Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач в січні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 10.09.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-2900/840-0086. Відповідно договору відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 300000 доларів США, строком користування до 10.09.2037 року зі сплатою 11,95% річних. Зазначений кредитний договір забезпечений договором поруки № 003-2900/840-0086-Р, укладений між позивачем та [PERSON] 12.07.2012 року Дарницьким р-н. судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 2-452/12 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, яким вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 003-2900/840-0086 від 10.09.2007 року в сумі 400686,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ склало 3199282 грн. 56 коп. Зазначене рішення суду відповідачами не виконано. Тому, станом на 20.01.2015 року заборгованість за кредитним договором по сумі нарахованих та несплачених відсотках складає 127411,64 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2014084 грн. 98 коп. У зв'язку з коливанням курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти та у зв'язку з тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва було стягнуто заборгованість за кредитним договором у національній валюті, розраховану за курсом НБУ на дату складання розрахунку заборгованості - 18.11.2011 року, за курсом 798 грн. 45 коп. за 100 доларів США. Курсова різниця складає різницю між сумою заборгованості станом на 18.11.2011 року, за курсом станом на 20.01.2015 року (1580 грн. 77 коп. за 100 доларів США) та сумою заборгованості станом на 18.11.2011 року за курсом НБУ станом на 18.11.2011 року, за курсом 798 грн. 45 коп. за 100 дарів США: 6333934 грн. 36 коп. - 3199282 грн. 56 коп. = 3134651 грн. 80 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 127411,64 доларів США, що еквівалентно 2014084 грн. 98 коп. та суму курсової різниці в розмірі 3134651 грн. 80 коп., а також судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача-1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно рішення Апеляційного суду м. Києва заборгованість за кредитним договором стягнута лише з [PERSON], оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до поручителя та не дотримався норм законодавства при зміні відсоткової ставки за кредитним договором. Курсова різниця не підлягає задоволенню, оскільки кредитний договір був укладений в іноземній валюті, а знецінення відбулось відносно національної валюти. Зокрема зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення відсотків. Відповідач-2, представник відповідача-2 в судовому засідання проти позову заперечували, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2013 року в позові ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено у зв'язку з припиненням поруки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-1, відповідача-2, представника відповідача-2, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Як вбачається з матеріалів справи, між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" та [PERSON] 10 вересня 2007 року був укладений кредитний договір № 003-2900/840-0086, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 300000 доларів США терміном по 10 вересня 2037 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,95 % (а.с. 6-11). Відповідно до п.п. 1.1.1., 1.1.2. Кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 35,85% . Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені Договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Підвищена процентна ставка за користування кредитом не застосовується (а застосовується процентна ставка у розмірі 0,0001 % річних), якщо погашення простроченої суми основного боргу позичальника відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. Згідно п. 1.3. Договору, цільовим призначенням кредиту є придбання майна: садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Загальною площею 166,8 кв.м., а також земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0655 га. 10 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено договір поруки № 003-2900/840-0086-Р, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 003/2900-840-0086 від 10 вересня 2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому - п.1.1. договору поруки (а.с.16-18). Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 003-2900/840-0086 від 10 вересня 2007 року було задоволено та солідарно стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 400686 ,65 доларів США, що за курсом НБУ 798 грн. 45 коп. за 100 доларів США складає 3199282 грн. 56 коп. (а.с.23-26). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2013 року було змінено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2012 року, відповідно до якого в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення суми боргу солідарно - відмовлено (а.с.79-85). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином випливає, що обов'язок [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» як поручителя, припинений, а тому в задоволенні позову, в частині солідарного стягнення заборгованості, слід відмовити. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 20 січня 2015 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить 127411,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2014084 грн. 98 коп. і складається з яких: за відсотками - 120331,89 доларів США, що еквівалентно 1902170 грн. 42, за підвищеними відсотками - 7079,75 доларів США, що еквівалентно 111914 грн. 56 коп. (а.с.19-22). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті чого припиняються права та обовязки сторін зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, що не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останніх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Така ж правова позиція суду викладена в постанові Верховного Суду України від 20.12.2010 року по справі № 3-57гс10. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на даний час не виконав рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2013 року, не виконав у повному обсязі також свої зобов`язання за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення суми відсотків та підвищених вісотків у розмірі 127411,64 доларів США, що еквівалентно 2014084 грн. 98 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача курсової різниці за кредитним договором, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Перелік захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. До таких способів віднесено: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною другою цієї статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вказана норма Цивільного кодексу України носить імперативний характер, що передбачає виключний перелік способі захисту права, визначений законом на даний час. Однак, ані наведеною нормою, ані жодним іншим законом, ані умовами укладеного між сторонами Кредитного договору не встановлена можливість позикодавця захистити своє порушене право в обраний позивачем спосіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України, як уповноваженим органом держави. Частиною 1 статті 36 Закону передбачено, що Національний банк України встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Отже, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобовязанні, спір щодо якого вже вирішений судом, предявляти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог Банку в цій частині немає, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Також, однією з підстав відмови у задоволенні позову, представник відповідача-1 зазначає пропущення строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Представник позивача зазначає, що в даних правовідносинах має застосовуватись спеціальна позовна давність в один рік. Однак суд не може погодитись з даною позицією, оскільки позовна давність в один рік встановлюється до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), що не відповідає позовним вимогам ПАТ «Універсал Банк» - стягнення відсотків за прострочення сплати кредиту. Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При вирішенні питання позовної давності по сплаті процентів, слід виходити з кожного простроченого місяця окремо. Остаточне рішення по справі про стягнення кредитних коштів було прийнято 13 липня 2013 року, після чого позивачем знову нараховувались проценти за прострочення сплати кредиту. Позовна заява подано до суду 29 січня 2015 року, тобто загальна позовна давність пропущена не була. З огляду на викладене, заперечення про застосування строків позовної давності до уваги не береться. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в доход держави судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial