Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Секірін Олександр Вячеславович, з позовом до ДП «Мирноградвугілля» в особі ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» гірником очисного вибою дільниці №5 з повним робочім днем на підземних роботах. 04.11.2015 р. був звільнений за власним бажанням по ч.1 ст. 38 КЗпП України,за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Фактичною причиною звільнення є те, що позивач не міг працювати за цією професією через стан свого здоров`я. Погіршення здоров`я у позивача почалося ще раніше. Так з 13.07.2015 по 23.07.2015 він знаходився на лікуванні у стаціонарі КЛПУ Родинська міська лікарня з діагнозом: Хронічний бронхіт 2ст в стадії загострення. ЛН 1-2. З аналогічним діагнозом перебував на лікуванні в медичних установах в період з 15.02.2016 по 226.02.2016, 19.08.2016 по 29.08.2016, з 19.05.2017 по 30.05.2017, з 16.01.2018 по 26.01.2018, з 08.06.2020 по 19.06.2020, в період з 11.02.2019 по 22.02.2019 проходив лікування в КЛПУ Родинська міська лікарня з діагнозом дифузійний пневмосклероз ЛН2. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 01.12.2020 № 41/1047 позивачу встановлено професійний характер захворювання вперше з діагнозом: Хронічний бронхіт ІІст. фаза затухаючого загострення, дуфузійний пневмосклероз, лН І-ІІ ст (першого-другого ст.) На підставі цього висновку відповідачем було складено акт по формі П-4 від 17 грудня 2020 року в якому визнав захворювання професійним у зв`язку з роботою у шкідливих умовах. Згідно довідок МСЕК № 092193 та 851988 від 17.02.2021 року позивачу було встановлено 65% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, та 3 групу інвалідності безстроково. Після проходження МСЕК позивач продовжує лікування. В результаті професійного захворювання відбулося ушкодження здоров`я позивача, у зв`язку з чим йому нанесений моральний збиток, що виражається в тому, що він протягом тривалого періоду часу постійно знаходиться у пригніченому стані у зв`язку з хворобою. Для нього все його життя поділено на дві нерівнозначні частини. Перша частина де він є здоровий чоловік, який має достойну роботу, добрі заробітки, надію на майбутнє, яка будує плани на подальше життя, впевнено стоїть на своїх ногах, має родину, про яку вона може подбати, яка є впевнена в своїх силах і має можливість всі свої мрії втілити в життя. І другу половину, в якій ця людина є зламаною, хворою, інвалідом, яка втратила сенс життя. На теперішній час позивач почуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Періодичні дуже сильні напади болю та усвідомлення того факту що він став калікою, доводять його до різкого погіршення настрою та немотивованою агресії. Постійні думки про те що сталося не дають йому спокою, який так потрібен для одужання. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані через те, що можливості лікування і відновлення здоров`я практично немає, відносини в родині погіршилися, він став інвалідом, позбавлено можливості повноцінно забезпечувати свою родину. Одна думка про те, що на теперішній час він як інвалід вже не зможе дати їм те, що міг дати, якби продовжував працювати за фахом пригнічує його. Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 100 000 гривень і вказану суму просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» в особі ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» зазначив, що позовна заява не може бути задоволена в повному обсязі з наступних причин. Відповідач вважає, що сума у 100 000,00 гривень не відповідає моральним стражданням відповідача у зв`язку з професійним захворюванням. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику відшкодування моральної шкоди", моральну шкоду треба доказувати конкретними документами, підтверджуючих їх глибину і тривалість. Згідно висновку МСЕК від 17.02.2021 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності. Позовна заява не містить конкретних фактів, документів, підтверджуючих глибину і тривалість моральних страждань, що унеможливлює оцінити моральну шкоду у такому розмірі. Сам факт одержання профзахворювання безумовно приводить до моральних і фізичних страждань, але не може бути підставою для суб`єктивної оцінки розміру відшкодування. На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає, що сума шкоди не повинна перевищувати 30 000,00 гривень. Позивач, представник позивача та представник відповідача до судового засідання не з`явились, від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, працюючи гірником очисного вибою дільниці №5 з повним робочим днем на підземних роботах. 04.11.2015 був звільнений за власним бажанням за ч. 1 ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 30 років 05 місяців, за професією - 27 років 02 місяці, загальний стаж - 32 роки 06 місяців. Майже весь час позивач працював саме на підприємстві відповідача. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 17 грудня 2020, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Г.Зуб 18 грудня 2020 року, в пункті 17 якого вказано, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло у зв`язку із недосконалістю технологічного процесу та тривалим часом роботи [PERSON] (30 років 05 місяців, з них 27 років 02 місяці - у якості гірника очисного забою) в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» (у даний час ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля») - підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, параметри яких перевищували нормативні значення. У пункті 18 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): робота [PERSON] в умовах тривалого впливу на організм пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію віл 5% до 10%, максимально разова концентрація якого складала 64,0 мг/м3 при гранично-допустимій концентрації = 4 мг/м3 (а.с.7-9). В період з 20.11.2020 року по 02.12.2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: хронічний бронхіт II ст. фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.15). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 01 грудня 2020 року № 41/1074 [PERSON] встановлено діагноз: хронічний бронхіт II ст. фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.16). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.02.2021 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно - повторно, інвалідність встановлена з 11.02.2021 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування за профзахворюваннями (а.с.10, 11). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 11.06.2018 по 22.06.2018 (а.с.14), з 11.02.2019 по 22.02.2019 (а.с.12), з 08.06.2020 по 19.06.2020 (а.с.13). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 42000,00 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 381,36грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial