Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач 30.10.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення сином 19 років. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] та призначено судове засідання щодо розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить проводити розгляд справи за його відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідни ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому 27.01.2001 року шлюбі, який за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20.11.2018 року розірвано. Рішення набрало законної сили 21.12.2018 року. Позивач та відповідач є батьками повнолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.09.2001 року. [PERSON] досяг повноліття, але продовжує навчання у ДПТНЗ "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" (ІІ атестаційного рівня) з 01 вересня 2019 року, термін закінчення навчання 26 червня 2020 року, що підтверджено довідкою № 01-21/08/10-02 від 03.10.2019 року; навчається на денній формі навчання; не знаходиться на повному державному забезпеченні. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Відповідачем не надано суду відомостей щодо місця роботи, отримання заробітку, тощо. В даному випадку суд виходить з того, що повнолітній син відповідача потребує матеріальної допомоги на навчання та відповідач має можливість її надавати, доказів наявності у нього захворювань, перебування на обліку в лікарнях, наявності тяжких або хронічних захворювань суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину на навчання з врахуванням усіх обставин по справі в розмірі 1/4 частини свого доходу, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вимоги щодо стягнення аліментів на навчання підлягають задоволенню на час навчання повнолітньої дитини, тобто до 26 червня 2020 року включно, а не до досягнення повнолітньою дитиною 19-річного віку, оскільки доказів, що дитина буде навчатися після 26 червня 2020 року та до 19 років суду не надано. При цьому, якщо повнолітня дитина після закінчення навчання 26 червня 2020 року, знову вступить до навчального закладу та буде потребувати допомоги на навчання, вона самостійно або особа, що її утримує не позбавлені права звернення до суду з новими вимогами. Згідно норм статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору, оскільки при поданні позовної заяви позивач була звільнена від сплати. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 16 грудня 2019 року.

Outcome: partial