Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуваючи на тимчасово неконтрольованій території України в м. Луганську 04.07.2018 року народила доньку [PERSON]. 20.07.2018 року вона звернулася до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного\~ територіального управління юстиції\~у Луганській області з метою реєстрації народження сина та видачі свідоцтва про народження українського зразку. Однак їй було відмовлено у державній реєстрації народження, оскільки для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Посилаючись\~ на вищевказане, просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що 04.07.2018 року в м. Луганську народилася дитина жіночої статі [PERSON], батьками якої є : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Заявник та заінтересована особа клопотань, на підставі ст. 279 ЦПК України, про участь у розгляді справи до суду не надіслали. Заінтересована особа відзив не надала. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, народження фізичної особи. А згідно з положеннями ч. 3 і 4 цієї ж статті, народження фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що підставою для державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. А підпунктом 2 пункту 1 Розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, прямо передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за N 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9;\~ б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу заповнюється лікарем, під наглядом якого перебуває новонароджений, і засвідчується підписом керівника закладу охорони здоров'я та круглою печаткою закладу; в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження [PERSON] дитини. Таким чином, для державної реєстрації факту народження дитини без рішення суду, діюче законодавство України вимагає від заявника надати органу державної реєстрації актів цивільного стану: або медичне свідоцтво про народження дитини (якщо дитина народилась у закладі охорони здоров`я); або медичне свідоцтво про народження чи медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу, та висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я (якщо дитина народилась поза закладом охорони здоров`я); або акт, складений відповідними посадовими особами за участю як мінімум двох свідків (за відсутності лікаря чи фельдшера) у випадку народження дитини в транспортному засобі. При цьому, у перших двох випадках, документ обовязково складається представниками закладу охорони здоров`я. Судом встановлено, що громадянка України [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: м. Луганськ, містечко Пархоменко, 40, кв. 30, що підтверджується копією паспорту (а.с. 2-3). [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту (а.с. 4-5). 05.10.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 278 (а.с.6). Заявником надано\~копію свідоцтва\~про народження,\~видане (російською\~мовою згідно\~свідоцтва)\~«Ленинским отделом\~записи актов\~гражданского состояния\~Луганского городского\~управления юстиции\~Министерства юстиции\~ЛНР»,\~відповідно до\~якого вбачається\~інформація,\~що у\~[PERSON]\~04.07.2018\~року народиласядівчинка [PERSON] (а.с. 10). 20.07.2018 року заявник звернулася до Луганського міського\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного\~ територіального\~управління юстиції\~\~Луганської областііз заявою про видачу свідоцтва про народження, але листом від 20.07.2018 року № 183/17.1-29 їй було відмовлено у державній реєстрації народження з тих підстав, що нею предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 8). Однак, заявником надано медичне свідоцтво про народження № 349 від 04.07.2018 року та обміну карту, видані (згідно російської мови) «Государственным учреждением Луганским перинатальным центром ЛНР», згідно якого у [PERSON] 04.07.2018 року народилася дитина - дівчинка, вагою 3 200 грамів (а.с. 7, 9). \~ \~ \~ \~ Суд враховує, що місто Луганськ, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Луганськвходить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. І фактично, що є загальновідомими обставинами, нині, знаходження на території Луганської області небезпечно як для здоров`я, так і для життя будь-якого громадянина України, а право на свободу та особисту недоторканість не забезпечуються державою Україна на території цього міста, що підтверджується Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462 «Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобовязань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод"». А це,\~обєктивно свідчить\~про те,\~що натериторії міста Луганськ, нині, жодний орган державної влади України, у тому числі і його заклади системи охорони здоров`я працювати не можуть, а тому суд погоджується із тим, що отримати документи, встановленого законодавством України зразка і виданих компетентним Україною закладом охорони здоров`я для підтвердження факту народження дитини, заявник не може. Проте суд оцінює і сприймає надані йому докази як допустимі, виходячи з наступного. Під час розгляду згаданої категорії справ суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема\~«Loizidou\~v.\~Turkey», «Cyprus\~v.\~Turkey»),\~a також Молдови та Росії (зокрема,\~«Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»,\~«Ila§cu and Others\~v.\~Moldova and Russia»),\~де, Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії\~(Namibia case),\~ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~ст. 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Тому з огляду на обставини цієї справи та зобов`язання України, як однієї з Договірних Сторін Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поважати права людини, суд не бачить підстав аби не враховувати впроваджений Європейським судом з прав людини підхід. І саме тому вважає, що досліджені у судовому засіданні докази, є належними, допустимими та достовірними, а також такими, що доводять факт народження [PERSON] 04.07.2018 року в м. Луганську дитини - дівчинки, вагою: 3 кілограми 200 грам. Зважаючи на\~викладене та\~доведеність факту\~народження,\~який просить\~встановити заявник,\~і при\~цьому необхідність\~державної реєстрації\~цього факту\~органами державної\~влади України\~для реалізації\~заявницею своїх\~батьківських прав\~повною мірою,\~суд вважає\~за можливе\~заяву задовольнити, але частково. В силу положень ч. 1 ст. 125 Сімейного кодексу України суд може констатувати, що матір`ю народженої дівчинки є [PERSON] ([INFO]), а батьком [PERSON] ([INFO]). Що стосується прізвища, імені та по-батькові народженої дитини, то в силу положень ст. ст. 145-147 Сімейного кодексу України, суд має право на їх визначення виключно за наявності спору між батьками про це, і не у порядку окремого, а у порядку позовного провадження, що виключає можливість суду при розгляді справи про встановлення факту народження дитини, встановити її прізвище, імя та по-батькові. Але орган державної реєстрації, в силу приписів пункту 1 Розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 має компетенцію, на підставі та у порядку, передбаченому цими правилами, при здійсненні державної реєстрації народження дитини вирішити питання і щодо її прізвища, імені та по батькові.

Outcome: partial