Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], треті особи: Управління-служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що вона - [PERSON] (позивач) від шлюбу з [PERSON] (відповідач) має двох дітей: неповнолітню доньку - [PERSON] [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. 07.09.2005 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб було розірвано, стосунків після розлучення вони не мають, але фактично шлюбні відносини було припинено в липні 2004 року, так як вони припинили спільно проживати однією сім'єю з цього часу, тобто між ними припинились взаємні права та обов'язки з приводу придбання одягу, харчів, майна; індивідуалізувався бюджет щодо кожного з них. Спільні діти залишились проживати з нею, спорів щодо місця проживання дітей з відповідачем не було. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, батько добровільно не виконував своїх прямих обов'язків щодо утримання дітей, своїми як правами так і обов'язками щодо участі в вихованні, розвитку та навчанні дітей не приймав, та не цікавився своїми дітьми взагалі. 26.05.2006 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів на обох дітей. В зв'язку з добровільним невиконанням зазначеного рішення, вона звернулась до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів з відповідача. Відповідача було оголошено в розшук, батьками відповідача було сплачено заборгованість по аліментам. На даний час батьки відповідача допомагають позивачу утримувати своїх онуків та за її згодою спілкуються з онуками, приймають посильну участь в їх вихованні. Слід зазначити, що відповідачем було надано довіреність, якою він надавав дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон, але строк дії такої довіреності сплив в жовтні 2017 року. Після чого, відповідач відмовляється надавати свою згоду на виїзд дитини без супроводу батька за кордон, чим вчиняє перешкоди у здійсненні матері заходів, які спрямовані на розвиток здібностей доньки, так як донька з чотирьох років займається художньою гімнастикою в спеціалізованій дитячо-юнацькій спортивній школі олімпійського резерву з художньої гімнастики. За час навчання донька досягла значних успіхів в художній гімнастиці і своє життя не уявляє без подальшої участі в спортивних змаганнях, в тому числі і міжнародних. Слід зазначити, що по причині відмови батька від надання довіреності на тимчасовий виїзд за кордон на змагання, донька не змогла прийняти участь в змаганнях, які проводились восени 2017 року в Ізраїлі та Республіці Білорусь. Позивач була вимушена звернутись за захистом прав своєї доньки до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. Але через затягування процесу розгляду справи з боку батька, змагання які проводились восени 2017 року в Ізраїлі та Республіці Білорусь залишились поза участю доньки. Такі негативні обставини прямо впливають на кваліфікацію доньки, так як участь у таких спортивних міжнародних заходах є обов'язковою умовою виконання кваліфікаційних вимог, які ставляться до спортсменів, та як наслідок не тільки впливають безпосередньо на спортивну кар'єру доньки, але й на її морально-психологічний стан. 02.10.2017 року, донька отримала направлення для участі у Міжнародному турнірі " Miss Valentine", який буде проходити у м.Тарту, Естонія, у період з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року, згідно Міжнародного календаря змагань на 2018 рік, у супроводі тренера - [PERSON] Відповідно до маршрут-квитанції пасажира 25.11.2017 року, на ім'я [PERSON] був придбаний квиток на літак за № 566-2405385691 за маршрутом польоту: виліт Україна, Київ, Бориспіль 14.02.2018 року - 09:20; прибуття Латвія, Ріга Аеропорт -14.02.2018 року - 11:00. Виліт: Латвія, Ріга Аеропорт 19.02.2018 року -11:40 , прибуття Україна, Київ, Бориспіль 19.02.2018 року - 13:10. На ім'я тренера [PERSON] 25.11.2017 року був придбаний квиток на літак за № 566-2405385959. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з даним позовом і просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній [PERSON] в супроводі тренера-викладача [PERSON] без згоди, дозволу та супроводу батька [PERSON], до Республіки Латвія та Естонія з метою участі в міжнародних змаганнях з художньої гімнастики у період з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року включно із зворотнім поверненням на територію України. 09 січня 2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав повністю та в обгрунтування своїх заперечень зазначив, що Обраний позивачкою спосіб захисту права не відповідає закону, оскільки остання просить суд вирішити питання які не входять до його компетенції (ухвалити рішення прийняття якого не передбачено п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. N 724) та стосується третіх осіб. Тобто, позивачка фактично звернулася з позовом одночасно і в інтересах третьої особи [PERSON] з метою вирішення її прав. Однак, не має підстав вважати чи припускати що [PERSON] не має права виїзду за кордон за відсутності судового рішення. Вочевидь [PERSON] не потрібний дозвіл та супровід відповідача. А з доданих до позову додатків та самого позову не вбачається наявність у позивачки права звертатися з позовом в інтересах [PERSON] З довідки № 122 від 02.10.2017 р. виданої [PERSON] вбачається, що адміністрація СДЮСШОР з гімнастики художньої Дніпровської міської ради не заперечує проти виїзду [PERSON] на міжнародні змагання (без зазначення яких саме) із збереженням за нею заробітної плати, а не направляє її на такі змагання у відрядження. Якщо порівняти довідку № 122 від 02.10.2017 р. та № 121 від 02.10.2017 р., то виникає запитання чому [PERSON] направляється на конкретні спортивні змагання, а щодо тренера-викладача [PERSON] який є працівником СДЮСШОР з гімнастики художньої Дніпровської міської ради просто не заперечує проти її відсутності на роботі із збереженням посади та посадового окладу на не вказаний у довідці період, та у зв'язку з не вказаними у довідці міжнародними змаганнями. В обґрунтування відзиву посилався на Закон України «Про фізичну культуру і спорт» та Статут Міжнародної Федерації Гімнастики. З доданого до позову програми міжнародного турніру вбачається, що запрошення адресовано членам Міжнародної Федерації Гімнастики до якої входить Федерація Гімнастики України. Однак посилань у позові яке відношення до Федерації гімнастики України має СДЮСШОР з гімнастики художньої Дніпровської міської ради не має. Зазначив, що суттєве значення має і фінансове забезпечення участі [PERSON] та тренера-викладача [PERSON] змаганнях. Перекладення таких фінансових витрат на [PERSON] та позивачку є грубим порушенням Статуту Міжнародної Федерації Гімнастики, законних прав та інтересів гімнастів, в тому числі [PERSON], однією з підстав виключення Федерації Гімнастики України з Міжнародної Федерації Гімнастики. На думку відповідача не зрозуміло коли і ким саме та в який спосіб запрошення отримано. З позову та доданих до нього копій документів не вбачається що тренер-викладач [PERSON], та [PERSON] беззаперечно мають право прийняти участь у Міжнародному турнірі в м. Тарту в період 16-18 лютого 2018 року. Доказів належного фінансування поїздки [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] з виїздом за межі України та джерела такого фінансування у справу не подано, однак позивач за вказаних обставин наполягає на надання судом відповідного дозволу. Також зазначив, що при вирішенні даної справи суду слід враховувати положення Закону «Про фізичну культуру і спорт», а позовні вимоги в цій справі не заявлені з метою захисту конституційних прав та інтересів дитини щодо обмеження відповідачем права дитини на заняття фізичною культурою. Від задоволення судовим рішенням позову в даному випадку не залежить загроза чи залежність здоров'я, фізичний, духовний чи моральний розвиток [PERSON]. А відтак посилання у позові на приписи ст. 150 Сімейного кодексу України не мають нічого спільного з метою виїзду дитини. Як наслідок посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на ст.ст.7, 141 Сімейного кодексу України, ст. 313 ЦК України в даному випадку є або помилковими, або надуманими. Також відповідач вважає, що судовий розгляд справи за вказаних обставин вимагає від позивача подання суду всіх документів які мають суттєве значення для вирішення спору і не тільки коли, куди, з ким має намір виїхати неповнолітня дитина, але і законні, належні та достатні підстави для такого виїзду з метою реального досягнення такої мети (прийняти на законних підставах участь у спортивних змаганнях), фінансову спроможність взяти участь (сплатити внески, тощо), фінансову можливість забезпечити дитину та встановити за які кошти це гарантовано, встановити на кого покладається обов'язок супроводження та догляду за неповнолітньою [PERSON] (адже суд надає дозвіл, але не покладає жодних обов'язків на супроводжуючих чи інших осіб), тощо як передумову висновку про безпідставність чи протиправність дій чи бездіяльності відповідача щодо ненадання дозволу у позасудовому порядку. І тільки з огляду на ці встановлені на підставі належних, допустимих та достатніх справі доказів, обставини спору судом має надаватися правова оцінка чи є з боку відповідача порушення вимог Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Конституції чи інших законів України. Також зазначив, що третю особу у справі залучено безпідставно. Крім того зазначив, що у позовній заяві не зазначено обставини та не зазначені докази які підтверджують предмет спору (відмову батька від надання згоди на виїзд дитини та наявності повної інформації необхідної для надання згоди). Звернення позивачки з безпідставними позовами до суду не є доказом такого спору, оскільки в них так само не має посилань на відмову батька у наданні дозволу. Згідно гі. 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Позивачка не зверталася до відповідача на виконання вимог п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України із зазначенням проміжку часу перебування у цій державі, докази про потребу та наявність підстав для виїзду дитини за кордон не надавала, що унеможливлює оформлення такої заяви та свідомої реалізації відповідачем батьківських прав. Відповідачу відомо, що на позивачку покладається додатковий фінансовий тягар убезпечити витрати на поїздку третьої особи [PERSON] Просив також взяти до уваги, що відповідач мешкає за межами України, оформлення чисельних нотаріально посвідчених консулом згод на виїзд дитини потребує сплати консульських зборів, майнових витрат та часу на поїдку до консула за рахунок відповідача. Позивачка у позові не розкриває джерело фінансування поїздки дитини, має власний сукупний місячний оподатковуваний дохід в розмірі 4 500,00 грн., а на утриманні двох неповнолітніх дітей. Зазначив, що позивачка просто зловживає процесуальним правом звернення до суду, а позовні вимоги є необгрунтованими, а відтак і не законними. Враховуючи вищенаведене, відповідач не заперечував проти врегулювання спору за участю судді, а в разі відмови позивачки від такого врегулювання, просив у позові відмовити та стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] і просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити з підстав наведених у відзиві. У судовому засіданні представник третьої особи - Управління-служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради позовні вимоги вважав такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони відповідають інтересам дитини. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Зазначивши, що позовні вимоги щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO], в її супроводі як тренера-викладача без згоди, дозволу та супроводу батька [PERSON], до Республіки Латвія та Естонія з метою участі в міжнародних змаганнях з художньої гімнастики у період з 14 лютого 2018 року по 19.02.2018 року із зворотнім поверненням на територію України підтримує в повному обсязі. Просила позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 26 жовтня 2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 364 (а.с.9). Батьками [PERSON], згідно вказаного свідоцтва про народження є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 19 вересня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.10). Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-417 від 24.05.2006 р. про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно, наданого державним виконавцем Чечелівського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 26.12.2017 року за № 7618, станом на 01 грудня 2017 року заборгованість по аліментам складає 84 121,34 грн. (а.с.48). За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що відповідач не виконує належним чином свій обов'язок щодо матеріального забезпечення та утримання своєї неповнолітньої доньки. Вирішуючи питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків, суд має з'ясувати у позивача державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду та перевірити ці обставини доказами. Відповідно довідки №165 від 01 грудня 2017 року, [PERSON] навчається у Комунальному позашкільному навчальному закладі Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з гімнастики художньої Дніпровської міської ради з 2009 року, має спортивний розряд - кандидат в майстри спорту України, відвідує учбово-тренувальні зайняття 6 разів на тиждень, згідно розкладу, входить до складу збірної команди Дніпропетровської області з художньої гімнастики (а.с.13). Згідно довідки Комунального позашкільного навчального закладу Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з гімнастики художньої Дніпровської міської ради №121 від 02 жовтня 2017 року, [PERSON] направляється для участі у Міжнародному турнірі «Miss Valentine», який буде проходити у м. Тарту, Естонія, у період з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року, згідно Міжнародного календаря змагань на 2018 рік, у супроводі тренера - [PERSON] (а.с.35). Згідно довідки Комунального позашкільного навчального закладу Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з гімнастики художньої Дніпровської міської ради від 02.10.2017 року за № 122 зазначено, що [PERSON] працює в спеціалізованій дитячо-юнацькій школі олімпійського резерву з гімнастики Дніпропетровської міської ради з 2002 року по теперішній час на посаді тренера-викладача. Адміністрація СДЮШОР не заперечує проти виїзду на Міжнародні змагання тренера-викладача [PERSON] та зберігає за нею місце роботи згідно її посадового окладу (а.с.23). Судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована як учасниця для участі у Міжнародному турнірі «Miss Valentine», що підтверджується відповідною формою реєстрації (а.с. 36-43). Згідно вказівок Естонської Федерації гімнастики встановлено, що учасники міжнародного турніру «Miss Valentine», забезпечуються трансфером з аеропорту Ріги, Республіка Латвія, до м. Тарту, Республіка Естонія, та оргкомітет оплачує всі витрати на проживання, харчування та місцеве перевезення гімнастів (а.с. 15-20). Відповідно до маршрут-квитанції пасажира від 25.11.2017 року, на ім'я [PERSON] був придбаний квиток на літак за № 566-2405385691 за маршрутом польоту: виліт Україна, Київ, Бориспіль 14.02.2018 року - 09:20 год.; прибуття Латвія, Ріга Аеропорт -14.02.2018 року - 11:00. Виліт: Латвія, Ріга, Аеропорт 19.02.2018 року -11:40, прибуття Україна, Київ, Бориспіль 19.02.2018 року - 13:10 (а.с.21). Для тренера [PERSON] також був придбаний квиток на літак, що підтверджується маршрут-квитанцією пасажира від 25.11.2017 року, на ім'я [PERSON] номер № 566-2405385959 за маршрутом польоту: виліт Україна, Київ, Бориспіль 14.02.2018 року - 09:20 год.; прибуття Латвія, Ріга Аеропорт -14.02.2018 року - 11:00. Виліт: Латвія, Ріга, Аеропорт 19.02.2018 року -11:40, прибуття Україна, Київ, Бориспіль 19.02.2018 року - 13:10 (а.с.21). За таких обставин суд вважає встановленим на підставі належних доказів той факт, що неповнолітня [PERSON] має на меті виїзд поза межі України до республіки Єстонія, м. Тарту, у проміжок часу з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року для її участі у міжнародному турнірі «Miss Valentine» з художньої гімнастики. У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даною позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній [PERSON] в супроводі тренера-викладача [PERSON] без згоди, дозволу та супроводу батька [PERSON], до Республіки Латвія та Естонія з метою участі в міжнародних змаганнях з художньої гімнастики у період з 14 лютого 2018 року по 19.02.2018 року із зворотнім поверненням на територію України. Зазначивши, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд їхньої доньки [PERSON] за кордон на змагання з художньої гімнастики. З огляду на наведене твердження представника відповідача про те, що відповідач не відмовляється надати дозвіл та між сторонами відсутній спір, суд до уваги не бере та відхиляє, оскільки відповідач позовні вимоги не визнає, а у випадку надання ним згоди для виїзду дитини за кордон без його супроводу, позивач не зверталася б систематично до суду у зв'язку з відсутністю предмета спору. Крім того суд вважає за потрібне зазначити наступне. Позивач не вперше звертається до суду з аналогічними позовними вимогами щодо надання дозволу для виїзду дитини за кордон з метою її участі у міжнародних змаганнях по художній гімнастиці, що свідчить про наявність між сторонами негативних відносин та відсутністю спільної згоди на вільне пересування їхньої неповнолітньою дитиною з можливістю покидати межі території України, в супроводі матері або інших уповноважених на те осіб. Так, згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2017 року по справі № 204/5321/17 у цивільні справ за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька позовні вимоги задоволені частково та надано [PERSON], [INFO] року народження, дозвіл на тимчасовий виїзд в період з 14 листопада 2017 року по 27 листопада 2017 року за межі України до держави Ізраїль без згоди батька [PERSON], та на тимчасовий виїзд в період з 28 листопада 2017 року по 04 грудня 2017 року за межі України до держави Білорусь у супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] (а.с. 84-86). Постановою апеляційного суду дніпропетровської області від 10.01.2018 року по справі № 204/5321/17 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2017 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2017 року, яке набрало законної сили 10.01.2018 року, встановлено а тому не підлягає доказуванню у даній справі, що згідно клопотання Дніпропетровської міської Федерації з гімнастики художньої за вих.№ №20/10-1 від 20 жовтня 2017 року, [PERSON] з чотирьох років займається художньою гімнастикою, є Чемпіонкою України серед кандидатів у майстри спорту (КМС) у групових вправах 2016, Переможницею V Спартакіади школярів України 2016 серед КМС, бронзовою призеркою Чемпіонату України з індивідуальної першості 2015, 1 розряд, срібна призерка Чемпіонату України у групових вправах 2015, 1 розряд, бронзова призерка Чемпіонату України у групових вправах 2013, багаторазова чемпіонка Дніпропетровської області з індивідуальної першості та групових вправах, багаторазова переможниця міжнародних та всеукраїнських турнірів, бронзова призерка Всеукраїнського турніру в рамках Кубка Дерюгіної 2017, Член збірної команди Дніпропетровської області з 2011 року, резерв юнацької збірної України з 2015 року, член юнацької збірної України з 2017 року. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (надалі - Правила № 57) передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 Правил № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини. Раніше, відповідач надавав згоду на виїзд малолітньої доньки [PERSON] на багаторазові поїздки за кордон у супроводі відповідних тренерів для участі у міжнародних змаганнях, зі строком дії з 01.10.2014 року по 01.10.2017 року, що підтверджується відповідною заявою від 25.09.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Нощенко Н.,М та зареєстрованої у реєстрі за № 2377, 2378 (а.с. 11-12). Однак, після спливу строку дії вищезазначеного дозволу відповідач не надає згоди на виїзд його дитини за кордон. Суд вважає, що відсутність нормальних взаємовідносин між розлученими батьками дитини, не повинно жодним чином впливати на дотримання прав та інтересів дитини, та на можливість її участі у спортивних змаганнях, оскільки дитина приділяє велику увагу своєму фізичному розвитку, постійно займається та розвивається в сфері художньої гімнастики, та з огляду на встановлені обставини у справі має наміри досягти відповідних результатів. У зв'язку з наведеним, вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд перш за все керується та враховує інтереси саме дитини, а не її батьків. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 «Декларації прав дитини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка є частиною національного законодавства України - дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові а також моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що участь [PERSON] у міжнародних змаганнях по художній гімнастиці, які будуть проходити у період з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року за кордоном, у повній мірі відповідають її уподобанням та інтересам. Вирішуючи пред'явлені позовні вимоги суд враховує, що участь неповнолітньої [PERSON] у змаганнях та її перебування за кордоном разом з тренером та іншими дітьми жодним чином не призведе до зміни режиму спілкування дитини з відповідачем, порядку участі у вихованні дитини, а також до зміни звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто не вплине негативно на питання, пов'язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. Навпаки, участь у міжнародних змаганнях на думку суду у повній мірі відповідає інтересам дитини, яка є кандидатом в майстри спорту з художньої гімнастики та входить до складу збірної команди Дніпропетровської області з художньої гімнастики. Посилання представника відповідача на норми ЗУ «Про фізичну культуру і спорт» та норми Статуту Міжнародної федерації гімнастики суд до уваги не бере, оскілки вони не стосуються предмета даного спору. Твердження представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів наявності фінансової можливості утримувати дитину за кордоном суд також оцінює критично, оскільки судом встановлено, що дитина за кордоном буде брати участь у змаганнях та її перебування за кордоном разом з тренером та іншими дітьми здійснюється за рахунок коштів спонсорів та спортивних організацій. Твердження представника відповідача про те, що позивач безпідставно посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на норми ст. 7, 141, 150 СК України та ст. 313 ЦК України, суд відхиляє та до уваги на бере, оскільки вони є надуманими та необґрунтованими. Твердження представника відповідача про безпідставне звернення позивача з даним позовом до суду, суд оцінює критично, оскільки воно спростовується встановленими обставинами у справі, які підтверджують існуванням між сторонами триваючого конфлікту. За таких обставин суд зазначає, що позивач звернулася до суду з даним позовом за наявності до того законних підстав, оскільки діями відповідача порушується право неповнолітньої дитини сторін на вільне пересування, фізичний та духовний розвиток, а виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам. Посилання представника відповідача на те, що у зв'язку з постійними міжнародними змаганнями відповідач вимушений кожного разу для надання згоди для виїзду дитини за кордон сплачувати консульські збори, суд вважає надуманими, оскільки відповідач не позбавлений можливості надати разовий дозвіл з визначенням строку його дії, аналогічний тому, що був наданий ним 25.09.2014 року на три роки (а.с. 11-12). Оцінюючи у сукупності усі інші заперечення сторони відповідача проти задоволення позову, суд ставиться до них критично, до уваги не бере та відхиляє, з огляду на те, що усі доводи сторони відповідача очевидно не відносяться до предмета спору, є явно необґрунтованим, безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. З огляду на наведене суд вважає, що виїзд дитини за межі України повністю відповідає інтересам дитини, жодних обставин, які б свідчили про можливе порушення прав дитини, судом не встановлені, а тому приходить до висновку, що заявлений позов в частині надання [PERSON] дозволу на тимчасовий виїзд в період з 14 лютого 2018 року по 19 лютого 2018 року за межі України до Республіки Латвія та Естонія без згоди, дозволу та супроводу батька [PERSON] є обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині надання дитині дозволу на тимчасовий виїзд в період з 14 лютого 2018 року по 19 лютого 2018 року за межі України до Республіки Латвія та Естонія у супроводі тренера-викладача [PERSON] без згоди, дозволу та супроводу батька [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до п. 4 Правил № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто, обов'язковою умовою для виїзду дитини без згоди одного з батьків, є наявність нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на супровід їх дитини під час перетинання державного кордону іншою особою. При цьому, позивачем не надано суду належним чином посвідченої згоди на перетинання кордону її неповнолітньою донькою у супроводі [PERSON] За таких обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, з тих підстав, що діючим законодавством не передбачено можливості для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України в супроводі окремо визначеної особи. Слід також зазначити, що оскільки позивач згодна на уповноваження тренера-викладача [PERSON] на супровід її дитини під час здійснення виїзду за кордон, то за умови наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди та супроводу другого з батьків (в даному випадку відповідача) будь-яких перешкод для її виїзду не буде. Тобто, у випадку наявності такого рішення суду позивач має можливість на власний розсуд вирішувати уповноважити будь-яку повнолітню особу на супровід її доньки [PERSON] для виїзду за кордон. Враховуючи наведене позовні вимоги в частині надання дитині дозволу на тимчасовий виїзд в період з 14 лютого 2018 року по 19 лютого 2018 року за межі України до Республіки Латвія та Естонія у супроводі тренера-викладача [PERSON] без згоди, дозволу та супроводу батька [PERSON] задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір сплачений ним під час звернення до суду у розмірі 640,00 грн. На підставі ст.. 51 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.141,150 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, та

Outcome: partial