Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові посилається на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.12.2012 року. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . На час подання даного позову, в Хустському районному суді також перебуває позов про розірвання шлюбу між сторонами. На даний час дитина знаходяться на повному утриманні та вихованні позивачки, оскільки відповідач усунувся від виконання батьківських обов`язків, не надає коштів на утримання дитини, що в свою чергу погіршує і без того скрутне матеріальне становище позивачки. Відповідач постійно виїжджає на сезонні роботи за кордон, є молодою людиною за віком, не має інших утриманців, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. За таких обставин позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 05.08.2019 року позивачка надала до суду заяву-скаргу з проханням завершити розгляд її позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у їх з відповідачем відсутності, позовні вимоги визнають частково з урахуванням поданого заперечення. В ході розгляду справи представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 1000 грн. щомісячно. В поданому відзиві представник відповідача зазначив, що твердження позивачки про те, що відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання дитини не відповідають дійсності, оскільки відповідач турбується про свого сина, але у зв`язку з мінливим, невеликим доходом надає кошти по мірі своїх можливостей. Крім того, відповідач проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. Відповідач не має постійного місця роботи та будь якої професії яка б надавала йому право на таку роботу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.12.2012 року, який укладений у виконавчому комітеті Горінчівської сільської ради Хустського району за а/з №37 (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно довідки виданої виконкомом Березівської сільської ради від 17.04.2019 року за №472, неповнолітній син сторін знаходиться на утриманні позивачки (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає та протягом тривалого часу самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім`ю. Через важкий матеріальний стан, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки сама утримувати неповнолітню дитину не має можливості. Відповідач є молодою за віком особою, має нерегулярний мінливий дохід, а тому відповідно до вимог ст. 184 СК України, розмір аліментів слід визначати в твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначаються судовим рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": п. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надає матеріальне утримання своїй дитині, враховуючи матеріальне становище дитини, яка потребує значних коштів на забезпечення її всім необхідним та для її належного розвитку, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатний, отримує мінливий дохід, згідний сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1700 (одна тисяча сімсот) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2019 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 гривень.

Outcome: partial