Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

У квітні 2018 року позивачЗенькович [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який, після остаточногоуточнення, мотивує тим, що з відповідачкоюЗенькович [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з 05.07.1973 року по 2017 рік. В період шлюбу вони отримали кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS] іповністю сплатили за неїпай, тому вона перейшла у їх спільну сумісну власність, хоча і була зареєстрована за відповідачкою. Вважає, що він має право на 1/2 частку цієї квартири та Ѕ частину цієї квартири на підставі договору дарування. Також просив виділити йому в цілому автомобіль Опель кадет», 1988 року випуску за умови сплати вартості Ѕ частини автомобіля на його користь відповідачкою [PERSON] Ухвалою суду від 27.04.2018року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] , відповідачкаЗенькович Є [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, який після остаточного уточнення обґрунтовує тим, що об`єктами спільної сумісної власності подружжя є: - кооперативна квартира за адресою: [ADDRESS] , оскільки вартість за неї була повністю виплачена сторонами в 1992 році в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі. Вартість квартири оцінює 280\~000 грн., - домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , оскільки придбано подружжям в 1993 році за спільні кошти. Вартість будинку 80924 грн., - автомобіль OpelKadet, державний реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки він придбаний в період зареєстрованого шлюбу сторін за спільні кошти. Вартість автомобілю 13236 грн. 39 коп., - грошові кошти в сумі 563737 грн. 63 коп., які були розміщені на депозитних рахунках, відкритихв 2015-2017 роках в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] В порядку поділу майна подружжя просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] ; виділити [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; виділити [PERSON] автомобіль OpelKadet, стягнувши з нього на її користь половину вартості автомобілю в сум 6618 грн. 19 коп. та припинити за нею право власності на частину автомобіля; визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти, які були розміщені на депозитних рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] в сумі 563737 грн. 63 коп. та стягнути з [PERSON] на її користь половину цих коштів в сумі 281\~868 грн. 15 коп. Ухвалою від 26.06.2018 року зустрічний позов [PERSON] прийнятий до розгляду, провадження первісного позовута зустрічного позову об`єднані в одне провадження,призначено підготовче судове засідання, витребувані докази. Ухвалою суду від 21.02.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Суду пояснив, що за період шлюбу з дружиною вони придбали трикімнатну квартиру, автомобіль та будинок у селі. Разом з відповідачкою вони перестали проживати з 2007 року, а у 2017 році шлюб розірвали. Однією сім`єю вони не проживали та сумісне господарство за цей час не вели. Він мав ключі від трикімнатної квартири та приходив у квартиру, здебільшого проживав у будинку у селі.За цей час він назбирав грошові кошти, відповідачка до них відношення не має, бо вони не вели з нею сумісного господарства. Просив поділити майно подружжя та виділити йому ј частину трикімнатної квартири на яку гроші дав його батько та Ѕ частину квартири, відповідачці виділити ј частину; визнати за ним право власності на весь автомобіль, таким чином задовольнити його позов. У задоволенні зустрічного позову заперечує, оскільки будинок, який просить поділити [PERSON] старий та не має цінності, а грошові кошти, які перебували та перебувають на рахунках у банку, належать йому, бо шлюбні відносини з відповідачкою вони припинили у 2007 році. У судових дебатах позивач просив поділити майно наступним чином: виділити йому Ѕ частину трикімнатної квартири, Ѕ частину автомобіля та 1/ 2 частину будинку, позовні вимоги щодо розподілу грошових коштів [PERSON] залишити без задоволення. Представник позивачаЗеньковича [PERSON] адвокат Зубенко О.А. підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив поділити майно подружжя, визнавши за кожним право власності на Ѕ частину майна, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про поділ грошових коштів, відмовити, бо вони є власністю [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вони проживала однією сім`єю до 2017 року, накопичили 580\~000 грн., придбали квартиру та автомобіль, будинок у селі, тому просила поділити сумісно придбане майно. Грошові кошти вони назбирали, бо вона витрачала свої кошти на сім`ю, а грошові кошти які заробляв [PERSON] складали бо мали намір придбати новий автомобіль. Чому у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначено, що шлюбні відносини вони припинили у 2007 році, пояснити не може, бо рішення суду вона не бачила. Представник [PERSON] - адвокат Мальцева О.О. просила задовольнити повністю зустрічний позов [PERSON] , бо сумісне господарство сторони вели до 2017 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.07.2973 року. РішеннямХортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.09.2017 року,шлюб сторін розірвано. Рішення набрало законної сили 19.09.2017 року. Як встановлено судом під час прийняття рішення про розірвання шлюбу, шлюбні відносини між сторонами припинені з 2009 року. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому факт припинення шлюбних відносин між сторонами у 2009 році, не підлягає доказуванню. Розпорядженням голови Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради №1218р від 15.07.2008 року, на підставі довідки ЖБК №187 від 07.07.2008 року, якою посвідчено ордер №697 серії А-ІІ ЖБК від 20.07.1977 року на ім`я [PERSON] та повну виплату в 1992 році вартості квартири, вирішено оформити право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 21.07.2008 року на підставі вказаного розпорядження, Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . 23.07.2008 року Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризаціїправо власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] , номер запису 35602 в книзі 200. Згідно з довідкою ТОВ «Укрспецекспертиза» №72/09/2017 від 15.09.2017 року, вартість квартири [ADDRESS] станом на 15.09.2017 року становить 360\~000 грн. Згідно зі звітом про оцінку майна ТОВ «Науково технічна компанія «Оцінка»№170518-1 від 17.05.2018 року,вартість квартири [ADDRESS] станом на 17.05.2018 року становить 280 000 грн. Згідно з висновком, виконаним 12.04.2019 року ФОП [PERSON] , оціночна ринкова вартість житлового будинку загальною площею 69,45 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , становить 80924 грн. Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.1993 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за №27, [PERSON] придбав житловий будинокза адресою: [ADDRESS] на [ADDRESS] . Крім того, з 23.12.1999 року [PERSON] є власником транспортного засобу легкового автомобілю OpelKadet, 1988 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №2968 від 11.09.2017 року, ринкова вартість КТС OpelKadet, 1988 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] станом на 27.12.2016 року становить 13236 грн. 39 коп. Також судом встановлено, що в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] протягом 2011 2017 років були відкриті депозитні рахунки (арк.169 т.1): Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Вирішуючи справу в частині позовних вимог сторін про поділ спільного сумісного майна подружжя, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно із п.1 Прикінцевих положень\~Сімейного кодексу\~України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Враховуючи те, що правовідносини щодо набуття подружжям [PERSON] власності на спільне сумісне майно подружжя у вигляді квартири, домоволодіння та автомобілю виникли до 01.01.2004року, суд вважає необхідним застосувати до них норми Цивільного кодексу УРСР1963\~року,\~Закону України\~від 07.02.1991\~№ 697-XII\~«Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007р.), Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.1969 № 2006-VII. За змістом ст.86,128 ЦК УРСР 1963р. право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в\~Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом\~України\~\~ "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.15\~Закону України\~«Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. При цьому, відповідно до п.3 постанови Верховної Ради України від 26.03.1991р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про власність», положення ст.15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність»). Крім того, суд враховує, що діюче на той час цивільне законодавство не пов`язувало виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації. Згідно з ст.16\~Закону України\~«Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього\~права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно з ст.22\~КпШС України (чинною на час придбання спірного майна), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ст.28\~КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналогічні положення містяться в ЦК України2003р. та СК України. Так, згідно з ч.3 ст.368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ст.60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно з ст.69-71\~Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка визначено ст.57 СК України. Так, зокрема п. 3 ч. 1 ст.57 СК України\~встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши надані докази у сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що квартира [ADDRESS] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] та легковий автомобіль OpelKadet, 1988 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] , оскільки вказане майно придбано за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, зокрема, квартирашляхом її викупу в ЖБК у 1992 році, домоволодіння шляхом укладання договору купівлі-продажу у 1993 році, автомобіль у 1999 році, незалежно від того, на кого було оформлено право власності або хто був членом житлового кооперативу,а тому вказане майно підлягає поділу між ними в рівних частках. Доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, не надано. Крім того, суд враховує, що вказані обставини,а саме те, що спірна квартира, житловий будинок та автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, повністю визнаються сторонами у зв`язку з чим ця обставина відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України\~не підлягає доказуванню. В той же час, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Оскільки між сторонами склалася конфліктна ситуація, вирішення якої шляхом домовленості між сторонами є неможливим, сторони просять суд провести між ними розподіл спільного сумісного майна подружжя, зокрема, позивач за первісним позовом [PERSON] просить визнати за кожним з колишнього подружжя право власності на 1/2 частку спірної квартири, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати за нею право власності на спірну квартиру, а колишньому чоловікувиділитижитловий будинок та автомобіль. Обґрунтовуючи свою позицію, позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказує на те, що між сторонами фактично склався такий порядок користування майном: [PERSON] фактично одноособово користуються спірним домоволодінням та транспортним засобом, а вона користується спірною квартирою. При цьому, враховуючи вартість окремих речей та загальну вартість майна, просить сплатити їй компенсацію вартості 1/2 частини автомобілю. Слід зазначити, що суд може застосувати такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об`єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. Крім того, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов`язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьомувраховуєтьсявартістьокремих речей, а такожзагальнавартість майна, щопередається кожному з подружжя. Визначаючи порядок поділу майна, суд виходить з того, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спір в частині поділу квартири та будинку, суд враховує, що сторони не дійшли згоди щодо вартості вказаних об`єктів нерухомості,не скористалися правом на призначення у справі судової експертизи щодо визначення їх вартості, не дійшли згоди щодо порядку їх поділу в натурі, тому вважає необхіднимв порядку поділу спільного сумісного майна за кожним зі сторін визнати по 1/2 ідеальної частини квартири та домоволодіння без реального поділу і виділу в натурі. Вирішуючи спір в частині поділу автомобілю, суд вважає можливим визнати за [PERSON] та [PERSON] , за кожним окремо, право власності на Ѕ частину автомобіляOpelKadet, 1988 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . На думку суду, такий поділ сумісного майна подружжя, відповідає інтересам обох сторін. Вирішуючи спір в частині визнання грошових коштів в сумі 563\~737 грн. 63 коп., які розміщені на депозитних рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їх поділ в рівних частках, суд вважає необхідним в задоволені таких позовних вимог [PERSON] відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено та встановлена обставина щодо припинення шлюбних відносин між [PERSON] і [PERSON] з 2009 року, доказуванню, відповідно до ст. 82 ЦПК України, не підлягає, тому вказані грошові кошти, які знаходились та знаходяться на депозитних рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] з 2011 року, не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки хоч і придбано в період перебування у шлюбі, проте за час окремого проживання подружжя та після фактичного припинення шлюбних відносин. Належних та допустимих доказів спільного заощадження спірних коштів після фактичного припинення шлюбних відносин сторін, а саме після 2009 року, [PERSON] не надано. Пояснення у судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , які пояснювали, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом та вели сумісне господарство до 2017 року, суд не бере до уваги, оскільки такі пояснення свідків протиречать обставинам, встановленим судом рішенням про розірвання шлюбу між подружжям, а інших, будь-яких доказів у цій частині [PERSON] , суду не надала. Пояснення свідка [PERSON] суд до уваги не бере, бо він є рідним сином [PERSON] та [PERSON] і зацікавлений у розгляді даного спору. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що вказані грошові кошти є особистим майномЗеньковича [PERSON] та поділу між подружжям не підлягають. Пояснення свідка [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , суд до уваги не бере, враховуючи її зацікавленість у розгляді позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, варто задовольнити повністю, а зустрічний позов [PERSON] , задовольнити частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Щодо позовних вимог сторін про компенсацію понесених кожною стороною судових витрат по справі, варто зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом [PERSON] за подання позовної заяви був сплачений судовий збір у сумі 4050 грн. та 800 грн. за проведення експертизи щодо вартості автомобіля. [PERSON] за подання зустрічної позовної заяви був сплачений судовий збір у загальній сумі 5974 грн. 08 коп. Позовні вимоги позивачаЗеньковича [PERSON] щодо відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та ( або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі ( складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У порушення вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», [PERSON] не надав суду копію договору, який було укладено з адвокатом Будовською Н.В., а лише надав попередній орієнтовний розрахунок витрат та розрахунок витрат( т.1, а.с. 36, т.2, а.с. 44), які не містять порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо. Також, у порушення вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», у наданому суду до матеріалів справи договорі про надання правової допомоги від 28.08.2018 року, укладеного між [PERSON] і адвокатом Зубенко О.А., не зазначено порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, а акт виконаних робіт лише свідчить про виконання робіт без зазначення суми вартості таких робіт. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що витрати, понесені [PERSON] за участю адвоката Будовської Н.В. складають: 3400 грн. за усну консультацію, правовий аналіз документів, підготовка позову, клопотань; 85 грн. 33 коп.- участь у судовому засіданні 13.06.2018 року ( з урахуванням 8 хвилин тривалості судового засідання); 1200 грн. участь у судовому засіданні 15.08.2018 року. Кім того, за участю адвоката Зубенка О.А.: 21 грн. 33 коп. за участь у судовому засіданні 26.09.2018 року ( 2 хвилини), 384 грн. за участь у судовому засіданні 15.11.2018 року ( 36 хвилин), 437 грн. 33 коп. за участь у судовому засіданні 27.03.2019 року ( 41 хвилина); 800 грн. за участь у судовому засіданні 08.04.2019 року; 128 грн. за участь у судовому засіданні 19.04.2019 року; 800 грн. за участь у судовому засіданні 04.06.2019 року. Всього витрат на суму 8060 грн. 04 копійки. У порушення вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність`Зенькович Є [PERSON] , у наданому суду до матеріалів справи договорі про надання правової допомоги № 33-ФО від 27.04.2018 року, не зазначено порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, як не зазначено і у додаткових угодах № 1 від 01.05.2018 року і № 2 від 27.03.2019 року, витрати підтверджуються лише актом прийому-передачі від 31.05.2019 року. Враховуючи понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу: 850 грн., 850 грн., 2550 грн., 850 грн.., 3400 грн., а також участь адвоката у судових засіданнях: 13.06.2018 року- 85 грн. 33 коп.; 15.08.2018 року- 800 грн.; 26.09.2018 року ( 2 хвилини), 384 грн. за участь у судовому засіданні 15.11.2018 року ( 36 хвилин), 437 грн. 33 коп. за участь у судовому засіданні 27.03.2019 року ( 41 хвилина); 800 грн. за участь у судовому засіданні 08.04.2019 року; 128 грн. за участь у судовому засіданні 19.04.2019 року; 800 грн. за участь у судовому засіданні 04.06.2019 року. Загальна сума склала 11\~955 грн. 99 коп. З урахуванням того, що позов [PERSON] підлягає повному задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню частково, суд вважає можливим здійснивши зустрічне зарахування понесених витрат сторонами, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 2912 грн. 05 коп. В іншій частині позовні вимоги сторін у цій частині, залишити без задоволення.

Outcome: partial