Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітніх: [PERSON], [PERSON] (в інтересах яких діють [PERSON] та [PERSON]К.), третя особа без самостійних вимог Служба в справах дітей Вижницької районної державної адміністрації, про виселення. У позові вказувала, що 24.01.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CVVWGА00000001, відповідно до якого банк зобовязався надати кредит у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 60000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 23.01.2012 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором 24.01.2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки №CVVWGА0000 0001, згідно умов якого надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 125,10 кв.м, розташований по вул. Ніколаєва, 8 в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області і належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області 16.01.2007 року на підставі рішення виконкому №10 від 03.01.2007 року. Свої зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 60000,00 грн. Зазначала, що в порушення умов кредитного договору та ст.526 ЦК України [PERSON] свої зобовязання виконав частково, у звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16.05.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 125.10 кв.м, який розташований за адресою: Вижницький район, смт. Берегомет, вул. Ніколаєва, 8, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, передбачених ЗУ «Про іпотеку», необхідних для здійснення продажу. Посилаючись на ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України стверджувала, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 18.07.2012 року за №16.0.0.1/1396 відповідачам надіслані зазначені вимоги, які ними отримані 23.07.2012 року. Тому відповідачі підлягають виселенню з житлового будинку, розташованого в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8. Просила виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку та судові витрати покласти на відповідачів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із зустрічним позовом до [PERSON], Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, ПАТ КБ «ПриватБанк», Чернівецької міської ради, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору, визнання частково недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності. У зустрічному позові вказували, що до 15.04.1991 року їх господарство відносилось до суспільної категорії колгоспного двору, членами якого були вони та відповідач [PERSON] У власності двору станом на 15.04.1991 року було рухоме та нерухоме майно, яким користувались спільно, а саме: житловий будинок зі всіма належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8. Вони всі проживали і проживають у вказаному будинку і він повністю збережений. Головою колишнього колгоспного двору був [PERSON], а вони вважали, що право власності на нерухоме майно було оформлено і на них. Однак у звязку із предявленням позовних вимог про їх виселення, зясували, що на імя [PERSON] виконавчим комітетом Берегометської селищної ради видано свідоцтво серії САВ №113896 від 16.01.2007 року про право власності на зазначений вище житловий будинок, хоча їм, усім членам двору, належало по 1/4 частині кожному. Згоди на видачу свідоцтва про право власності на імя [PERSON] не давали, а тому Берегометською селищною радою були порушені їх майнові права. У предявленому до них позові про виселення ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на укладений з відповідачем [PERSON] договір іпотеки від 24.01.2007 року, яким надано в іпотеку спірний житловий будинок. Вважають, що даний договір іпотеки порушив їх майнові права, як співвласників майна колишнього колгоспного двору, яке збереглося, оскільки згоди на його укладення не давали і про його укладення їм не було відомо. Вважають, що також підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ПАТ КБ «ПриватБанк», проведеної Чернівецькою міською радою 21.09.2016 року. Просили: визнати частково недійсним свідоцтво серії САВ №113896 про право власності на нерухоме майно, видане 16.01.2007 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради на імя [PERSON]; визнати за ними [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/4 частині кожному житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, Вижницького району Чернівецької області; визнати недійсним договір іпотеки від 24.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу 24.01.2007 року, реєстровий №371; скасувати рішення Чернівецької міської ради від 21.09.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31489609 відносно житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, Вижницького району Чернівецької області; в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відмовити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просила позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов не визнала, вважала безпідставним та підтримала поданий банком відзив на зустрічний позов, який долучений до матеріалів справи. У відзиві зазначила, що довідка виконкому Берегометської сільської ради від 18.10.2017 року №7926 щодо належності господарства до суспільної групи колгоспного двору із зазначенням всіх членів колгоспного двору, яка додана разом із позовною заявою, повністю суперечить відповіді цієї ж установи, яка отримана банком 22.12.2017 року за №680-02-03 і не може бути прийнята судом, як належний доказ. Позивачі не надали жодного належного доказу щодо обґрунтування позовних вимог про віднесення господарства до колгоспного двору. Також підтримала надану суду заяву про застосування строку позовної давності, у якій зазначила, що відповідачам щонайменше з листопада 2014 року було відомо про звернення до них з позовом про виселення. А відповідачу [PERSON] було відомо про передачу житлового будинку в іпотеку ще при укладенні її чоловіком кредитного договору та договору іпотеки, оскільки вона повинна була надавати згоду на це. У судовому засіданні відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, вважав позов ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставним та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Підтримав наданий суду відзив на позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у якому зазначив, що оскільки житловий будинок придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло, про що відповідно до положень ч.2 ст.109 ЖК УРСР вказується у рішенні суду. Крім того господарство станом на 15.04.1991 року відносилося до суспільної групи колгоспного двору, в якому проживали і вели спільне господарство двору. Тобто на момент оформлення кредитного договору у 2007 році за ними зберігалась і зберігається відповідна частка в майні колгоспного двору. Зустрічний позов визнав. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] первісний позов не визнали, вважали позов ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставним та просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Підтримали наданий суду відзив на позов ПАТ КБ «ПриватБанк». Зустрічний позов підтримали, посилаючись на викладені у зустрічній позовній заяві обставини просили зустрічні позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [PERSON] позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнала, вважала безпідставним та просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Підтримала наданий суду відзив на позов ПАТ КБ «ПриватБанк». У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] підтримав позицію відповідачів та просив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов відповідачів. Зустрічний позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у зустрічній позовній заяві, просив зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Підтримав відповідь на відзив на зустрічний позов, наданий Чернівецькою міською радою. Представник третьої особи без самостійних вимог - Служби в справах дітей Вижницької районної державної адміністрації [PERSON] щодо задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечувала, з підстав можливого порушення інтересів неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], просила у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Представник відповідача за зустрічним позовом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області у судове засідання не зявився, у адресованому суду відзиві на зустрічний позов зазначив, що з вимогами, які викладені позивачами селищна рада погоджується та просить справу розглядати без участі їх представника. Представник відповідача за зустрічним позовом Чернівецької міської ради у судове засідання не зявився, в адресованому суду запереченні проти позову зазначив, що прийняття рішення про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є виключною компетенцією державного реєстратора, та не належить до компетенції інших суб'єктів державної реєстрації (Чернівецької міської ради). Тому позовні вимоги до Чернівецької міської ради є помилковими та незаконними. Просив у позовних вимогах до Чернівецької міської ради відмовити та розгляд даного заперечення провести за їх відсутності. За клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 12.04.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] докази: належним чином завірену копію архівної справи з усіма документами, які надавалися ПАТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк») при укладенні 24.01.2007 року договору іпотеки №CVVWGA00000001 з [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №371. Ухвала виконана. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], представника відповідачів [PERSON], представника третьої особи [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За первісним позовом Судом установлено, що 24.01.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №CVVWGA00000001, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 60000,00 грн., зі сплатою 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.01.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №CVVWGA00000001 з відповідачем [PERSON] 24.01.2007 року укладено договір іпотеки №CVVWGA00000001, згідно умов якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 125,10 м.кв з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, які розташовані по вул. Ніколаєва, 8 в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області і належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області 16.01.2007 року на підставі рішення виконкому №10 від 03.01.2007 року. Також у договорі іпотеки вказано, що іпотека поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,50 га, на якій розташоване майно і яка знаходиться в користуванні відповідача на підставі довідки №446 Берегометської селищної ради. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.03.2012 року по цивільній справі №2-163/12/2401 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про звернення стягнення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVVWGA00000001 від 24.01.2007 року в сумі 30047,87 грн. звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 125,10 м.кв, який розташований в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області по вул. Ніколаєва, 8, і який належить [PERSON], [INFO] шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною 97446,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області 16.05.2012 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.03.2012 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок змінено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVVWGA00000001 від 24.01.2007 року в розмірі 30047,87 грн. звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 125,10 м.кв, розташований за адресою Чернівецька область, Вижницький район, смт. Берегомет, вул. Ніколаєва, 8, належний [PERSON] з правом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені відповідача договору купівлі-продажу будинку з початковою ціною 97446,00 грн., та отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх необхідних повноважень щодо продажу будинку. В іншій частині рішення залишено без змін. Згідно копії довідки виконкому Берегометської селищної ради №3572 від 11.07.2012 року [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований та проживає в [INFO], у складу його сімї входять: дружина [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO] (зареєстрована але не проживає); син [PERSON], [INFO]; невістка [PERSON], [INFO]; онука [PERSON], [INFO]; онука [PERSON], [INFO]. 19.07.2012 року за вих. №16.0.0.1/1396 від 18.07.2012 року відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також діють в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК УРСР представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав повідомлення про необхідність звільнення предмету іпотеки протягом тридцяти денного строку з моменту отримання даного повідомлення, добровільно. У випадку невиконання повідомлення, банк звернеться з позовом про їх примусове виселення до суду. Зазначене повідомлення отримане відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 23.07.2012 року, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень. Проте у передбачений тридцяти денний строк вимога банку відповідачами не виконана, що стало підставою для звернення з позовом про виселення до суду. За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено в ст.590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно з ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 ЗУ «Про іпотеку». Так, згідно із чч.1, 2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення. Частиною першою статті 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення. Частина 3 ст.109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК Української РСР. Таким чином, згідно зі змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень ч.2 ст.109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду. Під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч.4 ст.109 ЖК Української РСР). З досліджених у судовому засіданні доказів установлено, що житловий будинок, розташований в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, Вижницького району Чернівецької області, який є предметом договору іпотеки, придбано відповідачем [PERSON] не за рахунок отриманого кредиту, у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» не зазначає іншого постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, а тому підстав для виселення відповідачів із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, без надання їм іншого постійного жилого приміщення у суду немає. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-1731цс16 від 21.12.2016 року. За встановлених обставин позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення безпідставний та задоволенню не підлягає. Як на підставу зустрічного позову відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] посилаються на те, що господарство, яке розташоване в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, Вижницького району Чернівецької області станом на 15.04.1991 року мало статус колгоспного двору і вони разом з відповідачем [PERSON] були зареєстровані та проживали в ньому, а отже не втратили права на частки у ньому. За зустрічним позовом Судом установлено, що з 10.06.1978 року [PERSON], [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія І-МИ №297835, виданого 10.06.1978 року Берегометською селищною радою Вижницького району Чернівецької області. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №7926 від 18.10.2017 року та визнають сторони. На підставі рішення №10 від 03.01.2007 року, виконавчий комітет Берегометської селищної ради 16.01.2007 року видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САВ №113896, згідно якого житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, Вижницького району Чернівецької області на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується копією вказаного свідоцтва та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13255721 від 18.01.2007 року, виданого ДКП «Вижницьке РБТІ». Згідно копії довідки виконкому Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №922 від 18.10.2017 року за [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,5000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Згідно копії інвентарної справи, виданої Чернівецьким міжміським бюро технічної інвентаризації на житловий будинок, що розташований в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, Вижницького району Чернівецької області він станом на 21.07.1981 року рахувався за [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №7926 від 18.10.2017 року станом на 15.04.1991 року, головою колгоспного двору, розташованого в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, Вижницького району Чернівецької області був [PERSON], членами колгоспного двору за вищевказаною адресою є: дружина - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], та помилково зазначено, що невістка - [PERSON], [INFO], онука - [PERSON], [INFO], онука - [PERSON], [INFO] та онук - [PERSON], [INFO]. З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають у [INFO] вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований з 12.08.1984 року, його дружина - [PERSON], [INFO] зареєстрована з 23.03.1987 року, дочка - [PERSON], [INFO] зареєстрована з 10.11.1999 року, син - [PERSON], [INFO] зареєстрований з 18.04.2000 року, що також підтверджується відмітками у їх паспортах. Як пояснили у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], їх діти [PERSON] та [PERSON] станом на 15.04.1991 року були зареєстрованими та проживали за вказаною адресою разом з ними, оскільки були неповнолітніми, а у будинковій книзі поставлено відмітки про реєстрацію дочки - у 10.11.1999 року та реєстрацію сина - у 18.04.2000 року, тобто після отримання ними паспортів громадянина України. Згідно копії довідки Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №680-02-03 від 22.12.2017 року з 1964 року село Берегомет віднесено до статусу селище міського типу, а тому виконавчий комітет не вів погосподарські книги в тому числі на господарство по вул. Ніколаєва, 8. Згідно копії трудової книжки колгоспника №841, заповненої 01.06.1976 року колгоспом «Більшовик» смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області на ім'я [PERSON], [INFO] він був членом колгоспу «Більшовик» (з 24.12.1991 року перейменований на колгосп «Промінь») з 1975 року по 1996 рік. Згідно копії трудової книжки колгоспника серія УКР №0492823, заповненої 07.07.1981 року колгоспом «Більшовик» смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області на ім'я [PERSON], [INFO] вона з 05.05.1981 року по 31.12.1989 року була членом колгоспу «Більшовик»; з 03.01.1990 року по 14.11.1992 року була членом колгоспу «[PERSON] життя»; з 01.12.1992 року по 24.03.2000 року була членом колгоспу «Промінь». У даному випадку виник спір щодо майна колишнього колгоспного двору, який повинен вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до розяснень ПВС України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 із змінами, внесеними згідно з ПВС України №15 від 25.05.1998 року, спори стосовно майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно ст.120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користування, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ст.123 ЦК УРСР 1963 року). Судом установлено, що погосподарський облік в смт. Берегомет не ведеться з 1964 року, а тому встановити, до якої саме суспільної групи відносилося господарство, яке розташоване по вул. Ніколаєва, 8 в смт. Берегомет, можливо лише з відомостей про рід занять голови господарства (сім'ї) [PERSON], які містяться в його трудовій книжці. Таким чином з досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що господарство, по вул. Ніколаєва, 8 в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області станом на 15.04.1991 року відносилось до суспільної групи колгоспних дворів, оскільки голова двору - [PERSON] був членом та працював у колгоспі «Більшовик» («Промінь») смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області, а членами двору, які не втратили права на частку в його майні було троє осіб: дружина [PERSON], яка також була членом колгоспів «Більшовик» та «[PERSON] життя»; дочка [PERSON] ([PERSON]І.) та син [PERSON], які були неповнолітніми. 15 квітня 1991 року з набранням чинності Закону України «Про власність» припинила існування форма власності, як власність колгоспного двору, тому виходячи з рівності часток кожного члена колгоспного двору, який складався із чотирьох членів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належало по 1/4 частині спірного житлового будинку. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені обставини, Суд дійшов до висновку, що за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати за кожним право власності на 1/4 ідеальну частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по вул. Ніколаєва, 8 в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області, як майно колишнього колгоспного двору. Підстав визнання частково недійсним свідоцтва серії САВ №113896 про право власності на нерухоме майно, виданого 16.01.2007 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради на імя [PERSON] судом не встановлено, оскільки реєстрація права власності на одного з співвласників, що є наслідком виключно набуття права на обєкт, свідчить про те, що визнання права власності на частки майна за іншими співвласниками не тягне за собою визнання неправомірними рішень, на підставі яких це майно реєструвалося за одним із співвласників, а отже і підстав визнавати недійним таке свідоцтво про право власності немає. Щодо позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. За нормами ч.3 ст.5 ЗУ «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно з ст.578 ЦК України та ч.2 ст.6 ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Отже, майно, що є у спільній власності осіб без виділення в натурі не може передаватися в іпотеку без згоди іншого співвласника. [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи співвласниками спірного житлового будинку, своєї згоди на укладення [PERSON] договору іпотеки не надавали. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів позивачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] при укладенні 24.01.2007 року договору іпотеки між відповідачами за зустрічним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], що полягає у незаконній передачі в іпотеку їх майнових прав, та можливість відновлення цих прав шляхом визнання договору іпотеки недійсним відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України. Щодо вимоги за зустрічним позовом про скасування рішення Чернівецької міської ради від 21.09.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31489609 відносно спірного житлового будинку то суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Частиною 2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Враховуючи викладені вимоги закону суд не знаходить підстав для скасування рішення Чернівецької міської ради від 21.09.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31489609, яким зареєстрованого обтяження житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в смт. Берегомет по вул. Ніколаєва, 8, Вижницького району Чернівецької області, оскільки рішення про визнання недійсним договору іпотеки №CVVWGA00000001, укладеного 24.01.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №371 є підставою для скасування зареєстрованого обтяження. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Стосовно доводів представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про пропуск відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] строку позовної давності, оскільки їм було відомо про порушення прав з листопада 2014 року, суд дійшов до такого. Дані твердження спростовуються тим, що копію заочного рішення від 23.07.2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не отримували після його винесення судом, а отримали 05.12.2017 року, після звернення до суду їх представника [PERSON] Крім того [PERSON], [PERSON], [PERSON] належним чином не були повідомлені про місце, день та годину слухання справи, оскільки судові повістки на той час отримував представник відповідача [PERSON] [PERSON] для передачі, а тому в судове засідання не з'явилися і причини неявки суду не повідомили. Вказані обставини встановлені під час перегляду судом заочного рішення від 23.07.2014 року. За викладених обставин підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності Судом не встановлено. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного сторонами не надано. На підставі викладеного, ст.109 ЖК Української РСР, ст.ст.1, 5, 6, 33, 39, 40 ЗУ «Про іпотеку» ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст.203, 215, 256, 257, 261, 267, 328, 361, 392, 575, 578, 589, 590 ЦК України, ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови ПВС України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 із змінами, внесеними постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року,

Outcome: partial