Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Заступник прокурора м. Києва звернувся до суду в інтересах Київської міської ради, з даним позовом, зважаючи на наступне. Прокуратурою м. Києва виявлено факт незаконного вибуття з комунальної власності земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) площею 0,1846 га по [ADDRESS] , на який Київська міська рада належним чином не відреагувала. Так, між [PERSON] та [PERSON] 11.07.2017 р. укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки за зазначеною адресою. Договір укладено на підставі акту про право власності на земельну ділянку (серія ІІ-ЛГ № 006076), начебто виданого 16.01.2001 року [PERSON] відповідно до розпорядження Київської міської адміністрації № 5912 від 23.12.1999 року. Також 11.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень: індексний номер:36081644 та внесено відомості про набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1297263080386). Разом з тим, прокуратурою встановлено, що будь - яких рішень про відчуження спірної земельної ділянки Київською міською радою не приймалось, державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не видавався. Таким чином, на момент укладення спірного договору земельна ділянка належала до комунальної власності та [PERSON] не мав права нею розпоряджатися. Укладення спірного договору відбулось без волевиявлення власника та суперечить інтересам держави та суспільства. За таких обставин договір купівлі - продажу земельної ділянки від 11.07.2017 р. має бути визнаний недійсним, а рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) площею 0,1846 га по [ADDRESS] , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. скасовано. Провадження у справі було відкрито 22.02.2019 року, відповідно до положень ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представником [PERSON] подано відзив на позов де зазначено наступне. Відповідач не укладав оскаржуваний договір з [PERSON] . Земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) площею 0,1846 га по [ADDRESS] ніколи не належала [PERSON] . Про існування договору купівлі - продажу відповідач дізнався з позовної заяви. На думку [PERSON] , не відомі особи скористались втраченим ним 01.08.2016 р. паспортом громадянина України для укладення спірної угоди. З цього приводу [PERSON] звернувся до Святошинського УП ГУ НП України м. Києва з заявою про вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 190, 358 КК України. Отже, підстави для пред`явлення позову до [PERSON] відсутні. У відповіді на відзив заступником прокурора міста Києва вказано, що з [PERSON] має бути відповідачем у даній справі, оскільки він є стороною у спірному договорі купівлі - продажу, який потягнув за собою незаконне вибуття земельної ділянки із комунальної власності. Разом з цим, твердження [PERSON] додатково підтверджують доводи прокуратури щодо вибуття земельної ділянки із комунальної власності внаслідок дій, які завідомо суперечать інтересам держави і суспільства. Відповідач [PERSON] не скористався правом подати відзив на позовну заяву. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. пояснення по суті справи в адресу суду не надходили. В ході розгляду справи представником прокуратури міста Києва було уточнено позовні вимоги. Представник позивача зазначив, що у зв`язку із позицією Верховного суду, яка викладена у постановах: від 26.02.2020 р. у справі № 635/2208/16-ц, від 05.02.2020 р. у справі № 759/20387/18, від 19.02.2020 р. у справі № 758/2524/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 р. у справі № 802/1340/18-а, з метою уникнення складнощів при виконанні судового рішення необхідно уточнити формулювання позовних вимог відповідно до приписів ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За таких обставин остаточно просив суд визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,1846 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011), укладений 11.07.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] , оформлену записом, вчиненим 11.07.2017 р. державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за № 36081644 на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) площею 0,1846 га по [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги просив задовольнити. Представник Київської міської ради в судовому засіданні підтримав позов. Пояснив, що державний акт на спірну земельну ділянку від 16.01.2001 р. серії ІІ-ЛГ № 006076 на ім`я [PERSON] не видавався, а також не виявлено розпоряджень Київської міської державної адміністрації № 5912 від 23.12.1999 р. не виявлено - останнє розпорядження за 1999 р. має № 2106 та дату 31 грудня. Про зазначені обставини було повідомлено прокуратуру міста Києва у 2018 році. Отже договір купівлі - продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) було укладено з порушенням норм законодавства. [PERSON] , його представник заперечували щодо задоволення заявлених вимог в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. [PERSON] в судове зсідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що 11.07.2017 р. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. (реєстровий номер № 1179) придбано земельну ділянку площею 0,1846 га (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) за адресою [ADDRESS] . Продавцем зазначеної земельної ділянки виступив [PERSON] . Також, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 11.07.2017 року державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку, індексний номер 36081644 та внесено до Державного реєстру відповідний запис. Як свідчить договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2017 р., належним чином засвідчена копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку 0,1846 га (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) за адресою [ADDRESS] , яка належала продавцеві на праві власності, яке виникло на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛГ № 006076, виданого 16.01.2001 Київською міською державною адміністрацією на підставі розпорядження № 5912 від23.12.1999 р. та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 78-2-01503. Представник прокуратури зазначає, що власником земельної ділянки є територіальна громада м. Києва, яка в особі Київської міської ради не приймала рішення про передачу нерухомого майна у власність будь - якої особи. В свою чергу [PERSON] та його представник вказують, що відповідач ніколи не був власником земельної ділянки і не здійснював її відчуження. За приписами ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Положеннями ч. 2 ст. 140 Конституції України особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про столицю місто-герой Київ» Місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради, як це визначено ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування України». В свою чергу за положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування України» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Разом з тим, як вбачається з відповідей Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 0570202/2 - 27488 від 26.12.2018 р. та № 0570202/2-27850 від 29.12.2018 р. за даними земельного кадастру землекористувач земельної ділянки площею 1846,83 кв.м. на [ADDRESS] не визначено. Рішення про передачу (надання) вказаної земельної ділянки фізичним або юридичним особам у власність (користування) Київська міська рада не приймала. Державний акт на право власності на землю серія ІІ-ЛГ № 006076 за номером реєстрації № 78-2-01503 у Департаменті земельних ресурсів станом на 31.12.2012 р. не реєструвався. За поданням Департаменту розпорядження Київської міської державної адміністрації від 23.12.1999 р. № 5912 не видавалось. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про набуття відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні [PERSON] не заперечував ту обставину, що не отримував право власності на земельну ділянку, також вказавши, що не укладав з [PERSON] 11.07.2017 року договір купівлі - продажу нерухомого майна. Зважаючи на вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача, що на момент укладення 11.07.2017 р. договору купівлі - продажу земельна ділянка 0,1846 га (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) за адресою [ADDRESS] перебувала у комунальній власності. За змістом ст. 317 ЦК України виключно власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України. Підставою недійсності правочину, за положеннями ч. 1 ст. 213 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога заступника прокурора міста Києва в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки від 11.07.2017 року. З іншого боку вимога щодо скасування державної реєстрації права власності [PERSON] , оформлену записом, вчиненим 11.07.2017 року державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського округу Кударенко В.М. за № 36081644 на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:91:023:0011) не може бути задоволена з огляду на наступне. Приписами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, за змістом пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 16.01.2020), на відміну від частини 2 статті 26 цього Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, з 16.01.2020 законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, який (спосіб захисту) в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд та виклав їх 30.06.2020 р. у постанові в справі № 922/3130/19. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial