Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом про визнання [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] ) такою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на те, що згідно договору дарування житлового будинку від 24.06.2015 року йому належить на праві приватної власності, будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] .В належному йому будинку формально зареєстрована відповідачка - громадянин Китаю [PERSON] . Фактично [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - не проживає, з початку грудня 2018 року. Фактична адреса проживання відповідача: [ADDRESS] . В свою чергу відповідачка, яка не проживає за адресою: [ADDRESS] , втратила право на користування будинком, внаслідок її відсутності без поважних досить тривалий час. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим об`єктивно порушуються мої права, тому я змушений звернутися за захистом до суду. Просить суд визнати громадянку Китаю [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] із зняттям [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. 05 червня 2019 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 24 червня 2019 року позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги та просив суд визнати громадянина Китаю [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] із зняттям [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти - неустойку в розмірі 10000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк не подала відзив на позов. Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд вивчивши заяву позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. На підставі Договору дарування житлового будинку посвідченого 24.06.2015 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною В.М. та зареєстрованому в реєстрі за № 904, - [PERSON] , є власником житлового будинку з надвірними спорудами за [ADDRESS] (а.с. 6), що також підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 39595607 від 24.06.2015 (а.с.7-8). Відповідно до Акту № 148 від 13 травня 2019 року складеного комісією в складі голови Комітету самоорганізації населення «Соборний» [PERSON]., секретаря даного комітету [PERSON]. та члена комітету [PERSON]. (а.с. 5), - громадянка Китаю [PERSON] ([INFO]) з початку грудня місяця 2018 року фактично не проживає у будинку [ADDRESS] , хоча є зареєстрованою за вказаною адресою. В будинку відсутні її особисті речі. Згідно матеріалів справи, [PERSON] було надано розписку (а.с. 33) , в якій вона зобов`язалася до 12 грудня 2018 року знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . При цьому зазначила, що розуміє, що з моменту зняття з реєстрації за вказаною адресою, вона втрачає право користування та право проживання в житловому будинку [ADDRESS] . В разі невиконання даного зобов`язання щодо зняття з реєстрації у вказаний строк, зобов`язалася в термін не пізніше 5 днів, з моменту порушення зобов`язання, сплатити власнику будинку грошові кошти в розмірі 10000 грн., при цьому сплата даних коштів не позбавляє її обов`язку, щодо зняття з реєстрації (а.с. 33). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За таких обставин суд, оцінивши надані позивачем докази приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою - [ADDRESS] , вже понад пів року, не користується цим житлом та не сплачує за житлово-комунальні послуги, що у свою чергу порушує право позивача на реалізацію ним пільг по сплаті витрат, пов`язаних з утриманням житла. Договір найму житла між власником житлового будинку та відповідачем [PERSON] відсутній. Відомості про поважність причин такого тривалого не проживання відповідача за місцем реєстрації у суду відсутні, а тому наявні правові підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом за адресою [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів, суд виходить з наступного. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є загальнообов`язковим до виконання сторонами. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 638-639 ЦК України, - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. За своєю формою та змістом надана позивачем копія розписки [PERSON] від 11.06.2018 року не є письмовим договором, оскільки, не підписана двома сторонами. Крім того позивачем не визначена правова природа заявлених до стягнення коштів в сумі 10000 гривень, - плата за користування житлом, санкція за порушення зобов`язання або інше. За таких обставин судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення із [PERSON] на користь позивача грошових коштів в сумі 10000 гривень. Оскільки позивач, як інвалід 2 групи, звільнений від сплати судового збору, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір за вимоги немайнового характеру необхідно стягнути із відповідача на користь держави, а за вимоги майнового характеру компенсувати за рахунок держави. На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України,

Outcome: partial