Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів про зобовязання відповідачів не чинити будь-яких перешкод у користуванні квартирою № 43 в будинку № 90 по пр.Червоної Калини в м.Львові, про надання йому ключів від квартири, про вселення його та його сина [PERSON] в цю квартиру, про визначення порядку користування цією квартирою, про виділення в користування в цій квартирі: позивачу та його сину [PERSON] житлової кімнати площею 9,9 кв.м, а кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та балкони залишити в спільному користуванні мешканців квартири. Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на праві спільної часткової власності йому та [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Квартира складається з трьох кімнат загальною площею 71, 6 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м. Позивачу належить 1/6 частка спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 29 грудня 2003 року, реєстраційний номер № 1-1978, виданого Шостою Львівською державною нотаріальною конторою. На даний час позивач проживає з сімєю у будинку по вул.Шкільній в с.Відники Пустомитівського району Львівської області, який належить його дружині. Вказує, що відповідач [PERSON] яка є іншим співвласником вказаної квартири чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, заперечує його проживання, не надає ключі до спірного помешкання. Вважає, що його право власності щодо володіння, користування жилим приміщенням квартири підлягає судовому захисту, тому просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON]звернулась до суду із зустрічним позовом про припинення право власності [PERSON] на 1/6 частку квартири [ADDRESS] із виплатою йому ринкової вартості частки квартири, внесеної на депозитний рахунок суду та про визнання за нею права власності на 1/6 частку у квартирі [ADDRESS]. Обґрунтовує зустрічний позов тим, що відповідач [PERSON] ніколи не проживав у вказаній квартирі, майна його в квартирі не має, він не сплачує жодних платежів по утриманню квартири, значиться разом зі своїми дітьми зареєстрованими за вказаною адресою. Наполягає, що відповідач за зустрічним позовом зі своєю сімєю постійно проживає у власному будинку в с.Відники Пустомитівського району Львівської області. Наведене свідчить про те, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] самоусунувся від здійснення будь-яких зобовязань по утриманню своєї власності, втратив інтерес.\~Просить зустрічний позов задоволити, оскільки частка [PERSON] - 1/6 є незначною, така не може бути виділена в натурі, спільне володіння, користування квартирою є неможливим, припинення права власності на частку квартири не завдають істотної шкоди інтересам [PERSON] Покликається на висновок експерта, копії квитанцій, доказ сплати коштів на депозитний рахунок. Ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, зустрічний позов категорично заперечив. Вказав, що у спірному помешканні зареєстрований він, його діти, він проживав у квартирі тривалий час з 1995 року по 2003 рік, проводив ремонтні роботи. Відповідач [PERSON] є його сестрою. У 2003 році між ним та його батьком стали виникали конфліктні ситуації, тому він разом з дружиною, дітьми поїхали проживати до батьків дружини в с.Відники. Наполягає, що не втратив інтересу до помешкання, в літній період працює у м.Львові і бажає використовувати помешкання для власного проживання. Зазначає, що його син [PERSON] навчається у м.Львові, тому він просить в судовому порядку усунути перешкоди, зобовязати відповідачів надати йому ключі та вселити його з сином у спірне помешкання, а саме у кімнату найменьшої площі 9,9 кв.м. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити, оскільки не забезпечений житлом, від грошової компенсації категорично відмовився. Представник позивача [PERSON], діючи згідно довіреності (а.с.26) в судовому засіданні позов підтримав. Зустрічний позов заперечив, оскільки спільне володіння і користування квартирою є можливим, а припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку квартири [ADDRESS] завдасть останньому істотної шкоди його інтересам, так як він не має іншого житла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала. В заперечення показала, що матір сторін отримала спірну квартиру. Після одруження позивач став проживати в с.Відники разом зі своєю дружиною. Пояснила, що позивач зловживав алкогольними напоями, у звязку з чим в неї з братом виникали непорозуміння. В подальшому матір сторін захворіла на онкозахворювання, відповідач всіляко допомагала матері, придбавала ліки, здійснювала догляд, постійно несла витрати з оплатою житла, а позивач самоусунувся від догляду за матірю. З огляду на таку недостойну поведінку позивача після смерті матері батько сторін подарував їй 4/6 квартири і помер у 2014 році. Наполягає, що позивач ніколи не проживав у спірній квартирі, вона одноосібно несла всі витрати, повязані з утримання квартири, майна її брата в квартирі не має, а проживати з ним в одній квартири із-за суперечок та поведінки позивача є неможливим. Просить первісний позов залишити без задоволення. Зустрічний позов підтримала, оскільки у квартирі на даний час проживають її діти, виділ частки [PERSON] в натурі неможливий, а спільне проживання з позивачем, який є сторонньою особою для її дітей тільки загострить конфлікти. Вважає, що [PERSON] постійно проживає у своєї дружини, що спростовує відсутність у [PERSON] іншого житла, а отримання грошової компенсації за його частку надасть йому можливість придбати іншу рівноцінну площі частці житлового приміщення. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні первісний позов заперечив, підтримав зустрічний. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON]\~підлягає частковому задоволенню, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Конституцією України (ст.41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2,4,7,11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із вимогами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Судом зясовано, що сторони - [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою, між ними існують неприязні відносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу. Позивач є власником 1/6 частки вказаної квартири, відповідач 5/6 (а.с.50). Зазначене підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14712630. З технічного паспорта на квартиру №43 по.пр.Ч.Калини, 90 у м.Львові вбачається, що така розташована на 2 му поверсі 9-типоверхового будинку, складається з трьох кімнат, житловою площею 41, 7 кв.м., у тому числі 1-а кімната 12, 1 кв.м., 2-а кімната 9,9 кв.м., 3-я кімната 19,7 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., вбиральні 1, 3 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., коридорів площею 8,6 та 4, 3 кв.м., а також балконів площею 1,9 та 1,7 кв.м. Загальна площа квартири 71,6 кв.м. (а.с.23-24) Згідно довідки № 553 від 17.02.2016 року, виданої ЛКП "Під Зуброю" в квартирі [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10) Встановлено, що відповідач категорично вказала в судовому засіданні, що має ключі, але не надасть позивачу ключі до дверей спірної квартири. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача в судовому засіданні пояснила, що з 2003 року вона з позивачем проживають у її будинку в с.Відники Пустомитівського району Львівської області. Позивач зареєстрований у [INFO], співвласником якої є він, іншого житла у нього не має, а будинок вона успадкувала від своїх батьків. Вказала, що через конфлікти, які мали місце у 2003 році їх родина припинила проживання у спірній квартирі. Ствердно вказала, що [PERSON], відповідач за первісним позовом заперечує проживання позивача, відмовилась надати [PERSON] ключі, у звязку з чим [PERSON] не зміг потрапляти до квартири. Допитаний судом свідок [PERSON] показав суду, що є сином позивача, зареєстрований у спірній квартирі, в якій бажає проживати, але не проживає. Допитана судом свідок [PERSON] показала суду, що проживає в сусідній квартирі, в яку просить вселитись позивач. В квартирі проживали батьки сторін, на даний час проживають діти відповідача, позивача вона бачила іноді. Отже, відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, не допускає його до помешкання, ключ від квартири у позивача є відсутній, що відповідачем не заперечувалось в суді. Наведене вказує, що позивач позбавлений можливості користуватися квартирою. Цю обставину сторони не заперечують. У ч. 1 ст.61 ЦПК України зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналізуючи обставини справи, суд приходить до переконання, що порушене право [PERSON] відносно володіння і користування своєю часткою у квартирі [ADDRESS] підлягає судовому захисту, тому відповідачку слід зобовязати не чинити позивачу перешкод у користуванні, позивач за первісним позовом підлягає вселенню у спірну квартиру, а відповідача [PERSON] слід зобовязати передати [PERSON] ключі від дверей вказаної квартири. При цьому, позовні вимоги підлягають задоволенню частково і суд ухвалює рішення шляхом зобовязання відповідача [PERSON], котра є співвласником, відхиляючи позовні вимоги до інших відповідачів [PERSON], [PERSON], котрі є дітьми відповідача, проживають у спірному помешканні з дозволу їх матері як співвласника і не зареєстровані у спірній квартирі. Крім того, позивачем за первісним позовом не доведено про існування чинення перешкод йому з боку цих відповідачів. Позовні вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою, який просить встановити позивач, такі підлягають до задоволення. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Як зясовано судом, відповідач за первісним позовом заперечує можливість проживання [PERSON] у спірній квартирі, хоч сама у помешканні не проживає постійно, дозволила своїм дітям, один з яких одружився, проживати в цьому помешканні, при цьому, відповідач в судовому порядку просить припинити право власності на частку позивача, мотивуючи існуванням тривалого конфлікту через поведінку її брата, його проживанням зі своєю дружиною в с.Відники, фактичною втратою з боку позивача інтересу до спірного житла. Отже, на думку суду, згадане свідчить про те, що співвласники не можуть дійти домовленості відносно порядку\~володіння та користування спірною квартирою. Статтями 319, 358 ЦК України врегульовано, що всі громадяни є рівними у своїх праваз, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової вланості. Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений\~статтею 358 ЦК України. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом. Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Зясовано, що позивачу пропорційно 1/6 частки у загальній площі згаданої квартири становить біля 11,93 кв.м, у житловій площі - 6,95 кв.м. З висновку № 17-16 судової інженерно-технічної експертизи від 22.08.2016 вбачається, що виділ в натурі 1/6 частки квартири № 43 в житловому будинку № 90 по пр..[PERSON] у м.Львові, співвласнику [PERSON], відповідно до вимог Державних будівельних норм ( п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки.Основні положення»), неможливий. Визначити порядок користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до їх часток неможливий. Разом з тим, суд не може взяти до уваги висновок цей висновок, виходячи з наступного. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності\~з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки в даному випадку спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд має право виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 17.02.2016 року №6-1500цс15). Зважаючи на вимоги закону, суд приходить до висновку, що слід встановити порядок користування у спільному майні між сторонами з виділенням для користування позивачу найменшої житлової кімнати площею 9,9 кв.м., відповідачу [PERSON] як іншому співвласнику слід виділити дві інших кімнати та залишенням решти приміщень у спільному користуванні. При цьому, суд погоджується із запропонованим позивачем порядком користування, незважаючи на те, що виділення йому житлової кімнати площею 9,9 кв.м перевищуватиме його ідеальну частку у житловій площі квартири (6,95 кв.м). Суд вважає, що в такий спосіб це буде належною реалізацією прав позивача як співвласника квартири, не суперечитиме правам відповідача, відповідатиме засадам розумності та справедливості. Задовольняючи позовній вимоги в частині вселення та встановленні порядку користування суд залишає без задоволення вимогу, заявлену [PERSON] в інтересах його сина [PERSON] В задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовляє, виходячи з наступного. Мотивами зустрічного позову [PERSON] зазначила, що частка [PERSON] у спільному майні є незначною - 1/6, не може бути виділена в натурі, спільне володіння, користування квартирою є неможливим, а припинення права власності на частку квартири не завдають істотної шкоди інтересам [PERSON] За імперативними приписами ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положення ч. 1\~ст. 365 ЦК України\~передбачають, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. З аналізу ч.1 ст.365 ЦК України слідує, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо в наявності хоча б одна з таких підстав, які передбачені в пунктах 1-3 ст.365 ЦК України, а саме: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. При цьому, кожна із зазначених трьох підстав може окремо від іншої бути підставою для припинення права особи на частку у спільному майні. Крім того, підстави передбачені пунктами 1-3 ст.365 ЦК України можуть бути підставою для припинення права особи на частку у спільному майні, при умові якщо відсутня підстава передбачена пунктом 4 ст.365 ЦК України, а саме, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах ( справа № 6-68цс14), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням ( ст.360-7 ЦПК України), зазначено, що відповідно до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Судом встановлено, що у позивача за первісним позовом [PERSON] не має у власності іншого нерухомого майна, окрім 1/6 частки у спірній квартирі, він зареєстрований за зазначеною адресою. В силу ч.1\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доводи відповідача про те, що позивач не несе витрат по утриманню майна, самоусунувся від сплати, постійно проживає у будинку дружини в с.Відники Пустомитівського району Львівської області, не мають правового значення. Враховуючи також те, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає та така не є необхідною їй для власного проживання, вона проживає і працює в с.Підгородище, дозволила власним дітям проживати у спірній квартирі, а суд не здобув належних доказів того, що спільне володіння і користування майном - квартирою №43 по пр.Ч.Калини, 90 у м.Львові є неможливим, суд приходить до висновку, що припинення права власності на частку у майні завдасть істотної шкоди інтересам позивача [PERSON] як співвласнику майна. Тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат, з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1653 грн. 60 коп.

Outcome: partial