Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

До суду звернулися з позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], ПрАТ «Міська страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП. Позивачі у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх. Представником [PERSON] надано заперечення, в якому вказано, що згідно законодавству України, право на відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи має власник, але з матеріалів справи видно, що під час ДТП, що сталося 14.06.2012р. автомобілем марки «Кіа», держномер [NUMBER] керував [PERSON], але жодних документів, які б підтверджували повноваження останнього на керування автомобілем відсутні. Представником зазначається, що вказані позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 43 860,73 грн. повністю покривається лімітом страхової відповідальності, згідно полісу АВ1251314. 18.06.2013р. [PERSON] добровільно виплатив [PERSON] 5000 грн., як покриття шкоди завданої майну останньому. Даний факт підтверджується розпискою, тому в задоволені позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] відмовити. Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивачем не було надано жодних доказів, що б підтверджували завдану йому моральну шкоду. Представником [PERSON] було надано пояснення на заперечення в якому вказувалося, що заперечення на позов від представника відповідача вважає безпідставним, оскільки, [PERSON] як власник , згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України надала право [PERSON] користуватися її автомобілем, жодних претензій, вимог, заяв з цього приводу власником до [PERSON] не пред'являлося. Розпискою від 18.06.2012р. [PERSON] компенсував [PERSON] 5000 грн. вартість пошкодженого майна, що було особистою приватною власністю та знаходилося під час зіткнення у автомобілі, а також витрати на лікування. Отже, вказана сума не відшкодовує вартості шкоди, нанесеної автомобілю власника - [PERSON] Також, сума , що отримана [PERSON] у якості компенсації витрат на лікування не є відшкодуванням моральної шкоди, що була нанесена винними діями відповідача. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що 14.06.2012 року [PERSON] під час керування автобусом «Богдан», держномер [NUMBER], порушив правила дорожнього руху, що призвело до зіткнення його автобуса з автомобілем марки «Кіа», держномер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який від удару почав рух та здійснив наїзд на транспортний засіб, що рухався, а саме: автомобіль марки «Suzzuki», держномер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вина [PERSON] підтверджується постановою Приморського районного суду по справі №1522/15467/12 від 13.07.2013, яка набрала чинності 24.07.2013р., відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с.18). Відповідно до звіту № 314-06-12 про визначенню розміру шкоди, спричиненої власникові автомобіля «Кіа», держномер [NUMBER], власника [PERSON] від 15.06.2012 р., вартість матеріальної шкоди в результаті пошкодження мого автомобілю марки «Кіа», держномер [NUMBER], становить 43260,73 грн. (а.с. 20-25). На момент скоєння ДТП [PERSON] мав страховий поліс № АВ1251314 від ПрАТ «Міська страхова компанія», тобто був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Строк дії страхового полісу з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року (а.с.107). 18.06.2012 р. [PERSON] добровільно виплатив [PERSON] 5000 грн., як покриття шкоди завданої майну останньому, що підтверджується копією розписки (а.с.57). Позивачі надали 19.06.2012 року до ПрАТ «Міська страхова компанія» заяву про відшкодування шкоди, але відповіді вони не отримали. Однак, в порушення вимог Закону страховик не прийняв будь-якого рішення та не виплатив страхове відшкодування позивачам. Крім того, за проведення оцінки пошкодження автомобіля марки «Кіа», держномер [NUMBER], було сплачено 600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 314-06-12 від 15.06.2012р.(а.с.38). Згідно статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності із статтею 29 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України "Про страхування" (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно ст.3 Закону метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п.9.1, 9.26.2 Правил страхування, до страхового відшкодування входять витрати на приведення транспортного засобу в порядок та витрати на проведення експертної оцінки пошкоджень застрахованого транспортного засобу. На підставі вищенаведеного, ПрАТ «Міська страхова компанія» повинно відшкодувати завдану шкоду. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.95 р. встановлене Конституцією та законами України на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Згідно з п.3 вказаної Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичні особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральний переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, суд враховує стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, діюче законодавство України гарантує поновлення немайнових прав шляхом їх грошової компенсації. В моменті ДТП кожна людина відчуває фізичні та моральні страждання, факт спричинення людині моральної шкоди не потребує доведення. Відновлення ж фізичного та психічного здоров'я після ДТП у кожної людини відбувається по різному. При цьому встановленню в даному випадку підлягає не наявність фізичних і моральних страждань, а розмір їх компенсації. [PERSON] висунув також вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000гривень, оскільки в результаті ДТП він отримав сильний стрес, деякий час знаходився в стані психо-емоційного шоку, став неспокійним, стурбованим, з'явився головний біль та тривога під час керування транспортним засобом, що призвело до погіршення стосунків з родичами та членами сім'ї. Вищевказані факти порушили нормальний спосіб життя позивача, пов'язаний з експлуатацією автомобіля, вимагали додаткових зусиль для організації життя. Але виходячи з моральних страждань перенесених [PERSON], які виразилися у вищевказаних обставинах, враховуючи принципи виваженості, розумності та справедливості, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги [PERSON] стягнувши з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 500 гривень. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів підлягають також стягненню на користь позивачів понесений ними і документально підтверджений судовий збір.

Outcome: partial