Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати у сумі 8000 гривень (50% від оплати за 5 місяців навчання у розмірі 16000 грн.) пов`язані з навчанням сина [PERSON] 2004 року народження в центрі підготовки дітей до ЗНО "Бином". В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09.08.2003 року між сторонами був зареєстрований шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . 15.02.2013 року шлюб було розірвано. У жовтні 2017 року відповідачка поїхала жити до Києва, участі у вихованні дитини не приймає. 22.03.2019 року Приморським районним судом м.Маріуполя було прийнято рішення, яким визначили місце проживання неповнолітнього [PERSON] з позивачем. Фактичне місце мешкання відповідачки невідоме. 30.10.2019 року Приморським районним судом м. Маріуполя було прийнято рішення про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Станом на сьогодні відповідачка спілкується з сином тільки у телефонному режимі. За 2 останні роки відповідачка зустрічалася з сином всього три рази. З січня 2020 року через виконавчу службу відповідачка сплачую близько 2000 грн. на утримання неповнолітньої дитини у місяць. Існує заборгованість за сплату аліментів. Більше відповідачка нічим не допомагає. З 1 вересня син почав ходити до спеціальної школи, яка займається підготовкою до ЗНО, оскільки наразі він вчиться у 11 класі. Навчання у школі коштує 3200 грн. у місяць. Договір на навчання укладено до червня 2021 року включно. Відповідачка відмовляється приймати участь у вихованні дитини та фінансово допомагати. Зі слів відповідачка працює керуючою магазину одного з філіалів крупного ювелірного дому Сова у м.Київ. Відповідно до даних Мінфіну середня заробітна плата у Києві складає 17494. У зв`язку з чим, просить стягнути 8000 грн. за оплату за 5 місяців навчання у центрі підготовки дітей до ЗНО «Біном». Позивач до суду не з`явився надав заяву у якій просив справу розглянути у його відсутність, позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв не надавала, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Ухвалою суду від 14.12.2020 року позовну залишено без руху. Ухвалою суду від 23.12.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] між собою перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2003 року, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 15.02.2013 року. Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . 22.03.2019р. Приморський районний суд м. Маріуполя (справа № 266/74/19) визначило місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з його батьком - [PERSON] . Рішенням від 30.10.2019 року позов [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 10.05.2019р. і до повноліття дитини. Відповідно до договору №010720 від 13.08.2020 року укладеного між директором «Центру підготовки «Біном» та [PERSON] , на Центр підготовки покладається обов`язок по організації та проведенню навчання. [PERSON] зобов`язаний вносити щомісячну оплату у розмірі 3200 грн. Відповідно до квитанції від 27.10.2020 року проведено оплату у розмірі 3200 грн., квитанції від 27.09.2020 року проведено оплату у розмірі 3200 грн., квитанції від 27.08.2020 року - 6400 грн. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.09.2018 у справі №761/6933/17. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. У своїх позовних вимогах Позивач просить стягнути з Відповідача в порядку додаткових витрат на дитину половину понесених ним витрат на оплату вартості занять центрі підготовки до ЗНО «Біном». Відповідно до договору №010720 від 13.08.2020 року укладеного між директором «Центру підготовки «Біном» та [PERSON] , на Центр підготовки покладається обов`язок по організації та проведенню навчання. [PERSON] зобов`язаний вносити щомісячну оплату у розмірі 3200 грн. Відповідно до Квитанції від 27.10.2020 року проведено оплату у розмірі 3200 грн., квитанції від 27.09.2020 року проведено оплату у розмірі 3200 грн., квитанції від 27.08.2020 року - 6400 грн. Загальна сума згідно квитанцій складає 12800 грн. Враховуючи, що батьки несуть рівні обов`язки з матеріального утримання своїх дітей, вимога Позивача щодо компенсації Відповідачем половини понесених ним витрат на оплату занять їх спільного сина, а саме, суми в розмірі 6400 гривень, є справедливими та законними. Відтак, позов слід визнати обґрунтованим та задовольнити його частково. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі (позовні вимоги, які підлягають задоволенню: 6400,00 грн. *100% : 8000,00 грн. ціни позову = 0,8 %), тобто 0,8 % від ціни позову (0,8% *840,80 грн. :100%), що складає 672,64 грн.

Outcome: partial