Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У вересні місяці 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» звернулося до суду із позовом, який обґрунтовує тим, що 14 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490081955, згідно умов якого банк згідно умов якого банк надав позичальникові кредит в сумі 18 112,8 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру строком на 18 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 11,99% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 14 липня 2015 року. 14 квітня 2011 року ЗАТ «Альфа-банк» сторони уклали додаткову угоду про внесення змін і доповнень за № 2/490089506. Відповідно до умов означеного договору кредитор зобов»язується надати відповідачеві кредит в сумі 6 722,51 грн. Позивач свої зобов»язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 6 722, 51 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку. У порушення умов договору відповідач належним чином не виконав, в результаті чого станом на 20.07.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом складає 6 454,11 грн., за відсотками - 5 738,33 грн., пеня на дату розрахунку становить 29 721,88 грн. В забезпечення виконання зобов»язань позичальника з відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 2/490089506 за виконання зобов»язань позичальником [PERSON] по Основному договору та зобов»язань,які можуть виникнути у майбутньому. Наявність не виконанних зобов»язань відповідача підтверджується розрахунком заборгованості. Просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку. В судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності Відповідачі [PERSON] о.П. та [PERSON] в судове засідання не з»явились, повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. [PERSON] подав заяву про залишення позову без розгляду у зв»язку із тим, що відповідно до пункту 11 кредитного договору № 490081955 від 14.07.2008 року згідно положень якого судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв»язку із цим договором підлягають остаточному вирішенню у постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до Регламенту. Згідно частини 5 статті 130 ЦПК України передбачено, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення третейського суду, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду. Окрім того просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю або частково в залежності від встановленого. Суд, заслухавши доводи представника позивача та заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 14 квітня 2008 року між ПАТ "Альфа-банк" та [PERSON] був укладений договір кредиту № 490081955, згідно умов якого банк надав позичальникові частину кредиту в сумі 18 112,8 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру строком на 18 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 17.25% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 14 липня 2018 року. Відповідно до договору про внесення змін та доповнень за № 2/490089506 від 14 квітня 2011 року до кредитного договору № 490081955 від 14 липня 2008 року позичальник [PERSON] отримав наступну частину кредиту у сумі 6 722,54 грн. із сплатою відсотків за користування ним в розмірі 19 % річних. Відповідно до умов означеного договору позивач зобов»язався надати відповідачеві кредит в сумі 6 722,51 грн. та згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] 14.04.2011 року отримав додатково кредит у сумі 6 722,51 грн. За кредитними зобов»язаннями по Основному договору наданому в іноземній валюті на суму 18 112,8 доларів США вимоги позивачем не заявлялись. В порушення умов договору відповідач [PERSON] належним чином своїх зобов»язань за договором не виконував, і станом на 20.07.2016 року розмір простроченої заборгованості за кредитом складає 6 454,11 грн., за відсотками 5 738,33 грн., за пенею 29 721,88 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов»язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойку та передбачені договором платежі, передбачені Договором. Пунктом 11.3 вказаного договору від 14.04.2011 року сторони погодили, що строк позовної давності за кредитним договором сторони визначили у 50 років. Позивач свої зобов»язання за Договором, виконав у повному обсязі, видавши відповідачеві кредит у сумі 6 722,51 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 14 липня 2008 року з [PERSON] був укладений договір поруки, а також 14 квітня 2011 року договір про внесення змін і доповнень за № 2/490089506 до договору поруки. Договором про внесення змін і доповнень за № 2/490089506 до договору поруки від 14.04.2011 року поручитель [PERSON] не поручалась за отримання кредиту позичальником [PERSON] в сумі 6722 на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. Таких умов вказаний договір не містить. Отже, поручитель [PERSON] ніяким чином за повернення кредиту, розмір якого визначений пунктом 5.1 встановлених договором про внесення змін і доповнень в частині отримання коштів позичальником в сумі 6 722.51 грн. не поручалась. Окрім того, договором про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490081955 від 14.07.2008 року укладеного із позичальником змінена дата остаточного повернення кредиту 14 липня 2018 року. Укладений договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки № 490081955-П від 14.07.2008 року укладений із поручителем [PERSON] такої зміни не містить, що є фактичним збільшенням обсягу відповідальності поручителя. Відповідно до умов укладеного договору поруки 14 липня 2008 року (пункт 5.4 у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за Основним договором передбачена цим Договором поруки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. Як убачається із матеріалів справи поручитель не дав згоди та збільшення обсягу відповідальності жодним із укладених додаткових із ним договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, і є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Тому на підставі викладених обставин у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] із зазначених підстав слід відмовити. Суд не приймає до уваги позицію представнка банку щодо надання ним заяви [PERSON] про згоду на збільшення її обсягу відповідальності щодо терміну погашення кредитних зобов»язань [PERSON] викладених нею у заяві від 12.02.2010 року, оскільки договір про внесення змін та доповнень взагалі про надання кредиту позичальнику у сумі 6 722,51 грн. виникнуть дише 14 квітня 2011 року, і додатковий договір із нею як поручителем буде укладений лише 14.04.2011 року. В порушення умов договору відповідач [PERSON] належним чином своїх зобов»язань за договором не виконував, і станом на 20.07.2016 року розмір простроченої заборгованості становить 41 914,32 грн., з них заборгованості за кредитом складає 6 454,11 грн., за відсотками 5 738,33 грн., за пенею 29 721,88 грн. Як убачається із розрахунку заборгованості наданого банком, котрий відповідачем не оспорюється, позичальник здійснював погашення за кредитом до 24.11.2011 року. Відповідач [PERSON]П.у поданих заявах просить застосувати строк давності, передбачений статтею 257 ЦК України. Однак така вимога задоволена бути не може, оскільки при отриманні такого кредиту і укладанні позичальником доповнень до основного договору 14.04.2011 року сторони погодили строк позовної давності у 50 років (пункт 11.3 договору). Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязана виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед банком. З наведених обставин позов підлягає задоволенню про стягнення з відповідача [PERSON] та стягненню підлягає сума кредитної заборгованості 41 914,32 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial