Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 років перебував в трудових відносинах з Рудоуправлінням ім. КіроваВО «Кривбасруда», правонаступником якого на сьогоднішній день являється Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - Відповідач/ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). В період часу з04.12.1973р. по 08.04.1974р. Позивач працював на посаді підземного кріпильника дільниці №10 ш. ім. Кірова Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда»; з 09.09.1974р. по 18.07.1987р. - на посаді підземного машиніста скреперної лебідки ш. ім. Кірова Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда»; з 03.09.1990р. по 21.11.1994р. -на посаді підземного гірничого робітника очисного забою дільниці №6 ш. ім. Кірова Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда». Під час виконання трудових обов`язків в підземних умовах шахти, Позивач піддававсяфізичному перевантаженню пов`язаному з випуском руди (відокремлення від масиву корисної копалини) у невластивому для тіла положенні, пересування в деформованих гірничим тиском виробках в напівзігнутому положенні тіла. Виконував роботи з пересування та підіймання важких предметів(скреперних тросів, шматків породи) вагою до 90 кг. на відстань від 10 до 50 м. з підійманням на висоту до 2м. Окрім того, працюючи на вказаних посадах, Позивач підпадав під несприятливий вплив підземного середовища, а саме: підвищена волога на робочих місцях, знижена температура повітря, змінна швидкості руху повітря по робочим виробкам. У зв`язку з вказаними шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримано таке хронічне професійне захворювання як: «Хронічна дискогеннапопереково-крижова полірадикулопатіяз вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом » (далі - полірадикулопатія). 28.10.2005 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 70% по полірадикулопатіїта встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, у медикаментозному лікуванні та у виробах медичного призначення,що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичний спосіб життя Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває біль та виражене обмеження об`єму рухів в шийному відділі хребта при нахилах та поворотах в боки та переважно в попереково-крижовому відділі при нахилах в сторони з віддачею в тазовий пояс і ліву ногу до колінного суглобу. Останній постійно відчуває затерпання правої стопиі стегна, з постійним болем та набряком в ділянці плюсне-фалангового І-го пальця правої стопи. Все частіше Позивач відчуває напади задишки, переважно після фізичного навантаження, а також періодичні перебої в роботі серця з відчуттям частого серцебиття, вказані негативні явища супроводжуються підвищеною втомлюваністю, головним болем при підвищенні артеріального тиску. Все це супроводжується загальною слабкістю організму. Професійне захворювання призводить до постійного перенесення Позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя Позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість Позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Зокрема, тривалі переїзди в автомобільному, залізничному транспорті призводять до приступів задухи, загострення хвороби, що виключає можливість здійснення подорожей, піші прогулянки та навіть вихід в магазин потребують від Позивача залучення значних зусиль Радикулопатія призводить до болісності в попереку при рухах, особливо при нахилах, виникнення судом і спазмів, які іррадіюють від попереку до колін, відчуття оніміння в них та втоми, до пронизливого болю по всьому тілу, яке заважає нормальній ходьбі, або унеможливлює її зовсім. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання хронічного професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків хронічного професійного захворювання, викликає у Позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. У зв`язку з викладеним позивачка просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я - 420 000 грн. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач працював на підприємстві, яке не входить до складу підприємства-відповідача, розмір моральної шкоди не обґрунтовано. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] в період часу з 04.12.1973р. по 08.04.1974р. Позивач працював на посаді підземного кріпильника дільниці №10 ш. ім. Кірова Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда»; з 09.09.1974р. по 18.07.1987р. - на посаді підземного машиніста скреперної лебідки ш. ім. Кірова Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда»; з 03.09.1990р. по 21.11.1994р. -на посаді підземного гірничого робітника очисного забою дільниці №6 ш. ім. Кірова Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда». (а.с. 73-81) Як встановлено з акту «Розслідування хронічного професійного захворювання» від 10.10.1994 року позивачу було встановлено таке хронічне професійне захворювання як: «Хронічна дискогеннапопереково-крижова полірадикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом » (далі - полірадикулопатія). (а.с. 19-21 Відповідно до даних з акту від 10.10.1994 року, причинами виникнення професійного захворювання у Позивача являється: -Тривалий період роботи в підземних умовах із застосуванням важкої фізичної праці, перебуваючи при цьому у невластивому для тіла положенні; -Підвищена вологість на робочих місцях; -Змінна швидкість руху повітряного потоку в виробках перебування працівників. Позивач 21.11.1994 року вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 70% по полірадикулопатії та встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії. 21.11.1995 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 70% по полірадикулопатії та встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії. 17.11.1997 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 70% по полірадикулопатії та встановлено другу групу інвалідності,визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії, в санаторно-курортному лікуванні та у придбанні медикаментів. 06.12.1999 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 70% по полірадикулопатії та встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії, в санаторно-курортному лікуванні та у придбанні медикаментів. 19.11.2001 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 70% по полірадикулопатії та встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії, в санаторно-курортному лікуванні та у медикаментозному лікуванні. 28.11.2003 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 70% по полірадикулопатії та встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні та у медикаментозному лікуванні. 28.10.2005 року, Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 70% по полірадикулопатіїта встановлено другу групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, у медикаментозному лікуванні та у виробах медичного призначення. (а.с. 12-18) Вирішуючи питання про правонаступництво, суд враховує наступне: Згідно з наказом № 1301 від 28.10.1997 рокуш. ім. Кірова РУ ім. Кірова, як структурний підрозділ ліквідована з 01.01.1998 року, майно ш. ім. Кірова передається до володіння двом рівноцінним видобувним шахтам: ш. «Північна» та ш. №1 ім. «Артема» РУ ім. Кірова. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»», шахта Північна, до складу якої перейшло майно ш. ім. Кірова, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Аналогічна правова позиція щодо правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», знайшла своє підтвердження у судових рішеннях ухвалених за наслідками розгляду справ:№210/5168/19, №210/2216/20. Крім того, відповідно до п. 32 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, при ліквідаціїабо реорганізації підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат проводиться правонаступником. Згідно ст. 466 ЦК УРСР в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів, належних з неї в зв`язку з заподіянням каліцтва покладається на правонаступників. В свою чергу, відповідно до вимог Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійнихзахворюваньУкраїни документів,що підтверджують право застрахованого або членів його сім`їна страхову виплату (затверджена Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 N 10) Криворізьким державним гірничо-металургійним комбінатом «Криворіжсталь» (правонаступником якого являється ПАТ «АМКР») передано в Криворізьке відділення ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійнихзахворюваньУкраїни у Дніпропетровській області особову справу Позивача, а також видано на ім`я Позивача довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого станом на 01.04.2001 року. Вказану довідку підписано директором та головним бухгалтером КДГМК «Криворіжсталь», повним правонаступником якого на даний час являється відповідач. Вказані докази у взаємозв`язку з вимогами діючого законодавства, яке діяло на момент передачі справипотерпілого від страхувальника, що спричинив шкоду (відповідач) до територіального органу ФСС вказують, що КДГМК «Криворіжсталь» з моменту включення до свого складу шахти Північна, до володіння якої перейшло майно ш. ім. Кірова, (перебувала у складі ДП «РУ ім. Кірова») прийняв на себе обов`язок по відшкодуванню шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я працівникам даних шахт. Зважаючи на вищевказане, суд доходить до висновку, що позовна заява подана до належного відповідача. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи. (а.с. 31-72) Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 150 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин суд доходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial