Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

В лютому 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому Вишеньківською сільською радою Хмільницького району Вінницької області шлюбі з 26 липня 2003 року, актовий запис №4. Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що 14.12.2010 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Посилається на те , що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не цікавиться життям свого сина та його здоров`ям, про що свідчать характеристики, довідка Спеціалізованої школи №193 з поглибленим вивченням української мови та літератури». У позовній заяві вказує на те, що вона з дитиною проживала за адресою: [ADDRESS] до 22.05.2017 року. З 2017 року позивачка разом з дитиною проживають в [ADDRESS] . Також вказує, що до подачі відповідачем позовної заяви про розірвання шлюбу, між сторонами була домовленість про сплату аліментів на дитину щомісячно у розмірі 3000 грн.. Однак, після розірвання шлюбу відповідач жодного разу кошти на утримання сина позивачці не надавав. Зазначає, що в 2013 році позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано 09.02.2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . У позовній заяві позивачка вказує, що з 2013 року її новий чоловік постійно опікується дитиною [PERSON] . На даний час новий чоловік позиваки має намір усиновити [PERSON] . Зазначає, що на даний час дитині виповнилось 14 років, він подав документи до Держаної міграційної служби для отримання паспорту, але не хоче отримувати паспорт з прізвищем та по батькові біологічного батька [PERSON] . Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що нею ще в червні 2015 року була подана заява до Служби у справах дітей Подільської районної в м.Києві адміністрації про позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , та 17.03.2016 року відбулась комісія з питань захисту прав дитини Подільської районної в м.Києві державної адміністрації з питання позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , 2004 року народження, на якій визнано за доцільне позбавлення батьківських прав, позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з нього на користь позивачки на утримання сина аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягання дитиною повноліття, а також аліменти за минулий період з січня 2011 року у розмірі 288 000 грн. В підготовчому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила суду, що на даний час дитина виховується у повноцінній сім`ї, в якій не асоціює себе з біологічним батьком. У судове засідання, призначене на 03.08.2019 позивачка не з`явилася, просила справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Представник Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. До суду надала заяву, в якій підтримав позовні вимоги, зазначивши про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та відповідність такого позбавлення батьківських прав інтересам дитини, просила позов задовольнити та розглядати справу у відсутність представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову у зв`язку з наступним. Як вбачається з наданих документів, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є позивач по справі, та відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим 22.03.2005 року Вишеньківською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, актовий запис №1 (а.с.11). Судом встановлено, що шлюб між батьками дитини [PERSON] розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.12.2010 (а.с.30). Після розірвання шлюбу між батьками дитини, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю. Спорів стосовно місця проживання дитини між позивачем та відповідачем не виникало. Відповідач не заперечував, щоб син проживав з матір`ю. В судовому порядку питання про стягнення аліментів на утримання дитини не вирішувалося. За твердженням позивачки, батько дитини коштів на утримання сина не надавав та не надає. Фактично відповідач самоусунувся від утримання та виховання сина. Станом на час розгляду справи у суді, дитина [PERSON] виховується у сім`ї, створеній в результаті шлюбу позивачки з новим чоловіком - [PERSON] , від якого у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно Висновку № 106-2014 від 04.04.2016, наданого Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, батько дитини свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання на навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримає матеріально. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с. 52). В судовому засіданні встановлено, що вихованням, розвитком та утриманням сина повністю займається позивачка. Відповідач свої батьківські обов`язки по відношенню до сина не здійснює, з сином не спілкується, не бере участі у вихованні та розвитку, не бере участі в його утриманні та участі в додаткових витратах. Статтею 150 Сімейного кодексу України, статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлений обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 16 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 36 від 30.03.2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1). Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідачем не доведено факту належного виконання батьківських обов`язків відносно сина, доказів на спростування доказів позивача не надано. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість виховувати свою дитину, обов`язками батька свідомо нехтує та ухиляється від їх виконання. В судовому засіданні встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина, а тому позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, є доцільним та не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на те, що позивачка просить суд стягнути на утримання сина аліменти у розмірі 3000 грн., однак суд не володіє інформацією про доходи відповідача та інші обставини, які можуть впливати на розмір аліментів, суд дійшов висновку, що аліменти можуть бути стягнуті з відповідача у розмірі, гарантованому законом, тобто у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. А відтак аліменти підлягають стягненню на користь позивачки з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 01 лютого 2019 року. Що стосується вимог про стягнення аліментів на утримання сина за минулий період, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що позивачка зверталася до відповідача з вимогою надавати кошти на утримання сина, а відповідач ухилявся від сплати аліментів після розірвання шлюбу, тобто після січня 2011 року року, підстав для задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення аліментів за минулий період не вбачається. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн. з вимог про стягнення аліментів та 704,80 грн. на користь позивачки з вимоги про позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Відділу реєстрації актів цивільного стану Хмільницького районного управління юстиції Вінницької області для внесення відмітки до актового запису №01 від 14.01.2005 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial