Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], який неодноразово уточнював та остаточно просив зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки шляхом зміщення меж земельної ділянки [PERSON] з земельної ділянки [PERSON] у відповідності до висновку будівельно-технічної експертизи, відновлення межових знаків, демонтування частини навісу і стовпчика з території позивача, перенесення душу, туалету, курятника, стовпа у вході в двір, зливної ями на відстань, що відповідає нормам\~ законодавства, а також просив стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 5000грн.,\~ витрати по сплаті судового збору, експертизи. В обґрунтування уточненої позовної заяви вказав, що являється власником земельної ділянки №41-а по вул.Червоноармійській в с.Старий Крим м.Маріуполя площею 0,1212га, а відповідач є власником суміжної земельної ділянки №43. Межі землекористування встановлені в процесі підготовки документації для приватизації земельних ділянок, однак наявні порушення меж зі сторони відповідача. Також [PERSON] порушені норми розміщення господарських та підсобних будов, які перешкоджають позивачу користуватись власним двором. Про те, що фактично суміжна межа земельних ділянок зміщена в сторону його ділянки, [PERSON] стало відомо із висновку комплексної будівельно-технічної експертизи від 27.05.2015 року. За зверненням позивача, ТОВ «ПЕФ «Землі Приазовя» були перенесені межі земельних ділянок в натурі, після чого виявилось, що земельна ділянка відповідача накладається на його ділянку. На підставі викладеного, позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден на зміщення межі його земельної ділянки із земельної ділянки [PERSON] у відповідності до висновку будівельно-технічної експертизи, викладеного на підставі інформації, наданої ним. Додатково вказав, що стовп та навіс знаходяться на його території, переміщувати душ, курятник, зливну яму не згоден, оскільки все будувалось в 1970-х роках, а норми ДБН затверджені в 1992 році, в період зведення господарських будов все відповідало нормам, туалет збудував торік. Також не визнає позов в частині стягнення з нього судових витрат та моральної шкоди, оскільки він конфлікт не розпочинав, моральної шкоди нікому не спричиняв. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала доводи відповідача, додала, що межі земельних ділянок вже встановлені при приватизації. Факт порушення межі не встановлено, оскільки відсутні тверді межові знаки. При узгодженні меж земельних ділянок обох сусідів не було. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи та аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ч.ч.1 - 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.3 ст.152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.\~ Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №41-а, розташованого по вул.Червоноармійській в с.Старий Крим м.Маріуполя, що підтверджується ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 14.02.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.07.2014 року. Відповідно до свідоцтва про право спадщину за заповітом від 01.02.2013 року [PERSON] є власником житлового будинку №43, розташованого по вул.Червоноармійській в с.Старий Крим м.Маріуполя. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2014 року [PERSON] належить земельна ділянка №43, розташована по вул.Червоноармійській в с.Старий Крим м.Маріуполя, площею 0,15га. За висновком комплексної будівельно-технічної експертизи від 27.05.2015 року, проведеної по цивільній справі №264/9365/14-ц, фактична суміжна межа ділянок №43 та №41-а по вул.Червоноармійській в с.Старий Крим відповідає межі земельної ділянки №43 за вказаною адресою площею 1500кв.м: - від точки А (огорожа по вул.Червоноармійській) довжиною 17,35м до точки Б в глибину\~ двору, - від точки Б довжиною 3,75м\~ в напрямку точки В. В точці В фактична суміжна межа ділянок №43 та №41-а по вул.Червоноармійській в с.Старий Крим зміщена в сторону ділянки №41-а на 0,06м; далі на відстані 5,60м фактична межа зміщена в сторону ділянки №41-а на 0,13м (точка Г); далі на відстані 7,39м фактична межа зміщена в сторону ділянки №41-а на 0,25м (точка Д), далі на відстань 17,02м фактична межа зміщена в сторону ділянки №41-а на 0,11м (точка Е); далі огорожа або тверді межові знаки суміжної межі відсутні. Господарські будови, що належать [PERSON] не знаходяться на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON] Як вбачається з відповіді Старо-Кримської селищної ради від 04.12.2015 року, [PERSON] звертався до селищної ради з проханням встановити межі земельних ділянок, однак при неоднократному виході комісії на місце конфлікту\~ вирішити земельний спір не вдалось, оскільки експертизою встановлено захват частини земельної ділянки зі сторони [PERSON] Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.10.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 року, [PERSON] відмовлено у поновлені строку звернені до суду та його позов до Старо-Кримської селищної ради, (треті особи: [PERSON], ДКУ «Маріупольське Бюро технічної інвентаризації», головне управління Держземагенства у м.Маріуполі, ТОВ «ПЕФ «Землі Приазовя») про скасування рішення №163 від 08.04.2013 року, яким дозволено розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки №43 по вул.Червоноармійській, залишено без розгляду. 10.06.2016 року [PERSON] звернувся до голови Старо-Кримської селищної ради із заявою щодо незгоди із проведеними 16.05.2016 року замірами земельної ділянки №41-а по вул.Червоноармійській, у звязку з проведенням замірів без його присутності та наявності на розгляді в суді земельного спору. Просив заборонити підготовку та видачу рішення про приватизацію до вирішення спору в суді. Рішенням Старо-Кримської селищної ради №7/15-66 від 20.09.2016 року затверджено технічну документацію землеустрою по відводу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування жилого будинку, господарських будов по вул.[PERSON] (Червоноармійській) 41-а в с.Старий Крим м.Маріуполю громадянину [PERSON] Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2016 року, [PERSON] є власником земельної ділянки №41-а, розташованої по вул. Червоноармійській в с.Старий Крим, площею 0,1212га. Як вбачається з акту Старо-Кримської селищної ради від 28.06.2016 року, комісією, за зверненням [PERSON], рекомендовано [PERSON] навести порядок в утриманні домашнього господарства згідно норм розміщення господарських будов, зазначених в нормах «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ДБН 360-92. Відповідно до доповнення до акту встановлення та узгодження меж землекористування громадянина [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул.Червоноармійській, 43, у с.Старий Крим від 16.09.2014 року, підпис суміжного землекористувача ділянки №41-а, в акті встановлення та узгодження меж відсутній, також не надана письмова відмова. При зясуванні причин відсутності підпису встановлено, що межі суміжної земельної ділянки №41-А, раніше не встановлювались, правовстановлюючі документи відсутні. Межі земельної ділянки [PERSON] встановлені по існуючій огорожі. Згідно доповнення до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання громадянина [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул.[PERSON] (Червоноармійській), 41-а в с.Старий Крим від 30.06.2016 року, підпис суміжного землекористувача ділянки №43, в акті прийому-передачі межових знаків відсутній, також не надана письмова відмова. При зясуванні причин відсутності підпису встановлено, що межі суміжної земельної ділянки №43, раніше встановлювались, є правовстановлюючий документ. Межа земельної ділянки [PERSON] співпадає з межами вказаними у даному державному акті. Межі землекористування на місцевості проходять: з північного сходу- від к.1 до к.6- по умовній лінії, частково по існуючій огорожі; з південного сходу- від к.6 до к.7- по умовній лінії; з південного заходу- від к.7 до к.12- частково по існуючій огорожі, по умовній лінії; з північного заходу- від к.12 до к.1- по умовній лінії. 18.10.2016 року [PERSON] звернувся з заявою до голови Старо-Кримської селищної ради, в якій вказав, що 10.10.2016 року спеціалістами земельних ресурсів сумісно із селищною комісією були винесені межі земельної ділянки в натурі, однак [PERSON] відмовляється визнавати встановлені межі та перешкоджає встановленню огорожі. Просив посприяти у встановленні огорожі та прийняти заходи до [PERSON] На вказану заяву [PERSON], Старо-Кримською селищною радою надана відповідь від 25.10.2016 року, в якій рекомендовано встановити межу згідно державного акту на землю. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 07.12.2017 року, яке ніким не оскаржувалось та набрало законної сили, в задоволенні позову [PERSON] до Старо-Кримської селищної ради, [PERSON], ТОВ «ПЕФ «Землі Приазовя», треті особи- головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, Реєстраційна служба Маріупольського управління юстиції м.Маріуполя про визнання незаконним та скасування рішень Старо-Кримської селищної ради, скасування витягів про реєстрацію земельних ділянок відмовлено. За висновком комплексної будівельно-технічної експертизи №3-с від 10.02.2017 року зміщення меж вказано окремо по інформації [PERSON] та інформації [PERSON], оскільки, в частині їх ділянок відсутня огорожа або які-небудь межові знаки, а інформація про фактичне проходження межі різна у сторін. Так, за інформацією [PERSON], межі земельної ділянки [PERSON] по вул.Червоноармійській, 43 в с.Старий Крим м.Маріуполя зміщені на земельну ділянку [PERSON] по вул.Червоноармійській, 41-а, в с.Старий Крим м.Маріуполя в наступних розмірах: - від вул.Червоноармійської на відстані 4,3м від неї довжиною 12,8м та шириною від 0см до 2,8см площею 0,1769кв.м; - від душу довжиною 8,27м, шириною від 18,9см до 22,1см, далі довжиною 29,85м і шириною від 22,1см до 0см площею 6,387кв.м; - далі межа земельної ділянки [PERSON] зміщена на земельну ділянку [PERSON] довжиною 38,32м і шириною від 0см до 71,5см площею 13,5кв.м. За інформацією [PERSON], межі його земельної ділянки\~ зміщені на земельну ділянку [PERSON] в наступних розмірах: - від вул.Червоноармійської на відстані 4,3м від неї довжиною 12,8м та шириною від 0см до 2,8см площею 0,1769кв.м; - від душу довжиною 8,27м, шириною від 18,9см до 22,1см, далі довжиною 22,05м і шириною від 22,1см до 111,7см, далі довжиною 50,45м і шириною від 111,7см до 48,4см, площею 53,3428кв.м. Також за вказаним висновком експерта, курятник та вбиральня [PERSON]М не знаходяться на межі земельної ділянки [PERSON] Зливна яма [PERSON] частково заходить на ділянку [PERSON] одним кутом на 3см, іншим на 8см, площею 0,06кв.м. Розташування курятника, вбиральні [PERSON] відносно літньої кухні та житлового будинку [PERSON] не відповідає п.п.3.25а*, 3.26, 3.31 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Розташування зливної ями [PERSON] відносно літньої кухні [PERSON] не відповідає цим же нормам ДБН 360-92**. Розташування душу [PERSON] відносно літньої кухні та житлового будинку [PERSON] не відповідає п.п.3.25* ДБН 360-92**. Кут навісу [PERSON] не знаходиться на земельній ділянці [PERSON], оскільки нахилений в сторону ділянки [PERSON], а залізний стовп навісу знаходиться на ділянці [PERSON] на відстані 4см. Частина бетонного стовпа у вході у двір знаходиться на ділянці [PERSON] шириною 7см и 8 см, площею 0,02кв.м. Визначити чи перешкоджають вони встановленні огорожі між ділянками не являється можливим, у звязку з тим, що відсутня достовірна інформація параметрів огорожі. Щодо позовних вимог про зміщення межі земельної ділянки [PERSON] із земельної ділянки [PERSON] у відповідності з висновком будівельно-технічної експертизи суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.г, е\~ ч.1. ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;\~ дотримуватися\~\~\~\~\~ правил\~\~\~\~\~ добросусідства\~\~\~ та\~\~\~ обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно з ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками громадян. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів із рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст.12 Земельного Кодексу України визначено, що до виключної компетенції міської ради у галузі регулювання земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності. У пункті 4 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Враховуючі вищенаведені норми законодавства та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про зміщення межі земельної ділянки [PERSON] із земельної ділянки [PERSON] у відповідності з висновком будівельно-технічної експертизи, викладеного на підставі інформації, наданої [PERSON]\~ Так, обидві сторони по справі не заперечують факт наявності зміщення земельної ділянки відповідача на ділянку позивача, при цьому [PERSON] надав інформацію експерту про зміщення його земельної ділянки на ділянку [PERSON] у значно більших розмірах, ніж заявляв позивач. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу у межах заявлених нею вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Тому,

Outcome: partial