Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач звернулася із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини. Як на підставу позову вказує, що з 04.05.2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. Стверджує, що від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що син [PERSON] перебуває на її повному утриманні, відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, єдиним доходом її сім`ї є її пенсія, як інваліда ІІ групи з дитинства, а тому просить стягнути з відповідача [PERSON] , на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен зокрема, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, просили позов задовольнити повністю. Позивач зауважує, що проживають разом в одній квартирі з відповідачем, однак, він жодної участі в утриманні їх спільного сина не бере, матеріально не допомагає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що на даний час офіційно не працевлаштований, перебуває на обліку у Свалявській районній філії Закарпатського центру зайнятості, як безробітній, та його дохід за 3-й квартал 2020 року складає 3202 гривні, що становить 1067, 33 грн. на місяць, іншого доходу не має, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Стверджує, що не ухиляється від обов`язку утримувати дитину, та коли має якісь доходи здійснює покупки дитині, зокрема, зауважує купував продукти, давав гроші на утримання дитини, коли працював за кордоном, та зазначає, що будь-яких доказів цього не має. Зауважує, що на даний час роботи не має, доходу не утримує, тому не має змоги сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач. Суд, під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, та надані учасниками, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, сторони у справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 04.05.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області. Станом на день розгляду даної справи, даний шлюб розірвано, відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області, яке набрало законної сили. Сторони дану обставину визнають, та не заперечують. За час перебування в шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.06.2012 року), сторони у справі записані батьками дитини. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства. Як вбачається із довідки виданої Свалявською районною філією Закарпатського центру зайнятості №98 від 13.08.2020 року, [PERSON] перебуває на обліку у Свалявській районній філії Закарпатського центру зайнятості, як безробітній, та його дохід за 3-й квартал 2020 року складає 3202 гривні. В ході розгляду справи встановлено, що сторони на даний час проживають разом в одній квартирі, однак спільного господарства не ведуть, та їх малолітня дитина проживає разом з ними. Дана обставина сторонами не заперечується. За відсутності доказів протилежного, суд вважає доведеним твердження позивача, що вона самостійно утримує дитину, а батько дитини участі в утриманні сина не бере. Крім того, відповідач і сам не заперечує в судовому засіданні ту обставину, що на даний час він не має доходу, і не має змоги утримувати дитину. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до змісту ст.181 СК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має достатній заробіток, або додаткові доходи, чи витрати, які перевищують його доходи, для стягнення з нього аліментів у розмірі, заявленому позивачем 1/3 частки всіх видів доходів щомісячно, що є вищим мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законом, та на підтвердження зазначених обставин щодо достатності доходу у відповідача таких доказів не надано і в судовому засіданні, та не встановлено обставин щодо наявності у відповідача такого доходу для визначення у зазначеному нею розмірі аліментів, який перевищує встановлений законом гарантований розмір. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності витрат у відповідача, що перевищують його заробіток (дохід), в разі чого суд може не обмежуватись розміром заробітку (доходу) відповідача при визначенні розміру аліментів. На підставі доводів позовної заяви, наданих пояснень сторін, та досліджених судом доказів, беручи до уваги думку сторін, судом встановлено, що останній ухиляється від обов`язку утримання дитини та добровільної допомоги, в тому числі і матеріальної, дитині не надає, крім того, встановлено, що він є особою працездатного віку, будь-яких протипоказань щодо працездатності за станом здоров`я немає, інших утриманців те аліментних зобов`язань немає. В зв`язку з цим, враховуючи ту обставину, що позивач є інвалідом ІІ групи з дитинства, суд доходить висновку, що позивач має право на звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, та, що відповідач ухиляється від обов`язку добровільно утримувати дитину. На підставі наведеного, суд вважає, що визначений законом мінімальний гарантований розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде необхідним та достатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини, враховуючи і те, що обоє батьків зобов`язані брати участь в утриманні та вихованні дитини. Доказів того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів (заробітку), позивачем не надано. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, зважаючи на інтереси малолітньої дитини, виходячи з принципу добросовісності, справедливості та розумності, та, враховуючи обов`язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, беручи до уваги законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення позивача до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий визначений розмір аліментів буде розумним, справедливим, та достатнім для задоволення розумних потреб сина сторін, і буде повністю забезпечувати йому мінімальні матеріальні та побутові потреби. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, та, зважаючи, що в силу Закону позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 840 грн.80 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в силу Закону. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз`яснює сторонам положення статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Outcome: partial