Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просила стягнути з відповідача заборгованість за попереднім договором (про укладання в майбутньому договорів купівлі-продажу), оскільки останній у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов'язання. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійнювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 14 травня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений попередній договір (про укладання в майбутньому договорів купівлі-продажу), посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі №2942. Згідно п. 1 вказаного договору відповідач зобов'язався у строк до 14.04.2018 року передати у власність (продати) позивачу житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 1822082500:02:001:0566, що знаходяться за адресою: с. Зарічани Житомирського району Житомирської області, вул. Житомирська, 2. Крім цього, згідно п. 1.3 договору відповідач зобов'язався в момент укладання основних договорів купівлі-продажу передати позивачу технічну документацію на вказані об'єкти нерухомого майна. На виконання попереднього договору позивач передала відповідачу аванс у сумі 26 000, 00 гривень, що на момент укладання договору становило еквівалент 1 000, 00 доларів США (п. 2.1. договору). Відповідно до п. 3.3. відповідач зобов'язався виконувати свої обов'язки, покладені на нього договором належним чином та сприяти позивачу у виконанні її обов'язків. Крім цього, відповідач зобов'язався зняти заборону з майна, вказаного у п. 1.1 договору до підписання основних договорів купівлі-продажу (п. 3.4 договору). Після спливу строку, визначеного п. 1.1 договору, відповідач не виконав взяті на себе та передбачені договором зобов'язання. Позивачем неодноразово направлялися на адресу відповідача пропозиції про укладення договорів купівлі-продажу, а в разі відмови від їх укладання - повернення сплаченого авансу, однак відповідач не відреагував на такі пропозиції, уникає зустрічей з позивачем. З метою перевірки наявності майна та його власника, що було предметом договору, позивач звернулась до виконавчого комітету Житомирської міської ради. Згідно отриманої відповіді з'ясувалось, що власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 1822082500:02:001:0566, що знаходяться за адресою: с. Зарічани Житомирського району Житомирської області, вул. Житомирська, 2, є [PERSON]. Після отримання вказаної інформації позивач звернулася до Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області із заявою про вчинення кри мінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України). Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідач відзиву на позов не подав, свого ставлення до позовної заяви не висловив. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов попереднього договору та взятих на себе зобов'язань, звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, як одним із способів та видів такого захисту. В той же час, заявлений позивачем розмір моральної шкоди, на думку суду, є завеликим та має бути зменшений до 3 000, 00 гривень. Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на її користь з відповідача понесених судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем не надано суду жодних документів для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 1473, 20 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial