Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат (далі ПАТ ПІВДГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працюючи на підприємстві відповідача - слюсарем черговим та по ремонту обладнання на РЗФ №2, він виконував ремонт фільтраційних насосів, запірної арматури та огороджувальної техніки, заміну фільтротканини на фільтрах та засувок на дільниці фільтрації. Загальний стаж роботи на підприємстві за професією в умовах впливу шкідливих факторів складає 39 років 10 місяців. Внаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, позивач виконував роботи, пов»язані з фізичним навантаженням, яке перевищувало норми, що призвело до отримання ним хронічних професійних захворювань. 25.07.2007 року позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності 50%, з яких 30% по радикулопатії, 20% по деформуючому артрозу та встановлено третю групу інвалідності безстроково. Внаслідок хронічного\~професійного захворювання\~позивач змушений\~тривалий час\~проходити чисельні\~медичні огляди\~та обстеження,\~медико-соціальні\~експертні комісії,\~відновлювальні \~процедури і\~лікування.\~Також порушені\~ нормальні\~життєві зв'язки\~позивача.\~Останній позбавлений\~можливості реалізовувати\~свої звички\~та бажання,\~в нього\~постійно виникають\~складнощі у\~зв'язку із загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Внаслідок отриманого професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Душевні страждання позивача також викликані безвідповідальною, недобросовісною поведінкою відповідача по відношенню до позивача, який тривалий час належним чином виконував своє професійні обов»язки, забезпечуючи ціною власного здоров»я безперервну роботу підприємства. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними. Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 208650 грн., без врахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Просить позов задовольнити. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.01.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 05.03.2019 року призначено розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 01.04.2019 року на 15.00 годин. Позивач у судове засідання не зявився, про дату і час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Про причини неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що [PERSON] працював понад 38 років на підприємстві відповідача, умови його праці за цей час не змінювались, тобто відповідач не поліпшував умови праці позивача, не витрачав кошти на модернізацію товариства, нехтував законами з охорони праці. Позивач працював в тяжких умовах праці, отримав професійне захворювання, втратив 50% працездатності, йому встановлена 3 група інвалідності. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль та моральні страждання. Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 208\~650 грн. без врахування утримання податку з доходів, на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що факт отримання позивачем професійного захворювання відповідачем не заперечується, однак вважає, що відсутня вина відповідача в отриманні професійного захворювання. Позивач мав змогу ініціювати переведення на іншу роботу з менш шкідливими умовами праці або ж раніше вийти на пенсію, однак не зробив цього, продовжував працювати, отримуючи відповідні пільги і доплати. Саме ставлення позивача до власного здоров»я і призвело до тих наслідків, що настали. Розмір завданої позивачу моральної шкоди вважає завищеним. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, від представника відповідача 31.01.2019 року надійшов відзив на позов, згідно якого, вимоги позивача вважають необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Загальний стаж [PERSON] на ПАТ «ПІВДГЗК» станом на 24.01.2019 року складає 48 років 4 місяці 27 днів, з яких стаж у шкідливих умовах 38 років 11 місяців 4 дні. Позивач був забезпечений необхідними засобами колективного та індивідуального захисту при виконанні трудових обов»язків. Позивач знав про наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, але свідомо продовжував працювати в таких умовах. Професійне захворювання у позивача було встановлено через 29 років після отримання права на пенсію та пільгових умовах. Вини відповідача у заподіянні моральних страждань позивача - не встановлено. Вважають, що відсутній причиний зв»язок між працею позивача на підприємстві та отриманим професійним захворюванням. В задоволенні позову просять відмовити. Вислухав представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 21 серпня 1964 року [PERSON] прийнятий на роботу в Південний гірничо-збагачувальний комбінат слюсарем 4 розряду збагачувальної фабрики. До влаштування на роботу загального стажу не мав. 01.05.1965 року переведений слюсарем по ремонту по 4 розряду в збагачувальній фабриці №2. В період з 31.10.1965 року по 25.09.1968 року позивач служив в радянській армії. 28.10.1968 року прийнятий слюсарем по ремонту 6 розряду збагачувальної фабрики; 01.06.1975 року переведений слюсарем по ремонту обладнання 4 розряду збагачувальної фабрики у зв»язку з введенням нових умов оплати праці та найменування професії; 01.09.1984 року переведений слюсарем по ремонту устаткування збагачувальної фабрики по 5 розряду; 02.01.1993 року переведений слюсарем по ремонту устаткування 5 розряду рудозбагачувальної фабрики №2. 01.10.2007 року [PERSON] переведений слюсарем черговим та з ремонту устаткування на дільницю підготовки до ремонту рудозбагачувальної фабрики №2. 04.01.2010 року переведений слюсарем-інструментальником рудозбагачувальної фабрики №2 по 4 розряду. 21.01.2016 року позивача звільнено за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію (а.с.31-41). При первинному огляді МСЕК 25.07.2007 року [PERSON] встановлено третя група інвалідності безстроково та 50 відсотків втрати професійної празездатності: 30% - по радикулопатії, 20% - по деформуючому артрозу (а.с. 8-11) \~ \~ \~ \~Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 04.07.2007 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON]: радикулопатія попереко -крижова з порушенням біомеханіки хребта другого-третього ст., рецидивуючий перебіг, фаза загострення, помірно виражений больовий синдром. Деформуючий артоз колінних суглобів з деформацією за типом genu varum та згинально- розгинальними контрактурами ПФ другого ст., деформуючий артоз ліктьових суглобів ПФ зліва першого ст., справа нульового-першого ст. Вказаний діагноз остаточно встановлений 14.06.2007 року Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». Також встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи слюсарем черговим та по ремонту обладнання на РЗФ №2 ПАТ «ПІВДГЗК» (в минулому ВАТ «ПівдГЗК») [PERSON] виконував ремонт фільтратних насосів, запірної арматури та огороджувальної техніки, заміну фільтротканини на фільтрах та засувок на дільниці фільтрації. Внаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, виконувані роботи пов»язані з фізичним навантаженням, яке перевищує норми. Причиною професійного захворювання визнано: рівень фізичного перевантаження: маса вантажу, що підіймається і переміщується: 36 кг при нормі до 30 кг; робоча поза до 30 більше 30, % зміни: 54,8/8,4 при нормі 25/немає; нахили тулуба, кількість за зміну: 148 при нормі до 100. Також зазначено, що загальний стаж роботи позивача в ПАТ «ПІВДГЗК» - 42 роки 8 місяців, стаж роботи на підприємстві за професією в умовах впливу шкідливих факторів складає 39 років 10 місяців. (а.с.13-15). [PERSON] неодноразово, періодично, починаючи з 2006 року проходив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» з приводу хвороби - деформуючий артоз колінних суглобів з деформацією за типом genu varum та згинально- розгинальними контрактурами, деформуючий артоз ліктьових суглобів, радикулопатія попереко -крижова з порушенням біомеханіки хребта другого-третього ст., рецидивуючий перебіг, фаза загострення, помірно виражений больовий синдром (а.с.16-30). Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON], встановлено, що його умови праці за показниками важкості трудового процесу відносяться до важкої праці, 2 ст., залежно від вмісту в повітрі робочої зони шкідливих речовин, переважно фіброгенної дії шкідливий 2 ст., залежно від рівня шуму шкідливий 2 ст., за показниками напруженості трудового процесу напружений (а.с.42-45). Судом встановлено, що умови праці, в яких працював позивач на підприємстві відповідача, за санітарно-гігієнічними характеристиками є шкідливими та тяжкими (а.с.14). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником орендного підприємства «ПГЗК», який є правонаступником Криворізького державного Південного гірничозбагачувального комбінату», що слідує із записів в трудовій книжці позивача. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Згідно з\~Конституцією України\~- людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини\~є головним обов»язком держави (ст. 3 Конституції України). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, наявність шкідливих і тяжких умов праці позивача, визначені Актом розслідування хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності: первинно і безстроково 50%. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: важкість праці перевищувала гранично допустимі показники і причиною цього було саме рівень фізичного навантаження, яке перевищувало норми, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач. Крім того,\~статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. При цьому, практикою Європейського суду з прав людини визнана призумція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Право на компенсацію за моральну шкоду виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. В даному випадку позивачу було встановлено втрату працездатності внаслідок професійного захворювання висновком МСЕК 25.07.2007 року. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання причиною профзахворювань є тривала робота в умовах фізичного навантаження, яке перевищувало норми. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. \~ \~ \~ \~ Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 45000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоровя, у задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 163 650 гривень - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 45000 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці та

Outcome: partial