Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач 14.05.2013 року звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач за адресою: [ADDRESS]. Однак, в порушення п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі плату за житлово-комунальні послуги здійснюють не в повному обсязі, в зв»язку з чим станом на 1.11.2012 року виникла заборгованість в розмірі 320 грн. 28 коп. Просили стягнути вказану суму заборгованості в розмірі 320,28 грн., з урахуванням приросту інфляції в сумі 88,72 грн. та 3% річних в сумі 37,62 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представники позивача, за довіреністю Шепеленко Н.М., Гуревич М.Г., підтримували заявлені вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в заяві, просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що вона є власником будинку з 2000 року, крім неї в будинку зареєстровані її онук та колишній чоловік [PERSON] Вона сплачує за послуги з водопостачання, 3 2009 року у неї встановлений лічильник. За який саме період утворилась сума заборгованості вона пояснити не може, відповідач же надав розрахунку утворення суми заборгованості до 01.01.2009 року. В задоволенні позову просила відмовити. В подальшому надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідачки [PERSON] та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.38), відповідач [PERSON], є колишнім чоловіком [PERSON] (а.с.26) та значиться зареєстрованим в вказаному будинку (а.с.59). Згідно витягу з особового рахунку [NUMBER], що відкритий ЦЖКГ Миронівської ТЕС ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на будинок [ADDRESS] (а.с.7, 58), заборгованість по вказаному будинку за послуги з холодного водопостачання станом на 01.09.2011 року складає 320,28 грн. Відповідачка [PERSON] не оспорюють той факт, що послуги з холодного водопостачання в її будинок надає позивач. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води, водовідведення між позивачем та відповідачами не укладався, тому плату за ці послуги відповідачі зобов'язані були вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Посилання же відповідача на відсутність договору між відповідачами та позивачем щодо надання послуг є безпідставними. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Згідно зі ст. 509 ЦК України - зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України (в тому числі і з юридичних фактів). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, сплатити гроші тощо). З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату комунальних послуг, проте, позивач фактично їх надавав, а відповідачі здійснювали оплату за надані послуги не в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично існували і існують правовідносини по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідач є споживачем цих послуг та зобов'язання по їх оплаті у повному обсязі не виконував. Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Статтями 19, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дійсно передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Більше того, статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленного виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця- надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору , а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992року. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов*язок, а не право сторін. Ці строки оплати послуг наданих в період по вересень 2011 року включно сплинули, заборгованість відповідачів за цей період складає 320 грн. 28 коп. При цьому відповідачка заперечувала наявність вказаної суми заборгованості, посилаючись на відсутність структури нарахування та конкретного періоду утворення такого боргу. Такі доводи відповідачки спростовуються наданим позивачем нарахуваннями за особистим рахунком, відкритим на ім.»я позивачки (а.с.58) згідно з яким вказана сума заборгованості утворилась за період: на 1.01.2006 року в розмірі 270 грн. 35 коп., та з 01.01.2006 року по 01.09.2011 року (а.с.7) в розмірі 320 грн. 28 коп. й через несплату в повному обсязі послуг з постачання холодного водовідведення. При цьому докази на підтвердження сплати такого боргу відповідачами наведено та доведено не було. Що стосуються вимог позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та 3% річних в порядку ст.625 ЦК України, то суд вважає, що вони не підлягають стягненню з наступних підстав. Виходячи з аналізу ст.ст. 524, 533-535,625 ЦК України вбачається, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквівалентні в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов*язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право від боржника виконання його обов*язку. У ч.3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов*язки, вона вважається у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї, тому грошових слід вважати зобов'язання, що складається у тому числі, з правовідношення, в якому права кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить існуючий між сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки ним установлена ціна договору - вартість наданих житлово-комунальних послуг відповідно до тарифів. Оскільки ст.625 ЦК України розміщена в розділі I книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов'язання», а відтак поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Враховуючи викладене, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комульних послуг, є грошовим зобов'язанням, в якому серед інших прав і обов'язків сторін, право виконавця ( кредитора) публічного акціонерного товариства " Донецькобленерго" вимагати від замовників (боржників) гроші за надані виконавцем послуги на його користь відповідає кореспондуючий обов'язок замовника сплатити ці гроші. Як вбачається з матеріалів справи в даному випадку між сторонами існують зобов'язання з надання та отримання послуг і їх оплати, що за своєю правовою природою є грошовим зобов'язанням в розуміння положення ч.2 ст.625 ЦК України. Як убачається з доданого позивачем розрахунку (а.с.6) сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних розрахована, виходячи з кінцевої суми заборгованості у розмірі 320 грн. й за період з 01.01.2009 року по 29.11.2012 року. Однак нарахування трьох відсотків річних та інфляційних витрат на суму боргу повинно проводитись щомісячно у залежності від строку сплати за цю послугу і її розміру, оскільки для цього необхідно встановити індекс інфляції за період прострочення внесення платежу, суму боргу за кожним видом комунальних послуг і кількість днів прострочення. В даному випадку, враховуючи заявлені позовні вимоги та наданий розрахунок, нарахування індексу інфляції на заборгованість та три відсотків річних здійснений за період заборгованості з 01.01.2009 року по 29.11.2012 року, тобто саме за вказаний період позивач просить застосувати індекс інфляції та 3 відсотки річних. Разом з тим, відповідно до наданого позивачем нарахування суми боргу (а.с.7), починаючи з 01.01.2009 року та по 29.11.2012 року прострочень сплати відповідачем комунальних послуг не було допущено, через що підстави для нарахування індексу інфляції та 3 відсотків річних за період заборгованості про який просить позивач: з 01.01.2009 року по 29.11.2012 року (1429 днів прострочки), відсутні. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 320 грн. 28 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, в силу ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 61 грн. 05 коп. з кожного. На підставі ст.156, ст.162 ЖК України, ст.ст. 257, 261, 267, 509, 510, 625 ЦК України ст.ст. 13,19,21,26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п.17,18,21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 та,

Outcome: partial