Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ямпільському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди. Вказала, що у 1996 році вона працювала сироробом на Ямпільському маслосирзаводі. 29 травня 1996 року під час виконання трудових обовязків, внаслідок витіку аміаку з повітряного охолоджувача, вона отримала опіки слизової оболонки гортані парами аміаку. Вона була доставлена до Ямпільської ЦРЛ для надання медичної допомоги. 28 червня 1996 року було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. На фоні проведеної терапії її стан дещо покращився, однак, з часом, внаслідок ушкодження гортані, у неї виник хронічний субатрофічний ларингіт, трахеїт, стеноз гортані ІІ ст. (звуження гортані), дистонія (порушення голосу). У подальшому її хвороба прогресувала, періодично вона знаходилася на стаціонарному лікуванні з приводу неможливості повноцінно дихати та постійних болях в горлі та трахеї. Зазначила, що Томашпільською міжрайонною МСЕК 21 квітня 2004 року вперше встановлено їй 50% втрати працездатності та тертю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва безстроково. Також МСЕК встановила їй протипоказання до важкої фізичної праці та необхідність в стаціонарному лікуванні. З ушкодженням здоровя їй завдано тяжкі фізичні та глибокі моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації свого життя і відновлення здоровя та значного матеріального забезпечення. З моменту настання нещасного випадку відчуває себе хворою, вона стала постійно хворіти. Постійно відчуває затруднене дихання, періодичні болі в горлі, її голос має погану тональність. Вона потребує періодичного нагляду лікарів та медикаментозного лікування. Факт заподіяння їй моральної шкоди підтверджується висновком МСЕК, відповідно до якого вона на 50 % втратила професійну працездатність від нещасного випадку на виробництві. Її працездатність вже ніколи не відновиться. Вона систематично лікується в лікарнях та потребує значних матеріальних витрат. Після даного ушкодження здоровя її життя стало дуже тяжким. Вказала, що вона перебуває на обліку у відповідача, який здійснює їй щомісячні страхові виплати. Тобто, право застрахованої особи на отримання страхових виплат (в тому числі відшкодування моральної шкоди) виникає під час дії законодавчих актів, які встановлювали право на отримання цих виплат. 100% втрати працездатності становить 290000 грн. (1450х200 мінімальних заробітних плат). Оскільки її працездатність втрачена на 50 % та її відновлення не можливе, розмір моральної шкоди вона оцінює в 145000 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, вона вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду та просити суд винести рішення, яким стягнути з відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ямпільському районі Вінницької області на її користь кошти у сумі 145000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору про надання безоплатної правової допомоги від 21 травня 2016 року позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що його довірительці завдана моральна шкода під час виконання трудових відносин, даний факт підтверджено висновком експерта. Вказав, що саме відповідач повинен відшкодовувати завдану моральну шкоду. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ямпільському районі Вінницької області [PERSON], який діє на підставі довіреності від 16 червня 2016 року позовні вимоги не визнав. У своєму письмовому запереченні зазначив, що фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві не може бути належним відповідачем за вказаним позовом [PERSON], відповідачем повинен бути власник підприємства, на якому позивач отримала ушкодження здоровя. Просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі [PERSON] №1 про нещасний випадок форми Н-І від 29.05.1996 року судом встановлено, що під час виконання трудових обовязків, внаслідок витіку аміаку з повітряного охолоджувача, позивач отримала опіки слизової оболонки гортані парами аміаку, тобто вказано, що стався нещасний випадок на виробництві. Із трудової книжки заповненої 20 травня 1994 року на імя позивачки судом встановлено, що з 05.08.1994 року позивач прийнята на робоче місце сиророба по ІІ розряду. Із витягу з [PERSON] огляду 21.01.2004р. у МСЕК серії 2-18 АВ №041716 судом встановлено, що позивачці встановлена третя група інвалідності професійного захворювання, як наслідок нещасного випадку на підприємстві в 1996 році. Встановлений діагноз МСЕК зронічний субатрофізичний ларингіт, трахеїт, захворювання професійне, як наслідок нещасного випадку на підприємстві в 1996 році (опік слизової оболонки горла, трахеї парами аміаку) стеноз гортані ІІ ст. досфонія. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV, відповідач здійснює повноваження щодо нарахування, встановлення, перерахунку та виплати страхових виплат по відшкодуванню шкоди здоровю громадянам внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відповідно до ст..34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV ( в редакції, що діяла на момент первісного встановлення стійкої втрати працездатності) визначалося, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь яких інших страхових виплат. Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», внесені зміни до абзацу 4 статті 1, підпункту "е" пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28, а також виключено частину третю статті 34\~вказаного Закону, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Однак, відповідно до\~ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч.1, 2\~ст.5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Отже, право застрахованої особи на отримання страхових виплат (в тому числі відшкодування моральної шкоди) виникає під час дії законодавчих актів, які встановлювали право на отримання цих виплат. Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 1 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і\~Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та\~Законом України №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. Таким чином [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, оскільки втратила працездатність у звязку з травмою на виробництві, яку вперше встановлено 21 січня 2004 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Норми ст.ст.1, 15, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV передбачали обовязок Відділення відшкодувати моральну шкоду в разі настання страхового випадку. Крім того, право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі смерті працівника, за рахунок Фонду соціального страхування відповідно до зазначеного вище Закону передбачено ст..9 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-ХІІ «Про охорону праці» (у редакції Закону України від 21 листопада 2002 року №229-ІV (зі змінами)). Це підтверджується також розясненням Конституційного Суду України, даним у Рішенні від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіроваградській області про офіційне тлумачення положення ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування). Судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві 21 січня 2004 року Томашпільською міжрайонною МСЕК [PERSON] вперше встановлено 50% втрати працездатності, третю групу інвалідності внаслідок професіонального захворювання, як наслідок нещасного випадку на виробництві та протипоказана важка фізична праця.\~\~ Для встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди в результаті отримання опіків слизової оболонки гортані парами аміаку під час виконання трудових обовязків та іншого ушкодження здоров'я, ухвалою суду від 15 липня 2016 року по справі призначено судово-психологічну експертизу. Із висновку експерта №540 амбулаторної судово-психологічної експертизи судом встановлено, що у позивачки наявні психотравмуючі фактори: нервовий стрес, негативний вплив обставин справи на близьких родичів та порушень в соціально-побутовій сфері, погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану, погіршення стану здоровя, пролонгований стресовий вплив дозволяє зробити висновок про заподіяння [PERSON] моральної шкоди. У [PERSON] спостерігається депресивна симптоматика та синдром «втрати відчуття часу», порушені деякі сфери життєдіяльності: стійкість страху, сенситивність, невпевненість в майбутньому, лабільність вегетативної нервової системи в непередбачених ситуаціях, порушення сну, повязані з внутрішнім напруженням, відчуття власної безпорадності. Незахищеність до впливу стрес-факторів, звичайних життєвих ситуацій, засвідчує тривале порушення внутрішньої, психологічної рівноваги. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної позивачці склав 97536 гривень. Ця сума включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психічного стану. Виходячи з наведеного, враховуючи висновок експертизи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак підлягають частковому задоволенню в розмірі 97536 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, у звязку із недоведеністю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому суд у порядку ст.88 ч.2 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 975 гривень 36 копійок.

Outcome: partial