Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача за первісним позовом [PERSON], в якому просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування первісного позову позивачка посилалась на те, що перебувала з відповідачем за первісним позовом в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 27.11.2012 року. Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її вихованні та матеріальному утриманні. Посилаючись на те, що відповідач за зустрічним позовом ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не утримує її, не займається вихованням та розвитком, не піклується про фізичний та духовний розвиток, позивач за первісним позовом просить суд позбавити відповідача за первісним позовом батьківських прав відносно їх спільної малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], [INFO], встановивши порядок його участі у спілкуванні та вихованні доньки, шляхом надання йому можливості безперешкодно спілкуватись з донькою у будні дні з 16:00 год. до 19:00 год. в присутності матері [PERSON], безперешкодно спілкуватися з донькою у вихідні дні - суботу та неділю з 10:00 год. по 18:00 год. без присутності матері [PERSON] та безперешкодно спілкуватись з донькою за допомогою телефонного зв'язку. В обґрунтування зустрічного позову позивач посилався на те, що з моменту розірвання шлюбу, відповідачка за зустрічним позовом чинить йому та його батькам, які є дідусем та бабусею дитини, перешкоди у спілкуванні з дитиною, не реагує на спроби домовитись про участь батька у вихованні дитини, натомість він зацікавлений у спілкуванні зі своєю дитиною та її вихованні. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що він жодним чином не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, в міру своїх фінансових можливостей надає матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні своєї доньки з боку відповідачки за зустрічним позовом у вказаний у зустрічній позовній заяві спосіб. Позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі Договору, в судовому засіданні підтримали первісний позов та просили суд його задовольнити. Проте, [PERSON] вказала, що не заперечує проти спілкування дитини з батьком та запропонувала наступний порядок спілкування дитини з батьком: у будні дні з 16 години до 19 години в її присутності, у неділю з 10 години до 18 години без її присутності та не заперечувала проти спілкування дитини з батьком по телефону. Відповідач за первісним позовом та його представник [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги, просили суд відмовити в задоволенні первісного позову у зв'язку із його необґрунтованістю та недоведеністю, зазначаючи, що батько дитини жодним чином не ухиляється від своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, натомість відповідачка за зустрічним позовом чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити, з підстав, викладених у позові. Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Кузнецова О.Б., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримали наданий до матеріалів справи висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO] за № 122 від 07.02.2017 року, просила суд задовольнити первісний позов з вказаних у висновку підстав, проти зустрічного позову заперечувала. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників та третьої особи, допитавши свідків, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісних вимог та частковому задоволенні зустрічних вимог з наступних підстав. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Крім цього, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан( ст. 150 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справах доказами, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження [PERSON], виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції [NUMBER] від 29.04.2011 року, батками записані: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.11.2012 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу відносини між батьками погіршились, дитина залишилась проживати з матір'ю. Статтями 12, 11, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Обґрунтовуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, позивачка за первісним позовом зазначає, що відповідач за первісним позовом, не приймає участі в житті дитини, не цікавиться її життям та не надає матеріальної допомоги. Так, до матеріалів справи надана довідка-характеристика КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 311 Харківської міської ради» від 30.09.2016 року № 110, відповідно до якої мати [PERSON], [PERSON], приділяє багато уваги вихованню дочки, бере активну участь у житті групи та дитячого садка. Батько дитини, [PERSON], з вихователями не спілкувався, святкові ранки та батьківські збори не відвідував. До матеріалів справи надана довідка КЗОЗ «Харківська дитяча поліклініка № 15», відповідно до якої дитина [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом закладу охорони здоров'я з [INFO] по час надання відповіді. Батько [PERSON] та мати [PERSON] разом відвідували лікаря-педіатра дільничного та приводили профілактичні щеплення донці [PERSON] до виконання їй одного року життя. Після виконання одного року життя [PERSON], до дитячої поліклініки з донькою приходила мати, яка також була присутня при виклику лікаря-педіатра до дому до хворої дитини. Батько дитини з приводу захворювань та лікування доньки [PERSON], після виконання їй одного року життя, до лікаря-педіатра не звертався. Також позивачкою за первісним позовом до матеріалів справи надана Фрунзенського ВДВС м. Харкова від 07.11.2016 року за № 7111/23-30 про неотримання [PERSON] присуджених судом аліментів на дитину від [PERSON] за період з 01.05.2013 року по 07.11.2016 року та довідка Фрунзенського ВДВС м. Харкова від 26.06.2017 року за № 16141/148-29 про неотримання [PERSON] присуджених судом аліментів на дитину від [PERSON] за період з 01.01.2016 року по 01.04.2017 року. Допитана в судовому засіданні свідок з боку позивача за первісним позовом [PERSON] пояснила суду, що її донька ходить до дитячого садочку разом з донькою сторін. Зі слів свідка, вихованням дитини та її утримання займається мати дитини та її новий чоловік, батько дитини участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. При цьому свідок зазначила, що їй відомо, що батько дитини двічі на день народження дарував їй подарунки, в тому числі мобільний телефон. Допитана в судовому засіданні свідок з боку позивача за первісним позовом [PERSON] пояснила суду, що вона мешкає недалеко від позивачки за первісним позовом та їх діти одного віку. Свідок вказала, що за весь час спілкування з позивачкою за первісним позовом, остання самостійно займається вихованням дитини, в чому їй допомагають її батьки та новий чоловік. Батько дитини участі у вихованні не приймає. Допитаний в судовому засіданні свідок з боку відповідача за первісним позовом [PERSON], який є другом відповідача за зустрічним позовом вказав, що позивачка за первісним позовом після розлучення перестала давати дитину батькові. Ще більше їх відносини зіпсувались після відмови відповідача за первісним позовом надати дозвіл на вивіз дитини за кордон. Свідок вказує, що батько дитини жодним чином не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, дарує подарунки на дні народження, проте спілкуванню з дитиною перешкоджає її мати. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надало висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO] за № 122 від 07.02.2017 року, в якому зазначено, що [PERSON] неодноразово запрошувався до Управління служб на співбесіду, однак жодного разу не з'явився, пояснень чи документів не надав. Крім того, вказаним висновком встановлено, що батько після виконанням дитині одного року, не відвідував з дитиною заклад охорони здоров'я, не відвідував навчальний заклад, який відвідує малолітня дитина, не спілкувався з вихователями, не відвідував святкові ранки та збори, не сплачує стягнуті судом аліменти. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO], було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Батько дитини, [PERSON], особисто пояснив, що [PERSON] перешкоджає йому бачитись з дочкою, жодних документів не надав, причину наявності великої заборгованості по виплаті аліментів пояснити не зміг. Мати дитини, [PERSON], особисто пояснила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не відвідує дочки, не цікавиться її здоров'ям, розвитком, досягненнями. З 2013 року її новий чоловік, фактично виконує всі обов'язки по вихованню та триманню [PERSON], називає її дочкою, дитина його - батьком. У зв'язку із наведеним, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO]. За правилами ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. З матеріалів справи вбачається, що умови проживання [PERSON] для вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав, органом опіки та піклування не перевірялися, на засідання комісії відповідач пояснював, що мати дитини, перешкоджає йому бачитись з донькою, проте, по при це, питання щодо доцільності порядку участі батька у вихованні малолітньої доньки, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради не розглядалось. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні ЄСПЛ по справі "Сахін проти Німеччини" (08.07.2003 року), Європейський суд зазначав, що компетентні національні суди, відмовляючи задовольнити прохання заявника щодо організації побачень з дитиною, посилалися на твердження заявника та матері дитини, показання свідків, на зауваження Вісбаденського (Wiesbaden) управління у справах молоді та на висновки експертів. Вони також взяли до уваги напружені стосунки між батьками і встановили, що контакти не відповідатимуть інтересам дитини. Суд не мав сумніву в тому, що ці підстави були доречними. Однак, на думку Суду, те, що німецькі суди не заслухали дитину, свідчить, що заявника не було достатньою мірою залучено у провадження, пов'язане з наданням доступу до дитини. Необхідно було, щоб компетентні суди, встановивши безпосередній контакт з дитиною, уважно розглянули питання про те, що належним чином відповідає її основним інтересам. Реґіональний суд не повинен був спиратися на розпливчасті показання експерта щодо ризиків, з якими пов'язане опитування дитини, адже суд навіть не розглянув можливості вжити для цього спеціальних заходів, з огляду на ранній вік дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Зібраними по справі доказами підтверджено, що батько дитини зацікавлений у спілкуванні з нею та її вихованні, з'являвся на засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, подав зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, не своєчасно та не в повному обсязі, проте сплачує аліменти на утримання спільної дитини. В матеріалах справи немає доказів того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання дочки і тому підстав для задоволення позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав не має. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо встановлення часу спілкування з дитиною, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина. Не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо. Спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку та інше), місце та час їхнього спілкування. Суд вважає за необхідне врахувати інтереси малолітньої дитини, а також дотриматись розумного балансу участі кожного з батьків у вихованні дитини. Враховуючи вік дитини, обставини справи, поведінку обох батьків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення способів участі батька у вихованні дитини підлягають задоволенню частково. Суд вважає за можливе усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні батька з дитиною, шляхом надання йому можливості безперешкодного спілкування з донькою у будні дні з 16 години до 19 години в присутності матері [PERSON], безперешкодного спілкування з донькою у неділю з 10 години до 18 години, без присутності матері [PERSON], безперешкодне спілкування із донькою за допомогою телефонного зв'язку. На підставі викладеного,

Outcome: partial