Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй та її дітям [PERSON], [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 18.08.2011 року в рівних частинах належить 37/100 частин квартири [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.06.2006 року її матері - відповідачу [PERSON] було виділено у користування кімнату, площею 9,9 кв.м з балконом, у вказаній квартирі. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30.07.2010 року їй (позивачу) та її неповнолітньому сину [PERSON] виділено у користування кімнату, площею 14,9 кв.м з балконом, у спірній квартирі. Цим же рішенням місця загального користування - ванну, туалет, кухню та коридор залишено у спільному користуванні сторін. Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 794 від 08.10.2010 року дозволено ЖЕКу укласти з нею (позивачем) окремий договір найму на вказану кімнату. Позивач вказує на те, що відповідач постійно чинить їй перешкоди у праві володіння, користування та розпорядження належною їй частиною житлової площі, створюючи непридатні умови для проживання. Відповідачем створено вороже ставлення до неї та її дітей, вчиняються сварки з застосуванням фізичного насильства, створюється реальна загроза життю та здоров'ю дітей, блокується користування ванною кімнатою та кухнею, унеможливлюється відвідування сторонніми особами тощо, в зв'язку з чим вона зверталась до Деснянського РУГУ МВС України в м.Києві з заявами про вчинення злочину. Через постійний фізичний та моральний тиск вона періодично проживає на орендованій житловій площі, однак, за браком коштів змушена знову повертатись до спірного житла. В січні 2015 року відповідачі забрали в неї ключі від квартири, чим фактично усунули від володіння, користування та розпорядження належною їй житловою площею. Як зазначає позивач, в зв'язку з наведеним вона з дітьми позбавлена права належним чином реалізувати своє право власності на житло, вона не має можливості самостійно проживати в квартирі або розпорядитись нею шляхом укладання договору оренди. Порушення її прав має триваючий характер. Внаслідок протиправних дій відповідача вона зазнала моральних втрат, які виражаються в завданні їй моральних та фізичних страждань. Вона почуває себе приниженою, погано спить, постійно змушена думати про забезпечення своєї сім'ї житлом, маючи при цьому житлову площу, якою не в змозі скористуватись. Відповідач позбавила її можливості реалізувати належним чином свої права та обов'язки, в тому числі батьківські, звички та бажання. Було порушено нормальні життєві зв'язки з оточуючими та близькими через її крайню знервованість, занепокоєність, відсутність постійного місця проживання та велику обмеженість коштів. Більшість із зароблених коштів вона змушена направляти на оплату за оренду житла, чим обмежує своїх дітей в забезпеченні гідного існування, харчуванні та належних побутових умов. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10 000 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги, а саме: -усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]; -зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною частиною 37/100 квартири [ADDRESS] та надати ключі від вказаної квартири; -стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 730,80 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення в повному обсязі, вказуючи на те, що перешкоди у користуванні їй створюють обидва відповідачі. У 2015 році у неї забрали ключі від квартири, які в подальшому повернули, однак, на даний час встановлені нові замки, ключів від яких вона не має. В зв'язку з тим, що протягом останніх років у неї не було можливості користуватись своїм житлом та сплачувати комунальні послуги, утворилась значна заборгованість. Вона намагалась здавати свою кімнату в оренду, однак відповідачі не пускають квартирантів до квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. При цьому пояснила, що конфлікти влаштовує саме позивач, яка застосовує фізичне насильство. Позивач під час проживання створювала погані умови, в подальшому заселяла до квартири сторонніх осіб, зламувала замки у дверях. У 2016 році були замінені замки у вхідних дверях, ключі від яких позивачу не надали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи на те, що пояснення позивача не відповідають дійсності. Позивачем створено неприйнятні умови для проживання, антисанітарія. На зауваження позивач відповідала сварками та бійками, не сплачувала за комунальні послуги, в зв'язку з чим за її борги в квартирі відключали енергопостачання. Позивач пускала до квартири сторонніх осіб, з квартири постійно зникали речі. Крім того, позивач навмисно пошкоджувала майно, що знаходилось в місцях загального користування, псувала замки у дверях. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, предметом спору є трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.9-10, 86, 89, 92-93). Зазначена квартира належить сторонам по справі, а саме: -позивачу [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.08.2011 року належить 37/100 частин квартири в рівних долях (а.с.7, 8); -відповідачу [PERSON] та члену її сім»ї [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.01.2011 року належить 37/100 частин квартири в рівних долях (а.с.90, 91); -відповідачу [PERSON] належить 26/100 частин квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.10.2008 року (а.с.88). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30.07.2010 року позивачу та її неповнолітньому сину [PERSON] виділено у користування кімнату, площею 14,9 кв.м з балконом, у спірній квартирі. Місця загального користування - ванну, туалет, кухню та коридор залишено у спільному користуванні сторін. Також, з даного рішення вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.06.2006 року відповідачу [PERSON] було виділено у користування кімнату, площею 9,9 кв.м з балконом (а.с.11-13). Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 794 від 08.10.2010 року дозволено ЖЕКу розділити договір найму двох кімнат комунальної квартири [ADDRESS] та укласти окремий договір найму на кімнату, житловою площею 17,0 кв.м із [PERSON], склад сім'ї якої: вона, син - [PERSON]; на кімнату, житловою площею 14.9 кв.м з [PERSON], склад сім'ї якої: вона, син - [PERSON]. Місця загального користування залишити у спільному користуванні. Підстава - рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30.07.2010 року (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами тривалий час існує стійкий конфлікт з приводу користування спірним житлом, про що свідчать звернення до правоохоронних органів (а.с.26-33, 34-35, 55, 56, 78-80). 22.04.2015 року позивач зверталась з заявою до ЖЕКу-305 про неможливість проживання у належному їй житловому приміщенні та просила не нараховувати комунальні послуги (а.с.75). В судовому засіданні позивач стверджувала, що відповідачі замінили замки на вхідних дверях, ключі від яких їй не надають, чим створюють перешкоди у користуванні власністю. Відповідач [PERSON] даний факт визнала. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1, 2 ст.358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, з урахуванням пояснень сторін та показів свідка [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов'язання відповідачів не чинити такі перешкоди, а також надати ключі від квартири, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт існування таких перешкод позивачу щодо володіння, користування та розпорядження належною їй часткою квартири. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.ч.2, 3 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням обставин справи, взаємовідносин сторін та фактів, встановлених в судовому засіданні, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру заподіяної їй моральної шкоди, а тому відмовляє в позові в цій частині за недоведеністю. Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 365,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial