Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення №XIII, розташоване на 4-му поверсі 1-ї блок-секції багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] та скасувати запис №14280522 про державну реєстрацію права власності на зазначене нежитлове приміщення за Публічним акціонерним товариством «Куряжський домобудівельний комплекс». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Полторацькою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №231 придбав у відповідача нежитлове приміщення №XIII, розташоване на 4-му поверсі 1-ї блок-секції багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. Право власності було зареєстроване в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації». Наприкінці травня 2016 року, під час перегляду відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, він дізнався про те, що 22 квітня 2016 року право власності на належне йому вищевказане нежитлове приміщення зареєстроване державним реєстратором Радіоновим О.С. за відповідачем. Позивач зазначає, що з моменту купівлі вказаного нежитлового приміщення і до теперішнього часу його відчуження з будь-яких підстав не здійснювалося, про будь-які позови з приводу зазначеного нежитлового приміщення з боку відповідача, йому також не відомо. Таким чином порушується право позивача як власника нерухомого майна. Позивач у судове не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Туренко В.А., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа - державний реєстратор відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Радіонов О.С. у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 02 березня 2010 року між Акціонерним товариством закритого типу «Куряжський домобудівельний комлекс» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацькою Л.М. за реєстровим №231, [PERSON] належить нежитлове приміщення XIII, розташоване на 4-му поверсі 1-ї блок-секції багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. Право власності позивача на зазначене нежитлове приміщення зареєстроване в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 12 травня 2010 року за реєстраційним номером 30397520 (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26092033 від 12 травня 2010 року) Разом з тим, як вбачається зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №57947290 від 22 квітня 2016 року, право власності на нежитлове приміщення XIII, розташоване на 4-му поверсі 1-ї блок-секції багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] зареєстроване за ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29374335 від 22 квітня 2016 року державного реєстратора Харківського районного управління юстиції Харківської області Радіонова Олександра Сергійовича. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦПК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом пов'язаний перехід до набувача відповідного об'єкта правомочностей, що складають зміст суб'єктивного права власності, - права володіння, права користування та права розпорядження. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Як вбачається зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №57947290 від 22 квітня 2016 року, право власності на нежитлове приміщення XIII, розташоване на 4-му поверсі 1-ї блок-секції багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] зареєстроване за ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 25 грудня 2008 року. Однак, в ході судового розгляду встановлено, що після постановлення зазначеного рішення суду і набрання ним законної сили ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» відчужило зазначене нежитлове приміщення позивачу [PERSON] на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на нежитлове приміщення за ТОВ «Куряжський домобудівельний комплекс», яке на теперішній час належить [PERSON] на відповідній правовій підставі, обмежує здійснення останнім права володіння, користування та розпорядження належним майном. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, а на підставі ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права власності. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Це може випливати із представлених ним доказів, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна. При цьому, якщо майно знаходиться у володінні позивача, його право на майно захищається презумпцією правомірності фактичного володіння. Судом встановлено, що [PERSON] правомірно набув право власності на нежитлове приміщення №XIII, розташоване на 4-му поверсі 1-ї блок-секції багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з моменту державної реєстрації права власності 12 травня 2010 року, саме з цього часу він фактично володіє зазначеним майном. При таких обставинах, з метою недопущення порушення права власності позивача на нежитлове приміщення №XIII, розташоване на 4-му поверсі 1-ї блок-секції багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS], суд вважає можливим захистити його право власності шляхом визнання за ним права власності. Щодо вимог позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині з наступних підстав. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.4 Положення про державну реєстраційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 02 липня 2014 року №219, одним з основних завдань Укрдержреєстру є здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. На території Харківського району Харківської області відповідні повноваження здійснює Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області, позовні вимоги до якого позивачем заявлені не були. Задоволення позовних вимог в частині визнання права власності, тягне за собою скасування запису про державну реєстрацію права власності у відповідному відділі державної реєстрації на підставі рішення суду. Позивачами не зазначено про порушення їх права щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення, яке підлягає захисту у разі його порушення, невизнання або оспорювання на підставі ст.15 ЦК України, яка передбачає виникнення права на захист цивільних прав та інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: partial