Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, у якому просить розірвати кредитний договір № 3-068-827-2-16-Г (з ануїтетними платежами) від 09.02.2016, укладений між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк»; стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 3-068-827-2-16-Г (з ануїтетними платежами) від 09.02.2016, яка станом на 01.10.2016 становить 55064,61 грн; стягнути з відповідача на користь Банку витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 09.02.2016 між сторонами укладено кредитний договір № 3-068-827-2-16-Г (з ануїтетними платежами) Згідно з п. 1.1., 1.2. та 1.3. Кредитного договору Позивач надав Відповідачу на споживчі цілі грошові кошти в розмірі 35000,00 грн на строк з 09.02.2016 до 08.02.2019 зі сплатою 10,00% річних, а відповідач зобов'язався на умовах, передбачених Договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов'язання згідно з Договором. Позивач виконав умови договору, надавши 09.02.2016 відповідачеві грошові кошти в розмірі 35000,00 грн. Однак, починаючи з 01.03.2016 відповідачем порушуються строки сплати ануїтетних платежів за кредитом та починаючи з 30.06.2016 [PERSON] позивачем була встановлена процентна ставка за кредитним договором в розмірі 0,1 % річних. Станом на 01.10.2016 загальна заборгованість за кредитом складає 35000,00 грн. В порушення п. 4.2. Кредитного договору відповідачем не сплачені в повному обсязі проценти за користування кредитом за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 в розмірі 884,04 грн, у тому числі сума прострочених процентів за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 складає 884,04 грн. В порушення п.п. 1.1., 3.2.3., 4.3. Договору відповідачем не сплачена комісійна винагорода за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 включно в розмірі 3430,57 грн, у тому числі сума простроченої комісійної винагороди за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 включно складає 3430,57 грн. Всього сума штрафу в розмірі 45 % від суми кредиту, відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору становить 15750,00 грн. Таким чином, загальна сума вимог позивача до [PERSON] за Кредитним договором станом на 01.10.2016 становить 55064,61 грн., яка складається з суми залишку заборгованості за кредитом - 35000,00 грн; суми нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 - 884,04 грн; суми нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 включно - 3430,57 грн; суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору - 15750,00 грн. З метою досудового врегулювання спору ПАТ «Мегабанк» направляв відповідачу вимогу від 11.07.2016 щодо погашення заборгованості, яка отримана [PERSON] особисто. Проте, відповідач жодної відповіді на вимогу не надав, та заборгованості не сплатив. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду за захистом свої прав та інтересів. Ухвалою суду від 15.02.2017 зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання частково недійсним кредитного договору та розірвання кредитного договору прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості. Позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсним п. 4.4 Кредитного договору № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016 та відмовити ПАТ «Мегабанк» у стягненні з [PERSON] несплаченої комісійної винагороди у сумі 3430,57 грн; визнати недійним п. 4.3 Кредитного договору № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016 та сплачену ПАТ «Мегабанк» [PERSON] комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 10% від суми кредиту, а саме 3500 грн та комісію у сумі 1644,43 грн, сплачену [PERSON] 25.02.2016, зарахувати у рахунок погашення кредиту, тобто суму непогашеного кредиту вважати 29855,57 грн; виходячи з суми заборгованості за кредитом у розмірі 29855.57 грн, вважати заборгованість по несплачених процентах за користування кредитом 1012,09 грн; визнати недійсним п. 6.2 та п. 6.3 Кредитного договору № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016, так як ці умови несправедливі, та відмовити ПАТ «Мегабанк» у стягненні з [PERSON], суми штрафу нарахованого відповідно до п. 6.3 розділу 6 Кредитного договору - 15750,00 грн; розірвати Кредитний договір № 3-068-827-2-16-Г (з ануїтентними платежами) від 09.02.2016, укладений між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк» з 01.10.2016. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог позивач зазначив, що вищевказаний кредитний договір № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016, на його думку, укладений з порушенням вимог діючого законодавства України і в подальшому може завдати йому значних матеріальних збитків. Позивач зазначає, що за розрахунками банку він взяв кредит у сумі 35000,00 грн, хоча фактично отримав на 3500,00 грн менше за рахунок одноразової комісійної винагороди, яку утримав банк на свою користь та у п. 4.3 Договору зазначено, що це комісійна винагорода за розрахункове - касове обслуговування у розмірі 10% від суми Кредиту. Крім того, у березні 2016 року [PERSON] здійснено платіж за Договором у сумі 2149,99 грн. Оскільки згідно з п. 4.6 Договору позичальник вносить гроші на транзитний рахунок, подальший перерозподіл та перерахування грошових коштів з транзитного рахунку здійснюється Кредитодавцем самостійно. Перший платіж у сумі 2149,99 грн [PERSON] був зроблений 25.02.2016. Гроші за цим платежом були розподілені згідно виписки ПАТ «Мегабанк», таким чином: 204,17 грн - на погашення процентів за лютий 2016 року за користування кредитом; 1015 грн - на погашення комісійної винагороди за лютий 2016 року згідно угоди № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016, що, на думку [PERSON], є незаконним; 301,39 грн - на погашення процентів за березень 2016 року за користування кредитом; 629,43 грн - на погашення комісійної винагороди за березень 2016 року. У п. 4.9 Договору зазначено, що "Перший платіжний період - перший місяць користування Кредитом, який починається з дня надання кредиту та закінчується останнім днем цього календарного місяця. Розмір першого ануїтетного платежу дорівнює розміру нарахованих процентів за користування Кредитом у перший платіжний період." А у графіку перший платіжний період зазначений у сумі 1219,17 грн, у тому числі проценти у сумі 204,17 грн та у порушення п. 4.9 Договору - погашення комісії у сумі 1015,00 грн. Що стосується суми комісійної винагороди за розрахункове - касове обслуговування у розмірі 10% від суми кредиту, позивач вважає таку суму явно не співрозмірною з наданою послугою. Також, [PERSON] зазначив, що сума нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 включно у розмірі 3430,57 грн за позовом Банку, то встановлення щомісячної комісії за обслуговування боргу у розмірі 2,9% від суми Кредиту, що складає 37555,00 грн за 3 роки користування Кредитом перевищує суму самого кредиту. Позивач за зустрічним позовом не погоджується з розрахунком заборгованості Банку та вважає, що сума його заборгованості за кредитом складає 29855,57 грн, тобто отримана сума кредиту (35000 грн) за мінусом комісійної винагороди (5144 грн 43 коп.), яку [PERSON] вважає незаконною і яку він сплатив у сумі 3500 грн за розрахункове-касове обслуговування у розмірі 10% від суми кредиту та у лютому 2016 року за графіком платежів у сумі 1644,43 грн (1015 грн за лютий + 629,43 грн за березень), всього 5144 грн 43 коп. А заборгованість за процентами, на думку позивача за зустрічним позовом, становить 1012 грн 09 коп. Окрім того, [PERSON] вважає несправедливим, відповідно до положень передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів», встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Зустрічні вимоги представник позивача визнала частково, а саме в частині щодо розірвання Кредитного договору № 3-068-827-2-16-Г (з ануїтентними платежами) від 09.02.2016, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк», в іншій частині заперечувала, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях ПАТ «Мегабанк». Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій свій зустрічний позов підтримав у повному обсязі, а первісний позов ПАТ «Мегабанк» визнав частково у сумі 29855,57 грн. Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний - частково, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] 09.02.2016 укладено кредитний договір № 3-068-827-2-16-Г (з ануїтетними платежами), згідно п.п. 1.1., 1.2. та 1.3. якого ПАТ «Мегабанк» надав [PERSON] на споживчі цілі грошові кошти в розмірі 35000 грн на строк з 09.02.2016 по 08.02.2019 зі сплатою 10 % річних, а [PERSON] зобо'вязався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов'язання згідно з договором (а.с. 8-9). Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором. Згідно з п. 3.2.3. Кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за Договором на передбачених Договором умовах. ПАТ «Мегабанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором. Пунктом 4.5 Кредитного договору зазначено, що розмір щомісячною платежу, який включає суму ануїтентного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 2149,99 грн. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Починаючи з 01.03.2016 відповідачем порушуються строки сплати ануїтетних платежів за кредитом. Відповідно до п. 4.10. Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев'яносто) календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість за Кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим Договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії Договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за Кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 4.8. цього Договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов'язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3. цього Договору. Починаючи з 30.06.2016 [PERSON] позивачем була встановлена процентна ставка за кредитним договором в розмірі 0,1 % річних. Станом на 01.10.2016 загальна заборгованість за кредитом складає 35000,00 грн, що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] за період з 09.02.2016 по 30.09.2016 (а.с. 12) та розрахунком заборгованості (а.с. 10). Пунктом 4.1. Кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення Кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»). Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору, погашення кредитної заборгованоеіі та сплату процентів за Договором позичальник здійснює ануїтетними платежами. Сплата ануїтетиих платежів здійснюється позичальником щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Однак, в порушення п. 4.2. Кредитного договору відповідачем не сплачені в повному обсязі проценти за користування кредитом за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 в розмірі 884,04 грн, у тому числі сума прострочених процентів за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 складає 884,04 грн, що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] за період з 09.02.2016 по 30.09.2016 (а.с. 13) та розрахунком заборгованості (а.с. 10). В порушення п.п. 1.1., 3.2.3., 4.3. Договору позичальником не сплачена комісійна винагорода за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 включно в розмірі 3430,57 грн, у тому числі сума простроченої комісійної винагороди за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 включно складає 3430,57 грн, що підтверджується випискою з рахунку № 22093201867 за період з 09.02.2016 по 30.09.2016 (а.с. 14) та розрахунком заборгованості (а.с. 10). Відповідно до п. 6.3. Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев'яносто) календарних днів. Позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від сум кредиту. Всього сума штрафу в розмірі 45 % від суми кредиту, відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору становить 15750,00 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10). Отже, загальна сума вимог ПАТ «Мегабанк» до [PERSON] за Кредитним договором станом на 01.10.2016 становить 55064,61 грн та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом - 35000,00 грн; суми нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 - 884,04 грн; суми нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 включно - 3430,57 грн; суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору - 15750,00 грн. Згідно з п. 7.1. Договору дострокове припинення розірвання Договору здійснюється у випадках, передбачених чинним законодавством та цим Договором. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що в тому випадку, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З метою досудового врегулювання спору ПАТ «Мегабанк» направляв відповідачу вимогу за вих. № 49-5695 від 11.07.2016 щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016 (а.с. 15), яка отримана [PERSON] особисто 20.07.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, [PERSON] жодної відповіді на вимогу не надав, та не сплатив суму заборгованості. У порушення вищевказаних норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 01.10.2016 має заборгованість у розмірі 55064,61 грн, яка складається з: 35000 грн - залишок кредиту; 884,04 грн - залишок нарахованих та несплачених відсотків; 3430,57 грн - залишок нарахованої та несплаченої комісії; 15750 грн - штрафи (а.с. 10). Виходячи з того, що відповідач не виконав умови кредитного договору, то суд приходить до висновку про необхідність розірвання кредитного договору № 3-068-82-16-Г від 09.02.2016, укладеного між сторонами та стягнення з відповідача за первісним позовом суми основного боргу та процентів, а також заборгованість за комісією та штрафи. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення первісного позову , зустрічного позову в частині вимог щодо розірвання кредитного договору № 3-068-827-2-16-Г (з ануїтетними платежами) від 09.02.2016 та відмови в задоволенні зустрічного позову в іншій частині , виходячи з наступного. По-перше, ствердження [PERSON] щодо неотримання у повному обсязі кредиту спростовуються наступним чином. 09.02.2016 грошові кошти в розмірі 35000,00 грн були перераховані ПАТ «Мегабанк» на відкритий рахунок позивача за зустрічним позовом, що підтверджується випискою з особового рахунку № [NUMBER] за період з 09.02.2016 по 30.09.2016 (а.с. 11). Відповідачем за зустрічним позовом вказані умови Договору виконані в повному обсязі, а саме відкритий особовий рахунок № [NUMBER] та через касу банку видана [PERSON] готівка у розмірі 35000,00 грн. Зазначені дії обумовлені вимогами п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 3.1.1. Договору, укладеного між сторонами по справі. Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, за розрахункове-касове обслуговування позичаьник сплачує в день надання Кредиту комісійну винагороду в розмірі 10,0 % від суми Кредиту. Так, відповідачем за зустрічним позовом в день надання кредиту одночасно з видачею готівки від [PERSON] на виконання умов кредитного договору отримано 3500,00 грн як плату за розрахункове-касове обслуговування. По-друге, твердження позивача за зустрічним позовом щодо неспіврозмірності вартості за розрахункове-касове обслуговування з наданою послугою та ненадання інформації про встановлені тарифи за такі послуги не містять правових підстав та спростовуються тим, що статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення відповідача [PERSON], оскільки підпис на договорі, який він не оспорює, є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що п.п. 4.4., 4.3., 6.2., 6.3. Кредитного договору № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016 про нарахування комісії (так само і процентів та штрафів) є несправедливим, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки останній сам уклав кредитний договір з відповідачем за зустрічним позовом на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Окрім цього, до підписання Кредитного договору [PERSON] особисто було підписано інформаційний лист та додаток до нього, а саме Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, у якому останньому було роз'яснено умови кредитування та ознайомлено у тому числі з тарифами (а.с. 57). А, отже, зазначене спростовує твердження позивача за зустрічним позовом про відсутність у нього на момент укладення кредитного договору інформації про реальні обсяги повернення кредиту. До того ж твердження позивача за зустрічним позовом щодо не поінформування його про тарифи спростовується Додатком № 1 до Кредитного договору, згідно якого [PERSON] поставив свій підпис і погодився з Розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 37-38). Таким чином, [PERSON] знав про всі умови договору та приймав їх як справедливі, а тому його посилання у зустрічному позові на зворотне не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Окрім того, на підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування, позивач за зустрічним позовом поставив свій підпис під п.п. 5.6. та 5.7. Кредитного договору, відповідно до яких своїм підписом позичальник підтверджує, що з Правилами, які розміщені на офіційному сайті Банку www.megabank.net та/або у відділеннях Банку, а також умовами Договору, ознайомлений і згодний. Крім того, своїм підписом позичальник підтверджує, що укладення цього договору відповідає його інтересам, внутрішній волі та волевиявленню, а також підтверджує відсутність будь-якої умови чи обставини, які б позичальник вважав незрозумілими, обтяжливими для нього та такими, що порушують та позбавляють його прав, які він звичайно мав до укладення цього Договору (а.с. 8-9). Таким чином, у відповідності до п. 2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту відповідач за зустрічним позовом надав [PERSON] у письмовому вигляді повну інформацію, а саме: цільове призначення кредиту, орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартість послуг з оформленім договору, його обслуговуванням і поверненням. Позивач за зустрічним позовом своїм підписами під додатком № 1 до Кредитного договору та Інформаційним листом (а.с. 37-38, 57), який був підписаний до укладення кредитного договору, підтвердив, що банк ознайомив його з орієнтованим прикладом використання кредитного ліміту та розрахунком платежів із зазначенням сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Відповідно до п. 3.1. Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з рахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Отже, постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007за № 168 «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (п. 3.1) встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 за № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Відомості стосовно умов кредитування були повідомлені [PERSON] письмово, перед укладанням кредитного договору, для запобігання непорозуміння та належного укладання договору, що підтверджується наявним в матеріалах справи Інформаційним листом (а.с. 57). Згідно з положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 вищезазначеного Закону, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, якщо плата за обслуговування кредиту та плата за дострокове його погашення визначені формулою зі змінними величинами, і ие є підставою для визнання таких положень недійсними. Визначений банком розмір комісії не змінювався, був постійною величиною і іншого розміру комісії кредитним договором як плату за укладання договору не встановлювалося і сплати банком не вимагалося. Приймаючи умови договору та підтверджуючи своїм підписом надання ПАТ «Мегабанк» повної інформації у письмовому вигляді про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, [PERSON] надав згоду на них, а тому повинен виконувати їх в повній мірі. Враховуючи викладене, оспорюваний кредитний договір не суперечить п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, твердження позивача за зустрічним позовом про те, що ПАТ «Мегабанк» приховав інформацію щодо сплати комісії за обслуговування кредиту та про несправедливість умов кредитного договору нічим не доведені та спростовуються вищенаведеними доказами. Щодо твердження Відповідача, що відкриття та ведення банківських рахунків не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», «оскільки зумовлені вимогами закону до порядку організації бухгалтерського обліку». Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» до банківських послуг, зокрема, належить відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів. Відповідно до ч. 10 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. За таких обставин, твердження [PERSON] суперечить чинному законодавству яке регулює кредитні правовідносини. Щодо дійсної заборгованості за Кредитним договором, яка, як на думку позивача за зустрічним позовом, є меншої ніж пред'явлені ПАТ «Мегабанк» вимоги, то у п. 4.5 Кредитного договору зазначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтентного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 2149,99 грн. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як зазначалось раніше, починаючи з 01.03.2016 [PERSON] порушуються строки сплати ануїтетних платежів за кредитом. Так, з 09.02.2016 [PERSON] здійснені наступні оплати за Кредитним договором: 01.03.2016 - у сумі 1219,17 грн та 01.04.2016 - у сумі 930,82 грн, що підтверджується виписками за період з 09.02.2016 по 30.09.2016 з особових рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с. 50), які свідчать про порушення графіку повернення кредиту та несплати Позивачем за зустрічним позовом вже першого платежу у повному обсязі. Враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом, як вбачається з виписок та розрахунку заборгованості, платежі здійснювались не в повному обсязі та несвоєчасно, то, як наслідок, сплачені протягом перших двох місяців 2149,99 грн на погашення суми основного боргу за кредитом Банком не перераховувались та здійснювалось погашення поточної та простроченої заборгованості, а саме процентів за користування кредитом та комісійної винагороди. [PERSON] в обґрунтування визначеного ним самим розрахунку заборгованості жодних належних та допустимих доказів не надав. Враховуючи положення п.п. 4.1., 4.2., 4.4., 4.10., 6.3. Кредитного договору, загальна сума вимог ПАТ «Мегабанк» до [PERSON] за Кредитним договором станом на 01.10.2016 становить 55 064,61 грн, що підтверджується виписками з особистих рахунків та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 35 000,00 грн; суми нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 в розмірі 884,04 грн; суми нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 включно в розмірі 3430,57 грн; суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору - 15 750,00 грн. Окрім того, у зустрічній позовній заяві [PERSON] взагалі не обґрунтував свої вимоги в частині визнання недійсними п.п. 6.2., 6.3. Кредитного договору № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016 в частині нарахування штрафів. Проте його вимоги спростовуються тим, що укладаючи Кредитний договір № 3-068-827-2-16-Г від 09.02.2016 [PERSON] погодився з умовами Кредитного договору, а саме з розміром кредиту, строком дії, розміром та обоє 'язковістю щомісячних платежів та відповідальністю за невиконання його умов тощо. А отже [PERSON] погодився з тим, що не можуть визнаватись недійсними пункти договору тільки з тих підстав, що позивач за зустрічним позовом не бажаючи їх виконувати вважає їх несправедливими. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимоги, передбаченні ст. 203 ЦК України, виконані сторонами при укладенні Договору в повному обсязі. Частина 1 ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин Верховного суду України від 11.11.2011 судам слід звертати особливу увагу на наявність у позовній заяві обставин, передбачених пунктами 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, а саме виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Положеннями ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем за зустрічним позовом не надано жодних обґрунтувань та належних доказів на підтвердження своїх вимог та позиції щодо суперечності укладеного Кредитного договору вимогам чинного законодавства України. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 за № 9 при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є, необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника право чин має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; право чин має вчинятися у формі, встановленій законі; право чин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; право чин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, при підписанні Кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам чинного законодавства, на що [PERSON] посилається у своєму зустрічному позові. При підписанні кредитного договору [PERSON] погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину він отримав передбачену даним договором суму кредиту, а також отримав примірник правочину, що давало йому додаткову можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, що передбачено п. 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, [PERSON] цього не зробив та використав кредитні кошти на свій розсуд, що говорить про його повне погодження з умовами Договору. Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він після підписання договору оспорював або намагався змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення, навпаки позивач за зустрічним позовом сплачував кошти на умовах договору, що свідчить про прийнятність для нього умов спірних пунктів кредитного договору на момент укладення. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження того, що умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві, а тільки посилання на можливе у подальшому завдання йому значних матеріальних збитків не може прийматись судом як доказ порушення принципу добросовісності. Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені вище вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не містять жодних правових підстав та не підтверджені жодним доказом, а таким чином не підлягають задоволенню. Стосовно зустрічних позовних вимог в частині розірвання Кредитного договору № 3-068-827-2-16-Г (з ануїтентними платежами) від 09.02.2016, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк», суд вважає за необхідне їх задовольнити на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у зв'язку з визнанням відповідачем за зустрічним позовом в цій частині позовних вимог, які не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial