Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. \~ \~ \~ \~Позовна заява обґрунтована тим, що на виконанні в Полтавському РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 57409530 з примусового виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2018 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на місяць, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 28.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказувала, що відповідач аліменти сплачує не вчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка за період із серпня 2018 року по березень 2021 року складає 71969 грн. Прохає суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам в сумі 71969 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 71969 грн. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 07.07.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про час, дату та місце судового засідання з розгляду справи по суті. Відповідачем відзив на позов не подавався. Позивач в судове засідання не з`явилася, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився, надіслані повістки на адресу його реєстрації повернуті до суду відділенням поштового зв`язку із відміткою « Адресат відсутній за вказаною адресою » ( а.с. 35,46 ), у зв`язку з чим про необхідність явки до суду його було додатково повідомлено шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України ( а.с. 33,39,45 ). Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичній особі, яка не має статусу підприємця надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування , знаходження ) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких\~не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Враховуючи вищевикладене, той факт, що заяви про зміну місця проживання від відповідача не надходило, те, що він повинен добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у справі за його участю, суд вважає його належним чином повідомленим про місце та час слухання справи, та відповідно до ст. 280 ЦПК України , вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] ( а.с. 19). Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2018 року, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на місяць, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 28.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 12-14 ). Судове рішення перебуває на примусовому виконанні у Полтавському РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ( а.с. 17 ). Відповідно до статті 180СК\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною третьою статті 181СК\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Сімейний кодексУкраїни встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 194\~СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 3 ст.\~195\~СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини першої статті 196СК\~України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. \~ \~ \~ \~Відповідач аліменти сплачує невчасно та не в повному, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку державного виконавця від 22.04.2021 року за період з серпня 2018 року по березень 2021 року включно складає 71969 грн. ( а.с. 18 ). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем». Розрахунок розміру заборгованості по пені здійснений позивачем, перевірений судом та становить 376965,82 грн. ( а.с. 4-5 ). Оскільки розмір пені не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості, суд, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі. Необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів з примусового виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області в справі № 545/2159/18 в розмірі 71969 грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд виходить з такого. Встановлено, що за судовим рішенням з відповідача на користь позивача вже стягнуто аліменти на утримання доньки, судом видано виконавчий лист, які пред`явлено на примусове виконання, Полтавським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Згідно зі ст.\~129-1\~Конституції України та ст.ст. 2,18\~Цивільного процесуального\~кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що обов`язок відповідача [PERSON] щодо сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] встановлений рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2018 року, примусове виконання такого рішення покладено на органи Державної виконавчої служби України, в обов`язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Таким чином, заборгованість з аліментів стягується саме виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.09.2021 року по справі № 712/6079/18. Тому суд приходить до висновку, що будь-які правові підстави для повторного стягнення заборгованості з відповідача в суду відсутні, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Тому суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, її складність , обсяг задоволених позовних вимог ( задоволено на 50 % ) та наданих адвокатом послуг , приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 750 гривень. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави, згідно ст. 141 ЦПК України .

Outcome: partial