Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою 18.04.2017, в якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.12.2011, яка станом на 28.02.2017 становить 27767 грн. 70 коп. та складається із заборгованості: за кредитом 2189 грн. 44 коп., по процентам за користування кредитом 20579 грн. 80 коп., за пенею та комісією за користування кредитом 3200 грн. 00 коп., штрафу 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1298 грн. 46 коп. штраф (процентна складова); стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 27.12.2011 між ПАТ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Свої зобовязання банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач свої зобовязання виконує неналежним чином, в результаті чого станом на 28.02.2017 має заборгованість в розмірі 27767 грн. 70 коп., яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявилася, згідно письмової заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. [PERSON] не зявилася в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. З урахуванням згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2011 між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг (а.с.8, 10-33), яка в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання. Згідно підписаних відповідачем [PERSON] та [PERSON] останній банком було змінено кредитний ліміт 19.04.2013 - 15000 грн., 08.01.2015- 5000 грн., а 20.01.2015- 2190 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 7). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором від 27.12.2011 перед [PERSON] виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. В порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання не виконує, сплативши востаннє 07.05.2014 23 грн. 38 коп. в рахунок погашення за наданим кредитом, та 34 грн. 58 коп. в рахунок сплати процентів за кори стування кредитом, в результаті чого станом на 28.02.2017 утворилась заборгованість за наданим кредитом 2189 грн. 44 коп., по процентам за користування кредитом 20579 грн. 80 коп., яку суд вважає доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, нарахованих сумарно в розмірі 3200 грн. 00 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Згідно п.3.1 [PERSON] надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі із зазначенням переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. В той же час, ні Умовами кредитування та Правилами надання банківських послуг, ні в предявлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, що входить до сукупної вартості кредиту, не визначено її розмір, базу розрахунку, натомість будь-яких доказів стосовно тотожності даного платежу з «комісією», яку позивач предявляє в позові сумарно з пенею, суду не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України. Суд вважає безпідставним та неправомірним нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобовязання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобовязань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобовязальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону і свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та предявленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості (а.с.5) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 3200 грн. 00 коп., при цьому в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с. 6) вона вказана також як заборгованість за пенею та комісією, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку як доказу в обґрунтування цих вимог, тому суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою у формі штрафу або пені, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Відповідно до п.2.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг (а.с.29), у випадку порушення Клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. З огляду на доведеність порушення відповідачем строків платежів по грошовим зобовязанням, з урахуванням визначеного умовами п. 2.1.1.7.6 [PERSON] та [PERSON] розміру штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості (2189,44+20579,80 +3200= 25969,24*5%= 1298,46). Однак, суд вважає за необхідне розмір штрафу, який визначений у відсотках від суми заборгованості, зменшити, в звязку з відмовою у стягненні заборгованості за пенею та комісією 3200 грн., та відповідно, стягнути штраф в сумі 1138 грн. 47 коп. (2189,44+20579,80=22769,24*5%=1138,47). Які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобовязань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.12.2011 станом на 28.02.2017 за кредитом 2189 грн. 44 коп., по процентам за користування кредитом 20579 грн. 80 коп., та штрафів: 500 грн. та 1138 грн. 47 коп., суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 24407 грн. 71 коп. (з розрахунку: 2189,44+20579,80+500+1138,47). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.39) пропорційно розміру задоволених вимог 88 %, що становить відповідно 1408 грн.

Outcome: partial