Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

позивач подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18 березня 2014 року в розмірі 117702,64 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 18 березня 2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 18 березня 2014 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 41500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява від 18 березня 2014 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг б/н від 18 березня 2014 року. Згідно умов договору про надання банківських послуг б/н від 18 березня 2014 року відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання наступним чином: договірним списанням - відповідач доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем в якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань відповідача за цим договором; внесенням відповідачем коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за рахунок кредиту, за користування кредитом відповідач зобов`язався сплатити банку відсотки визначені в Тарифах, які діють на дату нарахування здійснення трат за рахунок кредиту; у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом - сплатити проценти в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту б/н від 18 березня 2014 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 10 січня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 117702,64 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2020 року відкрито провадження по справі. 30 квітня 2020 року відповідач подав суду відзив, в якому просив повністю відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідач не згоден та повністю заперечує суму розрахунку заборгованості за кредитом в розмірі 117702,64 гривень, оскільки він отримав від позивача кредит в розмірі 41500,00 гривень; за даними позову, заборгованість відповідача за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 10 січня 2020 року за поточним тілом кредиту складає 0,00 гривень та ці обставини визнаються самим позивачем, тому і не потребують доказування. При цьому, позивачем вказано, що заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту складає 68749,62 гривень, але чітких розрахунків стосовно цієї суми не має. Також відповідач заперечує факт укладення кредитного договору з позивачем, оскільки звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» лише для отримання зарплатної карти, пам`ятку клієнта та анкету позичальника на отримання кредиту не підписував, а в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18 березня 2014 року, яка підписана відповідачем не вказано жодним чином про умови кредитного договору та кредитного ліміту; також вказана заява не містить зобов`язання зі сплати штрафів, пені та відсотків, будь-яких інших платежів. Умови та Правила надання банківських послуг АТ Комерційний банк «ПриватБанк», які надані позивачем в якості доказів, відповідачем не підписувались, як не підписувався ним і Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна». За вказаних обставин, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку не можна вважати складовими частинами, укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору. 01 червня 2020 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просив задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на те, що 18 березня 2014 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 18 березня 2014 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 41500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладення договору між сторонами здійснювалось за принципом приєднання. При укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява від 18 березня 2014 року разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг б/н від 18 березня 2014 року. Сторонами при укладенні договору обговорені усі істотні умови. Вищевказані Умови І Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на його офіційному сайті. Отже, відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг; заява разом з Умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. За даними виписки з карткового рахунку, відповідачу встановлено кредитний ліміт, останній користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по карткову рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, при цьому відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо перевищення розміру тіла кредиту над розміром кредитного ліміту позивач зазначив наступне. Відповідач за допомогою кредитної картки скористався сервісом «Миттєва розстрочка». Відповідно до п. 1.1.1.129 Умов і Правил надання банківських послуг, Сервіс «Миттєва розстрочка» - послуга Банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold» на умовах терміновості, платності, зворотності. Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, яку вибрав клієнт, але не більше 24 платежів; платність - визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем; повернення визначається вимогою погасити кредит не більше ніж за вибрану клієнтом кількість платежів кредит з використанням сервісу «Миттєва розстрочка», повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу і проводиться банком на підставі договірного списання. Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по Миттєвій розстрочці, відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Також позивач зауважив, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що останній знав про умови кредитування, визнав свої зобов`язання за договором, тому посилання [PERSON] на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування є безпідставними. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечував, просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві, при цьому визнав, що разом із карткою на отримання заробітної плати також отримав кредитну картку та скористався наданою послугою і отримав кредит у розмірі 41500,00 гривень. Сумлінно виконував зобов`язання по сплаті кредиту, але потім мав прострочення по сплаті і коли сума боргу склала близько 100 000,00 гривень банк почав погашати кредит за рахунок його заробітної плати, він для отримання заробітної плати став клієнтом іншого банку. Суд, заслухавши відповідача, розглянувши клопотання представника позивача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 18 березня 2014 року, відповідач надав згоду на те, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 41500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору від 18 березня 2014 року відповідачу відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт та видано кредитну картку «Універсальна», яка дійсна до останнього календарного дня місяця, що вказаний на її лицевій стороні. За даними довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20200225/0445 від 13 травня 2020 року, [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 18 березня 2014 року отримував картки: № [NUMBER] , [NUMBER] , остання з них має термін дії до 08.2021 року. В якості доказів позивач надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/, відповідно до яких відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно мінімально 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобов`язався сплатити проценти в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування; при непогашенні суми простроченого кредиту - сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 18 березня 2014 року станом на 10 січня 2020 року складає 117702,64 гривень з яких: - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 68749,62 гривень; - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 16965,16 гривень; - пеня в розмірі 25906,78 гривень; - штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) у розмірі 5581,08 гривень. Крім того, в якості доказів суду надано виписку з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 18 березня 2014 року до 13 травня 2020 року, за даними якої вбачається що відповідач за допомогою кредитної картки скористався сервісом «Миттєва розстрочка» та 13 травня 2018 року під час списання чергового щомісячного платежу по Миттєвій розстрочці, відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту та виникнення станом на 10 січня 2020 року заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 68749,62 гривень. Також судом встановлено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що свідчать Загальні положення Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) № 519 від 21 травня 2018 року. Також суду надано: виписка по картці /рахунку [NUMBER] ([NUMBER] ) за договором SAMDNWFC00002736328 від 18 березня 2014 року за період з 01 січня 2017 року до 09 квітня 2020 року; виписка по картці /рахунку [NUMBER] ([NUMBER] ) за договором SAMDNWFC00002736328 від 18 березня 2014 року за період з 01 січня 2016 року до 01 жовтня 2017 року ; довідка АТ КБ «ПриватБанк» № 6LDI2M30JRL82EN від 09 квітня 2020 року; дублікати квитанцій на загальну суму 29119,97 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів; встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У заяві позичальника від 18 березня 2014 року процентна ставка не зазначена. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 18 березня 2014 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентів за користування кредитом та відповідальності у виді неустойки (пені та штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За вказаних обставин, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та суми штрафів в загальному розмірі 31987,86 гривень задоволенню не підлягають, при цьому враховує заперечення відповідача про те, що у анкеті-заяві від 18 березня 2014 року відсутня домовленість сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту; матеріали справи не містять жодних даних на підтвердження того, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які надані позивачем в якості доказів, відповідач зрозумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 18 березня 2014 року, як не доведено і те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені і штрафів та, зокрема саме у вказаних позивачем розмірах і порядку нарахування. Також суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками в розмірі 16965,16 гривень, що нараховані на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, оскільки позивачем не доведено, що вказана сума є боргом з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення або є сумою трьох процентів річних від простроченої суми. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на недійсність договору кредиту б/н від 18 березня 2014 року та посилання, що він не має заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк" за кредитом. Суд вважає такі доводи надуманими та такими, що не доведені доказами, оскільки відповідачем не надано даних, які б свідчили, що фактично отримані та використані ним кошти сервісу «Миттєва розстрочка» своєчасно повернуті в добровільному порядку або шляхом повернення заборгованості, при цьому, суд, також враховує, що відповідач у судовому засіданні не заперечував, що отримав кредитну картку, користувався наданими кредитними коштами, але своєчасно суму боргу не сплатив. За викладених обставин, суд, вважає що сума заборгованості з повернення суми кредитних коштів в розмірі 68749,62 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов в цій частині вимог - задоволенню. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial