Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що позивач, працюючи на посаді стропальника ТОВ «Плата Трейдінг Лімітед» 23.02.2005 приблизно о 11 годині 30 хвилин, знаходячись у цеху комплексної переробки шлакових відвалів дільниці № 3 ВАТ «Криворіжсталь», внаслідок нещасного випадку отримав тяжкі тілесні ушкодження: закритий внутрішньо суглобний осколковий перелом великої та малої гомілкової кістки; розрив і тромбоз підколінної артерії; гостре порушення кровообігу лівої нижньої кінцівки 3А ст.; закритий перелом променевої кістки в типовому місці правої верхньої кінцівки. Згідно з п. 10 Акту форми Н-1 нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці працівниками ТОВ «Плата Трейдінг Лімітед». 22.06.2005 висновком МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 70 % та встановлено другу групу інвалідності. Повторно 13.09.2006 визначено ступінь втрати професійної працездатності 70 % та встановлено другу групу інвалідності, 26.06.2007 визначено ступінь втрати професійної працездатності 60 % та встановлено другу третю інвалідності. Внаслідок трудового каліцтва позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він змушений тривалий\~час проходити\~чисельні медичні\~огляди та\~обстеження,\~медико-соціальні\~експертні комісії,\~відновлювальні процедури\~і лікування. Порушено нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, відсутності наявності реальної динаміки покращення стану здоров`я, яке він мав до отримання каліцтва, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який у тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло до набрання чинності Законом України № 717-V, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 330610 грн. Представник відповідача\~надав відзив\~на позов.\~Вважають позовні\~вимоги необґрунтованими.\~В обґрунтування\~заперечення зазначають,\~що відповідальним за заподіяння моральної шкоди є підприємство, на якому працював позивач, тому Фонд не є належним відповідачем у справі. Відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку здійснити таку виплату. Позивач не надав доказів заподіяння моральної шкоди на зазначену суму. Просять відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без його участі. Представник позивача Гузєв І.Г. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача\~неодноразово не\~з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений\~належним \~чином та\~своєчасно,у задоволенні заяви про відкладення слухання справи судом відмовлено. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 21 лютого 2005 року [PERSON] прийнятий стропальником дільниці № 1 ЦКПШВ ТОВ «Плата Трейдінг Лімітед»; 22 червня 2005 року звільнений у зв`язку з невідповідністю роботі, що виконується, внаслідок стану здоров`я (а.с. 30-31). 23 лютого 2005 року на ТОВ «Плата Трейдінг Лімітед» стався нещасний випадок з позивачем. Позивач був госпіталізований до КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» (а.с. 28.) На підставі наказу від 04 березня 2005 року № 73/П створено комісію з розслідування зазначеного нещасного випадку. Відповідно до акту форми Н-5 від 18 квітня 2005 року «Розслідування нещасного випадку, що стався 23 лютого 2005 року об 11 годині 30 хвилин» змінний майстер [PERSON] видав письмовий наряд 23 лютого 2005 року о 07 годині 00 хвилин стропальникам [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] на завантаження великого кускового сталевого скрапу на дільниці №3. Завантаження відбувалося мобільним краном реєстр. .№ 71729 на автомобіль «БелАЗ» № 303 серія [NUMBER] . За першим завантаженням стропили великий кусковий сталевий скрап [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] з поверхні ґрунту. Після того, як скрап знаходився в кузові, [PERSON] піднявся на кузов, щоб розстропити скрап, і залишився на козирку. Другий кусковий скрап стропили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . По закінченню строповки машиніст крана підняв сталевий скрап та в процесі завантаження його на автомобіль сталевий скрап випав з строповки і вдарив по краю кузова автомобіля «БелАЗ». Кузов піднявся від удару. [PERSON] не втримав рівновагу на козирку кузова та впав. Внаслідок травми позивач отримав такі тілесні ушкодження: закритий внутрішньосуглобний осколковий перелом великої та малої гомілкових кісток. Розрив і тромбоз підколінної артерії. Гостре порушення кровообігу лівої нижньої кінцівки 3А ст. Закритий перелом променевої кістки в типовому місці правої верхньої кінцівки. Згідно з висновками комісії [PERSON] порушив п. 21, 28, 29 «Інструкції з ОП для стропальників» № 3; [PERSON] , машиніст автокрану, порушив п. 3.2; 3.11.3; 3.11.6 «Інструкції з ОП для машиніста автокрана» № 12а; [PERSON] , змінний майстер, не виконав вимоги п. 17.1.5; 17.1.10 Правил охорони праці на автомобільному транспорті, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 13.01.1997 № 5 (а.с. 26-27). Аналогічні обставини викладені в акті № 1 форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» від 18 квітня 2005 року. Згідно з п. 7 акту причинами настання нещасного випадку є: основна невиконання вимог інструкції з охорони праці; супутні невиконання посадової інструкції (а.с. 22-25). При огляді МСЕК 22.06.2005 [PERSON] первинно внаслідок трудового каліцтва встановлено ступінь втрати професійної працездатності 70\~%\~з 22.06.2005\~по 01.07.2006\~та встановлено\~другу групу\~інвалідності(а. с. 8-9). При повторному огляді МСЕК 13.09.2006 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 70\~%\~з 01.07.2006\~по 01.07.2007\~та встановлено\~другу групу\~інвалідності(а. с. 8-9). При повторному огляді МСЕК 26.06.2007 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60\~%\~з 01.07.2007\~безстроково та\~встановлено третю\~групу інвалідності(а. с. 10-13). [PERSON] внаслідок виробничої травми як особа з інвалідністю потребує реабілітації (а.с. 14-21). Внаслідок трудового каліцтва позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Разом з тим, відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Положеннями пункту 1, абзацу 3 пункту 5, пункту 9, абзацу 3 пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, скасовано право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371\~КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини 2 та 3 статті 5 ЦК України). Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року Закон № 717-V не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом № 1105-ХІV. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Частинами 1, 3 статті 28 Закону № 1105-ХІV у редакції, чинній на час встановлення позивачу висновком МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до статті 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Пунктом 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 та частини 3 статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Як зазначено у пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Молдавська проти України» (заява № 43464/18), застосований судом закон не повинен містити жодного положення, яке могло б ввести в оману заявника щодо його чинності та релевантності до відповідних правовідносин, а тому обмеження щодо реалізації відповідних прав скаржника було передбачуваним і обґрунтованим Аналізуючи поняття «якість закону», ЄСПЛ у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля. Також ЄСПЛ зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Отже, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, а отже відсутні правові підстави для визнання Фонду неналежним відповідачем, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача в 2005 році. Якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілим професійної працездатності, виникло в особи до набрання чинності Законом України N 717-V від 23 лютого 2007 року, тобто до 20 березня 2007 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці»\~викладено у новій редакції\~Закон № 1105-ХІV, в тому числі змінено його назву на\~Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~набрав чинності з 1 січня 2015 року. Відповідно до частини восьмої\~статті 36 цього Закону\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~ЦК України\~та\~КЗпП України. Проте акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності з огляду на вищевикладене. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду України від 5 грудня 2018 року по Справі №210/5258/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі №210/2104/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі 210/3177/17. Встановлено, що внаслідок трудового каліцтва позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. \~ \~ \~ \~ З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 100000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з трудовим каліцтвом. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial