Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП Львіввугілля про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. Позовні вимоги мотивував тим, що 21.04.1997р. прийнятий на роботу учнем гірничого робітника підземного на шахту №2 «Червоноградська»; 08.07.1997р. переведений на посаду підземним гірничим робітником III розряду; 14.05.2009р. переведений на посаду гірника підземного III розряду; 01.11.2012р. звільнений з роботи по п.2 ст.40 КЗпП (невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає подальшій роботі). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого вінн неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. З 04.09.2012р. по 21.09.2012р. перебував на лікуванні в Львівській обласній клінічній лікарні. З 13.11.2012р. по 30.11.2012р. стаціонарно лікувався в Львівській обласній клінічній лікарні з діагнозом хронічна попереково-крижова радикулопатія в ст.. субремісії, хронічний бронхіт. З 04.02.2013р. по 13.02.2013р. знаходився на лікуванні з діагнозом хронічний обструктивний бронхіт фаза субремісії, пневмосклероз, емфізема легень, хронічна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим синдромом. З 07.08.2013р. по 21.08.2013р. стаціонарно лікувався в терапевтичному відділенні Белзької районної лікарні. З 29.08.2013р. по 05.09.2013р. перебував на лікуванні з діагнозом хронічний обструктивний бронхіт фаза затихаючого загострення, пневмосклероз, емфізема легень, хронічна попереково-крижова радикулопатія з больовим синдромом і статико-динамічними порушенням. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05.03.2013р. (далі Акт), було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та зроблено висновок про шкідливі умови праці і вони характеризуються умовами в основному пов'язаними з роботою при запиленості повітря робочої зони, важкої фізичної праці, фізичного динамічного навантаження при переміщенні вантажу на відстань від їм до 5м -38507кг/м (норма до 25 ОООкг/м), піднімання та переміщення вантажу вручну двічі кожної родини на протязі зміни чергуючи з іншою роботою, піднімання і переміщення вантажів остійно на протязі робочої зміни - 18 кг. Також підставою виникнення професійного захворювання послужило невиконання відповідачем вимог Державних санітарних правил, ЗУ «Про забезпечення санітарно-епідеміологічного благополуччя населення. Факт важких та шкідливих умов праці підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці. Згідно довідки серії 10ААА № 108306 від 19.03.2013р. виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу вперше встановлено 50 % втрати працездатності, з них 30 % - ХОЗЛ, 20 % - радикулопатія.. Згідно довідки серії 10ААА №486965 від 19.03.2013р. виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу вперше встановлено III групу інвалідності. Згідно довідки серії 10ААА №109658 від 18.10.2013р. виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу безтерміново встановлено 60% втрати професійної працездатності. Внаслідок отримання професійного захворювання позивачу було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що позивач втратив працездатність; відчуває сухий кашель, задишку при незначних фізичних навантаженнях, біль у відділі хребта. У зв'язку із отриманим професійним захворюванням порушено всі нормальні умови життя позивача він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; йому стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль; позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації життя; він перестав бути повноцінною людиною. Факт заподіяння моральної шкоди наявний, оскільки позивач частково на 60% втратив професійну працездатність від професійного захворювання, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, він відчуває незручності в повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною, як вдома перед рідними так і перед сторонніми людьми. . Просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача ДП Львіввугілля [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у запереченні на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 9 Закону України Про охорону праці відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Законом України Про внесення змін до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України Про внесення змін до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності визнано конституційними, а право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 2371 Кодексу законів про працю України Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні було досліджено докази, які подав позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію акту розслідування професійного хронічного захворювання, копії висновків МСЕК. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що протягом 1997- 2012 років працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП Львіввугілля, зокрема на ДП шахта Червоноградська . Протягом періоду роботи на шахті позивач працював в шкідливих умовах праці. За час виконання своїх посадових обовязків позивач, внаслідок погіршення стану здоровя, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів. Згідно довідки серії 10ААА № 108306 від 19.03.2013р. виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу вперше встановлено 50 % втрати працездатності, з них 30 % - ХОЗЛ, 20 % - радикулопатія.. Згідно довідки серії 10ААА №486965 від 19.03.2013р. виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу вперше встановлено III групу інвалідності. Згідно довідки серії 10ААА №109658 від 18.10.2013р. виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу безтерміново встановлено 60% втрати професійної працездатності. Суд не приймає до уваги позицію представника відповідача про недоведеність заподіяння моральної шкоди, оскільки відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд також не приймає до уваги позицію представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України, оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати той факт, що Позивач не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial