Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом\~ до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням уточненої позовної заяви (т.1 а.с.56-59) зазначено, що 22 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-SME300/113/2006, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 99\~000 дол. США. Для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором з [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR- SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] забовязань перед Банком. Також для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки\~ № SR-SME300/113/2006/2 від 16 листопада 2009 року, відповідно до умов якого [PERSON] взяла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] забовязань перед Банком. [PERSON] допустила порушення зобовязання, а саме не здійснила своєчасно погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості. За прострочення виконання зобовязань було нараховано пеню в розмірі 4\~780 364 грн. 04 коп. На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СМ-SME300/113/2006. На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON],[PERSON] та\~ [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 6\~090 052 грн. 83 коп.: 1\~201 266 грн. залишок заборгованості за кредитом; 108 422 грн. 78 коп. заборгованість за відсотками; 4\~780 364 грн. 04 коп. штрафні санкції за прострочення виконання зобовязання (т.1 а.с.53-59). Також відповідачем [PERSON] було заявлено зустрічний позов до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою суду за клопотанням позивача ПАТ «ОТП Банк» було замінено на первісного позивача у справі - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 22 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-SME300/113/2006, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 99\~000 дол. США. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки\~ № SR-SME300/113/2006/2 від 16 листопада 2009 року, відповідно до умов якого [PERSON] взяла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] забовязань перед Банком. 10 лютого у звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором Банк направив на адресу поручителя вимогу про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором. Вказана вимога була отримана [PERSON] в лютому 2010 року. Таким чином, відповідно до умов договору строк виконання зобовязання поручителем був встановлений 30 календарних днів з дати отримання вимоги, тобто до 31 березня 2010 року. оскільки відповідач не звернувся до позивача з вимогою про стягнення заборгованості протягом шестимісячного строку з дня строку виконання зобовязання у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати договір поруки № SR-SME300/113/2006/2 від 16 листопада 2009 року, укладений між ЗАТ «ОТП «Банк» та [PERSON] припиненим. Окрім того зустрічний позов було подано [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 22 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-SME300/113/2006, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 99\~000 дол. США. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки\~ № SR-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] забовязань перед Банком. 10 лютого у звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором Банк направив на адресу поручителя вимогу про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором. Вказана вимога була отримана [PERSON] в лютому 2010 року. Таким чином, відповідно до умов договору строк виконання зобовязання поручителем був встановлений 30 календарних днів з дати отримання вимоги, тобто до 31 березня 2010 року. оскільки відповідач не звернувся до позивача з вимогою про стягнення заборгованості протягом шестимісячного строку з дня строку виконання зобовязання у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив суд визнати договір поруки № SR-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року, укладений між ЗАТ «ОТП «Банк» та ним припиненим. В судове позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,\~ подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідачі, [PERSON] та [PERSON] кожний окремо подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, зустрічні позови підтримали, проти задоволення первісного позову заперечували. Також відповідача, [PERSON] та [PERSON] кожний окремо подали заяви про застосування позовної давності до вимог, які предявлені до них та просили суд відмовити у задоволенні первісного позову до них з цих підстав. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні первісний позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно відповідач отримала кредит, допустила порушення умов договору, намагалася домовитися з позивачем про реструктуризацію боргу, проте в досудовому порядку це питання вирішити не вдалося. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-SME300/113/2006. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 99\~000 дол. США строком до 20 грудня 2016 року з умовами сплати процентів в розмірі фіксованої процентної ставки 5 % (т.1 а.с.7-21). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «ОТП Банк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 9 вересня 2014 року становить 102\~143,08 дол. США: 93\~687, 15 дол. США ( 1201 266 грн. 00коп.) залишок заборгованості за кредитом; 8455, 93 дол. США (108 422 грн. 78 коп.) сума відсотків за користування кредитом (т.1 а.с.60-76). Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. У звязку з чим суд вважає законним та обґрунтованими вимоги позивача про дострокове повернення суми кредиту та нарахованих процентів. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так п. 4.1 передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними\~ коштами, у визначені цим Договором строки, Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання, за кожний день прострочки. Згідно з розрахунком позивача сума заборгованості по пені станом на 9 вересня 2014 року становить\~ 372\~822, 24 дол. США (4\~780 364 грн. 04 коп.) (т.1 а.с.60). Розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Частиною\~третьою статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.\~ Верховний Суд України 3 вересня 2014 року за наслідками розгляду справи № 6-100 цс 14 зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу\~ країни щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~\~зменшити\~розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Згідно з ч. 1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх судів України. У звязку з чим суд вважає за можливе зменшити суми неустойки, яка підлягає стягненню. Також на виконання зобовязання за кредитним договором 22 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки SR- SME300/113/2006, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] (Боржником) її боргових зобовязань перед Кредитором за кредитним договором № СМ-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року (т.1 а.с.22-25). 16 листопада 2009 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки SR- SME300/113/2006/2, відповідно до умов якого [PERSON] взяла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] (Боржником) її боргових зобовязань перед Кредитором за кредитним договором № СМ-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року (т.1 а.с.26-28). Відповідно до положень ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно з ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Разом з тим, п.п. 3.1, 3.2 вищевказаних договорів поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Згідно з ч. 3 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Отже, умовами договору передбачено, що строк виконання основного зобовязання за договором визначений моментом предявлення вимоги кредитором і боржник зобовязаний виконати такий обовязок протягом трьох банківських днів з дня отримання такої вимоги. Матеріалами справи підтверджується, що 10 лютого 2010 року на адресу поручителів [PERSON] та [PERSON] надсилалися письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Отримані такі вимоги були в лютому 2010 року, проте зобовязання не було ними виконано. Жодних доказів на спростування цих обставин позивачем надано не було, тому суд вважає цю обставину встановленою. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6- 53 цс 14 виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Враховуючи вищевикладене, а також те, що протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання, який визначений умовами договору як строк протягом трьох банківських днів з дня отримання вимоги про виконання обовязку, а саме з лютого 2010 року позивач не предявив вимогу до поручителів, а звернувся до суду з позовом лише в листопаді 2014 року, суд приходить до висновку, що порука за договором поруки № SR- SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року та за договором поруки № SR- SME300/113/2006/2 від 16 листопада 2009 року є припиненою. А тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд також звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-170цс13, згідно з якою непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. У звязку з чим вимоги позивача за первісним позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них заборгованості як з солідарних боржників не підлягають задоволенню саме у звязку з припинення поруки, а не у звязку зі спливом строку позовної давності. На підставі договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010\~ року до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором №\~ № SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року (т.1 а.с.29-32). З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що первісний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що первісний позов задоволено частково, а тому\~ згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем (т.1 а.с.116) підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених вимог. Також з позивача на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню понесені ними процесуальні витрати (т.1 а.с.179, 212), оскільки зустрічні позови підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial