Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 64 374,82 грн. за кредитним договором № б/н від 22.10.2010 р., яка складається з: заборгованості за тілом кредита - 31 012,57 грн., заборгованості за простроченим тілом кредита - 13 674,38 грн., заборгованостість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 15 416,07 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.- 730,14 грн., штрафів - 500 грн. (фіксована частина),3041,66 грн. (процентна складова) та стягнути судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Позов обґрунтований тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 22.10.2010 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 27000,00 грн. Позивач зазначає, що ним зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 64 374,82 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити судове засідання без його участі, а також ухвалити заочне рішення. Представник відповідача, [PERSON] проти позову заперечував. У відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. По - перше, заходи врегулювання спору позивачем не провадилися. По-друге, позивачем при поданні позовної заяви не було надано підтверджень, що відповідач ознайомився та погодився із положеннями договору, що регламентує надання банківських послуг, а саме із Витягом з Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифами та Пам`яткою клієнта. Представник позивача зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви була видана відповідачу, як і не надано відомостей, що підтверджуються строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, а також доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який має підтвердити рух грошових коштів,наявність або відсутність заборгованості та розмір грошових коштів, які було отримано позичальником. Крім того, позивачем не надано докази відносно видачі кредита та його часткового погашення, а також порушення відповідачем умов кредитного договору, що мало наслідком нарахування пені, процентів та штрафних санкцій. По-третє, представник відповідача зазначає, що доказів збільшення строку позовної давності позивачем не надано, що мало наслідком пропущення відповідачем строку позовної давності. Представниками подані заяви про перенесення судового засідання, з урахуванням висловлених позицій сторін щодо суті заявлених позовних вимог, в силу п. 2 ч. 3 та ч. 4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 22 жовтня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. За даною заявою відповідач отримав кредит з встановленим кредитним лімітом у розмірі 27000,00 грн. Відповідно до п. 1.1.2.1.7 Клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за пере виплатою платіжного ліміту , а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором ( відповідно до редакції доданої до позовної заяви). Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором та на думку позивача, відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.07.2019 становить 64374,82 грн. та яка складається з: -заборгованості за тілом кредита - 31 012,57 грн.; - заборгованості за простроченим тілом кредита - 13 674,38 грн.; - заборгованостість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; - нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 15 416,07 грн.; - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.- 730,14 грн.; - штрафів - 500 грн. (фіксована частина); -3041,66 грн. (процентна складова); Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено,що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження своїх позовних вимог надало суду анкету-заяву [PERSON] від 22.10.2010, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адресу реєстрації, номер засобів зв`язку, інформацію про місце роботи, тощо. Втім заява не містить відомостей про те, що він не лише ознайомився зі змістом, а й отримав ці умови та правила, з якими він погодився, про що має бути його підпис в цьому документі. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усіх споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, банк має підтвердити , що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови , а не інші. Другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується тільки до тих умов, з якими він ознайомлений. Також, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити, бути поінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це знаний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження ознайомлення відповідача з Витягом із Тарифів та Витяг з умов правил надання банківських послуг у Приватбанку, оскільки на них відсутній підпис відповідача, в зв`язку з чим не можливо встановити факт обізнаності відповідача з умовами кредитування, а також факт укладення кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив. Однак факт використання кредитних коштів у розмірі 27000,00 грн., судом встановлено та підтверджується випискою по картковому рахунку. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги в частині стягнення процентів, пені та штрафних санкцій є необґрунтованими. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо факту підтвердження позивачем видачі Картки передбачені умовами Заяви та надання відомостей, що підтверджуються строк дії Картки, що є істотними умовами договору з огляду на наступне. Згідно з листом № 30.1.0.0./2-20190730РВ0000000529 від 29.11.2019 (а.с.186), наданого позивачем, [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 22.10.2010 року отримавкартки№ [NUMBER] , [NUMBER] , остання з яких має термін дії до 05.2020 року. Також, відповідно до виписки по картковому рахунку за період з 01.10.2010 по 29.11.2019 (а.с.142-182), яка в свою чергу є підтвердженням того, що відповідачу видано платіжну картку та відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався коштами , отримував їх через банкомат, здійснював розрахунки, що є беззаперечним доказом видачі відповідачу картки, оскільки здійснення всіх вищезазначених операцій не є можливим за її відсутності. Також з розрахунку вбачається, що відповідач періодично та частково сплачував заборгованість за договором. Статтею 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства(ч.2 ст. 530 ЦК України). За змістом постанови Верховного суду від 22 жовтня 2014 року по справі № № 6-127цс14, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів представника відповідача щодо строку дії договору, оскільки відповідно до умов договору, укладеного АТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, яка діє до 05/2020, а карткових рахунок діє до повного виконання зобов`язання, Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до правових висновків ВСУ, викладених у постановах від 19.03.2014 року по справі №6-14цс14 та від 30.09.2015 року по справі №6-154цс15, які були підтримані Великою палатою ВС у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, - якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). З урахуванням того, що кредитний договір між позивачем та відповідачем є чинним, у картки строк дій спливає 05/2020, з виписки по картовому рахунку вбачається, що заборгованість, за якою пред`явлено позов почала утворюватись з 09.02.2018, а тому порушення зобов`язання триває, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строку позовної давності при зверненні до суду. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за тілом кредита та заборгованості за простроченим тілом кредита, а також необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені, процентів та штрафних санкцій. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидні сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial