Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] у грудні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29.03.2018 року, близько 10 год. 10 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Шевролет» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись в місті Києві на перехресті вул. Козацька та вул. Сумська, не стежив за дорожньою обстановкою, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 дати дорогу, не надав перевагу в русі автомобілю «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем що призвело до механічних пошкоджень автомобіля «Хонда». Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобові «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ, є [PERSON] було завдано механічних пошкоджень. Зазначив, що відповідно до товарних чеків № 123 від 04.09.2018 р., № 135 від 14.09.2018 р. та № 148 від 04.10.2018 р. позивачами було сплачено за придбання запасних частин для пошкодженого автомобіля «Хонда» 392489,00 грн. Крім того, згідно акту виконаних робіт та гарантійного талону № 1888к від 29.10.2018 р. [PERSON] було сплачено за ремонтні роботи та запасні частини 48864,47 грн. та згідно акту виконаних робіт та гарантійного талону № 1888к від 30.10.2018 р. сплачено 35007,12 грн. Загалом позивачами за відновлення автомобіля було сплачено грошові кошти в розмірі 476360,59 грн. Також, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача [PERSON] було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, у зв`язку із заподіянням пошкодження його майна, яку [PERSON] оцінює в 10000,00 грн. Крім того, водію автомобіля «Ходна» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] було завдано душевних страждань у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень в наслідок ДТП, які вона оцінює в 50000,00 грн., які підлягають відшкодуванню (компенсації) відповідачем у повному обсязі. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2019 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 376 360 грн. 59 коп. та понесені судові витрати в сумі 3763 грн. 61 коп. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні просили позов задовольнити частково. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 29.03.2018 року, близько 10 год. 10 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Шевролет» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись в місті Києві на перехресті вул. Козацька та вул. Сумська, не стежив за дорожньою обстановкою, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 дати дорогу, не надав перевагу в русі автомобілю «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] яка рухалась по головній дорозі, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України (а.с. 12). Власником транспортному засобові «Хонда», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ, є [PERSON] . У відповідності до товарних чеків № 123 від 04.09.2018 р., № 135 від 14.09.2018 р. та № 148 від 04.10.2018 р. позивачами було сплачено за придбання запасних частин для пошкодженого автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 392489,00 грн. (а.с. 13-15). Відповідно до Акту виконаних робіт та гарантійного талону № 1888к від 29.10.2018 р. [PERSON] було сплачено за ремонт автомобіля та запчастин 48864,47 грн., що підтверджується чеком (а.с. 16-17, 18-22). Відповідно до Акту виконаних робіт та гарантійного талону № 1888к від 30.10.2018 р. [PERSON] було сплачено за ремонт автомобіля та запчастин 35007,12 грн., що підтверджується чеком від 30.10.2018 р. (а.с. 23, 24). Обсяг фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість станом на момент звернення до суду з указаним позовом наведено в акті виконаних робіт та гарантійному талоні та наданими товарними чеками. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ СТДВ «Глобус» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4388493 від 30.06.2017 року з лімітом відповідальності 100000,00 грн. Як вбачається з листа від 07.04.2020 року № 03/2525 ПАТ «СК «Українська страхова група», останнім 19.12.2019 року між ТДВ СТДВ «Глобус» та ПрАТ «СК «Українська страхова група» було укладено договір про приєднання відповідно до якого ПАТ СК «УСГ» є набувачем всіх прав та обов`язків ТДВ СТДВ «Глобус». Крім того, з вказаного листа вбачається, що згідно страхового акту ЦВ-ЦВ-6678, затвердженого 31.08.2018 року ТДВ СТДВ «Глобус» 31.08.2018 року згідно платіжного доручення № 11258 від 31.08.2018 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн. на користь [PERSON] (а.с. 51). З матеріалів справи вбачається, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував позивачу завдані матеріальні збитки спричинені внаслідок ДТП. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тому з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню а саме в розмірі 277360,00 грн. із розрахунку ( 376360,59 грн. вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] - 99000,00 грн. сума виплаченого страхового відшкодування згідно ліміту відповідальності). Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідача відповідальності за моральну шкоду. Суд вважає, що позивачами не доведено належним чином, які саме душевні страждання вони перенесли, не вказані відомості, які б дали змогу встановити іх глибину, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. У відповідно до ст. 141ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 2773 грн. 61 коп. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial