Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське Регіональне Управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк), раніше - Відкрите акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк), звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 493 029,82 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01.09.2008 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №М-116/08-К (далі - Договір) про надання у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошових коштів в сумі 15 000,00 дол. США з кінцевим строком повернення не пізніше 01.09.2013 р. під 18 % річних. В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором №М-116/08-К від 01.09.2008 р., 01.09.2008 р. між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №1485/08. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 12.01.2012 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 493 029,82 грн., яку до теперішнього часу не погашено, і яку просить стягнути солідарно з відповідачів. 28.03.2012 р. ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області прийнято та об'єднано в одне провадження із первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним та застосування односторонньої реституції (а.с. 74). Зустрічний позов обґрунтовано порушенням Банком при укладенні Кредитного договору законодавства «Про захист прав споживачів», а саме: йому, як споживачу не було детально розтлумачено (ні письмово, ні усно) зміст даного правочину, включаючи умови кредитування, право дострокового повернення кредиту, орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, перелік всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням і поверненням, зокрема, таких, як можливі ризики, що пов'язані зі зміною розміру курсу валюти, адміністративні витрати, витрати на юридичне оформлення, надання кредиту в іноземній валюті, зокрема, і без наявності Індивідуальної ліцензії на заняття такою діяльністю, взагалі Договір складено не на користь споживача, крім того, Договір не містись умови та порядок його припинення (а.с.40-44). Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Раніше у судових засіданнях позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити з урахуванням висновку експерта судової економічної експертизи від 27.12.2013 р., проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував, подав письмові заперечення згідно яким зазначив, що позичальнику при укладенні кредитного договору була надана уся інформація щодо умов, які містяться в кредитному договорі, в якому зазначалась і сума наданих кредитних ресурсів, процентна ставка, згідно якій Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитом, строк повернення кредитних ресурсів, відповідальність за несплату Позичальником кредитних ресурсів та (або) процентів у вигляді пені, а також зазначив, що при укладенні кредитного договору в іноземній валюті Банком діюче законодавство порушено не було (а.с.42, 99-100). Відповідачі у судовому засіданні обставини справи визнали частково, заперечували проти задоволення позову Банку оскільки просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. При цьому, зазначили, що не згодні з нарахованою сумою заборгованості: тіла кредиту та відсотків, посилаючись на висновок експерта судової економічної експертизи, що була призначена судом за клопотанням [PERSON], просили суд застосувати ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру пені. Крім того, послались на те, що Додаток № 1 до Кредитного Договору (графік зниження розміру заборгованості) при укладенні вказаного Договору йому підписувати на надавали, а останній ним був підписаний вже в Ізмаїльському відділенні вже у 2012 році, як йому пояснили, що не запрошувати документи з Київа. Третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог Банку, зустрічний позов просила задовольнити. Заслухавши відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01.09.2008 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №М-116/08-К (далі - Договір) про надання у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошових коштів в сумі 15 000,00 дол. США з кінцевим строком повернення не пізніше 01.09.2013 р. під 18 % річних (а.с. 11-13). Відповідно до п.3.2 Кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно, в термін з « 1» по « 15» число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами згідно графіку зниження розміру заборгованості. Крім цього, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за Кредитним договором позичальник згідно п.6.1 Договору, зобов'язався сплатити пеню із розрахунку 1 відсоток від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно п. 3.4 Кредитного договору банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії цього Кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов Кредитного договору, зокрема, якщо позичальник в період дії цього Договору порушував будь-які умови цього Договору, у тому числі позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або процентами, відповідно до умови Кредитного договору. В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором №М-116/08-К від 01.09.2008 р., 01.09.2008 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, згідно якому відповідачі передали в іпотеку Банку нерухоме майно - будинок [ADDRESS] загальною пл. 76,7 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці пл. 446 кв. м. (а.с. 16-18). Крім того, 01.09.2008 р. в забезпечення виконання зобов'язань між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки №1485/08 (а.с. 15). Пунктом 1.1 договору поруки сторони погодили, що поручитель повинен виконати зобов'язання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника кредитним договором, а також поручитель поручається перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов?язань, що витікають з кредитного договору №М-116/08-К від 01.09.2008 р. Пунктами 1.2, 1.4, 2.1 Договору поруки сторони погодили, що боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, перелічених у п.1.1 цього договору, як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов?язань, так і при невиконанні позичальником зобов?язань в цілому. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 526 ЦК України закріплює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти за зобов'язаннями, в тому числі при здійснені розрахунків на території України, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена пд. «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Проте, на момент укладення правових відносин між сторонами такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем визначено не було. Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). За відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з ліцензією, виданою ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Національним банком України, - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті (а.с.121). Таким чином, суд приходить до висновку про законність надання Банком - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] кредиту в іноземній валюті із зобов'язанням повернення такого та сплати процентів за користування ним також в іноземній валюті. Як вбачається з Кредитного Договору, останнім було передбачено: вартість кредиту, процентна ставка, строк повернення кредитних ресурсів, відповідальність за несплату кредитних ресурсів. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Крім того, згідно п. 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Однак, як зазначено у п. 2.3 Кредитного Договору № М-116/08-К кредитні ресурси, отримані позичальником за цим договором, використовуються на особисті потреби, посилання на використання кредитних ресурсів на придбання продукції кредитний договір не містить (а.с.11). Передбачено Сторонами Договору і строк дії Договору, а саме: до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (а.с.13). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку щодо необґрунтованості зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № М-116/08-К від 01.09.2008 р. станом на 12.01.2012 р. у [PERSON] та [PERSON] виникла солідарна заборгованість перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «ОРУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в загальному розмірі 61 705,86 дол. США, яка, згідно розрахунку, складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі - 13 893,34 дол. США, - заборгованості за відсотками в розмірі - 5 718,18 дол. США, - пені за несвоєчасну сплату основного боргу за період з 16.01.2011 р. по 11.01.2012 р. в розмірі - 26 667,50 дол. США, - пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 16.01.2011 р. по 11.01.2012 р. в розмірі - 15 426,84 дол. США (а.с.4,9). Відповідно до висновку судової економічної експертизи № С-323 від 27.12.2013 р., проведеної експертом Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, заборгованість згідно розрахункам експерта, виходячи з умов Договору станом на 12.01.2012 р. складає: заборгованість по тілу кредиту - 13 892,01 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків - 3 298, 17 доларів США (а.с.244). Крім того, згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційному курсу валют НБУ України станом на 12.05.2014 р., - 100 доларів США становлять 1160,54 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо зменшення розміру пені, виходячи з розміру заборгованості по сплаті тіла кредиту та відсотків, а саме: до 13 892,01 дол. США - пені за несвоєчасну сплату основного боргу та 3 298, 17 доларів США - пені за несвоєчасну сплату відсотків. На підставі вищезазначеного, з відповідачів за кредитним договором №М-116/08-К солідарно підлягає стягненню заборгованість, що утворилась станом на 12.01.2012 р. в загальному розмірі - 34 380,36 доларів США або 398 997 грн., з яких: - заборгованість по тілу кредиту - 13 892,01 дол. США, або 61 222,33 грн., - заборгованість по сплаті відсотків - 3 298, 17 доларів США, або 38 276,58 грн., - пені за несвоєчасну сплату основного боргу - 13 892,01 дол. США, або 61 222,33 грн., - пені за несвоєчасну сплату відсотків - 3 298, 17 доларів США або 38 276,58 грн. За правилами ст.88 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється у дольовому порядку.

Outcome: partial