Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що 20 січня 1988 року за заявою [PERSON] йому виділено дві кімнати загальною площею 31,0 м кв. в гуртожитку по вул. Жовтневій 7 в смт. Теофіполь у яких за вказаною адресою з 1990 року зареєстрована його дружина [PERSON]. 20 листопада 2012 року Теофіпольською селищною радою надано згоду на прийняття гуртожитку по вул. Жовтнева 7 в смт.Теофіполь у комунальну власність територіальної громади смт.Теофіполь. Для забезпечення реалізації прав мешканців вищезгаданого гуртожитку на приватизацію житла було створено комісію по приватизації, рішенням кмісії від 11.03.2015 року [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про приватизацію у звязку з непроживанням з 2007 року в кімнатах №325,326 по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі. Рішенням Теофіпольського райсуду від 21.12.2015 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до селищної ради та встановлено, що вона фактично не проживала в будинку останніх 5 років. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в гуртожитку більше 6 місяців, просить на підставі ст 71 ЖК УРСР визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатами 325,326 по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою смт Теофіполь вул Грушевського 34, просить на підставі ст 107 ЖК УРСР визнати його таким, що втрати право користування житловим приміщенням кімнатами 325,326 по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що він з 1998 року зареєстрований та проживає за адресою смт Теофіполь вул Грушевського 34, на кімнати в гуртожитку він не претендує, тому позов до нього безпідставний. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що з 1990 року вона зареєстрована за адресою смт Теофіполь вул Жовтнева 7 в кімнатах 325,326, оскільки ці кімнати надані її чоловікові рішенням ВАТ Теофіпольський цукровий завод, вона там проживала з сімєю, та сплачувала комунальні послуги. У звязку з тим, що її бабуся [PERSON] [INFO] захворіла, вона з 2007 року почала її доглядати, так як мати [PERSON] не могла , оскільки також потребувала стороннього догляду, тому вона постійно у вільний від роботи час жила в с.Святець, а діти з чоловіком переїхали у збудований ним будинок. В цей час її попросила адміністрація заводу надати її кімнати у тимчасове користування [PERSON], на що вона погодилася з умовою, що [PERSON] звільнить кімнати за першою вимогою. Оскільки вона більше уваги приділяла бабусі та матері, ніж своїй сімї, то у них з чоловіком постійно виникали сварки, шлюбні відносини фактично припинилися, тому в будинок по вул Грушевського 34 вона навідувалася рідко, лише, щоб побачити дітей та допомогти їм по господарству. Після смерті бабусі у 2013 році чоловік заборонив забирати матір до себе в будинок, тому вона звернулася до [PERSON] з вимогою звільнити її кімнати, однак та відмовилася у звязку з тим. що їй немає де жити. З 2014 року вона постійно зверталася до коменданта гуртожитку та до голови селищної ради з проханням допомогти їй вселитися у гуртожиток, однак ті відповідали : «ти сама вселила [PERSON], то й сама її виселяй». Вважає причини непроживання в кімнатах 235,236 по вул Жовтневій 7 поважними, оскільки вона не могла залишити свою матір та бабусю напризволяще, а інших близьких родичів немає. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що бабуся [PERSON] була інвалідом 1 групи, тривалий час лежала, а мати [PERSON] була інвалідом 2 групи та також потребувала стороннього догляду, саме тому, відповідач, виконуючи свої обовязки по догляду за матірю та бабусею, змушена була жити в с.Святець і щодня їздити на роботу в смт Теофіполь, так як працювала на цукровому заводі. Відповідач надала право користування кімнатами у гуртожитку тимчасово [PERSON], оскільки не знала, скільки часу їй потрібно буде доглядати за матірю та бабусею, вона не мала наміру виселятися з гуртожитку, про що свідчить і те, що в кладовці біля кімнат вона залишила свої особисті речі. В 2013 році померла бабуся і вона хотіла забрати матір в смт Тефіполь, однак чоловік був категорично проти, тому вона вирішила повернутися в гуртожиток, щоб проживати там з матірю. З 2014 року вона неодноразово зверталася до селищної ради про допомогу вселитися, однак замість цього, після звернення [PERSON] до суду з позовом про усунення перешкод та виселення, селищна рада подала позов про визнання її такою, що втратила право користування приміщенням. Вважає причини непровживання відповідача в гуртожитку поважними, тому просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку, як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в результаті спору судом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у звязку з тим, що її чоловік працював на цукровому заводі, то в 2007 році вона звернулася до адміністрації заводу з заявою надати їм кімнату у гуртожитку, однак їй відмовили у звязку з відсутністю вільних кімнат. Через деякий час їй запропонували тимчасово кімнати 325,326, які належали [PERSON] з умовою, що вона їх звільнить за вимогою [PERSON] Вона погодилася і з того часу вона з сімєю проживає у вказаних кімнатах, змінила двері та замок, так як ті двері, що були, були ненадійні. В 2015 році до неї звернулася [PERSON] з вимогою виселитися з кімнат, однак вона не має змоги, оскільки іншого житла немає. В свекрухи та матері вона з сімєю жити не зможе, оскільки там немає місця. Вона неоднораово зверталася до голови селищної ради із заявами надати їй житло, однак отримувала відмову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона виконує обовязки коменданта гуртожитку по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі вже тривалий час. В 2007 році до неї звернувся начальник жеку цукрового заводу, щоб вона підселила в кімнату [PERSON] сімю [PERSON], так як [PERSON] з дітьми жив в своєму будинку, а [PERSON] жила в с.Святець бо доглядала матір та бабу. Вона не погодилася, оскільки в гуртожиток підселяти неможна, тоді адміністрація заводу попросила [PERSON] написати заяву про дозвіл на підселення, та написала таку заяву, а [PERSON] зобовязалася виселитися за першою вимогою. Свої речі [PERSON] зберігала в кладовці біля кімнат, [PERSON] хотіла цією кладовкою користуватися, однак вона сказала, що лише з дозволу [PERSON] В 2009 році [PERSON] вперше звернулася до неї з проханням допомогти виселити [PERSON], однак вона сказала, що сама повинна її виселити , бо дала згоду на вселення. Свідок [PERSON] показала, що вона живе у гуртожитку по вул Жовтневій 7. У цьому ж гуртожитку жила і [PERSON], однак вона поїхала у село доглядати матір, а в її кімнати поселилася [PERSON] із сімєю. Час від часу [PERSON] приходила у гуртожиток, а з 2014 року вона почала приходити регулярно у звязку з тим, що хотіла виселити [PERSON]. Тако [PERSON] користувалася кладовкою в гуртожитку, ці кладовки виділялися тим, кому виділялися кімтати, після виселення з кімнат, кладовками користувалися інші громадяни, які вселялися у ці ж кімнати. Свідок [PERSON] показала, що вона працює соціальним працівником в Теофіпольському територіальному центрі надання соціальних послуг. Вона тривалий час знає [PERSON], оскільки згідно договору надавала допомогу спочатку її бабі [PERSON], а зараз за оплачуваним договором і її матері [PERSON] Згідно своїх обовязків, вона приходить до підопічних два рази в тиждень на одну годину. Баба була лежача, а [PERSON] пересувається на милицях, тому вони не могли одна одну доглядати . Постійний догляд за ними здійснювала [PERSON], однак вона працювала в смт Теофіполь і їздила туди на роботу, тому уклала договір з соціальною службою, щоб був постійний нагляд. Після смерті баби [PERSON] сказала, що забере матір в Теофіполь, однак проти цього був її чоловік, тому вона так і продовжує доглядати за матірю в с.Святець Свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою [PERSON] в с.Святець проживає через дорогу. [PERSON] була лежача більше 15 років, а [PERSON] ходить за допомогою милиць і нічого по господарству самостійно робити не може, тому догляд за ними здійснювала [PERSON], яка постійно приїжджала в село. В той час, як [PERSON] була на роботі, то просила і її подивитися до бабів, часом до них приходить і соціальний працівник. Час від часу в село приїжджають і діти [PERSON], а чоловіка вона не бачила, бо вони посварені. Після смерті баби, [PERSON] хотіла забрати матір в будинок в смт Теофіполь, в якому проживає її чоловік та діти, однак [PERSON] був проти. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає в смт Теофіполі по сусідству з [PERSON]. В будинку ще живуть його діти, [PERSON] зявляється дуже рідко, оскільки доглядає матір в с.Святець. Між [PERSON] постійно виникають сварки через те, що [PERSON] доглядає матір, а [PERSON] не хоче, щоб вона її привезла в смт Теофіполь. В судовому засіданні встановлено, що згідно витягів з протоколів засідання профкому Теофіпольського цукрового заводу №32 від 20 січня 1988 року та № 57 від 11.08.1992 року [PERSON]Л, за його заявою в порядку черги виділено дві кімнати в гуртожитку. 01.10.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Теофіпольський цукровий завод» укладено угоду про оплату житлово-комунальних послуг, на її імя відкритий рахунок №909, [PERSON] сплачує комунальні послуги по рахунку у звязку з підселенням (довідка ПАТ Теофіпольський цукровий завод від 15.02.2016 року), що також підтверджується заявами [PERSON] та [PERSON] від 20.07.2007 року). Згідно рішення сесії Теофіпольської селищної ради від 20 листопада 2012 року № 14-17/2012 та акту приймання-передачі від 25 липня 2013 року гуртожиток по вул.Жовтневій 7 у смт.Теофіполь перейшов у комунальну власність територіальної громади смт.Теофіполь. Згідно довідки Теофіпольського РС УДМС України в Хмельницькій області громадянка [PERSON]О, зареєстрована за адресою [INFO] , а [PERSON] зареєстрований за адресою смт Теофіполь вул Грушевського 34. Відповідно одвідки ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» , [PERSON] працює апаратником-сульфітувальником цеху №2. Відповідно до ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні донька, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, а також утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була бабусею [PERSON], а [PERSON] є її матірю (що підтверджується свідоцтвами про народження та шлюб) Згідно довідки до акту МСЕК №243701 [PERSON] [INFO] дата обстеження 22.05.2012 p., група інвалідності перша А, інвалідність встановлено довічно, висновок - потребує постійного стороннього догляду. Згідно довідки №46 від 30.10.2015 р., виданої Святецькою сільською лікарською амбулаторією [PERSON] [INFO] хворіє з 2006 р. діагноз обмінно-дистрофічний поліатрит, цукровий діабет, хвора потребувала стороннього догляду Згідно Індивідуальної програми реабілітації інвалідів Старокостянтинівської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №351 від 13.02.2013 р., [PERSON] інвалід другої групи перебуває на інвалідності з 2013 р. у графі 1. медична реабілітація, медичне обстеження зазначено, «Д» догляд по місцю проживання, технічні та інші засоби реабілітації, засоби пересування кімнатна коляска, палиці , милиці. Згідно Індивідуальної програми реабілітації інвалідів Старокостянтинівської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №167 від 02.04.2015 р. [PERSON] інвалід першої групи Б перебуває на інвалідності з 2013 р. у графі 1. медична реабілітація, медичне обстеження зазначено, «Д» догляд по місцю проживання. Технічні та інші засоби реабілітації, засоби пересування, милиці. У графі соціальна та побутова реабілітація зазначено: потребує постійного стороннього догляду. Згідно довідки до акту МСЕК АВ №0538949 [PERSON] [INFO], дата обстеження 01.04.2015 р. група інвалідності перша А, інвалідність встановлено довічно, висновок - потребує постійного стороннього догляду. Згідно довідки Теофіпольської районної лікарні, висновок №13 лікарської консультативної комісії виданої [PERSON], [INFO] проживає [INFO], інвалід 1-ї групи, діагноз злукова хвороба органів черевної порожнини. Кіста головки підшлункової залози. Цукровий діабет, тип 2. Потребує постійного медикаментозного лікування. Суд критично оцінює посилання позивача на рішення Теофіпольського райсуду від 21.12.2015 року як на доказ того, що відповідач [PERSON] непроживала в гуртожитку без поважних причин, оскільки у зазначеній справі не встановлювалися поважні чи не поважні причини відсутності позивача за місцем реєстрації, а лише її право на приватизацію кімнат, в яких вона проживала, відповідно до вимог ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Суд також критично оцінює покази свідка [PERSON] на які посилається позивач як на доказ того, що відповідач [PERSON] постійно проживає в будинку по вул Грушевського 34, оскільки зазначений свідок по вул Грушевського в смт Теофіполі будинку немає, сам там постійно не проживає, а лише працює на городі, тому не може стверджувати, що [PERSON] постійно проживає в зазначеному будинку . Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON] з 2007 року не проживає у кімнатах №325 та 326 в гуртожитку за адресою смт Теофіполь вул Жовтнева 7 з поважних причин, оскільки здійснює догляд за престарілою матірю інвалідом, яка потребує постійного догляду , тому позов в частині визнання її такою, що втратила право користування цими кімнатами є безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. Оскільки в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, і це підтверджується дослідженими доказами, що він зареєстрований за адресою смт Теофіполь, вул Грушевського 34, в будинку, який належить йому на праві власності (витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно) і постійно проживає у ньому, то суд вважає необхідним в цій частині позов задовольнити та визнати його таким, що втратив право користування кімнатами №325,326 в гуртожитку по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial