Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 19 вересня 2013 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Печерським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, про що складено актовий запис №1963. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім`ю, ведення спільного господарства, відсутністю взаєморозуміння та втратою почуття любові. Між сторонами часто виникали конфілкти, що негативно впливало на психологічний стан дітей та в подальшому унеможливило збереження сім`ї. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, з вересня 2018 року окремо проживають та не ведуть спільне господарство та мають окремий бюджет. В подальшому позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю, [PERSON] , за місцем її проживання та реєстрації: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що батько не виконує свої обов`язки по утриманню їх неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1\\3 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, оскільки [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання синів не надає. В ході судового розгляду позивач подала заяву про залишення вимог в частині визначення місця проживання дітей без розгляду. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній погоджується на розірвання шлюбу, однак не згодний з підставами його розірвання, зазначеними позивачем. Також відповідач заперечив проти задоволення позову в частині стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що він добровільно, регулярно надає матеріальну допомогу на утримання двох дітей з розрахунку приблизно 4000 на кожну дитину кожного місяця, письмові докази про що долучені до матеріалів справи. Зазначена сума є такою, що може сплачуватись і в подальшому після працевлаштування в Україні, оскільки 14.09.2020 р. закінчується термін його перебування в США. Оскільки спору про визначення місця проживання дітей у сторін не має, у задоволенні зазначених позовних вимог просив відмовити. 26.04.2019 р. у даній справі відкрито провадження на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва. 28.11.2019 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва закрито підготовче провадження. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, оскільки відповідач не надає регулярну допомогу на утримання дітей, хоча може її надавати, оскільки працює за межами України та має достатні доходи. Представник відповідача проти задоволення позову в частині стягнення аліментів у пред`явленому позивачем розмірі та викладених позивачем обставин заперечила, починаючись на їх необґрунтованість та зазначила, що відповідач добровільно сплачує кошти на утримання дітей, а вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2/3 частини від його доходу не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, представник відповідача звернула увагу суду на неналежність доказів, долучених позивачем на підтвердження понесених нею витрат на утримання дітей щомісяця. Вислухавши позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19 вересня 2013 р. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Печерським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, про що складено актовий запис №1963. Від даного шлюбу у них народилися діти - сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На час розгляду судом справи неповнолітні діти проживають з матір`ю. Питання щодо порядку та розміру їх утримання не вирішено сторонами у позасудовий спосіб. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з вересня 2018 року; сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Сторони заперечують щодо подальшого існування сім`ї, вважаючи, що чоловік і жінка не можуть бути примушені до перебування у шлюбі, підтримання сімейних стосунків без наявності обопільної згоди. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на віьній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначалось судом вище, сторони заперечують подальше існування сім`ї, оскільки сім`я не існує в розумінні положень Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім`ї впливає на права обох сторін, позбавляє можливості сторони влаштувати інше сімейне життя, в зв`язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що питання щодо утримання неповнолітніх дітей між позивачем та відповідачем не узгоджено. Судом встановлено, що в період з березня 2019 р. по листопад 2019 р. відповідачем було перераховано на користь позивача на утримання дітей грошові кошти в розмірі 32606,58 гривень, що підтверджується відповідними платіжними документами. Однак, відповідачем не надано суду належних доказів, що після припинення спільного проживання з позивачем він надає регулярну, щомісячну допомогу на утримання дітей. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище позивача, щомісячний дохід якої становить 30 000 гривень, та розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення необхідного рівня її життєдіяльності. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину з 01.01.2020 р. становить 1779 гривень на місяць. Також суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, не має інших утриманців, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Оскільки у суду відсутні належні докази на підтвердження розміру доходу відповідача на час розгляду справи, суд не може врахувати зазначені обставини при визначенні розміру аліментів. Крім того, при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на дітей, суд враховує позицію відповідача та його згоду на стягнення з нього аліментів на утримання синів в розмірі по 4 000 гривень на кожного. Суд не може взяти до уваги посилання позивача та її представника на те, що відповідач має значний рівень доходів та його можливість сплачувати аліменти у пред`явленому до стягнення розмірі, оскільки жодних доказів на підтвердження викладених обставин суду надано не було. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1\\3 частина від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, який є достатнім для забезпечення дітей необхідним для їх життєдіяльності та їх гармонійного розвитку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial