Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила щомісячно стягувати з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів у зв'язку з продовженням навчання їх спільної повнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач вказала, що відповідач ухиляється від добровільного утримання сина у зв'язку з продовженням його навчання, хоча в змозі сплачувати аліменти. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього. Відповідач позов визнав, однак просив зменшити заявлений позивачем розмір аліментів у зв'язку з утриманням свого неповнолітнього сина [PERSON]. Дослідив матеріали справи судом були встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. [INFO] у сторін народився син, [PERSON], який є студентом першого курсу денної форми навчання Житомирського національного агроекологічного університету, що підтверджено довідкою від 3.09.2018 року № 07-127. Після досягнення сином повноліття відповідач припинив надання матеріальної допомоги на його утримання, незважаючи на те, що він продовжує навчання. Наведені правовідносини регулюються наступними нормами матеріального права. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи той факт, що відповідач згідно зібраних у справі доказів не надає матеріальну допомогу на утримання сина, у зв'язку із продовженням його навчання, хоча в змозі це робити, заява підлягає до часткового задоволення. Крім цього, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, та з огляду на те, що позивач у даній категорії справ мав пільги щодо сплати судового збору за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 704, 80 гривень. Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на її користь з відповідача 400,00 гривень, як вказує, понесених судових витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем надано суду документи, яких, на думку суду, недостатньо для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial