Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Представник позивача АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Мєшнік К.І. звернувся до суду з позовом шляхом направлення поштою 04 вересня 2020 року (надійшов до суду 08 вересня 2020 року), в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23 травня 2018 року станом на 17 березня 2020 року в загальному розмірі 25\~892 грн. 42 коп., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом) 20\~863 грн. 47 коп., заборгованість за пенею та комісією 5028 грн. 95 коп.; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~102 грн. 00 коп. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що в жовтні 2017 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам фізичним особам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковано на офіційному сайті банку, які є загальнодоступними для ознайомлення. Так, 23 травня 2018 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви б/н, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] . Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Тарифами банку, викладеними на офіційному сайті банку та доступними в мобільному додатку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в анкеті-заяві. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та нею кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, видавши кредитну картку. Натомість відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань. У результаті цього станом на 17 березня 2020 року виникла заборгованість, розмір якої з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 25 892 грн. 42 коп. та включає: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло) 20 863 грн. 47 коп., заборгованість за пенею та комісією 5\~028 грн. 95 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування зазначила наступне. Дійсно 23 травня 2018 року вона звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору вона отримала кредит у розмірі 10000 грн. Однак відповідно до заявлених позовних вимог позивач зазначає розмір тіла кредиту, який складає 20\~863 грн.47 коп., з чим відповідач не погоджується та вважає неправомірним. Вважає, що розрахунки повинні здійснюватись з тіла кредиту у розмірі 10000 грн. і з цієї суми повинні нараховуватись відсотки за прострочення зобов`язань. Щодо позовних вимог відносно стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5\~028 грн. 95 коп., зазначає, що оскільки останній її платіж було здійснено 30 серпня 2019 року, а позивач звернувся до суду 04 вересня 2020 року, тобто позивачем було пропущено строки позовної давності щодо нарахування пені, штрафів та неустойки. Вважає, що в такому випадку заборгованість за кредитним договором необхідно стягувати лише за тілом кредиту. [PERSON] зазначає, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, тобто взагалі невідомо яким чином здійснювалось нарахування даної заборгованості, а відтак невідомо коли та ким сплачувалась заборгованість. З наданого позивачем розрахунку, враховуючи строк позовної давності, то розмір заборгованості, на її думку, становить 1932 грн. Представник позивача [PERSON] надав суду відповідь на відзив в якому підтримав позовні вимоги з викладених вище підстав, а також додав, що на карті відповідача був доступний ліміт розстрочки за яким у останньої була можливість придбати товар розбивши оплату за нього на відповідні платежі. Договір розстрочки оформлюється у мобільному додатку «Monobank» та затверджується електронним цифровим підписом. Відповідно до умов користування розстрочкою та для списання щомісячного платежу, клієнт має поповнити карту на суму регулярного платежу, якщо на рахунку не достатньо коштів, то сума регулярного платежу, по розстрочці списується в овердрафт. Відтак, якщо відповідач не вносила кошти на погашення розстрочки. То заборгованість за тілом кредиту збільшувалась, оскільки сума розстрочки відноситься до тіла кредиту. На вимоги заяви про застосування позовної давності зазначив, що вона є необґрунтованою. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовних вимогах не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак останній надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності, відзив підтримав в повному обсязі та просив відмовити в задоволені позовних вимог. Заяву про витребування доказів просив залишити без розгляду. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. 23 травня 2018 року [PERSON] підписала анкету-заяву №б/н до Договору про надання банківських послуг, в якій зазначено, що ця анкета-заява разом з «Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Тарифами банку, викладеними на офіційному сайті банку та доступними в мобільному додатку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. Судом встановлено, що 23 травня 2018 року [PERSON] отримала кредит в початково визначеному розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] . Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався в залежності від обсягу використаних позичальником коштів. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Універсал Банк» від 23 травня 2018 року, позивачем долучено Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в ПАТ «Універсал Банк», затверджених рішенням Правління банку 27 вересня 2017 року, додаток до Умов Тарифи банку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23 травня 2018 року станом на 17 березня 2020 року становить в загальному розмірі 25 892 грн. 42 коп. та включає: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло) 20 863 грн. 47 коп., заборгованість за пенею та комісією 5\~028 грн. 95 коп. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву. Так, надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, неустойки та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів, комісії) за порушення зобов`язання. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», оскільки Умови це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Умов тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, яка, поміж іншим, вказує з огляду на вищенаведене про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею, у тому числі після збільшення кредитного ліміту, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, востаннє 30 серпня 2019 року в сумі 530 грн. 00 коп., в результаті чого станом на 17 березня 2020 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом) склав 20 863 грн. 47 коп. Однак, враховуючи, розмір тіла кредиту значно збільшений враховуючи, що фактично отримані кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та використані позичальником в добровільному порядку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не повернуті, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Беручи до уваги, що відповідно до договорів розстрочки, які відповідачем підключено до карти від 16 травня 2019 року на суму 3\~848 грн. 00 коп., 16 травня 2019 року на суму 1456 грн. 00 коп., 19 травня 2019 року на суму 1040 грн. 00 коп. та 22 травня 2019 року на суму 1040 грн. 00 коп. строком на 24 місяці кожна, відповідно щомісячні платежі складають 233 грн. 45 коп., 88грн. 33 коп., 63 грн. 09 коп. та 63 грн. 09 коп. Відтак, щомісяця здійснювалось списання грошових коштів в рахунок погашення щомісячних платежів. В тому разі, якщо відповідач не вносив на карту необхідну суму для сплати щомісячного платежу, грошові кошти списувались з карти відповідача, а дана сума відповідно до овердрафту зараховувалась до тіла кредиту, відтак розмір тіла кредиту було збільшено на суму 8 366 грн. 03 коп., оскільки відповідач не сплачувала щомісячні платежі відповідно до підключених до її карти договорів розстрочки. Разом з тим суд вважає недоречним, включення сум щодо списання відсотків по кредиту до тіла кредиту, а саме 01 липня 2018 року списання відсотків за червень у розмірі 325 грн. 61 коп., 01 серпня 2018 року списання відсотків за липень у розмірі 333 грн. 56 коп., 01 вересня 2018 року списання відсотків за серпень у розмірі 328 грн. 29 коп., 01 жовтня 2018 року списання відсотків за вересень у розмірі 314 грн. 97 коп., 01 листопада 2018 року списання відсотків за жовтень у розмірі 320 грн. 23 коп., 01 грудня 2018 року списання відсотків за листопад у розмірі 314 грн. 26 коп., 01 січня 2019 року списання відсотків за грудень у розмірі 320 грн. 65 коп., 01 лютого 2019 року списання відсотків за січень у розмірі 324 грн. 93 коп., 01 березня 2019 року списання відсотків за лютий у розмірі 288 грн. 51 коп., 01 квітня 2019 року списання відсотків за березень у розмірі 324 грн. 74 коп., 01 травня 2019 року списання відсотків за квітень у розмірі 628 грн 68 коп., 01 червня 2019 року списання відсотків за травень у розмірі 324 грн. 16 коп., 01 липня 2019 року списання відсотків за червень у розмірі 332 грн. 28 коп., 01 серпня 2019 року списання відсотків за липень у розмірі 352 грн. 85 коп., 01 вересня 2019 року списання відсотків за серпень у розмірі 361 грн. 62 коп., 01 жовтня 2019 року списання відсотків за вересень у розмірі 717 грн. 96 коп., 01 листопада 2019 року списання відсотків за жовтень у розмірі 821 грн. 73 коп., 01 грудня 2019 року списання відсотків за листопад у розмірі 881 грн. 22 коп., що загалом складає 7\~616 грн. 29 коп., оскільки ці платежі є незаконними, у зв`язку з відсутністю між сторонами домовленості про встановлення процентів за користування кредитними коштами, а тому необґрунтовано спрямовані банком на погашення цих платежів. Наданий відповідачем розрахунок, відповідно до якого сума боргу становить 1\~932 грн. не є вірним. А отже, суд вважає за необхідне навести свій розрахунок заборгованості за наданим кредитом (тілом): 20\~863 грн. 47 коп. 7616 грн. 29 коп. = 13\~247 грн. 18 коп., який підлягає стягненню з відповідача. Натомість суд не може погодитися із заявленою позивачем вимогою стосовно стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5028 грн. 95 коп. з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У анкеті-заяві позичальника від 23 травня 2018 року відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Долучені умови та Витяг з тарифів також не містять деталізованої інформації стосовно цього для відповідача. В наданих до суду анкеті-заяві відсутні положення про застосування комісії, не визначений порядок та розмір її застосування. Крім того, суд вважає безпідставним та неправомірним нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобов`язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобов`язань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобов`язальних правовідносин. При цьому, заперечуючи проти стягнення пені в заявленому розмірі, відповідач просила застосувати позовну давність. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо певного основного зобов`язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов`язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов`язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки (штрафу, пені) фактично означає можливість стягнення неустойки (штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо не сплив строк позовної давності щодо основної вимоги. Крім того, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Згідно із ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, суд приходить до висновку про те, що умови АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з надання фізичним особам кредитів, в яких установлено збільшену позову давність (10 років) не містять підпису позичальника, а відтак ці умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України та викладена у постановах від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, від 01 липня 2015 року № 6-757цс15 та у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2018 по справі № 381/306/17 від 07 лютого 2018 по справі №751/5977/17. Відтак, доводи відповідача в цій частині заслуговують на увагу. У зв`язку з цим до спірних правовідносин слід застосувати загальні строки та правила щодо позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Перебіг позовної давності згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами був укладений 23 травня 2018 року. При цьому, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 04 вересня 2020 року. Востаннє погашення заборгованості за тілом кредиту мало місце 30 серпня 2019 року в сумі 530 грн. 00 коп., що слідує з виписки по рух коштів по рахунку позичальника (а.с.73) та відображено в розрахунку заборгованості (а.с.9-зворот). Таким чином, як встановлено вище, позивач звернувся до суду з вимогами до позичальника щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентам за користування кредитом в межах строку позовної давності, передбаченому ст. 257 ЦК України. Разом з тим, позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення пені. На підставі наведеного вище, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5028 грн. 95 коп. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, копії анкети-заяви, витягу з Умов та Тарифів обслуговування кредитних карт, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав. З долученого до позову клопотання вбачається, що позивач, у разі неявки в судове засідання відповідача, просив провести заочний розгляд справи за відсутності його представника. Отже, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі. Таким чином, суд зазначає про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позовних вимог із стягненням з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23 травня 2018 року станом на 17 березня 2020 року в загальному розмірі 13247 грн. 18 коп., яка включає: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло) 13 247 грн. 18 коп. Щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5028 грн. 95 коп. слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (51,16 %), згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог, що становить 1075 грн. 38 коп.

Outcome: partial