Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 44 000 000,00 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави - частку у розмірі 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «УНМАК», зареєстрованого 28 липня 2008 року Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області за № 1 083 102 0000 014501, ідентифікаційний код 35914495, юридична адреса: 70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вулиця Шевченко, будинок 75, номінальною вартістю 23 000 000,00 гривень, що належить [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]; визнання права власності на частку у розмірі 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «УНМАК», зареєстрованого 28 липня 2008 року Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області за № 1 083 102 0000 014501, ідентифікаційний код 35914495, юридична адреса: 70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вулиця Шевченко, будинок 75, номінальною вартістю 23 000 000,00 гривень; припинення участі [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) в Товаристві з обмеженою відповідальністю «УНМАК», зареєстрованому 28 липня 2008 року Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області за № 1 083 102 0000 014501, ідентифікаційний код 35914495, юридична адреса: 70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вулиця Шевченко, будинок 75, в зв'язку зі зверненням стягнення на всю належну йому частку встатутному капіталі товариства, встановити порядок виконання судового рішення шляхом зобов'язання будь-якого державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємцівздійснити державну реєстрацію відповідних змін до відомостей про юридичні особив Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі рішення суду та стягнути грошові кошти у розмірі 21 000 000, 00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 07 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 22 000 000,00 грн. (двадцять два мільйони гривень 00 коп.). Відповідно до умов п. 1.1. договору позики від 07.02.2016 року (далі за текстом - Договір позики) Боржник (Відповідач) отримує від Кредитора (Позивач), а Кредитор передає у власність Боржника грошові кошти в розмірі 22 000 000,00 грн., які Боржник зобов'язується повернути в повному обсязі на умовах, передбачених Договором в строк до 26 квітня 2016 року. Також договором передбачена відповідальність Позичальника за неналежне виконання умов договору в частині порушення строків повернення позики у вигляді штрафу в розмірі 100% від розміру позики Зазначений договір позики є змішаним договором та містить в собі положення договору позики та договору застави корпоративних прав, з метою забезпечення належного виконання боржником своїх зобов'язань по договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. Так пунктом 3.1 Договору позики встановлено, що з метою належного виконання своїх зобов'язань щодо повернення позики, зазначеної в п. 1.1. Договору, Боржник передає в якості забезпечення зобов'язань в заставу корпоративні права (частку) в розмірі 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «УНМАК», зареєстрованого 28 липня 2008 року Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області за № 1 083 102 0000 014501, ідентифікаційний код 35914495, юридична адреса: 70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вулиця Шевченко, будинок 75, номінальною вартістю 23 000 000,00 гривень. Відповідно до п. 3.4. договору позики вартість предмету застави була оцінена сторонами в 23 000 000, 00 гривень. Але в порушення взятих на себе зобов'язань Відповідач у строк, встановлений Договором позики, та й до сьогодні не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання Договору позики, про причини такого невиконання Позивача не повідомив. Позивач вважає, що відповідачем грубо порушуються його майнові права та інтереси, а також норми чинного законодавства України, що надає підстав позивачу звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. У серпні 2016 року до суду надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору в межах даної справи [PERSON]. Вказана позовна заява була прийнята до провадження. У своїй позовній заяві третя особа просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 21 000 000, 00 грн. шляхом визнання за [PERSON] права власності на паркувальні місця № 1-64, розташовані за адресою: [ADDRESS] у підвальному поверсі житлового будинку літ. А-20, нежитлові приміщення № 135-136, розташовані за адресою: [ADDRESS], нежитлове приміщення № 1, розташоване за адресою: [ADDRESS],визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], переведення на [PERSON] прав та обов'язків [PERSON] як власника частки у розмірі 17/20 нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,0573 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], переведення на [PERSON] прав та обов'язків [PERSON] як власника частки у розмірі 17/20 нерухомого майна- торговельно-діловий комплекс, загальною площею 4317,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]; припинення права спільної часткової власності [PERSON] у розмірі 17/20 частини на нерухоме майно - земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,0573 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; припиненняправа спільної часткової власності [PERSON] у розмірі 17/20 частини на нерухоме майно- торговельно-діловий комплекс, загальною площею 4317,7 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]; припинення права власності [PERSON] на наступне нерухоме майно: паркувальні місця № 1-64, розташовані за адресою: [ADDRESS] у підвальному поверсі житлового будинку літ. А-20, нежитлові приміщення № 135-136, розташовані за адресою: [ADDRESS], нежитлове приміщення № 1, розташоване за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0518 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Право власності Відповідача на зазначене майно підтверджуєтьсяІнформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 08.09.2016 року, яка міститься в матеріалах справи. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що29 червня 2016 року між [PERSON] (Позивачем) та [PERSON] (третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору) було укладено Договір про відступлення права вимоги. Пунктом 1.1. Договору про відступлення права вимоги визначено, що Первісний позикодавець ([PERSON]) передає належне йому право вимоги за Договором позики від 07.02.2016 року, укладеним між Первісним позикодавцем ([PERSON]) і [PERSON] (позичальник) (далі по тексту - основний договір), в частині вимог в розмірі 10 500 000,00 грн. (десять мільйонів п'ятсот тисяч гривень 00 коп.), а Новий позикодавець ([PERSON]) приймає право вимоги, що належить первісному позикодавцеві за Основним Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги Початковий позикодавець ([PERSON]) передає належне йому право вимоги штрафних санкцій в розмірі 10500 000,00 грн. (десять мільйонів п'ятсот тисяч гривень 00 коп.), а Новий позикодавець ([PERSON]) приймає право вимоги, що належить первісному позикодавцеві за Основним Договором. В пункті 1.3. Договору про відступлення права вимоги Сторонами зазначено, що Новий позикодавець ([PERSON]) займає місце первісного позикодавця ([PERSON]) в зобов'язаннях, що виникли з Основного Договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору. Згідно зі змістом положень п. 3.3.2 Договору про відступлення права вимоги Новий позикодавець ([PERSON]) має всі права і обов'язки за Основним договором, в частині переданих зобов'язань Боржника, зазначених в пунктах 3.5., 4.3., 4.5. Основного договору, окрім права на звернення стягнення на предмет застави, зазначений в п. 3.1. Основного договору. Пунктом 3.5. Основного договору встановлено, що у випадку неповернення боргу в повному обсязі або його частини, яка не забезпечена предметом застави, зазначеному в п. 3.1. Основного договору, Боржник несе відповідальність за своїм зобов'язанням, встановленим в п. 1.1. Основного договору, всім належним йому майном. В свою чергу п. 5.1. Договору про відступлення права встановлено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором. Таким чином оскільки між Позивачем ([PERSON]) та [PERSON] 29 червня 2016 року було укладено Договір про відступлення права вимоги, до [PERSON] перейшли права Первісного кредитора Відповідача, в частині, що стосується стягнення заборгованості за Договором позики в розмірі 10 500 000,00 грн. за основним зобов'язанням та 10 500 000,00 грн. за штрафними санкціями. За наявною в третьої особи інформацією у відповідача відсутнє інше співмірне з розміром грошових вимог майно, на яке може бути звернуто стягнення з метою погашення заборгованості, що виникла з Договору позики та Договору про відступлення прав, окрім майна, зазначеного в позовній заяві. Позивач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином, подав пояснення щодо предмету спору в яких, зокрема, підтвердив викладені в позовній заяві третьої особи факти, просив розглядати справу з врахуванням змісту наданих пояснень, а також проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Причини неявки суду невідомі. Третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також в заяві від 08.09.2016 року третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору зазначила про підтримання своїх позовних вимог в повному обсязі та просила проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі22 000 000,00 грн. в строк до 26.04.2016 року, що підтверджується договором позики від 07.02.2016 року. Пунктом 3.1 Договору позики встановлено, що з метою належного виконання своїх зобов'язань щодо повернення позики, зазначеної в п. 1.1. Договору, Боржник передає в якості забезпечення зобов'язань на суму 22 000 000, 00 гривень в заставу корпоративні права (частку) в розмірі 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «УНМАК», зареєстрованого 28 липня 2008 року Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області за № 1 083 102 0000 014501, ідентифікаційний код 35914495, юридична адреса: 70002, Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вулиця Шевченко, будинок 75, номінальною вартістю 23 000 000,00 гривень Пунктом 4.3 Договору позики встановлено, що за порушення строків повернення позики Позичальник несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми основного боргу. Як вбачається з пояснень позивача та підтверджується матеріалами справи відповідач своїх зобов'язань за договором позики від 07.02.2016 року на момент розгляду справи не виконав. Таким чином у позивача виникло право вимоги грошових коштів в розмірі 44 000 000,00 грн., які складаються з 22 000 000,00 грн. заборгованість за основним зобов'язанням та 22 000 000,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Проте 29.06.2016 року між [PERSON] (Позивачем) та [PERSON] (третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору) було укладено Договір про відступлення права вимоги. Пунктом 1.1. Договору про відступлення права вимоги визначено, що Первісний позикодавець ([PERSON]) передає належне йому право вимоги за Договором позики від 07.02.2016 року, укладеним між Первісним позикодавцем ([PERSON]) і [PERSON] (позичальник), в частині вимог в розмірі 10 500 000,00 грн., а Новий позикодавець ([PERSON]) приймає право вимоги, що належить первісному позикодавцеві за Основним Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги Первісний позикодавець ([PERSON]) передає належне йому право вимоги штрафних санкцій в розмірі 10 500 000,00 грн., а Новий позикодавець ([PERSON]) приймає право вимоги, що належить первісному позикодавцеві за Основним Договором. В пункті 1.3. Договору про відступлення права вимоги Сторонами зазначено, що що Новий позикодавець ([PERSON]) займає місце первісного позикодавця ([PERSON]) в зобов'язаннях, що виникли з Основного Договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору. Згідно зі змістом положень п. 3.3.2 Договору про відступлення права вимоги Новий позикодавець ([PERSON]) має всі права і обов'язки за Основним договором, в частині переданих зобов'язань Боржника, зазначених в пунктах 3.5., 4.3., 4.5. Основного договору, окрім права на звернення стягнення на предмет застави, зазначений в п. 3.1. Основного договору. Пунктом 3.5. Основного договору встановлено, що у випадку неповернення боргу в повному обсязі або його частини, яка не забезпечена предметом застави, зазначеному в п. 3.1. Основного договору, Боржник несе відповідальність за своїм зобов'язанням, встановленому в п. 1.1. Основного договору, всім належним йому майном. В свою чергу п. 5.1. Договору про відступлення права встановлено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором. Таким чином оскільки між позивачем та третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору 29.06.2016 року було укладено Договір про відступлення прав за яким до [PERSON] перейшли права Первісного кредитора Відповідача, в частині, що стосується стягнення заборгованості за Договором позики в розмірі 10 500 000,00 грн, за основним зобов'язанням та 10500 000,00 - штрафні санкції,виключно третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору має право вимоги належного виконання даної частини грошових зобов'язань відповідача. Відповідно до ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 1050 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Також відповідно до вимог ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 590 Цивільного кодексу України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України та пункту 14.1.90 статті 14 Податкового кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Майном, відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що корпоративні права це право власності учасника на статутний капітал (його частку). Корпоративні права є сукупність як майнових, так і немайнових прав, які випливають з власності на акції, частки у статутному капіталі тощо, та включають право на участь в управлінні юридичною особою, а також інші права та правомочності, передбачені законами та статутними документами. Корпоративні права є об'єктом цивільного обороту. Заявлені позовні вимоги [PERSON] стосуються звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності за позивачем на корпоративні права (частки) у товариствах з обмеженою відповідальністю. Отже, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб ті фізичних осіб - підприємців», таке рішення може бути виконане лише шляхом проведення державної реєстрації відповідних змін до відомостей про юридичні особи. Так статтею 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, що державна реєстрація ті інші реєстраційні дії проводяться зокрема на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Частиною 3 ст. 25 вказаного закону визначено, що суб'єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті: звертається до суду за роз'ясненням судового рішення - у разі якщо судове рішення є незрозумілим для суб'єкта державної реєстрації; повідомляє суд або державну виконавчу службу про неможливість виконання рішення із зазначенням підстав - у разі неможливості виконання судового рішення Відповідно до п. 3.24. Договору позики у випадку визнання за Заставодержателем права власності на частку в статутному капіталі ТОВ, що є предметом застави, у судовому порядку, Заставодержатель має право самостійно зареєструвати зміни до статутних документів ТОВ на підставі рішення суду, нові редакції статуту ТОВ, звернувшись з відповідними документами до органу, що здійснює зазначені дії, відповідно до чинного законодавства України. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню - в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 07.02.2016 в розмірі 23 000 000,00 грн., що складається з 11 500 000, 00 грн. - за основним зобов'язанням, 11 500 000, 00 - штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язання ,шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме частку у розмірі 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «УНМАК» (ідентифікаційний код 35914495), номінальною вартістю 23 000 000,00 гривень, що належить АлакбаровуГуламуАтдиханогли. В частині позовних вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 21 000 000,00 грн. суд приходить до висновку про, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають в зв'язку з відступленням позивачем своїх прав за договором на користь третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями сторін та не спростовано під час судового розгляду справи. З приводу позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відповідача відсутнє співмірне з розміром грошових вимог майно на яке може бути звернуто стягнення з метою погашення заборгованості, що виникла з Договору позики та Договору про відступлення прав, окрім майна, зазначеного в позовній заяві. Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо [PERSON] від 08.09.2016 року, яка міститься в матеріалах справи. Крім того п. 3.5. Основного договору встановлено, що у випадку неповернення боргу в повному обсязі або його частини, яка не забезпечена предметом застави, зазначеного в п. 3.1. Основного договору, Боржник несе відповідальність за своїм зобов'язанням, встановленому в п. 1.1. Основного договору, всім належним йому майном. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 366 ЦК України, у разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що поділ спільного майна є неможливим, інші співвласники відмовились від придбання частки, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами щодо задоволення своїх вимог як кредитора за рахунок належного відповідачу майна, зокрема шляхом переведення на нього прав та обов'язків співвласника підлягає задоволенню. Відповідно до статті 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється внаслідок звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Таким чином, майно, яке знаходиться у приватній власності відповідача [PERSON] також підлягає стягненню в рахунок погашення заборгованості із відповідним припинення права власності [PERSON] на це майно. Крім того з метою підтвердження співмірності заявлених позовних вимог, що стосуються звернення стягнення на нерухоме майно відповідача, третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору було надано суду інформацію про ринкові ціни на зазначене нерухоме майно. Інформація про ринкові ціни була отримана третьою особою з самостійними вимогами з відкритих джерел, а отже відноситься до категорії публічної та загально відомої інформації, яка не підлягає доказуванню під час судового розгляду. Так відповідно до наданої третьою особою з самостійними вимогами інформацією, вартість 1 паркувального місця в закритому паркінгу в новобудові (з врахуванням місця розташування паркінгу) становить 160 000,00 гривень. А отже 64 паркінг-місця приблизно коштують 10 240 000, 00 гривень. Також третьою особою з самостійними вимогами зазначено, що вартість 1 квадратного метру нежитлової нерухомості в місті Дніпро в розташування нежитлового приміщення на яке третя особа просить звернути стягнення(м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, буд. 48) становить 20 000,00 грн., а отже враховуючи розмір вказаного приміщення його загальна ринкова вартість на час розгляду даної справи становить 1 910 000,00 грн. З приводу оцінки вартості земельних ділянок на які третя особа з самостійними вимогами просить звернути стягнення, третьою особою було зазначено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року № 4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель» було встановлено, що базова вартість 1 квадратного метру земельної ділянки у м. Дніпропетровську становить 306,35 грн. Пунктом 3 вказаного рішення Дніпропетровської міської ради визначено, що нормативно грошова оцінка земель м. Дніпропетровська підлягає щорічній індексації. Державною службою статистики було встановлено, що про індекс інфляції за 2015 рік становить 143,3%. Таким чином вартість 1 квадратного метру земельної ділянки у м. Дніпропетровську після індексації в 2016 році становить 439 грн. Отже вартість земельної ділянкиплощею 0,0518 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 227 402,00 грн. В той же час загальна вартість земельної ділянки загальною площею 0,0573 га, розташована за адресою: [ADDRESS] становить 251 547,00 грн., а частки, яка належить відповідачу 213 814,95 грн. З приводу вартості 17/20 торговельно-ділового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS], третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору було зазначено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа № 200/7581/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] Садайогли про стягнення заборгованості. В межах провадження по зазначеній справі було встановлено, що загальна вартість торговельно-ділового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] становить 7 341 000,00 грн., а частка, яка належить відповідачу становить 6 239 850, 00 гривень. Судом приймаються до уваги вищезазначені доводи третьої особи з самостійними вимогами та враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що приблизна вартість майна, яке підлягає стягненню в рахунок погашення заборгованості відповідача становить 18 831 067, 00 гривень, що співмірно з заявленими позовними вимогами [PERSON]. В свою чергу, відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору належним чином обґрунтував свої позовні вимоги в частині визначення розміру боргу, а встановлення способу погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на належне відповідачу нерухоме майнопризведе до майже повного погашення існуючої заборгованості відповідача перед позивачем. Згідност.60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази, оскільки відповідачем не спростовано порушення умов договорів, укладених між сторонами, зобов'язання має виконуватись належним чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з врахуванням штрафної санкції підлягаютьзадоволенню в розмірі визначеному позивачем та третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору. Також враховуючи той факт, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності в нього можливості погашення існуючої заборгованості за рахунок належних відповідачу грошових коштів, заявлені позивачем та третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору вимоги про встановлення способу виконання рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що належить відповідачу є обґрунтованими та такими, що призведуть до реального погашення існуючої заборгованості відповідача перед позивачем та третьою особою з самостійними вимогами. Відповідно дост.88 ЦПК Українисудовий збір покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial