Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сімент Україна» про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати в розмірі 1471,72 гривні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі, встановленому на час постановлення рішення суду, виходячи із середньоденної заробітної плати 279,43 гривні, моральної шкоди в сумі 1471,72 гривні, та оплати за користування майном в сумі 605 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 15.08.2006 р. по 01.09.2014 р. працював на посаді помічника генерального директора ТОВ «Сімент Україна». За період роботи заробітна плата виплачувалась з порушенням строків, визначених ст.115 КЗпП України та при її виплаті роботодавцем не була нарахована і виплачена компенсація в зв»язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Позивач посилається на те, що 21.07.2014 р та 25.08.2014 р. він звернувся до керівництва підприємства з заявами про виплату компенсації в зв»язку з порушенням строків виплати заробітної плати, однак зазначені кошти виплачені не були. На підставі положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за період з жовтня 2013 р. по липень 2014 року. Також в зв»язку з невиплатою роботодавцем всіх сум при звільненні позивач на підставі ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки станом на день постановлення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 279,43 гривні, яка розрахована на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. із розміру щомісячної заробітної плати 5588,67 гривень. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що на підставі наказу від 07,07,2014 р. він був переведений на дистанційну роботу з використанням власної оргтехніки. Користування власним майом з метою виконання трудових обов»язків тривало з 08.07.2014 р. по 21.07.2014 р. та 01.09.2014 р. Оскільки керівником підприємства не було визначено розмір оплати та строки користування особистим майном, розмір оплати він визначив на підставі наявних ринкових пропозицій по місту Києву в розмірі 605 гривень. Крім того, позивач зазначає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати призводило до виникнення у нього боргів, затримку сплати комунальних послуг, зниження рівня життя, що завдало йому моральних страждань, в зв»язку з чим він просить стягнути з ТОВ «Сімент Україна» моральну шкоду. В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. В зв»язку з належним повідомленням відповідача про місце і час судового розгляду, на підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 15.08.2006 р. по 01.09.2014 р. працював на посаді помічника генерального директора ТОВ «Сімент Україна». Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що відповідач у спірний період з жовтня 2013 р. по момент звільнення позивача не дотримувався зазначених норм чинного законодавства в частині дотримання строків виплати заробітної плати, що підтверджується випискою з особового банківського рахунку [PERSON]., на який здійснювалось перерахування заробітної плати роботодавцем. В силу положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівник має право на отримання компенсації. Порядок нарахування і виплати такої компенсації регулюється нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку із порушенням термінів її виплати. Компенсація виплачується при затримці виплати заробітної плати а календарний місяць і більше. З банківської виписки з особового рахунку позивача, відкритому в ПАТ «Фідобанк», на який здійснювалось нарахування заробітної плати, вбачається, що затримка виплати заробітної плати тривала більше одного місяця. На спростування зазначеної інформації з боку відповідача не надано жодного доказу в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України. Розрахунок компенсації проведений позивачем і поданий до суду в судовому засіданні 21.01.2015 р. відповідає вимогам спеціального Закону, який регулює даний вид правовідносин, не спростований відповідачем, а тому може бути взятий судом до уваги. Однак, відповідно до поданого розрахунку сума компенсації за період з жовтня 2013 р. по вересень 2014 р. становить 1470,31 гривень, хоча при зверненні до суду позивач просить стягнути компенсацію в розмірі 1471,72 гривні. З огляду на викладене, в зв»язку з доведеністю позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини доходів в зв»язку з затримкою виплати заробітної плати в розмірі 1470,31 гривень суд приходить до висновку про їх задоволення в цій частині. Крім того, на думку суду, є доведеними і неспростованими відповідачем позовні вимоги про стягнення середнього заробітку в зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні, виходячи з наступного. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в стати 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь парцівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки станом на час розгляду справи судом відповідачем не виплачено в повному обсязі кошти, належні позивачеві при звільненні, а саме компенсація частини втрати доходів в зв»язку з затримкою виплати заробітної плати, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку. При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з підприємства в зв»язку з затримкою виплати заробітної плати, суд керується положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Наданий представником позивача розрахунок середньоденної заробітної плати ґрунтується на положеннях постанови Кабінету Міністрів України № 100, не спростований відповідачем, а тому може бути взятий судом до уваги. Період затримки розрахунку при звільненні становить 99 днів ( з 02.09.2014 р. по день постановлення рішення суду), а тому розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача в зв»язку з затримкою розрахунку складає 27663,57 гривень. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Однак, суд вважає, що позивач ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довів свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в зв»язку з чим вони не підлягають задоволенню . Також не є доведеними і підтвердженими жодними доказами вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за використання власної оргтехніки при виконанні службових обов»язків, оскільки суду не наказ від 07.07.2014 р. № 19-Р, на який посилається позивач, щодо переведення його на дистанційний режим роботи з використанням власної оргтехніки, не доведено фактичне виконання таких обов»язків та наявність власної оргтехніки, що позбавляє суд можливості прийняти законне і обґрунтоване рішення в цій частині позовних вимог. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі в дохід держави відповідно до задоволених вимог.

Outcome: partial