Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Посилався на те, що являється співвласником квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. Другим співвласником квартири, відповідно до даних єдиного реєстру нерухомості, є мати позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері, виявилось, що остання заповіла все своє майно сестрі позивача - [PERSON] , яка 04.05.2006 року прийняла спадщину. У вказаній квартирі [PERSON] проживає з 1992 року, опікується вказаним об`єктом нерухомого майна, сплачує витрати на його утримання. Після смерті матері він відкрито з відома [PERSON] , безперервно, протягом 13 років, володів вказаним об`єктом нерухомого майна. Також зазначив, що після смерті його матері [PERSON] у даній квартирі, окрім нього з 2006 року ніхто не проживає та не з`являється. [PERSON] ні одного дня не проживала в ній, не зареєстрована, в усному порядку заявила, що її не цікавить дана квартира. [INFO] [PERSON] померла, так і не набувши права власності на спадкове майно. Вважає, що наведені ним обставини свідчать про набуття ним права власності на другу половини квартири [ADDRESS] за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України. Просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., яка складається із 2 кімнат, перша кімнат - 22,3 кв.м., друга кімната - 21,7 кв.м., кухні - 4,8 кв.м., ванної - 2,6 кв.м., коридору - 4,6 кв.м., коридору - 2,6 кв.м. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду, цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Пунктом 14 зазначеної постанови вказано, що виходячи зі змісту частини першої ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Отже, добросовісним набувачем є особа (незаконний володілець), яка протягом всього часу володіння майном повинна бути впевнена, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Як було встановлено судом, у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 03.06.1998 року, виданим Департаментом житлово-комунального господарства, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Також, згідно із витягом № 9176580 від 06.12.2005 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право на приватну спільну сумісну власність на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10). 06.06.2005 року [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори, заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 14). У подальшому, [INFO] [PERSON] - померла (а.с. 13). У відповідності до довідки Першої Чернівецької державної нотаріальної контори вбачається, що у даній установі наявна спадкова справа до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена 04.05.2066 року на підставі заяви [PERSON] (а.с. 15). Однак, [INFO] [PERSON] - померла, так і не набувши права власності на спадкове майно (а.с. 16). Окрім того, у відповідності до акту на предмет проживання в квартирі [ADDRESS] [PERSON] , вбачається, що останній проживає за вказаною адресою один, крім нього з 2006 року у даній квартирі не проживав і не проживає (а.с. 25). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно протягом останніх тринадцяти років володіє квартирою [ADDRESS] , а тому має право набути за набувальною давністю у власність це нерухоме майно. Разом із тим, суд зауважує, що [PERSON] з 1998 року вже є власником Ѕ частини спірної квартири, а тому позовні вимоги в цій частині є зайвими, оскільки право позивача на Ѕ частку квартири ніким не порушене, не оспорене, відсутні особи, які не визнають його право власності. Тому, на підставі ст.4 ЦПК України, у позивача відсутні підстави для звернення до суду за захистом своїх порушених прав у цій частині позовних вимог. На підставі ст. ст. 3, 4, 12, 13, 77, 78, 79, 80, 141, 223, 259, 263-265, 352,354-356 ЦПК України,

Outcome: partial