Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Шаповал Д.В. звернувся до суду з вищезазначеною заявою та просить встановити факт недостовірності інформації, розміщеної в мережі Інтернет на [INFO] у статті під назвою «[INFO]» стосовно [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) (текст наводиться) та спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом публікації тексту рішення в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур`єр». Свої вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2018 року заявником було виявлено, та одразу зафіксовано його представником - адвокатом Шаповалом Д.В., що у мережі Інтернет на вищезазначеному сайті [INFO] розміщено статтю «[INFO]», в якій наводяться обставини розкрадання продукції Приватного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», нібито шляхом організованого [PERSON] за допомогою наявності доступу до корпоративної електронної мережі комбінату та при виконанні на території комбінату підрядних робіт Приватним підприємством «Сармат» та Приватним підприємством «Клинкер». Так, у статті зазначене наступне: «ОПГ [PERSON] , [INFO] В настоящее время [PERSON] через ЧП «Сармат» ОКПО 31037360 и «Клинкер» ОКПО 3549851 выполняет подрядные работы на отвалах граншлака доменной печи № 9 (Доменний цех №2). В результате хищений граншлака [PERSON] получает 130000,00 грн. в день. «Преступную» деятельность [PERSON] прикрывает один из руководителей СБУ по гор. [PERSON] ( [PERSON] ). Роль [PERSON] сводиться к упреждению каких-либо попыток правоохранительных органов провести ОПГ [PERSON] мероприятия или следственные действия. Схема хищений граншлака следующая: перед вывозом за территорию комбината весовщица взвешивает только один грузовик, который заранее выгружают минимально. Все остальные грузовики выезжают мимо весовой. Их [PERSON] нагружает уже по максимуму. По документам (материальные пропуска, накладные и квитанции взвешивания) на всех остальных машинах становиться тоннаж первой машины. Сбыт краденного граншлака [PERSON] осуществляет на цементных комбинатах Кривого Рога, Днепродзержинска, Донецкого региона, частично на Западной Украине, кроме Львова. По информации 2003 г. одним из компаньонов [PERSON] . был [PERSON] «[PERSON] », член ОПГ [PERSON] . Оба тогда осуществляли хищения помолочных шаров с ОАО «Южный ГОК» через начальника охраны [PERSON] и заместителя председателя правления по безопасности [PERSON] . Так же из архивных материалов следует, что в 2001 году [PERSON] являлся организатором хищении продукции КГГМК «Криворожсталь» путем подмены данных в бухгалтерской отчетности через доступ к корпоративной электронной сети комбината». В приватных беседах [PERSON] дважды говорил, что является внештатным сотрудником СБУ и ему ничего не будет, даже в случае поимки с поличным во время хищения граншлака с «Криворожсталь»». Представник заявника зазначає, що викладена у статті інформація є домислом автора, а отже - є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, не підтверджена належними доказами, значно порушує права заявника. Так, згідно з п.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Дана стаття, що розміщена в мережі Інтернет, не містить посилання на вирок суду, яким було б встановлено, що [PERSON] отримує грошові цінності в результаті здійснення незаконної діяльності. Крім того, стаття не містить посилання на виписки, квитанції чи інші матеріали, які б доводили, що [PERSON] отримує щоденно грошові кошти у зазначеному розмірі. Крім того, у статті відсутні докази знайомства [PERSON] та одного з керівників відділу СБУ в м. Кривий Ріг Дмитра [PERSON], а джерела чи інші матеріали які б могли підтвердити даний зв`язок, не зазначені. Не наведені також і докази зловживання [PERSON] своїм службовим становищем як посадовою особою СБУ. Не підтверджено жодними доказами (будь-то аудіо- чи відоезапис, показання свідків, письмові докази) те, що [PERSON] є «внештатным сотрудником СБУ». Крім того, автор статті посилається на «архівні матеріали», при цьому не надає належних доказів існування таких матеріалів (фотографій, копій, посилань на джерела чи інші докази) Факт наявності та впровадження описаної у статті схеми розкрадань у рамках кримінального провадження не доведено, не надано належних доказів, посилань та свідчень, які б підтверджували її існування. Оскільки кримінальні провадження щодо [PERSON] по факту крадіжок продукції з ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Криворіжсталь) відсутні, заявник зазначає, що твердження автора статті викликає сумнів. Недостовірна інформація, викладена у статті, принижує гідність Заявника, створює негативну соціальну оцінку останнього в очах оточуючих, завдає значної шкоди репутації [PERSON] , який веде активну підприємницьку діяльність, викликає недовіру у дійсних та майбутніх контрагентів, що завдає шкоду його немайновим інтересам, тому існує необхідність у її спростуванні. Ухвалою від 22.12.2018 було відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10.30 год. 21.01.2019, та надалі продовжено. 21 січня 2019 року судом в порядку ст.294 ЦПК України було витребувано докази. 21.03.2019 підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги пвдтримала, пояснила, що інформація, опублікована в мережі Інтернет у відношенні [PERSON] , компрометує його як особу, як підприємця, а оскільки жодним чином не грунтуєтьмя на будь-яких фактах, містить відомості про події, яких не існувало взагалі, тому є безпідставною та підлягає скасуванню. Додала, що оскільки власник сайта невідомий, згідно з чиннми законодавством необхідно в судовому порядку встановити факт недостовірності такої інформації. Просила заяву задовольнити, зазначила, що вони мають можливість за власний рахунок замовити опублікування в газеті "Урядовий кур`єр" рішення суду у разі задоволення заявлених вимог. Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Відповідно до положень статті 46 Закону України «Про інформацію», інформація не може бути використана для посягання на права і свободи людини. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Відповідно до ст.293 ЦПК України, серед іншого в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з нормою ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначив, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до ст.275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений ЦК України; а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно з п.15 вказаної Постанови під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Пунктом 12 зазначеної Постанови передбачено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Як роз`яснює Пленум, відповідно до абзацу третього частини четвертої ст.277 ЦК України судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК. У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома (п.13). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України (в редакції, яка діяла на час розміщення інформації в мережі Інтернет) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Так, судом встановлено, що [INFO] на веб-сайті: [INFO], у статті «[INFO]» невідомим автором розміщена інформація стосовно заявника - [PERSON] Розміщення інформації на вищезазначеному сайті було виявлено представником [PERSON] - адвокатом Шаповалом Д.В. 05.09.2018 та одразу зафіксовано. Ця обставина підтверджується протоколом огляду адвокатом веб-сторінки за адресою: [INFO] від 05.09.2018, роздруківкою статті /а.с.9, 12-34/. Відповідно до ст.1 Закону України «Про телекомунікації», домен це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється, а домен UA це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет. Згідно з частиною другою ст.56 цього Закону адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: 1) створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет; 2) створення реєстру доменних назв у домені UA; 3) створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет. Разом з тим, судом було витребувано інформацію у Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про власника веб-сайта [INFO]., на сторінці якого розміщено статтю [INFO]), ip-адресу сайту, можливі засоби блокування даного сайту, та отримано відповідь про те, що домен вищезазначеного Інтернет-ресурсу зареєстровано в США організацією Ргіvасу Ргоtесt, LLС (Ргіvасу Ргоtесt.огg). ІР-адреса: [INFO] належить дочірньому хостинг-провайдеру Іпdереndеnt Маssmеdіа L1p з Великобританії, а батьківський хостинг Dvh Sаs - провайдеру з Франції. Отже, зібраними судом доказами встановлено, що сайт [INFO] не належать до адреси українського сегмента мережі Інтернет - .UA і.УКР, тому автора публікації та власника веб-сайту встановити не виявляється можливим. З огляду на те, що власник веб-сайту [INFO] невідомий, встановити фактично його неможливо, встановити особу автора статті також не є можливим в зв`язку з тим, що стаття була розміщена шляхом створення невідомими особами персональної сторінки на ім`я сторонньої особи, у якій розміщено вказану інформацію, а тому єдиним законним способом відновити порушені права є встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування. Отже суд вважає, що заявником обрано належний спосіб захисту. Що стосується достовірності/недостовірності опублікованої на сайті інформації у відношенні [PERSON] , суд приходить до наступного. [PERSON] дійсно є засновником ПП «Сармат», ЄДРПОУ 31037360 та ПП «Клинкер» ЄДРПОУ 35459851, що підтверджується Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с.131-138/. За даними персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України від 24.05.2019, наданими на ухвалу суду, станом на час опублікування статті - [INFO] та в подальшому обвинувальні вироки у відношенні [PERSON] не ухвалювались. Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За приписами частини третьої цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Оскільки стаття стосовно [PERSON] не містить жодного посилання на обвинувальні вироки у відношенні цієї особи, а зібраної судом інформацією також не доведено факт засудження [PERSON] саме за злочини проти власності за викладених у статті обставин, суд вважає, що сама по собі та обставина, що [PERSON] є засновником та керівником ПП «Сармат» та ПП «Клинкер», не є свідченням ані того, що в результаті розкрадань граншлаку [PERSON] отримує по 130 000 грн. щодня, ані його злочинної діяльності. Отже, суд вважає, що розміщена інформація стосовно [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки не підкріплена жодними доказами чи конкретними фактичними даними, відомості про події та осіб, про які йде мова у розміщеній інформації, відсутні. Вказана інформація знаходиться у вільному доступі в мережі інтернет, дискредитує етичну поведінку заявника під час виконання трудових обов`язків, викладена у образливій формі, носить зневажливий характер, не відповідає дійсності та викладена неправдиво, тобто містить відомості про події, яких не існувало взагалі. Як зазначає ВСУ в п.18 вищезазначеної Постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З огляду на встановлені обставини, а також враховуючи вимоги вищезазначених актів законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту недостовірності інформації, поширеної невідомою особою в мережі Інтернет на зазначеному вище сайті. Водночас, оскільки відповідач у даній справі відсутній, а заявником не надано суду доказів стосовно того, що зазначені приватні підприємства виконують підрядні роботи на відвалах граншлаку доменної печі № 9 (Доменний цех №2), що мають або мали у 2011 році укладені договори з виконання цих робіт, суд вважає, що позовні вимоги щодо встановлення недостовірної інформації саме в цій частині задоволенню не підлягають. В свою чергу,

Outcome: partial