Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

До суду 30.08.2018 року надійшов позов [PERSON] , пред`явлений до [PERSON] , про поділ майна подружжя, згідно з яким просив: - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] під час [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 34,5 кв.м.; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м.; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 двохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м.; - стягнути із [PERSON] судові витрати у розмірі 11 920 грн.. В обґрунтування позову зазначив, що 21.09.2016 року між сторонами було укладено шлюб. Під час шлюбу позивачем в інтересах подружжя згідно із договором купівлі-продажу від 28.04.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м.. Зазначений об`єкт нерухомості було придбано за ціною 152 000, 00 грн.. У подальшому, 07.08.2018 року, шлюб між ними було розірвано, тому просив вирішити питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою суду від 03.09.2018 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову. 20.09.2018 року позивач усунув недоліки позову. Ухвалою суду від 08.10.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду у підготовчому засіданні 02.11.2018 року. 02.11.2018 року розгляд справи був відкладений на 03.12.2018 року за клопотанням сторони відповідача для надання відзиву на позов. 03.12.2018 року за клопотанням сторін розгляд справи був відкладений на 10.12.2018 року. Ухвалою суду від 10.12.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 12.02.2019 року. У зв`язку з неявкою сторін 12.02.2018р. розгляд справи був відкладений на 14.03.2019р.. Ухвалою суду від 14.03.2019 року було залишено без розгляду заяву представника відповідача - адвоката Верхоли І.О. про відвід головуючого судді. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Огороднійчук М.І. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки - Верхола І.О. (по ордеру серії ОД №321699 від 02.11.2018 року) у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи з ст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Згідно з ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що сторони із 21 вересня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 серпня 2018 року було розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Прізвище відповідачки після розірвання шлюбу - [PERSON] Під час шлюбу позивачем в інтересах подружжя згідно із договором купівлі-продажу від 28.04.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м.. Зазначений об`єкт нерухомості було придбано за ціною 152 000, 00 грн.. Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 14.08.2018 року вказана квартира була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] .. Викладене не спростовано жодною із сторін. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати спільною сумісною власністю подружжя сторін двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м. та порядку поділу майна визнати за [PERSON] право власності на 1/2 двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м.; та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 двохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м.. Отже, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] у частині вимог щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. У частині вимог [PERSON] щодо стягнення судового збору та судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.Згідно із частиною третьою вищевказаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач сплатив суму судового збору у розмірі 1 520, 00 грн. згідно квитанції №0.0.1120736113.1 від 29.08.2013 року, тому в цій частині витрати підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача. Також адвокатом позивача надано до суду розрахунок судових витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу, на загальну суму 10 200 грн., з яких: - зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (2 год.) - 1700 грн.; - збір доказів; підготовка позову (4 год.) - 3400 грн.; - безпосередня участь у судових засіданнях суду першої інстанції - 6 год. - 5100 грн.; - витрати, пов`язані з друком, копіюванням матеріалів, використанням інших канцелярських виробів, - 200 грн.. Суду надано копії договору про надання правової допомоги від 09.08.2018 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Огороднійчуком М.І. , додаткової угоди від 0908.2018 року (згідно якої вартість роботи адвоката за 1 год. становить 850 грн.); акту приймання-передачі виконаних робіт від 13.03.2019 року, підписані сторонами. Також суду надано копію прибуткового касового ордеру від 13.03.2019 року, згідно якого [PERSON] на користь адвоката було сплачено кошти на суму 10 400 грн.. Між тим, дослідивши подані докази та матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Зокрема, стороною позивача не підтверджено належним чином участь адвоката Огороднійчука М.І. у судових засіданнях, окрім останнього (14.03.2019 року), також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення адвокатом витрат, пов`язаних із друком, копіюванням матеріалів, використанням інших канцелярських виробів, у розмірі 200 грн.. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог про стягнення витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу, на суму 5 950, 00 грн., з яких: - зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (2 год.) - 1700 грн.; - збір доказів; підготовка позову (4 год.) - 3400 грн.; - безпосередня участь у судовому засіданні 14.03.2019 року - 2 год. - 1700 грн.. В іншій частині суд відмовляє. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Outcome: partial