Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів (за період з 05.07.2013 по 21.10.2020) в сумі 132000,00 грн., а також пеню за несвоєчасну сплату аліментів з липня 2013 по жовтень 2020 рік в розмірі 40200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.08.2013 по справі 643/9952/13-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримування сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 05.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення суду виданий виконавчий лист № 643/9952/13-ц від 06.08.2013. Починаючи з 2013 року позивач намагалася досягнути згоди з відповідачем щодо добровільної сплати аліментів та 19.10.2020 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 63323954), проте жодного разу відповідач не з`явився до виконавчої служби, доказів сплати аліментів не надав. Державним виконавцем було винесено відповідні постанови про арешт коштів боржника. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Відповідач направив суду відзив на позовну заяву, в якому проти збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. - не заперечував, проте, в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів просив суд відмовити, посилаючись на те, що на теперішній час офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, а його дохід є нерегулярним та мінливим. Позивач надала заперечення на відзив відповідача, в якому проти доводів відповідача заперечувала та зазначила, що відповідачем не доведено суду те, що останній має інших утриманців, дітей, є непрацездатним; не довів наявності у нього обставин, які б могли розглядатись як такі, що обмежують його у працевлаштуванні. Посилання відповідача на відсутність доходів і постійного місця роботи не доводить його непрацездатності, не спростовує самого факту наявності іншого доходу та можливості його мати. Позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від06.08.2013 по справі 643/9952/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримування сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 05.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа № 643/9952/13-ц, виданого 12.03.2013 року Московським районним судом м. Харкова [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 05.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист позивачем пред`явлено до виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 19.10.2020 державним виконавцем було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження та відповідні постанови про арешт коштів боржника. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 4 ст. 183 СК України передбачено, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини буде меншим ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, одержувач аліментів має право звернутися до суду з позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: є стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи збільшений розмір аліментів, суд виходить із розміру прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 липня 2020 року- 2318,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині є обґрунтованою, такою, що визнана відповідачем, тому суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів на утримання дитини з 1500 грн. до 2000 грн., щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості та пені по сплаті аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За роз`ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Позивач вказує у своїх позовних вимогах, що відповідач не виконує у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 05.07.2013 року по 21.10.2020 року у сумі 132000, 00 грн. Так, згідно приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання. Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. За приписами ч.ч. 3, 4, 8, 11 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. З аналізу наведених законодавчих норм слідує, що довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів видаються органом ДВС на вимогу стягувача. Саме довідка є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, який підтверджує факт наявності такої заборгованості, її розмір та період, за який вона виникла. Розрахунок пені, як виду неустойки, може бути проведений і самим стягувачем, однак на підставі достовірних даних. Тобто, цей розрахунок є похідним від основного наявності заборгованості. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України докази встановлюються такими засобами як письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд бере до розгляду лише ті докази, які стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, позивачем не надано достовірного доказу, на підставі якого суд міг би встановити дійсні обставини справи, як-то наявність заборгованості у відповідача зі сплати аліментів. З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial