Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство КБ « Приватбанк » звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 19204 грн. 06 коп. за кредитним договором № № бн від 07.04.2007 року, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.04.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 гривень. У вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між відповідачем та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатиш Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2013 року має заборгованість - 19204 гривні 06 копійок, яка складається з наступного: - 7070 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом; - 8198 грн. 09 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 2545 грн. 20 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф ( фіксована частина ); - 890 грн. 67 коп. - штраф ( процентна складова ). Відповідач подав заперечення на позовну заяву в якій вказав відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Картка була видана відповідачу 07.04.2007 року, відповідно, строк дії кредиту не міг бути пізніше, ніж 07.04.2009 року. Доводи позивача про те, що дія кредитного договору не закінчилась у зв'язку з невиконанням зобов'язання позичальника повернути кредитні кошти, вважаю неспроможними, оскільки дія договору і строк позовної давності не є тотожними та регулюються різними нормами закону, зокрема, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами укладено не було. В офіційному Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» зазначено, що пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку(іншої фінансової установи). Крім того, позивач провів невірні розрахунки щодо штрафних санкцій за прострочення кредиту. Оскільки Конституцією України заборонена подвійна відповідальність, а пеня та штрафи, нараховані відповідачу є тотожними штрафними санкціями, вважаю, що стягнення штрафів з відповідача у розмірі 500.00 грн. штраф (фіксована частина) та 890.67 грн. - штраф (процентна складова) являються подвійним стягненням. Крім того, відповідач вважає, що позивачем невірно та неправдиво розрахована сума заборгованості, вона необгрунтована, не знаходить свого підтвердження доцільними доказами щодо нарахування саме такої суми, нічим не мотивована і явно завищена. На підставі вищевикладеного просить застосувати позовну давність в порядку ст. 267 ЦК україни. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі та стягнути всю суму заборгованості. Відповідач у судовому засіданні просив застосувати до нього строки позовної давності. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що дія кредитного договору припиняється повним виконанням сторонами зобов'язань за договором. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК україни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ч.1 ЦК України передбачено, що кредитний договір повинен укладатися у письмовій формі. У судовому засіданні представник відповідача вказав, що заява заповнена відповідачем про надання кредиту у розмірі 4000 гривень, умови та правила надання банківських послуг та правила користування платіжною карткою являють собою кредитний договір. Проте дані документи не можуть відповідати загальній формі договору, який встановлюється цивільним законодавством, з істотними умовами, бо вони є різні за своєю правовою формою. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є укладений належним чином договір. А в даному випадку договір відстуній. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.04.2007 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON], станом на 31.10.2013 року - заборгованість по кредиту склала 7070 грн. 10 коп.. Відповідно до п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг «Приватбанком» банк мав право змінювати кредитний ліміт. Відповідно до карткового розрахунку [PERSON] кредитний ліміт збільшувався спочатку до 8000 гривень, а потім зменшився на остаточний ліміт 7270 гривень. Таким чином заборгованість у сумі 7070 гривень 10 копійок є доведеною та підлягає стягненню з відповідача, на підставі того, що відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави, відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно. Строк позовної давності починається з моменту пред'явлення вимоги. Також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial