодноразові візити до відповідача з метою отримання відшкодування в позасудовому порядку, пересування без автомобіля, ремонт автомобіля, пошук запчастин, очікування на отримання відшкодування тощо), що вимагало додаткових зусиль та додаткового часу, в нього погіршився настрій та це потягло негативні наслідки у вигляді вимушених змін у житті. Позивач оцінив розмір заподіяної йому моральної шкоди в сумі 10000 грн. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 22 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 липня 2020 року на 15 год. 30 хв. 15 липня 2020 року від представника відповідача КП «Тернопільелектротранс» надійшов відзив, зміст якого зводиться до опису обставин, які встановленні постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2018 року та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року, а також у відзиві зазначено, що у позивача відсутні законні підстави для заявлення до відповідача позовних вимог про стягнення моральної шкоди, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. 17 липня 2020 року від представника позивача [PERSON] адвоката Александрова В.В. надійшла відповідь на відзив, згідно з якою обставини ДТП, за яких автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, встановлені постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2018 року та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року, отже не підлягають доказуванню. Крім цього, вказаними рішенням та постановою встановлено, що шкоду, завдану автомобілю позивача під час ДТП, яка мала місце 19 листопада 2018 року, зобов`язаний відшкодувати КП «Тернопільелектротранс». Відтак, моральну шкоду, три відсотки річних та інфляційні втрати повинен відшкодовувати відповідач. За клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання, призначене на 22 липня 2020 року на 15 год. 30 хв., відкладене на 21 вересня 2020 року на 14 год. 30 липня 2020 року від представника відповідача КП «Тернопільелектротранс» надійшли заперечення, у якому зазначено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2018 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. Зазначає, що позивачем не належно обгрунтовано чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для позивача та чи спричинені особі страждання (моральна шкода). На підставі вказаного вважає, що позивач не надав належних доказів його душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з частковим пошкодженням його автомобіля. Крім цього, позивач не обгрунтував розмір завданої моральної шкоди (виписки з лікарні, якщо позивач звертався по допомогу до психіатра, наприклад, записи з медичної книжки, та призначення лікування), що свідчить про відсутність у позивача законних підстав для заявлення до відповідача позовних вимог про стягнення моральної шкоди, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. У зв`язку з неявкою позивача підготовче судове засідання, призначене на 21 вересня 2020 року на 14 год., відкладене на 21 жовтня 2020 року на 10 год. 21 жовтня 2020 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 листопада 2020 року на 10 год. У судовому засіданні 25 листопада 2020 року заслухано вступне слово учасників справи, досліджено письмові докази та оголошено перерву в розгляді справи до 28 грудня 2020 року до 15 год. 30 хв. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із викладених у позовній заяві та відповіді на відзив обставин. Просив позов задовольнити в повному обсязі, а питання про відшкодування витрат на правову допомогу вирішити додатковим рішенням після ухвалення рішення по суті позовних вимог відповідно до ч. 8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України, про що подав відповідну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні позову в частині моральної шкоди не визнав, зіславшись на мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь, а щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат погодився, що оскільки судовими рішеннями матеріальні збитки та витрати стягнуті з відповідача, то наявні підстави відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, зокрема стягнення 3 % річних та інфляційних. Суд,\~дослідивши та\~оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2018 р. у справі №607/24458/18, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень. Позивач [PERSON] звернувся до відповідача КП «Тернопільелектротранс» з письмовою претензією від 14 березня 2019 року, згідно з якою просив відшкодувати йому завдані діями [PERSON] , матеріальні збитки у розмірі 60299,95 грн., а також понесені ним витрати на проведення судової експертизи у сумі 3500 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 15 березня 2019 року, про що зазначає позивач та відповідачем не спростовано. Розмір шкоди в сумі 60299,95 грн. підтверджується висновком експерта № 2451/18 від 12 лютого 2019 року. За проведення експертного дослідження позивач сплатив 3500 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 2451/18 від 12 лютого 2019 року. Як слідує з відповіді КП «Тернопільелектротранс» від 29 березня 2019 року №232/01, відповідач повідомив [PERSON] про те, що згідно з чинним законодавством України відшкодовуються тільки фактично понесені витрати на основі документів, а саме: квитанції про оплату, акту виконаних робіт та накладної, відповідно позивачу необхідно надати вказані документи КП «Тернопільелектротранс». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] кошти в розмірі 60299,95 грн., судовий збір у розмірі 768,40 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3500 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Вказаним рішенням встановлено, що: « [PERSON] 19 листопада 2018 року о 14 год. 23 хв. в м Тернополі по вул. С. Бандери, 22, керуючи тролейбусом №114, не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Pagero Wagon», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 2.3 (б); 12.1; 13.1 Правил дорожнього\~руху України. 19.11.2018 р. КП «Тернопільелектротранс» проводив визначення кваліфікації водія [PERSON] , шляхом перевірки практичних навичок керування тролейбусом, для отримання нею кваліфікації водіння категорії «Т». КП «Тернопільелектротранс» є власником джерела підвищеної небезпеки - тролейбуса №114. Інструктор з водіння тролейбусом (водій наставник) [PERSON] станом на 19.11.2018 р. перебував із КП «Тернопільелектротранс» у трудових відносинах і безпосередньо проводив визначення кваліфікації водія [PERSON] , шляхом перевірки практичних навичок керування тролейбусом, для отримання нею кваліфікації водіння категорії «Т». Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи в розмірі 178 грн. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року залишено без змін. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року залишено без змін. Додатковою постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2020 року стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. та 21,85 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи. 17 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61288966 з примусового виконання виконавчого листа №607/16460/19, виданого 06 лютого 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] 69568,25 грн. 18 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61288857 з примусового виконання виконавчого листа №607/16460/19, виданого 06 лютого 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] 178 грн. 19 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61288781 з примусового виконання виконавчого листа №607/16460/19, виданого 06 лютого 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2521,85 грн. Відповідно до платіжного доручення №4089 від 26 лютого 2020 року КП «Тернопільелектротранс» здійснило перерахування коштів у розмірі 315,80 грн. на рахунок ДВС, призначення платежу: виплата згідно з виконавчим провадженням №61288857 від 18 лютого 2020 року на користь [PERSON] . Згідно з платіжним дорученням №4087 від 26 лютого 2020 року КП «Тернопільелектротранс» здійснило перерахування коштів у розмірі 76694,18 грн. на рахунок ДВС, призначення платежу: виплата згідно з виконавчим провадженням №61288966 від 17 лютого 2020 року на користь [PERSON] . Відповідно до платіжного доручення №4088 від 26 лютого 2020 року КП «Тернопільелектротранс» здійснило перерахування коштів у розмірі 2894,03 грн. на рахунок ДВС, призначення платежу: виплата на професійну правничу допомогу згідно з виконавчим провадженням №61288781 від 19 лютого 2020 року. 26 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих провадження ВП №61288857, ВП №61288966, ВП №61288781, у зв`язку зі сплатою боржником боргу у повному обсязі. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18 ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1)\~договори та\~інші правочини; 2)\~створення літературних,\~художніх творів,\~винаходів та\~інших результатів\~інтелектуальної,\~творчої діяльності; 3)\~завдання майнової\~(матеріальної)\~та моральної\~шкоди іншій\~особі; 4)\~інші юридичні\~факти. Цивільні\~права та\~обов`язки\~можуть виникати\~безпосередньо з\~актів цивільного\~законодавства. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають безпосередньо\~з актів\~органів державної\~влади,\~органів влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органів місцевого\~самоврядування. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~з рішення\~суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог ст.\~599\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до вимог ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625\~ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11\~ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625\~ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19 листопада 2018 року з вини [PERSON] , позивачу [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 60299,95 грн., яку відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України зобов`язаний був відшкодувати відповідач КП «Тернопільелектротранс», що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Розмір шкоди визначений висновком експерта № 2451/18 від 12 лютого 2019 року, а також вартість проведеного експертного дослідження становить 3500 гривень, які позивач поніс 12 лютого 2019 року. 14 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією про відшкодування йому матеріальної шкоди у розмірі 60299,95 грн. та 3500 грн. вартості проведення автотоварознавчої експертизи, яка отримана відповідачем 15 березня 2019 року. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України кошти повинні були бути сплаченими відповідачем протягом 7 днів, тобто не пізніше 22 березня 2019 року. Однак, вказані зобов`язання відповідач виконав лише 26 лютого 2020 року. Відтак, починаючи з 23 березня 2019 року відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання в зазначеному розмірі тому, починаючи з зазначеної дати, виникла його відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, та позивач набув право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. При цьому суд вважає необгрунтованими доводи позивача про те, що право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат від розміру збитку в сумі 60299,95 грн. виникло з моменту події ДТП, оскільки розмір збитку був визначений лише 12 лютого 2019 року висновком експерта № 2451/18, про який відповідачу стало відомо з моменту пред`явлення вимоги, тобто 15 березня 2019 року, яка мала бути виконана відповідачем до 22 березня 2019 року. Виходячи з методики розрахунку 3% річних, який проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що 3% річних за період з 23 березня 2019 року по 26 лютого 2020 року від розміру збитку в сумі 60299,95 грн. складають 1690,05 грн.: Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 60299,95 грн.23.03.2019 - 26.02.20203413 %1690,05 грн. Враховуючи індекс інфляції за період з 23 березня 2019 року до 26 лютого 2020 року та методику розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, інфляційне збільшення заборгованості за вказаний період складає 1025,08 гривень: Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції 23.03.2019 - 26.02.202060299,95101.701025,0861324,08 У матеріалах справи міститься розрахунок позивача суми інфляційних втрат та 3% річних, вартості проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3500 грн. Встановлено, що вказані розрахунки виконані позивачем належним чином та відповідно до методики розрахунку відповідних виплат. Виходячи з методики розрахунку 3% річних, судом установлено, що 3% річних за період з 23 березня 2019 року до 26 лютого 2020 складають 98,10 грн.: Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 3500 грн.23.03.2019 - 26.02.20203413 %98,10 грн. Враховуючи індекс інфляції за період з 23 березня 2019 року до 26 лютого 2020 року та методику розрахунку відповідних виплат, інфляційне збільшення заборгованості за вказаний період складає 1025,08 гривень: Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції 23.03.2019 - 26.02.20203500101.5052,30 грн.3553,30 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язання з відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 60299,95 грн. та 3500 грн. вартості проведення автотоварознавчої експертизи підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення в його користь з КП «Тернопільелектротранс» трьох відсотків річних за період з 23 березня 2019 року по 26 лютого 2020 року у загальному розмірі 1788,15 грн. та інфляційних втрат за період з 23 березня 2019 року по 26 лютого 2020 року у загальному розмірі 1077,38 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2019 року, додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2019 року, та додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, то ці вимоги є підставними, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2019 року, стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн., та додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2019 року, стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] 178 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак грошове зобов`язання з виплати визначених цими рішеннями грошових сум виникло з моменту набрання цими рішеннями законної сили, тобто 24 грудня 2019 року. Відповідач вказаного рішення та додаткового рішення суду у період з 24 грудня 2019 року до 26 лютого 2020 року не виконував. Фактичне виконання цих рішень відбулось 26 лютого 2020 року, тому відповідно до статті 625\~ЦК України позивач має право на отримання 3% річних від суми невиконаного відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення суми боргу. Загальний розмір простроченого зобов`язання відповідача складає 5946,40 грн. Таким чином суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми 5946,40 грн. за період з 24 грудня 2019 року по 26 лютого 2020 року. Виходячи з методики розрахунку 3% річних, судом установлено, що 3% річних за період з 24 грудня 2019 року до 26 лютого 2020 складають 31,77 грн.: Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 5946,4024.12.2019 - 26.02.2020653 %31,77 грн. Також у зв`язку з ухваленням додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, якою з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. та 21,85 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи, яка фактично виконана відповідачем 26 лютого 2020 року, за період з 16 січня 2020 року до 26 лютого 2020 року відповідач повинен сплатити 3% річних від суми невиконаного відповідачем грошового зобов`язання в розмірі 2521,85 грн. Виходячи з методики розрахунку 3% річних, судом установлено, що 3% річних за період з 24 грудня 2019 року до 26 лютого 2020 складають 8,71 грн.: Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 2521,8516.01.2020 - 26.02.2020423 %8,71 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з КП «Тернопільелектротранс» трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2019 року, додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2019 року, та додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2020 року є підставними. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з КП «Тернопільелектротранс» моральної шкоди, суд вважає, що позивач має право на її відшкодування, оскільки внаслідок пошкодження належного йому автомобіля він такої шкоди зазнав. Так, обгрунтовуючи заподіяну моральну шкоду, позивач вказує, що внаслідок пошкодження належного йому автомобіля моральна шкода виразилась у тому, що в нього змінився звичний ритм життя та праці, спілкування з оточуючими. Це викликало необхідність докладати значних зусиль для відновлення своїх порушених прав (пошук експерта, адвоката, неодноразові візити до відповідача з метою отримання відшкодування в позасудовому порядку, пересування без автомобіля, ремонт автомобіля, пошук запчастин, очікування на отримання відшкодування тощо). Ним витрачено багато додаткових зусиль та часу для відновлення своїх прав, у нього погіршився настрій та це потягло негативні наслідки у вигляді вимушених змін у житті. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року, зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 р. у справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 р. у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422/03, § 351; рішення у справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р. у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20), що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ч. 3 ст.\~23\~Цивільного кодексу\~України та п. 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~"Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, враховує, що внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу позивач був тимчасово позбавлений можливості користуватись ним, що, безумовно, вплинуло на звичний спосіб його життя, спричинило певні незручності, викликані необхідністю іншого способу планування часу, тимчасовим погіршенням особистого комфорту, однак беручи до уваги, що тяжких вимушених змін у життєвих стосунках позивача не відбулося, суд вважає обгрунтованим розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди в сумі 2000 гривень. Відтак, позов [PERSON] у частині стягнення з відповідача КП «Тернопільелектротранс» моральної шкоди підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача 2000 гривень моральної шкоди. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , шляхом стягнення з КП «Тернопільелектротранс» в користь [PERSON] 2000 гривень моральної шкоди, 1077,38 гривень інфляційних втрат та 1828, 63 гривень трьох відсотків річних. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 840,80 грн. понесеного судового збору, а також відповідно до вимог ч. 8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України слід призначити судове засідання для вирішення заяви представника позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial