Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 06 серпня 2012 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 09 вересня 2020 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов`язань у розмірі 28898,16 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20861,88 грн., у тому числі за простроченим тілом кредиту; заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 20861,88 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1388,52 грн., пені у розмірі 6647,76 грн. В зв`язку з чим просить позивач стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 28898,16 грн., а також судові витрати у розмірі 2102 гривні. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 січня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказала, що в підписаній нею Анкеті-заяві позичальника від 06.08.2012 року не вказана процентна ставка. Крім того, в підписаній сторонами заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Надані позивачем в якості доказів документи не містять підтверджень, що саме долучені до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, розміщених на сайті https://privatbank.ua вона розуміла, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву, а також, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафі), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірах та порядках нарахування. Також вказала, що добровільна сплата за кредитом в рахунок погашення заборгованості припинилася з моменту нібито отримання нею кредитних коштів, тобто з 2012 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після настання строку чергового погашення платежу за договором, тобто з 24.08.2012 року. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості закінчився 24.08.2015 року. Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 14.09.2020 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останні здійснювалося систематичне списання з карток грошових коштів, однак матеріали справи не містять доказів добровільної сплати вказаних коштів саме нею. Автоматичне погашення банком частини кредиту або примусове стягнення заборгованості з 06.08.2012 року по 09.09.2020 року не може слугувати підставою для переривання позовної давності. Виходячи з викладеного, сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові згідно ч.4 ст.257 ЦК України. 02 лютого 2021 року представник позивача надала суду відповідь на відзив в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вказала, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. [PERSON] надала свою згоду на укладення договору та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна», про що свідчить її особистий підпис в Анкеті-заяві. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій без наявності картки є неможливим. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованості за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Також зазначила, що даний кредитний продукт має свої особливості та відмінності від інших кредитних договорів. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а суму обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Строк перевипущеної картки до останнього дня 04/22. Позивач звернувся до суду з позовом 28.09.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності. Тобто обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано. Крім того, вказала, що до певного часу відповідач належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не можуть прийматися судом до уваги. 05 квітня 2021 року представник позивача надала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просила стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 22250,40 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20861,88 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 1388,52 грн., а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на уточнених позовних вимогах наполягала в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з урахуванням правового обґрунтування, наведеного у відзиві на позов. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що 06 серпня 2012 року [PERSON] заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. З тексту заяви вбачається, що відповідач ознайомилася з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку. Своїм підписом відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі-договір). До копії договору позивач додав копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на сайті www.privatbank.ua. Згідно з наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 09 вересня 2020 року становить 28898,16 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20861,88 грн., у тому числі за простроченим тілом кредиту; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1388,52 грн., пені у розмірі 6647,76 грн. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь банку лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20861,88 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 1388,52 грн. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір. Суд вважає, що активація [PERSON] картки та користування картковим рахунком також свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених умовах про надання та обслуговування платіжних карт. Відповідач в своєму відзиві не спростувала факт отримання нею 06.08.2012 року кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, лише посилалася відсутність умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. З наданої банком документації, а саме виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачем неодноразово здійснювалося використання картки та внесення платежів на погашення заборгованості. Розрахунок заборгованості, проведений банком, відповідачем не спростований, свого розрахунку відповідач не надала та клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявила. Окрім розрахунку заборгованості, позивачем надано виписку по руху коштів по картковому рахунку відповідача, яка містить інформацію про рух коштів, що містяться на балансі кредитної картки, та всі операції за кредитною карткою, у томі числі і погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, виписки банків віднесені до первинних документів, які фіксують факти виконання госоперацій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку та в податкових документах. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України). За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем надано до суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази укладення між сторонами кредитного договору та надання відповідачці кредитних грошових коштів. Оцінюючи в сукупності наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку в якості доказу, судом встановлено, що [PERSON] покладені на неї зобов`язання належним чином не виконувала, зважаючи на що й утворилася заборгованість за кредитним договором. Під час розгляду справи відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують укладення кредитного договору та розмір заборгованості, надано не було. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредитного договору від 06 серпня 2012 року у розмірі 20861,88 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки строк кредитування не сплив (строк дії картки діє до 04/22 року), правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, в розмірі 1388,52 грн. відсутні. Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20861,88 грн., а в іншій частині позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Банк надав суду виписку про рух коштів на картковому рахунку, з якої вбачається, що за час дії договору відповідач активно користувалася кредитними коштами за допомогою банківських карток, розраховувалася через термінали в магазинах та вносила кошти на погашення заборгованості. Здійснення зазначених операцій без наявності картки неможливо. Номери зазначених карток відображені в виписці про рух коштів, виконані транзакції з кредитними коштами містять зазначення дати здійснення та номеру картки. Згідно виписки про рух коштів вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснила 13.05.2019 року в сумі 1500 грн., а до суду позивач звернувся в 01.10.2020 року, тобто строк на звернення до суду позивач не порушив. Відтак, перебіг позовної давності переривався, строк дії картки не закінчився, тому підстав для застосування строків позовної давності немає. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 14 вересня 2020 року, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2102 гривні, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1970,83 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір заявленого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 20861,88 грн.*2102 грн./22250,40 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial