Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на його користь 148 920 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що він 11 років 02 місяці працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача, а саме: 07.09.1998 р. - 30.11.2009 р., учень машиніста млина, машиніст млина, слюсар черговий та з ремонту устаткування , ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». У вересні 2010 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1701 промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання:Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (токсикопиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії.), фаза загострення. Легенева недостатність першого-другого ступеня. У листопаді 2017 р. рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1354 промислової медицини через прогресування ХОЗЛ йому було збільшено стадію хронічного обструктивного захворювання до третьої (токсикопиловий бронхіт 3 стадії, емфізема легень 3 стадії), група С, загострення середнього ступеня важкості. ЛН 3 ступеня. Хронічне легеневе серце, НК першої стадії. Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-55-4-1433 від 05.07.2010 р. виданої Головним державним санітарним лікарем Інгулецького району м. Кривого Рогу де вказано, що позивач працював в умовах підвищених параметрів концентрації пилу, несприятливого мікроклімату, напруженості праці, важкості праці, шуму. Умови праці учня машиніста млина і машиніста млина за концентрацією пилу відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за мікрокліматом до З класу 1 ступеню шкідливості. Загальна оцінка - до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Умови праці слюсаря чергового за концентрацією пилу відносяться до 3 класу З ступеню шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за важкістю прані - до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за мікрокліматом до 3 класу 2 ступеню шкідливості. За показниками напруженості праці - до 3 класу І ступеню шкідливості. Загальна оцінка - до ' класу 4 ступеню шкідливості. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання №2 від 09.09.2010 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: а) пил: перебування в умовах шкідливої дії протягом &?р;87% змінного часу, концентрації пилу 3,7 мг/мЗ при ГДК 1,0 мг/мЗ. б) вміст в повітрі робочої зони хімічних речовин: марганець мг/мЗ - 0,42 при ГДК 0,2. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушували ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному: 1. Винним у заподіянні позивачу фізичної і моральної шкоди є підприємство - ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. 2. Факт провини підприємства підтверджується актом розслідування профзахворювання, висновком Українського НДІ проммедицини № 1701 від 07.09.2010 р, копіями виписок з амбулаторної картки позивача. Вказані документи свідчать про зв'язок противоправної поведінки і шкоди, яка завдана позивачу як суб'єкту трудових правовідносин. Оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що воно саме і визнало в акті розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК від 06.10.2010 року серії 10 ААА № 002958 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % первинно. Згідно висновку МСЕК від 04.11.2013 року серія АБ №0007572 позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. За висновком МСЕК від 12.12.2017 року серії 12 ААА № 046358 позивачу збільшено відсоток втрати працездатності до 40%, встановлено 3 групу інвалідності з переоглядом в 2019 році. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування». Таким чином в наслідок отримання професійного захворювання позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо його турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, іноді у стані спокою, приступоподібний кашель з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, щоденні приступи задухи, які знімаються інгалятором, головний біль, запаморочення при підвищенні артеріального тиску, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, загальна слабкість. Все це ставить під загрозу його життя. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сім'ю. 11 років та 2 місяці позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Фактично він був головним годувальником своєї сім'ї, тепер же за станом здоров'я він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сім'я позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. В зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. При користуванні громадським транспортом він відчуває задуху, у нього виникає кашель, що привертає на нього увагу оточуючих, люди відвертаються від нього, як від хворого на туберкульоз чи якесь інше небезпечне захворювання. Іноді позивачу стає так зле, що він змушений виходити з транспорту завчасно, не доїжджаючи до місця призначення. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції позивач дотримувався при визначені розміру моральної компенсації. Для того, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоров'я, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоров'я, а також попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань. Хоча вже ніколи не вдасться наблизити стан його здоров'я до норми, але полегшити страждання можливо. Свої моральні і душевні страждання позивач оцінює в 148 920 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила його задовольнити /а.с.87/. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду відзив проти позову, в якому просив відмовити у задоволенні позову (а.с.74-77). Крім того, надав письмову заяву про відкладення розгляду справи, в зв'язку з відпусткою представника по даній справі, проте дана заява не приймається судом до уваги, оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження і суд, відповідно до ч.4 ст.279 ЦПК України, може відкласти розгляд справи лише з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин, однак такого клопотання до суду не надходило. За таких підстав, суд визнає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача з 07.09.1998 року по 12.11.1998 року учеником машиніста млина на РЗФ-2, з 12.11.1998 року по 08.12.2002 року машиністом млина на РЗФ-2, з 08.12.2002 року по 01.06.2009 року слюсарем черговим з ремонту устаткування на основній дільниці №1 ДФ, з 01.06.2009 року по 30.11.2009 року слюсарем черговим з ремонту устаткування в цеху поточних та капітальних ремонтів, з 01.12.2009 року по 30.11.2010 року слюсарем черговим з ремонту устаткування на виробничій дільниці з поточних ремонтів дробарного обладнання ТОВ ПРОМРЕМОНТ», 30.11.2010 року він був звільнений за станом здоров'я (Трудова книжка на а.с. 41-48), продовжує трудову діяльність і на цей час. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання №2 від 09.09.2010 року позивачу був встановлений наступний діагноз - Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (токсикопиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії.), фаза загострення. Легенева недостатність першого-другого ступеня. В пункті 17 Акту розслідування профзахворювання встановлено, що причиною отримання профзахворювання являється робота в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: а) пил: перебування в умовах шкідливої дії протягом &g б) вміст в повітрі робочої зони хімічних речовин: марганець мг/мЗ - 0,42 при ГДК 0,2.(а.с. 5-6). За висновком МСЕК від 06.10.2010 року серії 10 ААА № 002958 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % первинно. Згідно висновку МСЕК від 04.11.2013 року серія АБ №0007572 позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. За висновком МСЕК від 12.12.2017 року серії 12 ААА № 046358 позивачу збільшено відсоток втрати працездатності до 40%, встановлено 3 групу інвалідності з переоглядом в 2019 році (а.с.7-11). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Крім вищезазначеного, в Акті розслідування зазначається, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання стали такі обставини - позивач, працюючи у відповідача, під час виконання робіт підпадав під шкідливу дію виробничого пилу, показники якого перевищували ГДК через недосконалість технологічного процесу (а.с.5-6). Як видно з Акту розслідування, причиною професійного захворювання позивача є його стаж роботи протягом 12 років в умовах впливу шкідливих факторів, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, із медичних довідок, наданих позивачем - виписок з історії хвороби, виписок-епікризів з медичної карти стаціонарного хворого, встановлено, що в зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах (а.с.12-40). За таких обставин, враховуючи роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоров'я позивача, встановлений лікарями і підтверджений медичними документами, враховуючи те, що відсоток втрати професійної працездатності позивача, згідно висновку МСЕК становить 40 %, третю групу інвалідності, що свідчить про безповоротність процесу втрати здоров'я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 30 000 (тридцять тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв'язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені в письмовому відзиві, суд до уваги не приймає, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі, на підприємстві якого працював позивач. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль позивача. Позивач, внаслідок професійного захворювання, змушений постійно проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, профілактично-санаторного лікування, постійно переносить фізичні страждання з причини стійкого больового синдрому, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв'язків тощо, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення.

Outcome: partial