Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сігма Автолізінг» про визнання договору фінансового лізингу №02378 від\~\~22.01.2018 року, укладеного між ним та представником відповідача, недійсним та стягнення з відповідача на його користь 19000 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 22.01.2018 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» в особі представника [PERSON], було укладено договір фінансового лізингу №02378, який нотаріально не посвідчувався. Предметом вказаного договору був зазначений транспортний засіб «Деу сенс». Вартість предмета лізингу відповідно до п. 8.2. договору становила 6447 доларів США, що на момент укладання договору еквівалентно 186320 грн. Однак, він звернувся до відповідача для придбання автомобілю «ВАЗ 2172», вартістю 92000 грн. 22.01.2018 року відповідно до договору на рахунок ТОВ «Сігма Автолізинг» позивачем було сплачено авансовий платіж в сумі 19000 грн., але у визначений строк автомобіль позивач не отримав, відповідач повідомив, що сплачена сума 19000 грн. є комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, що становить 10% вартості автомобіля. Крім цього, на думку позивача договір фінансового лізингу, укладений між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» містить несправедливі умови, визначені ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Отже, існує невідповідність положень договору фінансового лізингу добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково. 22.01.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» в особі представника [PERSON], було укладено договір фінансового лізингу №02378., відповідно до якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (транспортний засіб), а лізингоодержувач (позивач) зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. На виконання вказаного договору позивачем сплачено 19000,00 гривень- авансовий платіж, згідно розділу 9 договору фінансового лізингу, що підтверджується квитанцією №21340577-1 від 22.01.2018 року. 29.01.2018 та 05.02.2018 року позивачем на адресу відповідача були направлені листи вимоги щодо повернення\~\~грошової суми в розмірі 19000,00 грн.. Відповіді відповідачу не надходили. Частиною 3 статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що договір, окрім сплати позивачем вказаного платежу, не виконувався і його сторонами не вчинялося жодних дій щодо його виконання, зокрема подальша оплата не проводилася, транспортний засіб, що був предметом договору лізингоодержувачу не передавався та умови договору є несправедливими у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України\~«Про фінансовий\~лізинг» та Законом України\~«Про захист\~прав споживачів» у їх системному звязку. Статтею 1\~Закону України\~"Про\~фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк, не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1, 2 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину він є нікчемним, тобто його недійсність виникає відповідно до закону й не потребує рішення суду про визнання такого договору недійсним. Згідно ч.1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст.\~806\~ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст.\~807\~ЦК України говорить про те, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628ЦК України. Згідно статті 799\~ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 1статті 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 22.01.2018 року №02378, укладений між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг», нотаріально посвідчено не було, повного виконання договору не відбулось, на підставі чого суд приходить до висновку, що вищенаведений договір фінансового лізингу є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з п.п. 7, 10 Постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача коштів, сплачених ним за договором фінансового лізингу, є наслідком недійсності нікчемного правочину, вона підлягає задоволенню з огляду на вимоги ст. 216 ЦК України. Таким чином, кошти в сумі 19000,00 грн., сплачені [PERSON] ТОВ «Сігма Автолізинг», підлягають поверненню. Разом з тим вимога визнати недійсним договір не може бути задоволена, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial