Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі окрім позивача, зареєстрований його повнолітній син: [PERSON] відповідач у справі. Однак, [PERSON] за зазначеною адресою не проживає протягом останніх 11 років, жодної домовленості у позивача із відповідачем про зберігання права користування житловою площею у вказаній квартирі не має. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу на власний розсуд здійснювати своє право власності належною йому квартирою. Просить суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, анулювати реєстраційний запис відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заяв, заперечень, клопотань на адресу суду не надсилав. Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням та викликом осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності(ст. 157,158 ЦПК України). За таких обставин та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважав за можливе вирішити справу у відсутності учасників судового засідання на підставі наявних у ній даних та доказів у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16.06.2000 року серійний № АВК 432579 [PERSON] продала а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS]. Цей договір зареєстровано 16.06.2000 р. в ХДБТІ в реєстровій книзі №16 за реєстровим №4753. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого ХДБТІ 05.12.2011 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частини квартири [ADDRESS], яке набуто ним на підставі договору купівлі-продажу (ВРМ332173 від 24.10.2011 року посвідченого приватним нотаріусом м.Херсона [PERSON] за р.№1076), яку від придбав у [PERSON] Таким чином, на час звернення до суду із позовом квартира № 63 належить на праві приватної власності [PERSON] Згідно довідки про склад сім'ї від 27.12.2014 року ЖЕК ЖБК, у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрований з 2000р., окрім власника [PERSON], його сини-[PERSON], 1986 р.н. Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки, складеної 17.12.2014 року, мешканцями будинку [ADDRESS], [PERSON], 1986 року народження, у кв. [ADDRESS] не проживає впродовж декількох років. Відповідно до ст.. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать: дружина власника, їх діти, батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Права власника житлового приміщення визначені ст.ст.317,383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як роз'яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. В другому випадку при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно керуватися ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги, що відповідач у спірному житлі не проживає більше 1 року, інші відомості на спростування зазначеного у суду відсутні, з огляду на відсутність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем та відсутність законодавчо закріпленого права відповідача на збереження за ним права користування спірним житлом, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS], у зв'язку із чим позов про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про анулювання реєстраційного запису про відповідача за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зважаючи на зазначене, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття з реєстраційного обліку особи за адресою за якою її визнано втратившою право користування, з огляду на що позов в частині анулювання реєстраційного запису відповідача за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягає. За викладених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial