Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив суд: зобов`язати КП «Теплопостачання міста Одеси» виключити із суми заборгованості [PERSON] , 12079,90 грн. за послуги теплопостачання квартири [ADDRESS] у місті Одесі за період часу до 06.10.2017 року; зобов`язати КП «Теплопостачання міста Одеси» здійснити перерахунок оплати послуг теплопостачання квартири [ADDRESS] з урахуванням сплачених мною послуг у розмірі 1391 грн.58 коп. та призначених субсидій за період з 06.10.2017 року, свої позовні вимоги обґрунтував наступним. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2012 року по справі №1519/8400/11 [PERSON] . виселений з квартири [ADDRESS]. 10.02.2015 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2/1519/8400/11 про виселення [PERSON] . з квартири [ADDRESS]. 17.03.2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що боржник [PERSON] самостійно виселився з квартири, про що складено акт від 23.02.2015 р. Однак, після складання акту і залишення квартири державним виконавцем, [PERSON] залишився у квартирі, тобто не виселився. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.06.2014 року по справі №1519/22075/2012 за позивачем визнано право користування квартирою [ADDRESS], а також вирішено виселити [PERSON] з вищевказаної квартири та вселити у квартиру позивача. 17.03.2015 року виконавче провадження по виселенню [PERSON] закінчено у зв`язку з її виселенням. Однак, фактично [PERSON] залишилася проживати у вказаній квартирі. Згідно позовної заяви, позивачем були оскарженні дії державного виконавця по закриттю вказаних виконавчих проваджень до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2017 року по справі №521/11568/16ц постанови по закінченню вищевказаних виконавчих проваджень визнані незаконними та скасовані. Виконавчі провадження відновлені. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 10.04.2018 року ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2017 року по справі №521/11568/16ц залишена без змін. 11.05.2018 року державним виконавцем поновлено виконавче провадження по виселенню [PERSON] . та [PERSON] . 30.05.2018р. вказані виконавчі провадження закінчені у зв`язку з виселенням [PERSON] та [PERSON] та вселенням позивача у вищевказану квартиру. Позивач стверджує, що фактично він вселився у вищевказану квартиру 04.09.2017 року. Також позивач стверджує, що 06.10.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір №2632952033 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі [ADDRESS] . На підставі вказаного договору був відкритий особовий рахунок [NUMBER] на ім`я позивача. Позивач стверджує, що на момент укладання вищевказаного договору борг за теплопостачання складав 12079,90 грн., а особовий рахунок був відкритий на [PERSON] . Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з проханням списання вказаного боргу з його особового рахунку, однак його повідомили, що всі питання він повинен вирішувати у судовому порядку. Позивач вважає, що не повинен сплачувати борг, який виник за використання послуг теплопостачання іншими особами та до підписання ним договору. 02.04.2019 року на адресу Малиновського районного суду м. Одеси надійшов відзив КП «Теплопостачання міста Одеси» на позовну заяву [PERSON] про зобов`язання виключення боргу по оплаті за теплопостачання та перерахунку оплати послуг, у якій КП «Теплопостачання міста Одеси» позов не визнавало та просило відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. КП «Теплопостачання міста Одеси» стверджує, що сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачами зазначених послуг. При формуванні абонентської бази, відкриваються особові рахунки із наданням індивідуального номеру, цифрова комбінація якого містить код вулиці, багатоквартирного будинку та квартири, значення яких не змінюються залежно від переоформлення особових рахунків на споживачів. Облік споживання теплової енергії по квартирі здійснюється з наростаючим підсумком, незалежно від зміни власників. КП «Теплопостачання міста Одеси» стверджує, що позивачу слід було впевнитися про наявність боргу і вирішити питання з продавцем та відобразити це в умовах договору; а при вселенні, витребувати у балансоутримувача будинку відповідний акт, в якому відобразити, зокрема питання про заборгованість. 09.04.2019 року на адресу Малиновського районного суду міста Одеси надійшла відповідь на відзив від позивача, у якій він просив позов до КП "Теплопостачання міста Одеси" про зобов`язання виключення боргу по оплаті за теплопостачання та перерахунку оплати послуг задовольнити. В судове засідання позивач та його представник з`явилися, позов підтримували та просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з`явився, позов не визнавав та просив відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлено, що 06.10.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір №2632952033 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі [ADDRESS] . На підставі вказаного договору був відкритий особовий рахунок [NUMBER] на ім`я позивача. На момент укладання вищевказаного договору борг у квартирі [ADDRESS] за теплопостачання, а саме: станом до 06.10.2017 року, складав 12079,90 грн., даний факт визнається відповідачем, а отже, відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд акцентує увагу сторін на тому, що дані спірні правовідносини відносяться до договірних, а не до правовідносин з захисту прав споживачів, пояснюючи це наступним. Діями КП «Теплопостачання міста Одеси» не порушені права позивача, як споживача, оскільки діями відповідача позивач не був позбавлений можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково, його право власності залишається непорушним. Крім того, суб`єктами правовідношень, регламентованих ЗУ «Про захист прав споживачів» є фізичні особи, яким завдана шкода, порушені права при виконанні робіт, або надання послуг. [PERSON] , не є споживачем в сенсі ЗУ «Про захист прав споживачів» тому що в період утворення заборгованості він не міг бути причетний до подій, які фактично могли бути підставою для захисту його прав, так як в той час не уклав договір з КП «Теплопостачання міста Одеси». Таким чином, позивач, не був фактичним споживачем послуг у період до 06.10.2018 р., відповідно не міг оцінити якість наданих послуг, а також реалізувати інші права та зобов`язання, пов`язані з споживанням послуг теплопостачання. Отже, позивач не може бути звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про права споживачів». Оскільки, суду правова природа даних правовідносин стала зрозуміла, лише після дослідження всіх доказів, що були надані сторонами, то суд звертає увагу позивача, що йому необхідно сплатити судовий збір. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за позовну заяву немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривні, відповідно збір за позовну заяву немайнового характеру складає - 768 гривень 40 копійок. Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру - 768,40 грн. Правовою формою опосередкування відносин, пов`язаних з забезпеченням людини тепловою енергією, є договір постачання теплової енергії через приєднану мережу фізичній особі - споживачу як різновид договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, передбаченого ст. 714 ЦК України. У свою чергу, до вищевказаного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ст. 533 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. А також, згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 656 ЦК України окреслює предмет договору купівлі - продажу - предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Згідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Користування електричною (тепловою) енергією можливе виключно на підставі договору між фізичною особою-споживачем та постачальником електричної енергії через приєднану мережу, що відображає врегульований нормами цивільного законодавства зобов`язальний характер таких правовідносин. Разом з тим, як і у визначеннях інших видів договору купівлі-продажу, у визначення договору енергопостачання включені ознаки, що дозволяють виділити його в самостійний вид договору купівлі-продажу і тим самим відмежувати від договору поставки й інших видів договору купівлі-продажу. До таких ознак, насамперед, відноситься спосіб виконання договору - передача енергії енергопостачальною організацією покупцю через приєднану мережу, а також наявність прав і обов`язків сторін не тільки при передачі енергії, але й її споживанні. Для характеристики договору енергопостачання необхідно вказати на те, що це договір консенсуальний, оскільки права та обов?язки сторін виникають з моменту заключення договору і постачальна організація зобов?язується подавати абоненту енергію протягом дії договору; крім того, це договір сплатний і взаємний і відноситься до числа публічних договорів. Сторонами цього договору виступають енергопостачальна організація й абонент. Енергопостачальними визнаються комерційні організації, що здійснюють продаж споживачам зробленої чи купленої електричної або теплової енергії. Абонентом за договором енергопостачання (покупцем енергії) може виступати юридична чи фізична особа. Громадяни, як правило, укладають договір електропостачання з метою одержання енергії для побутового споживання. Розглядаючи договір постачання електричної енергії через приєднану мережу, варто зазначити, що Постановою «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» №312 від 14.03.2018 року передбачено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, який розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 8 Постанови КМ України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» послуги з централізованого опалення надаються згідно з договором , що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Тобто, договір - єдина підстава для виникнення зобов`язання у сфері надання житлово-комунальних послуг. Стосовно тверджень відповідача, що сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачами зазначених послуг, то згідно ст. 26 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином. А також, згідно п.4.17 Постанови «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» №312 від 14.03.2018 року за несвоєчасну оплату передбачених договором (комерційною пропозицією) платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором. У такому випадку відключення електроустановки може застосовуватись лише у разі несплати використаної (спожитої) електроенергії. Стосовно тверджень відповідача, що облік споживання теплової енергії по квартирі здійснюється з наростаючим підсумком, незалежно від зміни власників, однак суду не зрозуміло, чому позивач має відповідати за заборгованість іншого власника квартири та за іншим договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі [ADDRESS], де стороною за зобов`язанням була інша особа. Суд роз`яснює відповідачу, що «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 та «Порядок проведення перерахунку розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості », затвердженим Постановою КМУ № 151 від 17.02.2010 р., відповідно до яких регулюється якість надаваних послуг з централізованого опалення та визначається підтриманням температури повітря в житлових приміщеннях (за умови їх утеплення) 18 градусів (в кутових кімнатах 20 градусів), лише конкретизують положення ЦК України щодо кількості, якості та асортименту товару, що поставляється за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, до якого в свою чергу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки. Стосовно тверджень відповідача, що позивачу слід було впевнитися про наявність боргу і вирішити питання з продавцем та відобразити це в умовах договору, а також тверджень стосовно того, при переході права на річ, її складові частини (приєднані до системи централізованого опалення) не підлягають відділенню, отже, всі обов`язки і зобов`язання при відчуженні речі, переходять до нового власника (ст.322, ст. 334, ст. 382, ст. 509 , ст. 520, ст. 521 ЦК України), як нового боржника, суд звертає увагу відповідача, що ніякого договору між позивачем та особами, які проживали вищезазначеній квартирі не було. Стосовно тверджень відповідача, що відповідно до п. 3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв, суд роз`яснює відповідачу, що у даному випадку відповідачем порушенні норми ЦК України щодо договірної природи даних правовідносин, а саме [PERSON] . не повинен погашати заборгованість, яка виникло до укладення ним договору №2632952033 від 06.10.2017 року, а отже відповідачу необхідно здійснити перерахунок оплати послуг теплопостачання квартири [ADDRESS] з урахуванням сплачених позивачем послуг у розмірі 1391 грн. 58 коп. та призначених субсидій, за період з 06.10.2017 року. Згідно п. 4.20 Постанови «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» №312 від 14.03.2018 року, якщо укладено новий договір, перший розрахунковий період починається з дня початку постачання електроенергії і закінчується в останній день відповідного календарного місяця. У випадку припинення дії договору розрахунковий період для останнього платежу починається з першого дня останнього календарного місяця постачання електричної енергії та закінчується в останній день постачання електричної енергії. Також, згідно п. 4.27 Постанови «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» №312 від 14.03.2018 року у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. Дія договорів може бути достроково припинена електропостачальником та/або оператором системи у разі отримання документального підтвердження факту зміни власника об`єкта. У такому разі відповідні договори припиняють свою дію в частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) продовжують діяти до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (у разі наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів. З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил, після розірвання договорів зі споживачем, який звільняє приміщення. Враховуючи все вищевикладене, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial