Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

В грудні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Посилалась, що 05.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. З 2013 року відповідачка зареєстрована за вказаною адресою, але ніколи там не мешкала, комунальні послуги не сплачувала та несе витрат по утриманню квартири. Особисті речі відповідачки в квартирі відсутні, остання добровільно визначила собі інше місце проживання. Виходячи з того, що [PERSON] в квартирі на проживає понад шість місяців, просила визнати її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не з'явився просив справу розглянути за його відсутності на підставі наявних доказів. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечував. Третя особа в судове засідання не з'явилася, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Сторони надали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутністю. За вказаних обставин суд вважає за можливе розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачем заперечень на позов не надано. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, яка встановлює непорушність права власності, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення права власності врегульовано ст. 319 ЦК України, якою передбачено що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже власник може вимагати усунення будь яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Судом встановлено, що 05 листопада 2004 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2810. У відповідності до витягу про державну реєстрацію прав, право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування р. № 2810/05.11.2004 року зареєстровано за [PERSON] Згідно довідки, виданої Орджонікідзевським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] Згідно положенням ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час власник квартири [PERSON] не може розпорядитися нею на свій розсуд оскільки в ній зареєстрований відповідач. Отже позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню. Разом з тим суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідача виходячи з того, що ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України в зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 243,60 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial