Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

В грудні 2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) від несплачених аліментів у розмірі 60445,26 грн та сплачені судові витрати. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 09 липня 2012 року Деснянським районним судом м. Чернігова було видано виконавчий лист, за яким з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.04.2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Проте, відповідач з 05.04.2012 року по 22.10.2013 року аліменти за вказаним виконавчим листом не сплачував, внаслідок чого станом на 08.11.2013 року виникла заборгованість в розмірі 14906,62 грн. В зв'язку з цим [PERSON] просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за період з 05.04.2012 р. по жовтень 2013 року включно, яка за її розрахунком складає 60445,26 грн. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог [PERSON] зазначав, що з травня 2012 р. по травень 2013 року не працював, в зв'язку з чим не мав можливості сплачувати аліменти. З квітня 2013 року державним виконавцем був проведений перерахунок розміру аліментів в зв'язку з його працевлаштуванням. Зазначав, що на час розгляду справи розмір заборгованості по аліментах є незначним. Крім того, просив врахувати, що він проживає разом з матір'ю пенсіонеркою та має малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на його утриманні. Оскаржуваним рішенням позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 1000 грн. 00 коп. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього на загальну суму 1243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати як незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі. Апелянт зазначає, що хоча судом І інстанції і встановлено, що з травня 2012 року по травень 2013 року відповідач не працював, проте це не звільняє його від відповідальності за утримання дітей. Доказів того, що він не працював з поважних причин суду не було надано. Апелянт вважає, що відповідач відмовлявся працювати за власним бажанням. З цього можна зробити висновки, що відповідач має кошти для життя, а його пояснення про важке матеріальне становище є хибними. Також судом І інстанції встановлено, що на даний час заборгованість по аліментам є незначною, але це відповідає дійсності, оскільки за період з жовтня 2013 року по теперішній час відповідач аліменти не сплачує, а тому до суми заборгованості 5065,44 грн. необхідно додати ще несплачені аліменти з жовтня 2013 року до березня 2014 року, а це дуже значна сума. В рішенні суду І інстанції зазначено, що відповідачем не надано доказів наявності поважних причин для несплати потягом тривалого часу аліментів. З цього можна зробити висновок, що відповідач навмисно ухиляється від сплати аліментів таким чином порушуючи чинне законодавство. Також [PERSON] зазначає, що відповідач не надав суду першої інстанції доказів того, що він утримує свою матір та малолітню дитину. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що вона самостійно утримує двох дітей, сплачує за навчання старшої дочки, тобто судом не враховано її матеріальний стан. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено за неповноти з'ясування обставин, що мають значення для справи, та не у повній відповідності висновків суду нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, положенням ст.196 СК України. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, а тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені). Суд погодився з розрахунком пені, наданим позивачкою, проте з врахуванням матеріального та сімейного стану сторін дійшов висновку про необхідність зменшення суми неустойки до 1000 грн. Проте, з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру неустойки (пені), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд погодитися не може. По справі встановлено, що 09.07.2012 року Деснянським районним судом м. Чернігова по справі 2/2506/1867/2012 було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.4). З довідок Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ №2578/7 від 30.04.2013 р. та 22.10.2013 року вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 05.04.2012 р. по 18.04.2013 р. та з 01.04.2013 р. по 22.10.2013 р. (а.с.5, 6). Заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 08.11.2013 р. складає 14906,62 грн, що підтвержується відповідними розрахунками (а.с.7, 8). Судом встановлено, що [PERSON] з травня 2012 року по травень 2013 року не працював. В зв'язку з працевлаштуванням відповідача державним виконавцем був проведений перерахунок розміру аліментів відповідно до його заробітку. Відповідач здійснював переказ коштів на ім'я [PERSON] в рахунок сплати заборгованості по аліментах: 25.10.2013 року на суму 4000 грн, 09.11.2013 року на суму 8000 грн, 08.01.2014 року на суму 7444 грн, що підтверджується копіями фіскальних чеків та повідомленням Чернігівської дирекції УДППЗ „Укрпошта" №8/Б-37 від 03.02.2014 р. (а.с.25, 26). З врахуванням сплачених сум на час розгляду справи заборгованість [PERSON] по аліментах складала 5065,44 грн. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена зазначеною нормою права відповідальність платника аліментів за просторочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Як вбачається з матеріалів справи, вартість належного [PERSON] майна (а.с.67, 68), з урахуванням отриманих ним за виконавчим листом, виданим 12.03.2013 року Деснянським районним судом коштів у розмірі 45000 грн, надавала йому можливість виконувати свої аліментні зобов'язання по утриманню своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, наявна вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Згідно наданого [PERSON] суду першої інстанції розрахунку, розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача за період з 05.04.2012 р. по 22 жовтня 2013 р. включно, складає 60445,26 грн. (а.с.9). При перевірці апеляційним судом даного розрахунку встановлено, що він проведений відповідно до вимог ст. 196 СК України та п.22 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", а тому може бути покладений в основу судового рішення. Частиною 2 статті 196 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи, що відповідач є батьком малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.34), яку він у відповідності з правилами ст.ст. 9,180 СК України зобов'язаний утримувати до досягнення нею повноліття; прийняв заходи для зменшення розміру заборгованості по аліментах, який на час постановлення рішення судом першої інстанції складав 5065,44 грн; виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, повинен складати 5000 (п'ять тисяч) грн, що є достатнім заходом відповідальності, спрямованої на забезпечення належного виконання аліментного зобов'язання платником аліментів. Доводи апеляційної скарги [PERSON] стосовно того, що з жовтня 2013 року по теперішній час відповідач аліменти не сплачує, а тому до суми заборгованості 5065,44 грн. необхідно додати ще несплачені аліменти з жовтня 2013 року до березня 2014 року не заслуговують на увагу, оскільки її вимоги про стягнення неустойки стосувалися лише заборгованості, яка виникла в період з 05.04.2012 р. по жовтень 2013 р. включно. Позивачка не позбавлена права заявити вимогу про стягнення неустойки за періоди, в які виникне заборгованість по аліментах. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру стягнутої з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів з 1000 грн до 5000 (п'яти тисяч) грн. З врахуванням стягнення з відповідача на користь позивача 243,60 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, загальна сума стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] складає 5243 грн 60 коп. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу частково, з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 121 грн 80 коп в рахунок відшкодування сплаченого судового збору - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial