Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/80962 від 04.07.2008 року в сумі 496785,30 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 19252,39 дол. США, що еквівалентно 419131,87 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1266,50 дол. США, що еквівалентно 27572,19 грн., пені за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 2300,43 дол. США, що еквівалентно 50081,24 грн. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, в заяві про перегляд заочного рішення від 19.08.2016 року не заперечував про наявність у нього заборгованості за кредитним договором, однак вказав, що розмір, зазначений позивачем у розрахунку заборгованості, є значно меншим. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224, ст. 232 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 232 ЦПК України, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановлено цим Кодексом. 04.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/08-112/80962, згідно якого кредитор надав позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 25500,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,26 % річних, строком на 186 місяці , тобто до 04.01.2024 року. Згідно п. 1.1.2 Кредитного договору, цільове використання кредиту - придбання об'єкту нерухомості, а саме: двокімнатної квартири за [ADDRESS] [PERSON] зобов`язався до 04 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати погашення за кредитом та відсотками, згідно графіку. Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом ( в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до Договору. Згідно п. 16.3 Кредитного договору за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний місяць прострочення. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав позичальнику кредитні кошти, отримання яких відповідач не заперечував. Відповідач [PERSON] умов кредитного договору про своєчасне повернення отриманих кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами згідно з графіком погашення, який є складовою частиною кредитного договору, не виконував, у зв`язку з чим у нього склалася заборгованість перед банком за кредитним договором №014/08-112/80962 від 04.07.2008 року, яка станом на 16.03.2015 р. становить 22819,32 доларів США, що в еквіваленті становить 496785,30 грн., з яких: - 19252,39 доларів США, що в еквіваленті нараховує 419 131,87 гривень - заборгованість по кредиту (в т.ч., прострочена заборгованість за кредитом - 326,73 дол. США/екв. 7113,04 грн.); - 1266,50 доларів США, що в еквіваленті нараховує 27572,19 гривень - заборгованість по сплаті відсотків; - 2300,43 доларів США, що в еквіваленті становить 50081,24 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України). Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким. Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб`єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди. Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач. За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів, які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З розрахунку заборгованості, наданому суду, вбачається, що позивач в період з 04.07.2008 року по 18.01.2009 року застосовував при проведенні розрахунку процентну ставку 9,26 % річних, з 19.01.2009 року по 31.01.2009 року - 15,50% річних, з 01.02.2009 року по 31.01.2010 - 9,50 % річних, з 01.02.2010 року по 15.11.2010 року - 15,50% річних, з 15.11.2010 року до повного погашення кредиту - 9,26 % річних. Між тим, із застосуванням зазначених розрахунків, суд не погоджується. Положення ст. 1056-1 ЦК України передбачають, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно до роз'яснень, що містяться у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Між тим, відповідно п. 1.2.1 Кредитного договору, процентна ставка узгоджена стронами та становить 9,26% річних. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно п. 4.1 Кредитного договору кредитор має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника , але не частіше одного разу на шість місяців змінити процентну ставку за Кредитом у разі настання подій, які мають безпосередній вплив на вартість (збільшення вартості) кредитних ресурсів установи Кредитора та не залежить від волі Сторін. При цьому, згідно п. 4.6 Кредитного договору, Кредитор зобов`язаний повідомити Позичальника про нову (скориговану)процентну ставку за Уркдитом протягом семи календарних днів з дати прийнятті уповноваженим органом установи Кредитора відповідного рішення. Таке письмове повідомлення є невід`ємною частиною цього Договору. Пунктом 4.7 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти відповідно до нової (скоригованої) процентної ставки, починаючи з дати зміни процентної ставки. За результатами коригування, на вимогу Кредитора, Сторони повинні внести відповідні зміни до цього Договору та додатків до нього. Позичальник зобов`язаний не пізніше 30 днів після отримання повідомлення від Кредитора про зміну процентної ставки з`явитися до Кредитора з метою підписання Грофіку (Додаток №1 до цього Договору) в новій редакції. У випадку невиконання Позичальником зазначеного обов`язку, Сторони домовились, що розрахований та підписаний Кредитором самостійно новий Графік вважається складеним належним чином, є невід`ємною частиною цього Договору та підставою для визначення розміру зобов`язань Позичальника за цим Договором. Скориставшись своїм правом, банк збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку за вищезазначеним договором з 19.01.2009 року. Згідно з п. 3 Правил надання послуг поштового звязку (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з п. 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сімї за умови предявлення ними документа, що посвідчує особу. З огляду на зазначене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Однак, належні та допустимі письмові докази направлення листа про зміну процентної ставки та докази отримання відповідачем зазначеного листа в матеріалах справи відсутні. Вищевикладене свідчить про те, що останній не був повідомленим про підвищення процентної ставки, а отже не прийняв пропозицію банку про зміну таких умов договору у відповідності до положень ст.642 ЦК України. Як вбачається із наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, з часу укладання договору відповідач виконував свої зобов`язання за цим договором, вносив в касу банку суми щомісячних платежів, більші за розміром, ніж це встановлено договором і Банк ці суми приймав. Після збільшення процентної ставки, а саме 19.01.2009 року відповідач продовжував сплачувати щомісячні платежі на виконання кредитних зобов`язань, але це не є свідченням того, що боржник прийняв пропозицію банку про підвищення процентної ставки. Адже із наданого розрахунку не вбачається, що він сплачував платежі саме з врахуванням підвищеної процентної ставки. Таким чином, суд вважає, що Банк, підвищуючи процентну ставку за кредитним договором, порушив вимоги п. 4.6 договору щодо належного повідомлення про це позичальника, односторонньо підвищив цю ставку, що є порушенням як умов договору, тому права відповідача підлягають захисту, а визначена Банком заборгованість по кредитному договору, починаючи з 19.01.2009 року по 16.03.2015 року перерахуванню виходячи з процентної ставки 9,26%: проценти відповідно до п.3.4 договору (( заборгованість за тілом кредиту х 9,26%) /365 днів х кількість днів користування). За такого, заборгованість по відсоткам становить 1097,02 дол. США., що еквівалентно 23883,43 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19252,39 доларів США, що еквівалентно 419131,87 грн., то вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 2300,43 доларів США, що в еквіваленті становить 50081,24 гривень Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Враховуючи викладене, виходячи із засад цивільного судочинства та недоведеності позивачем наявності негативних наслідків для останнього через прострочення виконання зобов'язання, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 2000,00 дол. США., що еквівалентно 43540,00 грн. При цьому, посилання відповідача [PERSON] на те, що заборгованість за кредитним договором скаладає 17480,07 дол. США не заслуговує на увагу, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, він не надав іншого альтернативного розрахунку на спростування розміру заборгованості, зазначеного банком. Окрім того, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним вносились кошти на погашення кредиту, однак такі не були зараховані банком, з клопотанням про долучення квитанцій про сплату ним кредитних коштів, до суду не звертався. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 014/08-112/80962 від 04.07.2008 року в сумі 22349,41 дол. США, що еквівалентно 486556,10 грн., що складається з: 19252,39 доларів США, що в еквіваленті нараховує 419131,87 гривень - заборгованість по кредиту; 1097,02 доларів США, що в еквіваленті нараховує 23883,43 гривень - заборгованість по сплаті відсотків; 2000,00 доларів США, що в еквіваленті нараховує 43540,80 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial