Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14.06.2018 року у м. Дніпро на перехресті вул.Робочої та вул.Криворізької, за участю автомобіля Peogeot 607 н.з. [NUMBER], що належить позивачу, під керуванням третьої особи, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу автомобіль було пошкоджено. Під час огляду місця події та, за результатом подальшого розгляду відповідного адміністративного матеріалу за фактом ДТП, співробітниками поліції було встановлено, що в момент пригоди були в наявності недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі, які і стали причиною ДТП. Згідно Висновку експертного дослідження №3277, складеного 26.06.2018 року судовим експертом-автотоварознавцем Чернецьким М.В., вартість послуг якого склала 1200,00 грн., сума завданої позивачу матеріальної шкоди становить 77 491, 47 грн. Таким чином, загальний розмір матеріальних збитків позивача становить 78 691,47 грн. Також позивач вважає, що бездіяльністю відповідача йому нанесена моральна шкода, яку він оцінює в 10000,00 грн.. Зазначені суми позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. 27.12.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилається на те, що організація заходів щодо ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів належить до відання виконавчого органу міської ради, а тому обовязок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди, внаслідок потрапляння в ДТП, не може бути покладено на Дніпровську міську раду, як орган місцевого самоврядування. Також відповідач посилається на те, що не була зафіксована швидкість, з якою рухався автомобіль та позивачем не доведено, що перед виїздом автомобіль перебував у технічно справному стані. Позивачем не доведена протиправна діяльність відповідача, причинний зв'язок між неправомірними діями і шкодою. У звязку із чим, відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви позивача. 20.02.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач підтримав раніше заявлені позовні вимоги та надав свої заперечення проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2019 року було закрите підготовче провадження, а справа призначена до судового розгляду по суті. Ніяких клопотань від сторін не надходило. Третя особа в ході розгляду даної справи надав усні пояснення та підтримав доводи, викладені в позовній заяві позивача. У судове засідання представник позивача з'явилася, підтримала позовні вимоги та надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 14 червня 2018 року у м. Дніпро на перехресті вул.Робочої та вул.Криворізької, за участю автомобіля Peogeot 607 н.з. [NUMBER], що належить відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію [NUMBER] на праві власності позивачу, під керуванням третьої особи, сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме: під час переїзду трамвайних рейок на вказаному перехресті автомобіль втрапив у яму біля рейки колії, внаслідок чого спрацювали подушки безпеки автомобіля, що спричинило його пошкодження. Факт вказаної події зафіксований співробітниками поліції. При цьому схемою місця події, складеною інспектором 6 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції Нечай К.І. зафіксована наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі. Очевидна нерівність дорожнього полотна, а саме: наявність перешкоди у вигляді ями біля рейки колії, зафіксована і відповідною фото таблицею з місця події. Зібрані на місці події матеріали були предметом вивчення та розгляду відділу розшуку та доопрацювання матеріалів ДТП та відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується Доповідною запискою №761 від 22.10.2018 року, складеною старшим інспектором з о/д відділу розшуку та ОМ ДТП УПП в Дніпропетровській області майором поліції Є.В. Татарою. Рапортом останнього від 18.06.2018 року підтверджується, що в момент скоєння пригоди автомобіль перетинаючи на перехресті трамвайні колії, які виступають над рівнем проїзної частини, потрапив в місце де дорожнє покриття знаходиться в різних рівнях по відношенню до колій де і відбулось спрацювання подушок безпеки, тому в даній дорожній ситуації в діях третьої особи порушень вимог п.12.3 ПДР України не вбачається, оскільки останній був позбавлений можливості передбачити вищевказану ситуацію та уникнути вищезазначених наслідків. Співробітники відділу безпеки дорожнього руху УПП в Дніпропетровській області також підтвердили факт неналежного утримання проїзної частини, що підтверджується Рапортом від 18.09.2018 року т.в.о. заступника начальника вказаного відділу капітана поліції В.О. Шипілова. При цьому, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю, що визначено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги». Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться, що визначено ст. 17 Закону України «Про автомобільні дороги». Відповідно до ст. 18 цього Закону складовими вулиць і доріг міста інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Пунктом 2 частини 1 статті 19 вищевказаного Закону визначено основним обов'язком органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів - організацію будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами. За нормами ст. 21 цього ж Закону саме на орган місцевого самоврядування покладено відповідальність за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів, 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об'єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. Згідно п. 2.12 «в» ПДР, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць вимогам безпеки руху. У тому випадку, коли власник автомобільної дороги, на якій відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача, не створив належних умов щодо безпеки використання автомобільних доріг, він повинен відшкодувати позивачу збитки, що виникли через незадовільний стан дороги. За вказаних обставин, власником автомобільних доріг вулиць Робочої та Криворізької у м.Дніпрі є саме відповідач, проте останнім не створено належних умов щодо безпеки використання автомобільних доріг, а тому саме відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки, що виникли через незадовільний стан дороги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №373/1281/16/ц. Судом не береться до уваги позиція відповідача, що обовязок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди, внаслідок потрапляння в ДТП, не може бути покладено на Дніпровську міську раду, як орган місцевого самоврядування, так як зазначене твердження не підтверджене у судовому засіданні та спростовується дослідженими доказами у судовому засіданні. Зокрема матеріалами справи встановлено, що проїзна частина вул.Робочої та вул.Криворізької у м.Дніпрі на балансі підприємств, підпорядкованих Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради не перебуває, що підтверджується: відповіддю Департаменту благоустрою та інфраструктури №7/1-231 від 06.07.2018 року, наданим на запит Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області №6360/41/19/01-2018 від 26.06.2018 року; відповіддю Дніпровської міської ради №7/11-25.96 від 28.08.2018, наданим на запит Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області №7967/41/19/03-2018 від 10.08.2018 року; відповіддю Департаменту благоустрою та інфраструктури №З/1-3281 від 17.10.2018, наданим на запит адвоката Новікової Н.В. від 10.10.2018р. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.ст.12, 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 01.11.96 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно висновку №3277 експертного авто товарознавчого дослідження з визначення матеріальної шкоди, спричиненого володільцю транспортного засобу, складеного 26.06.2018 року судовим експертом Чернецьким М.В. (свідоцтво МУЮ №583 від 11.04.2014р.), вартість матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю позивача внаслідок ДТП складає 77 491, 47 грн.. Вартість послуг вказаного судового експерта була сплачена та становить 1200,00 грн., що підтверджується Договором №3277 від 19.06.2018р., актом прийому-передачі до вказаного договору від 27.06.2018р. та відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера №3277 від 27.06.2018р. Отже, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 77 491, 47 грн. та сплачену вартість робіт експерта у розмірі 1200 грн. У відповідності до ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пункт 3 ч. 2 ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.1 ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зважаючи на викладені обставини, суд частково погоджується із доводами позивача, що внаслідок пошкодження транспортного засобу він втратив можливість вільно ним користуватись та витрачав час і кошти для власного пересування, а також організації поїздок на СТО, до органів поліції та експерта, що спричинило ряд незручностей та порушення усталеного ритму життя позивача. Позивачем також наголошено та не спростовується матеріалами даної справи, що автомобіль не використовується з 14.06.2018 року, тобто з часі ДТП, що також заслуговує на увагу суду. Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідача, у розмірі 2000 грн.. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені ним у відзиві та в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та недоведеними і спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, наданими ним доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Суд вважає, що вина відповідача у заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачу по справі доведена у встановленому законом порядку, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: partial