Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що він є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі окрім власника зареєстрована колишня дружина [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO]. Після розлучення в листопаді 2012 року вона виїхала та фактично проживає в Придністровській Молдавській Республіці, за цей період не приїздила жодного разу, однак залишилася бути зареєстрованою за адресою квартири [ADDRESS] Реєстрація [PERSON], у вказаній вище квартирі створює суттєві незручності в користуванні власністю [PERSON] та тягне додаткові витрати за утримання житла.У зв'язку із цим, позивач просив визнати відповідача, такою, що втратила право на проживання у цьому помешканні та зняти з реєстрації. Позивач позов підтримав і просив про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, вказувала, що вона дійсно проживає в Придністровській Молдавській Республіці, проте добровільно знятись з реєстраційного обліку не згодна у зв'язку з відмовою позивача надати дозвіл на вивіз дитини за кордон. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 05.10.2001 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За довідкою Форма №3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» №1199 від 13.12.2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач - [PERSON], його дочка - [PERSON], мати - [PERSON] а також відповідач - [PERSON] За твердженням позивача, він як власник квартири позбавлений можливості вільно користуватися своєю власністю, оскільки реєстрація [PERSON], яка насправді не проживає у вказаній квартирі є тягарем та тягне додаткові витрати на утримання житла. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Підтвердженням відсутності [PERSON] за адресою місця реєстрації є акти про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 02.01.2016 р., 03.04.2016 р., 07.08.2016 р., 11.12.2016 р. складених [PERSON] в присутності сусідів в яких зазначено про відсутність за адресою [ADDRESS], відповідача з січня 2012 року. На підтвердженням факту не проживання [PERSON] за адресою місця реєстрації є також довідка від 18 серпня 2016 року №1078 про тимчасову реєстрацію з 25 серпня 2015 року по 24 серпня 2020 року [PERSON] в селі Терновка, Слободзейського району, Придністровської Молдавської Республіки, про що остання не заперечує. При цьому, [PERSON] зазначила, що добровільно знятись з реєстраційного обліку не згодна у зв'язку з тим, що позивач відмовляється надати дозвіл на вивезення дитини за кордон, з вказаних обставин між сторонами існують неприязні стосунки, проте суд вважає що дані обставини не є підставою для відмови у позові. Таким чином, оцінивши зібрані по справі матеріали та докази, суд вважає позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням законними та обґрунтованими. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, крім іншого, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації. З огляду на зазначене, позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання не підлягає задоволенню, оскільки дане питання вирішується на підставі рішення суду, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial