Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що 08 листопада 2007 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 913, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого в іпотеку відповідачу позивачем було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Лебедєва-Кумача, 39. 10 жовтня 2018 року, зробивши запит до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач дізналась, що право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Лебедєва- Кумача, 39, на підставі вищезазначеного іпотечного договору, за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 41521449 від 08.06.2018 року зареєстровано за відповідачем. Іпотечний договір № 913, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 08.11.2007 року було укладено в якості забезпечення виконання зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 162/03-7 від 08.11.2007 року між відповідачем та [PERSON]. В 2015 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами якого 25.06.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене заочне рішення, яким задоволено позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, але відмовлено в задоволенні вимог в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку. Відповідач звернувся до Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо примусового виконання рішення суду. Але 17.06.2016 року виконавче провадження було завершене. Позивач просить суд визнати неправомірними та протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо задоволення вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки: житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Лебедєва-Кумача, будинок 39, згідно статті 37 Закону України «про іпотеку» за договором іпотеки № 913 від 08 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4421, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON]. Скасувати право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на обєкт нерухомого майна: житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Лебедєва Кумача, будинок 39, номер запису про право власності 26540100, зареєстрований 04.06.2018 року, внесений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41521449 від 05.06.2018 року, [PERSON], Чаплинська сільська рада Петриківського району, Дніпропетровської області. Скасувати та та вилучити рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 41521449 від 08.06.2018 року, [PERSON], Чаплинська сільська рада Петриківського району, Дніпропетровської області за ПАТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська обл.., м. Дніпро, вул. Лебедєва Кумача, 39. Відновити право власності на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська області, м. Дніпро, вул. Лебедєва Кумача, будинок 39 за [PERSON] шляхом внесення відповідного запису до реєстру речових прав. Стягнути на користь позивача судові витрати про справі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилався на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надав суду письмовий відзив на позов, в якому обґрунтував позицію відповідача та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Треті особи Державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області [PERSON] та представник Управління служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради в судове засідання не зявились. Про час та місце судового розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 124 Конституції України передбачає, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із ч.1 ст. 8 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Судом встановлено, що 08.11.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 913. Відповідно до п. 1.1 предмету договору Іпотекодавець, як майновий поручитель передає в повторну іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання [PERSON], зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 162/03-7 від 08.11.2007 р. нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке складається з: №1 літ. А-1 жилий будинок (шл. бет) житловою площею 77,3 кв.м., загальною площею 109,8 кв.м., №2 літ. Б літня кухня (щл. бет), № 3 літ. В. гараж (цегла), №4 літ Г уборна (цегла), №5 літ. Д душ (цегла), №6 літ Ж навіс, №7 1-9, І, ІІ споруди, замощення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Лебедєва-Кумача, буд. 39. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку». Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. 03.08.2009 року між сторонами було укладено договір № 1 про внесення змін до Іпотечного договору № 9133, посвідченого 08.11.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим № 4421, відповідно до умов якого сторони погодили суть та розмір забезпечених іпотекою вимог, а також виклали пункт 4.6 Іпотечного договору в новій редакції, в якому визначили способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки [PERSON] не повертав вчасно позичені кошти, це призвело до заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року позовні вимоги відповідача до позивача задоволені в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, але судом відмовлено в задоволенні вимог в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що 04.06.2018 р. державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області [PERSON] було оформлено право власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (запис про право власності № 26540100) на житловий будинок, обєкт житлової нерухомості: будинок 39 по вулиці Лебедєва-Кумача, м. Дніпро, Дніпропетровської області, на підставі іпотечного договору від 08.11.2007 р. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в наступному порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі перелічених в статті серед яких укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката та інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Таким чином, в межах спірних правовідносин суд не вбачає підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний обєкт нерухомого майна за ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року відповідачем вже було реалізоване своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, в той час як іпотечним договором, укладеним між сторонами, передбачено застосування лише одного способу звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині скасування рішення Державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 26 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача незаконними, скасування права власності відповідача на спірне домоволодіння, вилучення рішення державного реєстратора, а також поновлення відомостей щодо реєстрації за нею права власності на нерухоме майно є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суперечать способам захисту цивільних прав, визначеним у ст.16 ЦК України. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1057,20 грн.

Outcome: partial