Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з у період з 01 квітня 2019 року по 24 лютого 2020 року позивач знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська». Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 24242 грн 24 коп. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка, яка видана ДП «ВК «Краснолиманська» від 05.03.2021 року № 207. 24 лютого 2020 року, позивач був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до наказу № 224 від 24.02.2020р. В день звільнення 24 лютого 2020 року, відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Згідно довідки виданої ДП «ВК «Краснолиманська» від 05.04.2021р. № 206, середньоденний заробіток складає 570 грн 93 коп., кількість календарних робочих днів, які мають бути оплачені з 24.02.202 0р. по 19.03.2021р. складає 268 день. Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 153009 гривень 24 копійки. Позивач просить суд стягнути з відповідача - Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 24242 (двадцять чотири тисячі двісті сорок дві) грн 24 коп.; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 лютого 2020 року по день постановлення рішення суду з попереднім врахуванням суми затримки середнього заробітку починаючи з 24.02.2020 р. по 10.03.2021р., що складає 268 день, та суму в розмірі 153009 ( сто п`ятдесят три тисячі дев`ять) грн 24 коп. Ухвалою суду від 22.03.2021 року позов залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Ухвалою суду від 12.04.2021 року відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними га необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі є безпідставними, оскільки звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано: за 12.2019 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 7761,55 грн); за 01.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 4986,30); за 02.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 11494,39). Всього: 24242,24 гривень. Даний факт підтверджується довідкою № 207 від 05.03.2021 року, яка долучена до матеріалів справи самим позивачем та надана відповідачем. Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів. 24.02.2020 року позивач звільнився з підприємства, в цей день (звільнення) він не працював, а знаходився у простої, що підтверджується довідкою ВКТ від 14.04.2021 року. 24.02.2020 року позивачу відповідно до вимог частини 1 статті 43 КЗпП України пп.2.26, 2.27, ч. 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Мінпраці України, Мін`юсту України, Мінсоцзахисту України від 29.07.93 р. №58, була видана трудова книжка. Позивач в останній день роботи не працював, знаходився у простої, в наказі про звільнення від 24.02.2020 року вимог про остаточний розрахунок при звільненні не зазначено. Оскільки в день звільнення позивач не пред`являв жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні сум, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про заборгованість по заробітній платі є безпідставними. Крім того, відповідач не погоджується про те, що подання позивачем позову до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати, можна вважати належним зверненням звільненого працівника з цією вимогою. Позивач станом на дату розгляду справи судом не пред`являв роботодавцеві вимог про розрахунок. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Підприємством було проведено розрахунок середнього заробітку позивача у відповідності до ПКМУ № 100. Середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 570,93 грн. Даний факт підтверджується довідкою № 206 від 05.03.2021р., яка долучена до матеріалів справи самим позивачем та надана відповідачем. Представник відповідача вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з наступного дня отримання представником відповідача копії позовної заяви - 14.04.2021 року. Право суду на зменшення розміру за затримку розрахунку при звільненні, передбаченого статтею 117 КЗпП України, є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Право повинно насолоджуватися справедливістю, прагнути до досконалості. На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська», як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно - фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо... На момент звільнення позивач знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство. Враховуючи вищевикладене, усяке явище, яке перешкоджає підприємству належне виконати свої обов`язки перед працівником, якщо підприємство проявляло належну дбайливість щодо цього, виключає вину підприємства. Таким чином, звільнення позивача здійснене у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Виходячи з викладеного, на думку представника відповідача, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки . Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] у період з 01.04.2019 року по 24.02.2020 року працював у ДП «ВК «Краснолиманська». Звільнений 24.02.2020 р. за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.8-12). Відповідно до довідки від 05.03.2021 року № 207, заборгованість ДП «ВК «Краснолиманська» по заробітній платі перед [PERSON] складає 24242,24 гривень, а саме: грудень 2019 - 7761,55 грн; січень 2020 - 4986,30; лютий 2020 - 11494,39 грн. Дані суми вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.7). Середньоденна заробітна плата [PERSON] , відповідно до довідки № 206 від 05.03.2021 року, складає - 570,93 гривень (а.с.6). Наказом від 19.12.2019 року на ДП «ВК «Краснолиманська» встановлено початок простою з 19.12.2019 року (а.с.30). В останній день роботи 24.02.2020 року позивач не працював, перебував у простої (а.с.31). У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 24242,24 гривень, станом на дату розгляду справи заборгованість не виплачена. Оскільки сума заборгованості в розмірі 24242,24 гривень нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення 24.02.2020 року позивач не працював, з заявою про виплату належних сум при звільненні до відповідача не звертався. Представником відповідача 13.04.2021 року в приміщенні суду отримано ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками (а.с.32). Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що позивач в останній день роботи не працював, вимоги про остаточний розрахунок при звільненні не заявляв. Позивач звернувся до суду 19.03.2021 року (штамп вхідної кореспонденції), представником відповідача 13.04.2021 року в приміщенні суду отримано ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів. Таким чином 13.04.2021 року ДП «ВК «Краснолиманська» фактично отримало вимогу від позивача про виплату сум, які належні йому при звільненні. Стаття 116 КЗпП України не визначає форми, в якій звільнений працівник повинен пред`явити вимогу про розрахунок. Проте отримавши позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі, відповідач не вжив заходів щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем. Таким чином період за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починається з 14.04.2021 року та закінчується днем постановлення рішення суду 07.06.2021 року, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Розрахунок середнього заробітку: середньоденна заробітна плата - 570,93 гривень, кількість робочих днів - 35*570,93 = 19982,55 гривень. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданому позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 199,83 гривень, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог) та 908,00 гривень на користь держави.

Outcome: partial