Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просив поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду за незаконне звільнення в сумі 5000 грн. В судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і пояснив, що він з 1.12.2001 року працював у відповідача сторожем і в зв'язку зі скороченням штату 21.07.2014 року його було звільнено. Зі звільненням не погоджується, вказуючи, що відповідачем не враховано його переважного права на залишення на роботі порівняно з тими трьома сторожами, які залишилися працювати. В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили і просять в його задоволенні відмовити, вважаючи позов необґрунтованим та безпідставним. Пояснили, що позивача було звільнено з дотриманням усіх норм та вимог трудового законодавства в зв'язку зі скороченням штату, згідно установленої процедури. При обранні саме його кандидатури на звільнення було проаналізовано весь період роботи кожного зі сторожів і враховано, що раніше ним було допущено крадіжку майна роботодавця, за що він притягався до відповідальності роботодавцем; він є особою похилого віку і йому може бути складно за станом здоров'я продовжувати працювати в нічний час, а саме цього вимагає робота сторожа; він не в повній мірі виконував свої обов'язки, передбачені інструкцією, в частині виявлення ініціативи на користь господарській діяльності роботодавця, а саме не погоджувався на виконання дрібних господарських завдань в інтересах роботодавця. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Встановлено, що наказом № 97 від 30.11.2001 року Регіонального відділення Фонду державного майна по Хмельницькій області позивач 1.12.2001 року був прийнятий на роботу сторожа регіонального відділення. Наказом з особового складу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області від 21.07.2014 року № 109, копія котрого наявна в матеріалах справи, позивача було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності і штату та реорганізацією регіонального відділення (п. 1 ст. 40 КЗпП України). Вказані обставини підтверджуються також трудовою книжкою позивача, копія котрої наявна в матеріалах справи. У відповідності до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. У відповідача на час проведення процедури скорочення штату і звільнення позивача працювало чотири сторожа, з яких звільнено було лише одного - позивача. Відповідачем в судовому засіданні не було належними докази підтверджено тієї обставини, що кваліфікація і продуктивність праці позивача були нижчими, ніж у решти сторожів. В обґрунтування цієї обставини відповідач посилався на те, що позивачем було порушено трудову дисципліну - допущено дисциплінарний проступок, за яким наказом від 8,11.2010 року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану. Однак, у відповідності до ч. 1 ст. 151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Таким чином, ця обставина не могла бути підставою позбавлення його переважного поряд з іншими особами, які на момент звільнення залишились працювати сторожами у відповідача, права на залишення на роботі. Разом з тим, факту належності позивачеві переважного права на залишення на роботі за умови однакових порівняно з іншими сторожами кваліфікації та продуктивності праці не оспорювала в судовому засіданні і представник відповідача. Так, позивач найдовше із чотирьох вказаних осіб - сторожів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - безперервно працює на роботі сторожа у відповідача, крім того, він є дитиною війни. Зазначені обставини підтверджуються характеристиками на перелічених осіб від 21.05.2014 року, трудовою книжкою позивача, його пенсійним посвідченням, копії котрих наявні в матеріалах справи. Суд не бере до уваги пояснень представника відповідача про врахування роботодавцем неможливості позивача виконувати трудові обов'язки в зв'язку з його станом здоров'я як особи похилого віку, оскільки стан здоров'я позивача, згідно наказу про звільнення, підставою звільнення не був, документально погіршення стану його здоров'я спростовується наявними в матеріалах справи картками працівника, який підлягає періодичному медичному огляду, за 2013, 2014 роки, а також із протоколу № 5 засідання комісії для підготовки та здійснення заходів, пов'язаних зі скороченням чисельності і штату та реорганізацією Регіонального відділення ФДМУ по Хмельницькій області від 27.05.2014 року, копія котрого міститься в матеріалах справи, вбачається, що роботодавцем фактично було взято до уваги його похилий вік, тоді як, відповідно до ст. 21 КЗпП України, ч. 1 ст. 21 Хартії основних прав Європейського Союзу від 7 грудня 2000 року дискримінацією за ознаками віку заборонено, що додатково роз'яснено і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 7 травня 2014 року. Необґрунтованими є посилання представника відповідача на недотримання позивачем робочої інструкції сторожа в частині п. 3.14, оскільки будь-яке порушення трудових обов'язків, якщо воно має місце, тягне за собою накладення дисциплінарного стягнення. Оскільки таких стягнень за порушення п. 3.14 інструкції не накладалося, що не оспорюється представником відповідача, факти наявності таких порушень (в тому числі, не знятих і не погашених) в діях позивача свого підтвердження не знайшли. Таким чином, звільнення позивача було проведено всупереч вимогам закону і його слід поновити на роботі сторожа Регіонального відділення фонду державного майна України по Хмельницькій області. Оскільки незаконним звільненням роботодавцем завдано позивачеві моральної шкоди, котра виразилася в душевних стражданнях з приводу протиправної поведінки щодо нього, позбавлення його основного джерела доходу, необхідності вживати додаткових заходів до організації свого життя, тому з відповідача на користь позивача слід також стягнути компенсацію моральної шкоди, яку суд, враховуючи всі обставини справи, тривалість та глибину душевних страждань, майновий стан сторін, вимоги розумності та справедливості, оцінює в сумі 1000 грн. Тим самим в задоволенні вимог про стягнення решти суми заявленої моральної шкоди слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial