Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача за участю третьої особи відділу Державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2006 року з позивача стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісячно на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. 15 грудня 2006 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Позивач є інвалідом другої групи та отримує пенсію по інвалідності з дитинства довічно, розмір якої складає у сумі 1073 грн. 17 коп. Щомісячно з пенсії відраховується 50 %, яких не вистачає для сплати у встановленому рішенні суду розмірі, тому за період з 01 лютого 2007 року утворилась заборгованість по аліментах та станом на 01 січня 2014 року становить у розмірі 11285 грн. 53 коп. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я збільшилися витрати коштів на придбання лікарських препаратів, що призвело до скрутного матеріального становища. Вважає, що заборгованість утворилася з об'єктивних незалежних від позивача причин, тому необхідно стягнути аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, та звільнити його від сплати заборгованості по аліментах. Просить звільнити від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилася у розмірі 11285 грн. 53 коп. згідно з виконавчим листом № 2-1637 від 12 грудня 2006 року на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей; стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей, починаючи стягнення з моменту набрання рішення чинності й до досягнення ними повноліття. 28 березня 2014 року ухвалою Торезького міського суду подовжено строки розгляду справи. У судовому засіданні позивач не з'явився, надав письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі, при цьому позов підтримав у повному обсязі (а.с. 38). Відповідач позовні вимоги не визнала. Підтримала письмові заперечення, в яких зазначено, що діти знаходяться на її утриманні та мешкають разом з нею, часто хворіють, в зв'язку з чим перебувають на обліку у відповідних лікарів та потребують додаткових витрат на лікування. Зазначила, що відповідач окрім пенсії має ще додаткові доходи, а саме: працює трактористом та має земельний пай за оренду якого отримує гроші (а.с.64,70-73). Представник третьої особи відділу Державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2006 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утриманні доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку позивача, але не менше 30% прожиткового, мінімуму для кожної дитини відповідного віку (а.с.8). 15 грудня 2006 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду (а.с.9). Згідно довідки Пенсійного фонду України в м. Прилуках та Прилуцькому районі Чернігівської області заборгованість у позивача по аліментам станом на 01 січня 2014 року становить 11 285 грн. 53 коп. (а.с. 43). Згідно інформації відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції 16 лютого 2007 року направлено розпорядження до Пенсійного фонду України в Прилуцькому районі для відрахування аліментів з пенсії позивача, 14 серпня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на земельний пай позивача в розмірі 70 % орендної плати, заборгованість по аліментам за період з 01 березня 2007 року по 31 грудня 2013 року складає 11 285 грн. 53 коп., у т.ч. за листопад 2013 року у сумі 189 грн.42 коп. (а.с. 89, 109-111). Частиною 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач просить звільнити від сплати заборгованості по аліментам у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та відповідним збільшенням витрат на придбання лікарських препаратів, що призвело до скрутного матеріального становища. На підтвердженням вимог позивачем надано довідку хірургічного відділенні КЛПЗ "Чернігівська обласна лікарня" про його знаходження на лікуванні з 05 по 21 травня 2009 року (а.с.11) та довідку Прилуцької центральної районної лікарні Чернігівської області про його знаходження на обліку з приводу низки захворювань, знаходження на лікуванні у хірургічному відділенні з 18 по 22 листопада 2013 року (а.с.39,40). Позивач є інвалідом другої групи та отримує пенсію по інвалідності з дитинства довічно, розмір якої складає у сумі 1073 грн. 17 коп. (а.с.7,44,45). Оскільки позивач у листопаді 2013 року тяжко хворів та на придбання медикаментів витратив кошти у сумі 784 грн. 40 коп. (а.с.46-53), у цьому місяці утворилася заборгованість по аліментам у сумі 189 грн. 42 коп., тому він має право на звільнення від сплати цієї суми за правилами ст. 197 Сімейного кодексу України. Будь-яких обставин, що мають істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за інші періоди утворення заборгованості позивачем не наведено, а посилання щодо витрат на придбання ліків, дров, газового балону становлять порівняно незначну суму затрат та не носять регулярного щомісячного характеру. Тому у задоволенні вимог в частині щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з 01 квітня 2007 року по 30 жовтня 2013 року, грудень 2013 року з слід відмовити. Щодо вимог позивача про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд вважає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 Сімейного Кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 Сімейного Кодексу України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Судом встановлено, що позивач є інвалідом другої групи та постійно отримує фіксовану пенсію по інвалідності (а.с.41,42), має в користуванні земельну ділянку розміром 0,53 га, земельну частку(пай), яка здана в оренду ПА «Агро-світ» (а.с.90),інших неповнолітніх дітей, або непрацездатних осіб, яких би утримував позивач не має, тому підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні, а інших обставин, що мають суттєве та істотне значення останнім не наведено. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже у задоволенні позовних вимог в частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial