Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом і просить, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути із відповідача [PERSON] майнову шкоду в розмірі 34212 грн. 65 коп. та із відповідача ПАТ «СК «ТАС» - майнову шкоду в розмірі 1318 грн. 16 коп. Крім того, просить стягнути солідарно із відповідачів судові витрати по справі. Посилається на те, що 04 листопада 2019 року о 18 год. 40 хв. по вул. Шкільній в м. Переяславі Київської області [PERSON] , керуючи транспортним марки «ВАЗ-211440», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимогу знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Subaru Forester», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником транспортного засобу марки «Subaru Forester», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2020 року, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, внаслідок якого транспортний засіб позивача зазнав механічних ушкоджень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «СТ «ТАС». Загальна сума страхового відшкодування, яка була виплачена позивачу, становить 23145 грн 32 коп. Однак [PERSON] здійснював відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу у офіційного дилера «Subaru» ТОВ «Богдан-Авто Поділ», на виконання якого ним було витрачено 58767 грн 13 коп. Перелік проведених робіт та замінених запчастин не суперечить висновку ФОП [PERSON] на запит ПАТ «СГ «ТАС». Тому страхова компанія повинна його виплатити недоплачену суму страхового відшкодування, зазначену в заяві про уточнення позовних вимог з врахуванням висновку експерта, а відповідач [PERSON] повинен сплатити різницю між сумою стахового відщкодування і фактичною вартістю ремонту без урахування фізичного зносу. Страхова компанія листом № 01496/0120 від 06 травня 2020 року відмовила позивачу у проведенні перерахунку суми страхового відшкодування, з врахуванням дійсних його витрат по відновленню пошкодженого транспортного засобу. Позивач вважає, що страхова компанія змусила оцінювача занизити вартістю відновлювального ремонту. Крім того, оцінка пошкодженого транспортного засобу була здійснена станом на 26 листопада 2019 року, а не станом на момент день його пошкодження (04 листопада 2019 року). Також офіційний курс гривні до іноземних валют зазначений станом на 26 листопада 2019 року, а не на момент пошкодження транспортного засобу. Все це призвело до невірного визначення вартості транспортного засобу на момент його пошкодження (заниження ціни), що, в свою чергу, вплинуло на визначення коефіцієнту зносу. Ухвалою від 14 липня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.49). 05 серпня 2020 року від представника відповідача АТ «СГ «ТАС» надійшов відзив на позов (а.с.52-85), відповідно до якого він просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на те, що [PERSON] було погоджено розмір страхового відшкодування і позивачем не доведено недійсність правочину про таке погодження. Оскільки потерпілим особисто було обрано відповідний порядок здійснення та розмір страхового відшкодування, погоджена сума в розмірі 23145 грн 32 коп. була перерахована позивачу, то страховиком в повній мірі виконано зобов`язання у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заперечує проти розрахунку розміру страхового відшкодування на підставі акту від 11 лютого 2020 року, складеного СТО ТОВ «Богдан-Авто Поділ», оскільки визначення матеріальних збитків являє собою дослідження із застосуванням спеціальних знань; а у позивача відсутні докази наявності у особи, яка його склала, необхідних знань для визначення матеріальних збитків; в акті відсутнє обгрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт, необхідності заміни складових частин транспортного засобу; вартість ремонту визначена станом на 11 лютого 2020 року, а не за цінами на дату заподіяння збитків. Вважає даний акт неналежним доказом на підтвердження розміру матеріального збитку, оскільки він складений не експертом та не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». 13 серпня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов (а.с.94-103), відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що при винесенні Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУПАП не було враховано висновок експерта за результатами автотехнічного дослідження по справі про адміністративне правопорушення від 22 січня 2020 року, відповідно до якого дії водія автомобіля марки «Subaru», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] не відповідали вимогам п.1.5, п. 2.3 (підпункт «д»), п.9.4 ПДР України та перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. У випадку встановлення постановою суду вини особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, ця особа не позбавлена права доводити протиправність дій інших учасників ДТП. Тому за наявності вини двох володільців джерел підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується кожним із них в залежності від ступеня їх вини. Таким чином, відповідач [PERSON] просить зменшити розмір відшкодування на 50 %, оскільки у вищезазначеному висновку експерта встановлена невідповідність дій обох учасників ДТП Правилам дорожнього руху України. Відповідно до поданих позивачем доказів вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу становить 58676 грн 13 коп., отже розмір відшкодування, що підлягає стягненню із відповідача, становить 29338 грн 65 коп. А оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в межах 50000 грн 00 коп., то сума в розмірі 29338 грн 65 коп. покривається лімітом страхового відшкодування. Ухвалою від 29 вересня 2020 року по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої було доручене експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.134). 06 жовтня 2020 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а.с.140-147), відповідно до якого він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що відповідачем [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували, що висновок експерта за результатами автотехнічного дослідження по справі про адміністративне правопорушення від 22 січня 2020 року має відношення до справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та до даної справи. Він зроблений на замовлення СК «Фаворит», а не [PERSON] , тому не може бути допустимим доказом по даній справі. Щодо ліміту відповідальності страховика, то твердження відповідача [PERSON] про виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу не спростовує позицію позивача. Зазначає, що позивачем не було погоджено розмір страхового відшкодування (23145 грн 32 коп.), що був сплачений страховиком, ніяких правочинів з цього приводу укладено не було. У заяві від 28 січня 2020 року позивач погодився на отримання страхового відшкодування у вищезазначеному розмірі, а не на те, що така сума страхового відшкодування є вартістю матеріального збитку, заподіяного йому внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що належним доказом по справі, який підтвердить розмір заподіяної внаслідок даної ДТП шкоди, буде висновок судової автоварознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду. Ухвалою від 17 березня 2021 року було поновлено провадження по справі (а.с.186). 06 квітня 2021 року від представника відповідача АТ «СГ «ТАС» Синельнікова М.О. надійшло пояснення (а.с.203-205), відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що страховиком обов`язок по сплаті погодженого страхового відшкодування був виконаний в повному обсязі відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З матеріалів справи не вбачається, що позивачем [PERSON] доведено визнання недійсним правочину щодо погодження розміру страхового відшкодування. 20 квітня 2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Поліщука М.А. надійшов відзив на позов, відповідно до якого він просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на те, що висновок експерта від 09 березня 2021 року, яким встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] як власнику автомобіля марки «Subaru», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 листопада 2019 року, на дату здійснення відновлювального ремонту склала 24463 грн 48 коп., відповідає вимогам ст.102 ЦПК України. Однак, у даному висновку експертом звертається увага на те, що надані позивачем докази на підтвердження проведення ремонту пошкодженого автомобіля не містять даних про перелік і обсяг ремонтних робіт. Подані позивачем докази, на яких грунтуються позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 58676 грн 13 коп., не можна визнати належними, достовірними та достатніми в розумінні стст.77, 79, 80 ЦПК України. У акті виконаних робіт № АП-000585 від 11 лютого 2020 року не зазначено, які саме технічні роботи, їх обсяг та деталізація були виконані за 100 нормогодин. Наявний на видатковій накладній № АС-000001 від 11 лютого 2020 року штамп «Оплачено» не є належним і достовірним доказом проведення [PERSON] оплати за товар. Позивачем не надано доказів про технічний стан його транспортного засобу на предмет наявності пошкоджень, які можливо ідентифікувати, як наслідки дорожньо-транспортної пригоди, з 19 листопада 2019 року по 11 лютого 2020 року. Вважає, що позивачем не доведено заявлений розмір матеріальних збитків в розмірі 58676 грн 13 коп. Крім того, зазначає, що вищезазначений розмір збитків має повністю покриватися страховим відшкодуванням згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АО № 6075844 від 14 червня 2019 року, яким визначена страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача Чичиркін А.О. позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник Поліщук М.А. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзивах на позов. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. Судом встановлено наступне. 04 листопада 2019 року о 18 год. 40 хв. по вул. Шкільній в м. Переяславі Київської області [PERSON] , керуючи транспортним марки «ВАЗ-211440», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимогу знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Subaru», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.13). Постанова набрала законної сили, ніким не оскаржувалася. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17 квітня 2009 року власником транспортного засобу марки «Subaru», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.12). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 11 квітня 2007 року (а.с.128) власником автомобіля марки «ВАЗ-211440», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Із копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6075844 вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ-211440», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , була застрахована АТ «СГ «ТАС» на період із 15 червня 2019 року до 14 червня 2020 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн. при нульові франшизі (а.с.127). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 26 листопада 2019 року, складеного СПД [PERSON] на запит страхової компанії(а.с.21-43, 59-74), матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Subaru», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , станом на 26 листопада 2019 року складає 23145 грн 32 коп. 28 січня 2020 року [PERSON] звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.58). Із даної заяви вбачається, що [PERSON] погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 23145 грн 32 коп., та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого. З копій платіжних доручень № 78313 від 07 лютого 2020 року, № 80996 від 18 лютого 2020 року (а.с.75-76) [PERSON] були перераховані кошти в рахунок страхового відшкодування згідно Договору № АО6075844 від 14 червня 2019 року на загальну суму 23145 грн 32 коп. Відповідно до листа АТ «СГ «ТАС» № 01758/9120 від 06 лютого 2020 року матеріальний збиток, завданий позивачу як власнику автомобіля марки «Subaru», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , становить 21507 грн 22 коп. без ПДВ на запчастини (а.с.18). Згідно листа АТ «СГ «ТАС» № 01496/0120 від 06 травня 2020 року належна [PERSON] сума страхового відшкодування в розмірі 23145 грн 32 коп. була перерахована в повному обсязі на реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування (а.с.19-20). Із копії акту виконаних робіт ТОВ «Богдан-Авто Поділ» № АП-0000585 від 11 лютого 2020 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Subaru Forester» складає 25187 грн 19 коп. (а.с.14). Відповідно до видаткової накладної № А-0000001 від 11 лютого 2020 року позивачем була придбана дверина передня права на суму 14000 грн 00 коп. (а.с.15). Згідно квитанцій АТ КБ «ПриватБанк»(а.с.15-17) позивачем були відправлена кошти на рахунок ТОВ «Богдан-Авто Поділ» на оплату рахунку № АД-0000561 від 29 січня 2020 року на загальну суму 44676 грн 13 коп. Як вбачається із поданого відповідачем [PERSON] висновку експерта за результатами автотехнічного дослідження № 2/20 від 22 січня 2020 року (а.с.100-103) дії водія автомобіля «Субару» [PERSON] , що призвели до зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-21440», не відповідали вимогам п.п.1.5, 2.3 (підпункт «д»), п.9.4 ПДР України, перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які могли знаходитися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Дослідження проведено за заявою СК «Фаворит». Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-20/50990-АВ від 09 березня 2021 року (а.с.171-184) вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] як власнику автомобіля марки «Subaru», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04 листопада 2019 року, на дату здійснення відновлення (ремонту) даного автомобіля складала 24463 грн 48 коп., з урахуванням податку на додану вартість на вартість відновлювального ремонту. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Автомобілем марки «ВАЗ-211440», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який був учасником дорожньо-транспортної пригоди, на відповідній правовій підставі (посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) керував [PERSON] . Вина [PERSON] доведена належним чином. Постанова суду про визнання його винуватим у ДТП набрала законної сили, ніким, в тому числі і самим [PERSON] , не оскаржувалася. При цьому суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ вини водія іншого висновок експерта за результатами автотехнічного дослідження № 2/20 від 22 січня 2020 року(а.с.100-103), поданий відповідачем [PERSON] , зважаючи на норми ст. ст. 102, 103 та 106 ЦПК України оскільки дане дослідження було проведено за заявою СК «Фаворит», яка не є учасником даної справи. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Порядок цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.6 вищезазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В силу п.п.1 п. 36.2 ст. 36 вищезазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна. Як вже було зазначено, після проведення за заявою страхової компанії (відповідача) експертного дослідження та визначення розміру матеріального збитку, позивач [PERSON] звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Із даної заяви вбачається, що він погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 23145 грн 32 коп., та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого. Будь-яких даних, що така заява була написана позивачем під примусом чи внаслідок дії інших негативних для нього факторів, суду не надано. Виплата даної суми була проведена в повному обсязі. За таких обставин, зважаючи і на норми ст.ст. 202-204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд дійшов висновку, що страхова компанія належим чином виконала свої зобов`язання перед позивачем, виплативши йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, передбачений законом, тому в задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ «СК «ТАС» 1318 грн. 16 коп. не виплаченої частини страхового відшкодування слід відмовити. Також висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 295/12342/16 (постанова від 27.03.2019), у справі № 357/3729/17 (постанова від 06.06.2018). Крім того, висновок експерта № СЕ-19/111-20/50990-АВ від 09 березня 2021 року суд не може взяти до уваги як належний, допустимий та достатній доказ на підтвердження розміру заподіяного позивачеві матеріального збитку, зважаючи на час проведення такої експертизи (після ремонту транспортного засобу) та позиції самого експерта, що викладена в описовій частині висновку щодо неможливості особистого огляду транспортного засобу та подачі на експертизу лише фотознімків, які не надають достатньої, повної і вичерпної інформації щодо розміру та характеру всіх отриманих пошкоджень, та технічного й експлуатаційного стану транспортного засобу до настання дорожньо-транспортної пригоди, а також можливості ідентифікувати КТЗ, що унеможливлює отримання повної та об`єктивної інформації щодо пошкодженого КТЗ. А як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати серед іншого й достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним, узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] майнової шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором необов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Враховуючи вищевикладене, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 вищезазначеного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, виплата страхового відшкодування відбувається з обов`язковим врахування зносу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Така правова позиція викладена Верховним Судом і у Постанові від 21 лютого 2018 року по справі 760/19377/15-ц. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В даній справі маються документи на підтвердження виду проведених робіт по відновленню автомобіля позивача та їх вартість, докази сплати таких витрат. Перелік проведених робіт співвідносний з характером пошкоджень, наявних на автомобілі позивача згідно Звіту, проведеного на замовлення страхової компанії. І Акт виконаних робіт, і видаткова накладна містять всі необхідні реквізити. Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на відновлення його транспортного засобу після даної дорожньо-транспортної пригоди була витрачена сума в розмірі 58676 грн 13 коп., ПАТ «Страхова група «ТАС» було виплачено страхове відшкодування на суму 23145 грн 32 коп., різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 34212 грн 65 коп. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача-заподіювача шкоди, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] майнової шкоди є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст.141 судові витрати підлягають стягненню із відповідача [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 202-204, 988, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: partial