Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 23.07.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування дитини. У позовній заяві вказано, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Починаючи з лютого 2016 року [PERSON] фактично проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. З відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всів видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку місячно. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що відповідач, як батько дитини, не бере будь-якої участі в додаткових витратах на лікування дитини, тоді як рівня доходів позивача ледве вистачає на лікування та реабілітацію її сина. Позивач зазначає, що нею за лікування сина [PERSON] в МЦ TOB «Міжнародна клініка відновного лікування» та МЦ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» здійснено оплату 67318,50 грн. та 2204,00 грн. сплачено за медичні аналізи в ТОВ «Малікс-мєд». Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 34761, 25 грн. Ухвалою суду від 11.08.2021 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що позивачкою не надані докази, що витрати на оплату вартості лікування сина понесені саме позивачкою. Сторона відповідача стверджує, що згідно довідок, наданих позивачкою, оплату курсів лікування у безготівковій формі проводили платники: Міністерство охорони здоров`я України, ГО МАДІ м. Полтава, УСЗН ВК Київської районної в м. Полтава раді, а зі змісту наданих суду позивачем довідок та квитанцій неможливо зробити висновок та ідентифікувати, ким саме проводилась оплата курсів реабілітації дитини та додаткових витрат, пов`язаних із нею. Відповідач також вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували її особисті доходи та які б вказували на інші її джерела прибутку. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що позивачка не погоджується із зазначеними у відзиві аргументами відповідача, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, а деякі з них взагалі неправдивими. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, в своїх поясненнях позивач та представник позивача посилалися на обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вказала, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , яка до одруження мала прізвище « [PERSON] », та відповідач [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю (а.с. 6-7, 9-10, 13). З відповідача [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитини (а.с. 11-12). Станом на 01.08.2021 року заборгованість зі сплати аліментних платежів відсутня (а.с. 115). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з хворобою знаходиться під наглядом лікаря в Комунальному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Полтавської міської ради» та пройшов курси лікування та інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в TOB «Міжнародна клініка відновного лікування» та курс реабілітації в ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» (а.с. 15-48, 207-222). Під час реабілітації [PERSON] супроводжуючою особою була його матір [PERSON] . Позивач є матір`ю інших двох неповнолітніх дітей (а.с. 49, 50). На утриманні відповідача є інша неповнолітня дитина (а.с.115 зворот). Суду надана довідка про заробітну плату відповідача за період з лютого по липень 2021 року включно, сума нарахованої заробітної плати за цей період склала 46486 грн. 07 коп. За цей період сума сплачених аліментів складає 9355 грн. 31 коп. (а.с. 116). Нарахована заробітна плата позивача за період з грудня 2020 року по травень 2021 року включно склала 32503 грн. 82 коп. (а.с. 144). Відповідно до ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд приходить до висновку, що позивач довела, що нею було оплачено курси лікування та реабілітації спільної з відповідачем дитини: 1) 27.09.2016 року в сумі 700 грн., 31.10.2016 року в сумі 6833 грн. 50 коп., 2) 18.01.2017 року в сумі 700 грн., 20.02.2017 року в сумі 12 170 грн. 50 коп. (з цих сум позивачеві повернуто невикористані кошти 02.03.2017 року в сумі 912 грн., 07.03.2017 року в сумі 2736 грн.); 3) 27.11.2017 року в сумі 10307 грн. 50 коп. (з цієї суми позивачеві повернуто невикористані кошти 04.12.2017 року в сумі 1824 грн., 12.12.2017 року в сумі 912 грн.); 4) 29.10.2018 року в сумі 700 грн., 26.11.2018 року в сумі 15104 грн.; 5) 11.04.2019 року в сумі 700 грн., 23.05.2019 року в сумі 400 грн.; 6) 25.11.2019 року в сумі 900 грн. Також позивачем доведено, що нею здійснена оплата проведення аналізів щодо спільної дитини в TOB «МАЛІКС-МЄД» на загальну суму 2204 грн. (07.05.2021 року в сумі 551 грн., 13.05.2021 року в сумі 912 грн., 28.05.2021 року в сумі 446 грн. 50 коп., 28.05.2021 року в сумі 294 грн. 50 коп.). Ці факти підтверджені належними та допустимими доказами (а.с. 26- 27, 37-38, 48, 52-67). Надані стороною відповідача скріншоти сторінок соціальних мереж, які, на думку сторони відповідача, доводять, що позивач зверталася до людей з проханням про фінансову допомогу для лікування її хворої дитини, не спростовують того факту, що позивач сплачувала за лікування спільної з відповідачем дитини кошти, якими володіла на час такої сплати (а.с.117-127, 226-235). Доказів того, що благодійники безпосередньо оплачували вищезазначені курси реабілітації та лікування дитини, суду не надано. Таким чином позивач довела, що нею були спалені додаткові кошти на утримання спільного з відповідачем сина (на обстеження, лікування та реабілітацію) в сумі 44335 грн. 50 коп. Тому половину цих коштів (22167 грн. 75 коп.) потрібно стягнути з відповідача. Кошти ж за курси лікування та реабілітації спільного сина сторін за період з 30.09.2014 року по 12.08.2015 року в сумі 25187 грн. (700 грн. + 6160 грн. + 700 грн. +14532 грн. - 3425 грн. - 685 грн. + 700 грн. + 7190 грн. - 685 грн. = 25187 грн.) були сплачені в період існування шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ч. 2 цієї ж статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Однак, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що кошти, які витрачалися на лікування та реабілітацію дитини за період з 30.09.2014 року по 12.08.2015 року в сумі 25187 грн. були особистою приватною власністю позивача. Таким чином в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Інші докази не відносяться до предмета спору. Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial