Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та стягненні моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом № 30/1к від 09.02.2015 року він був прийнятий на посаду старшого бухгалтера відділу бухгалтерського обліку департаменту бухгалтерського обліку та звітності ДП з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Наказом № 197-к від 08.06.2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв'язку з скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем «Укрекоресурси» не було проведено розрахунок з позивачем в день звільнення, у зв'язку з відсутністю коштів на підприємстві. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, ідентифікаційний код 20077743, на користь [PERSON], заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 11 911,21 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21 923,64 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., а всього на загальну суму 34 834 (тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) гривні 85 копійок. Однак, станом на 14.08.2015 року ДП «Укрекоресурси» розрахунок при звільненні [PERSON] не здійснив. Відповідно до вищевказаного рішення середньоденна заробітна плата позивача становить 608,99 грн. Крім майнової шкоди [PERSON] зазнав моральної шкоди, що полягає в неправомірних діях відповідача, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати та в подальшому не проведений розрахунок при звільненні позбавило можливості позивача щодо утримання його неповнолітньої доньки, відносно якої позивач щомісячно сплачує аліменти у розмірі 1 000,00 грн. Крім того, порушення відповідачем трудових прав позивача впливає на його загальний стан здоров'я та потребує з боку позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено в сумі 8000 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача ДП «Укрекоресурси» в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Наказом № 30/1к від 09.02.2015 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду старшого бухгалтера відділу бухгалтерського обліку департаменту бухгалтерського обліку та звітності ДП з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Наказом № 197-к від 08.06.2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв'язку з скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем «Укрекоресурси» не було проведено розрахунок з позивачем в день звільнення, у зв'язку з відсутністю коштів на підприємстві. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, ідентифікаційний код 20077743, на користь [PERSON], заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 11 911,21 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21 923,64 грн. (по 29.07.2015 року включно), моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., а всього на загальну суму 34 834 (тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) гривні 85 копійок. Станом на 14.08.2015 року ДП «Укрекоресурси» розрахунок при звільненні [PERSON] не здійснив. Середньоденна заробітна плата позивача становить 608,99 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, виходячи з наступного. Рішенням суду від 29.07.2015 року було встановлено факт невиплати заробітної плати при звільненні [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 47 Кодексу передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Також статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Рішенням суду від 29.07.2015 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становила 608,99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Позивачем з урахуванням заявлених позовних вимог не було доведено наявності передбачених ст. ст. 23, 1167 ЦК України підстав відшкодування відповідачем моральної шкоди. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази на підставі вказаних норм закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та стягненні моральної шкоди , підлягає до задоволення частково, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період роботи з 30.07.2015 року по 14.09.2015 року включно в сумі 19487,68 грн. (32 дні* 608,99 грн.). На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial