Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мишковська Т.М., звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь 133\~604,65 гривень інфляційних втрат, 16\~908,62 гривень 3% річних. Позов мотивований тим, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниця від 26.02.2007 року у справі №2-а-1727 задоволено позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] правонаступником якої є Військова частина [NUMBER] , про відшкодування збитків за не отримане продовольче забезпечення в сумі 41\~633,06 гривень. Судове рішення набуло законної сили 10.03.2007 року. В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконував, у зв`язку з чим позивач пред`явив виконавчий лист до виконання в Замостянський ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області. При вчиненні виконавчих дій виконавчий лист було втрачено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2019 року задоволено заяву [PERSON] , видано дублікат виконавчого листа №2-а-1727/2007. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 року замінено боржника Військову частині [NUMBER] на Військову частину [NUMBER] . 16.03.2020 року дублікат виконавчого листа №127/2-а-1727/2007 позивачем пред`явлено до виконання до Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області. 09.09.2020 року ГУ ДКС України у Вінницькій області на виконання виконавчого листа стягнув та перерахував на користь позивача 41\~633,06 гривень. Позивач вказує, що за період з моменту винесення рішення суду до його фактичного виконання (13 років) від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів він втратив 133\~604,65 гривень, 3% річних від простроченої суми становить 16\~908,62 гривень, які позивач, посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України, просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 13.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 12.08.2021 року до суду від представником відповідача за довіреністю [PERSON] та командира військової частини [NUMBER] [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому останні просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] до військової частини [NUMBER] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Обґрунтовуючи свою позицію представники відповідача послалися на норми Закону України «Про виконавче провадження» та «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». У відзиві вказали на те, що правовідносини між сторонами виникли внаслідок невиконання судового рішення, тому до них не можуть застосовуватися норми, які передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Представники відповідача зазначили, що положення ст.625 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниця від 26.02.2007 року у справі №2-а-1727/2007 задоволено позов [PERSON] до військової частини [NUMBER] про відшкодування збитків за неотримане продовольче забезпечення в сумі 41\~633,06 гривень, стягнуто з військової частини [NUMBER] на користь позивача матеріальні збитки за неотриманий продовольчий пайок з врахуванням індексу інфляції в сумі 41\~633,06 гривень (а.с.7-8). Рішення суду набрало законної сили. В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконував, у зв`язку з чим позивач пред`явив виконавчий лист до виконання в Замостянський ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області. При вчиненні виконавчих дій виконавчий лист №2-а-1727/2007 було втрачено, що вбачається з довідки Замостянського ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області (а.с.9). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2019 року задоволено заяву [PERSON] , видано дублікат виконавчого листа №2-а-1727/2007, поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.11-12). 22.08.2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано дублікат виконавчого листа №127/2-а-1727/2007 (а.с.10). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 року замінено боржника Військову частині [NUMBER] на Військову частину [NUMBER] (а.с.13). 09.09.2020 року ГУ ДКС України у Вінницькій області здійснено безспірне списання з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] коштів в сумі 41\~633,06 гривень у відшкодування збитків за неотримане продовольче забезпечення, що вбачається з відповіді ГУ ДКС України у Вінницькій області на звернення адвоката Мишковської Т.М. (а.с.21). Позивач, звертаючись до суду, зазначає, що за даний період від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті він втратив 133\~604,65 грн. Розрахунок розміру інфляційних втрат позивач здійснив відповідно до ст.625 ЦК України та ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», використовуючи рекомендації Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року та індекси інфляції, відображені в газеті «Урядовий кур`єр», за період з 26.02.2007 року по 09.09.2020 року. Позивач також здійснив розрахунок 3% річних за той самий період, які становлять 16\~908,62 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до\~п.1\~ч.2,\~та ч.\~5\~ст.\~11\~ЦК України\~підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків\~є не\~лише договори\~й інші\~правочини,\~а також\~у випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~з рішення\~суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Велика Палата Верховного Суду у цьому рішенні відступила від висновків Верховного Суду України, викладених з приводу того, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), на що посилається відповідач у відзиві на позов. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з перерахунку та відповідно виплати грошової компенсації продовольчого пайка, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18 та застосований Вінницьким апеляційним судом у постанові №127/1752/20 при вирішенні справи за аналогічних обставин. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки право позивача вимагати від відповідача виконання певних дій кореспондує обов`язок відповідача сплатити грошові кошти на користь позивача, а тому до таких відносин підлягає застосуванню положення статті 625 ЦК України. З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що до даних правовідносини не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, у тому числі ст. 625 ЦК України. За таких обставин, враховуючи тривале невиконання відповідачем грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних. Щодо розміру інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Відповідно до статті 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відповідно до статей 251, 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом статті 253 ЦК, якою визначені загальні правила визначення початку перебігу строку, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. З аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що стягнення інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання. Як встановлено судом термін виконання грошового зобов`язання перед позивачем настав 09 березня 2007 року (день набрання законної сили рішенням суду), фактична виплата коштів за рішенням суду відбулась 09 вересня 2020 року, що і є в розумінні закону періодом прострочення виконання грошового зобов`язання, за який позивач має право на нарахування та виплату інфляційних втрат та 3% річних, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних за наведений період. Що стосується розрахунку розміру інфляційних втрат та 3% річних за цей період, суд виходить з наступного. Лист Верховного Суду України N62-97р від 03.04.97 року містить рекомендації щодо\~порядку застосування\~індексів інфляції\~при розгляді\~судових справ, відповідно до яких при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1-го по 15-ий день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16-го по 31-ий день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Враховуючи зазначені рекомендації, суд перевірив розрахунок позивача на предмет його юридичної спроможності та правильності, визнає його необґрунтованим та зазначає, що за період з 09.03.2007 по 09.09.2020 в Україні мала місце інфляція, загальний відсоток якої становить 478,807 %. Розраховуючи індекс інфляції за цей період суд застосовує наступну формулу: [Інфляційні нарахування] = 41\~633,06 грн. (сума боргу) ? 478,807% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 41\~633,06 грн. (сума боргу) = 157\~709,06\~грн. Відповідно 3% річних складають 41633,06 *3%*4934/365 = 16\~870,97 грн. Разом з тим, вирішуючи вказану справу в межах позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог по індексу інфляції на суму, що заявлена позивачем до стягнення тобто на 133604,65 грн. Відповідно 3 % річних підлягають до стягнення в сумі 16870,97 грн., що розрахована судом. Враховуючи все вищевикладене, позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати в розмірі 133604,65 грн. та 3 % річних у розмірі 16870,97 грн. Вирішуючи вказану справу суд наголошує на тому, що відповідач своїм процесуальним правом на внесення на розгляд суду заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності не скористався. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно від розміру задоволених вимог (позов задоволено на 99, 97%). На підставі ст.ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України, ст.ст. 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України,

Outcome: partial