Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою 07.11.2018 року, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №910.25596 від 26.12.2013 року станом на 17.09.2018 року в розмірі 121 263 грн. 32 коп., яка складається з: основного боргу - 7119 грн. 58 коп., простроченого боргу - 59 687 грн. 11 коп., прострочених процентів - 53 812 грн. 65 коп., строкових процентів - 643 грн. 98 коп.; вилучити у [PERSON] предмет застави - транспортний засіб марки ЗАЗ моделі Vida, 2013 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д/н [NUMBER] , та передати ПАТ «Ідея Банк» на період його реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №910.25596 від 26.12.2013 року станом на 17.09.2018 року в розмірі 121 263 грн. 32 коп. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2013 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д/н [NUMBER] , шляхом продажу транспортного засобу ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу; стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Ідея Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1818 грн. 95 коп. відповідно до задоволених вимог. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначено, що 26.12.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №910.25596, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 82 309 грн. 61 коп. строком до 26.12.2018 року на купівлю транспортного засобу марки ЗАЗ моделі Vida, 2013 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д/н [NUMBER] . Частину кредитних коштів перераховано на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу, іншу частину - оплату страхових платежів та інших витрат, пов`язаних з купівлею автомобіля. Таким чином, між сторонами виникли кредитно-договірні відносини. Забезпеченням виконання зобов`язань [PERSON] є застава вказаного транспортного засобу відповідно до договору застави, який належав [PERSON] на праві приватної власності. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши позичальнику кредит в обумовленому розмірі, натомість [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 17.09.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 121 263 грн. 32 коп. За даних обставин з метою захисту майнових інтересів позивача представник вимушений звернутись до суду з даним позовом з реалізацією свого права на захист як шляхом звернення стягнення на предмет застави, так і шляхом стягнення заборгованості з позичальника. Окремо представник зауважив, що всупереч умовам договору застави [PERSON] відчужив предмет застави на користь [PERSON] , який зареєстрував за собою право власності на автомобіль з отриманням д/н [NUMBER] . При цьому обтяження, накладені на транспортний засіб як предмет застави, продовжують діяти. Ухвалою суду від 05.12.2018 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.12.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» як банком та [PERSON] як позичальником укладено кредитний договір №910.25596, за умовами §1 якого банк надав позичальникові кредит в сумі 82 309 грн. 61 коп. строком на 60 місяців на наступні потреби: фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки ЗАЗ моделі Vida, 2013 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , у сумі 79 920 грн.; фінансування страхового платежу за договором страхування життя позичальника в сумі 2389 грн. 61 коп. Роздрібна ціна купівлі транспортного засобу становить 88 800 грн. Позичальник власними коштами сплачує продавцю частину ціни купівлі транспортного засобу 8800 грн. (а.с.10-14). Відповідно до §2 договору, позичальник доручив банку здійснити кредитування шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки - в ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» в сумі 79920 грн. за придбання автомобіля, та в ПАТ «Гарант-лайф» в сумі 2389 грн. 61 коп. - за страхування життя. Сторонами погоджено, що за користування кредитом протягом перших 12 місяців позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою 0,0010% річних, а починаючи з 13-го місяця користування кредитом - за річною зміцнюваною процентною ставкою в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржу банку), що становить 21,99%. Погашення заборгованості здійснюється позичальником у вигляді ануїтетних платежів (щомісячних) на рахунок № [NUMBER] відповідно до Графіку щомісячних платежів - Додатку №1 до договору (а.с.15). Нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт» (§ 7 п.п.1,2 договору). Умовами п.4 §7 договору визначено, що суми, сплачені позичальником у погашення боргу за кредитним договором, банк зараховує в такій черговості: 1) прострочені проценти; 2) прострочена заборгованість по кредиту; 3) поточні нараховані проценти; 4) часткове погашення кредиту за поточний місяць; 5) штрафні санкції (пеня). Суми коштів, які сплачені понад суми щомісячного платежу банк зараховує в часткове погашення суми кредиту (п.5 §7 договору). Про умови кредитування, сукупну вартість кредиту позичальник був ознайомлений належним чином, свідченням чому є наявна в матеріалах справи довідка-повідомлення з його підписом та розрахунок сукупної вартості кредиту (а.с.16-20). Забезпеченням належного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №910.25596 від 26.12.2013 року виступає застава транспортного засобу, придбаного ним за рахунок отриманих кредитних коштів за договором застави від 14.01.2014 року (а.с.27-28). За договором застави відповідне обтяження накладено на транспортний засіб з внесенням даних до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за видом обтяження - приватне, тип - застава рухомого майна (а.с.32)-33. Відповідно до п.2 §1 договору застави, заставна вартість предмету застави становить 88 800 грн. Як визначено п.1, п.3 §2 договору застави, у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету). Предмет застави залишається у володінні та користуванні заставодавця відповідно до його функціонального призначення. Ризик випадкового знищення чи пошкодження предмету застави несе заставодавець. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від його виконання не допускається. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що банк свої зобов`язання перед [PERSON] виконав належним чином, що підтверджується меморіальними ордерами на перерахунок коштів в рахунок оплати вартості придбаного транспортного засобу (а.с.25, 26) та свідоцтвом про реєстрацію права власності на транспортний засіб марки ЗАЗ моделі Vida, 2013 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д/н [NUMBER] , за [PERSON] , дата реєстрації 25.12.2013 року (а.с.31). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає визначене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Натомість [PERSON] свої зобов`язанням належним чином не виконував, допускаючи прострочку у внесенні ануїтетних платежів. Як слідує з виписки по рахунку, останній платіж ним внесено 27.11.2014 року в сумі 2305 грн. 55 коп. (а.с.37-38). Відповідно до довідки-розрахунку (а.с.39), станом на 17.09.2018 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №910.25596 від 26.12.2013 року в розмірі 121 263 грн. 32 коп., яка складається з: основного боргу - 7119 грн. 58 коп., простроченого боргу - 59 687 грн. 11 коп., прострочених процентів - 53 812 грн. 65 коп., строкових процентів - 643 грн. 98 коп. Так, 11.06.2018 року на адресу позичальника банком направлено вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань шляхом дострокового повернення кредиту та нарахованої станом на 08.06.2018 року заборгованості, яку [PERSON] залишено поза увагою (а.с.40-43). Суд зауважує, що позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Оскільки звернувшись із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а отже, у банку припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого банк не вправі здійснювати нарахування таких процентів після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні/претензії на адресу позичальника. Зважаючи на те, що [PERSON] було надіслано вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань 11.06.2018 року, в якій банк зазначив про те, що цей лист-вимога вважається вимогою про усунення порушень в 30-денний термін з дня направлення цієї вимоги, що свідчить про те, що банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому суд приходить до висновку про визначення заборгованості за спірним кредитним договором з врахуванням вказаної вимоги у загальному розмірі 120 901 грн. 08 коп., яка складається з: основного боргу - 7119 грн. 58 коп., простроченого боргу - 59 687 грн. 11 коп., прострочених процентів - 53 812 грн. 65 коп., строкових процентів - 281 грн. 74 коп. Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого заставою, передбачені Законом України «Про заставу». Частиною першою статті 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України, застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Як слідує зі ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання. забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно з ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Виходячи із аналізу ч.3 ст.9, ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» слід дійти висновку, що в разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідач може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не було відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 року по справі № 202/32128/13-ц, провадження № 61-14190св18. Згідно з п.2 §2 договору застави (а.с.27) наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування транспортним засобом третім особам, переміщення транспортного засобу за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Так, всупереч умовам укладеного договору застави, 30.07.2015 року [PERSON] здійснив відчуження автомобіля, що є предметом застави, без дозволу та відома ПАТ «Ідея Банк». Відповідно до інформації, наданої Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України від 01.08.2018 року № 31/11425 (а.с.36), відчуження транспортного засобу марки ЗАЗ моделі Vida, 2013 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д/н [NUMBER] , мало місце 30.07.2015 року на користь [PERSON] за довідкою-рахунком. Дійсним власником автомобіля з 26.11.2016 року є [PERSON] за договором, укладеним між ним та ТСЦ. Зважаючи на те, що ПАТ «Ідея Банк» не надавав згоди [PERSON] на відчуження предмету застави, таке відчуження не було результатом здійснення господарської діяльності, то відповідно до ч.3 ст. 9 закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, тобто для [PERSON] , який є діючим власником спірного автомобіля, а відтак суд дійшов висновку, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими. Таким чином, враховуючи, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам п.2 §5 договору застави, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині, із зверненням стягнення на предмет застави - автомобіль марки ЗАЗ моделі Vida, 2013 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д/н [NUMBER] , шляхом його продажу заставодержателем третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо). Також суд звертає увагу на те, що за положеннями п.3 ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду мають зазначатись, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні суду, є одним із заходів примусового виконання цього рішення. Суд враховує, що вимоги банку про вилучення предмета застави та передачу в управління банку на період до його реалізації є саме такими правомірними та необхідними заходами. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року у справі №6-1136цс17. Таких же правових висновків дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 04.04.2018 року у справі №2/489/846/2016 (провадження № 61-1670зпв18), від 30.05.2018 року у справі №555/661/16-ц (провадження №61-579св17). Крім того, у п.1 §3 договору застави передбачено, що заставодавець уповноважує заставодержателя вилучити предмет застави разом з документами та ключами до нього, у заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 §5 договору застави (зокрема, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором), а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави. При виконанні зазначених дій вважається, що заставодержатель управляє предметом застави та діє як повноважний представник заставодавця, а договір є згодою заставодавця на виконання заставодержателем зазначених вище дій. Таким чином, хоча повноваження заставодержателя щодо вилучення предмета застави та передачі його в управління банку врегульовано п.1 § 3 договору застави, однак для того, щоб державний виконавець при виконанні рішення суду, згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучив у боржника транспортний засіб і передав його на зберігання стягувачу, це повинно бути зазначено у рішенні суду. Аналіз наведених норм права та положень правочину дає підстави для висновку про те, що вилучення та передача предмета застави заставодержателю є передбаченим законом примусовим заходом щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, що вживається на підставі рішення суду на період до його реалізації, якщо такий необхідний. Такий спосіб захисту є ефективним і відповідає правилу ст.5 ЦПК України та природі цивільних відносин, що виникли між сторонами спору. Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення заявлених позивачем вимог, а саме із зменшенням суми заборгованості за кредитним договором з 121 263 грн. 32 коп. до 120 901 грн. 08 коп., яка складається з: основного боргу - 7119 грн. 58 коп., простроченого боргу - 59 687 грн. 11 коп., прострочених процентів - 53 812 грн. 65 коп., строкових процентів - 281 грн. 74 коп. у зв`язку з невірним розрахунком банком процентів після зміни строку кредитування. Позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості у зазначеному розмірі та вилучення автомобіля у його дійсного власника на період до реалізації транспортного засобу підлягають задоволенню. Як роз`яснено в п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Оскільки забезпечуване заставою зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному і не призводить до його заміни, тому суд приходить до висновку, що ПАТ «Ідея Банк» вправі звернутись до суду одночасно з позовом як про стягнення заборгованості за кредитним договором, так і звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, задоволення пред`явлених ПАТ «Ідея Банк» вимог про стягнення заборгованості не зумовлюватиме подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечуваним зобов`язанням відсутня. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 п.6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред`явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред`явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов`язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна. Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Ідея Банк» сплачено судовий збір в розмірі 1818 грн. 95 коп. (а.с.9), тобто лише за одну майнову вимогу (стягнення заборгованості), в той час як за самостійну майнову вимогу про звернення стягнення на предмет застави (1818 грн. 95 коп.) та немайнову вимогу про вилучення майна (1762 грн.) судовий збір не сплачено. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» судовий збір в сумі 1813 грн. 49 коп. пропорційно частині задоволеної майнової вимоги №1 (99,7 %), а також стягнути з [PERSON] в дохід держави 1813 грн. 49 коп., а з [PERSON] в дохід держави 1762 грн. недоплачену позивачем суму судового збору за вимоги №2, 3 з урахуванням принципу пропорційності (за вимогою №2).

Outcome: partial