Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 21.03.2012 року було укладено договір №1-24 DDTN щодо обслуговування на умовах пакету продуктів «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, на умовах, визначених в договорі. На день подачі позову на рахунку позивача обліковується сума коштів у розмірі 520187,87 доларів США. На звернення позивача про повернення коштів відповідач відмовив, посилаючись на Постанову Національного банку України від 03.06.2015 року №354. Тому, позивач просив суд зобов'язати відповідача видати позивачу відповідно до договору від 21.03.2012 року №1-24 DDTN щодо обслуговування на умовах пакету продуктів «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, одноразовою операцією через касу, готівкою у валюті рахунку суму коштів у розмірі 520187,87 доларів США з поточного (мультивалютного) рахунку [NUMBER]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на Постанову Національного банку України від 03.06.2015 року №354. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору №1-24 DDTN щодо обслуговування на умовах пакету продуктів «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, укладеному 21.03.2012 року між позивачем та відповідачем, позивач розмістив кошти у розмірі 520187,87 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача. 07.07.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, що підтверджується відповідною заявою, проте, відповідачем кошти не повернуто. Відповідно до Постанови Національного банку України від 03.06.2015 року №354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», встановлено обмеження для банків щодо видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати. Позивач неодноразово звертався до відповідача із претензіями про повернення коштів, проте, вони залишилася без задоволення. Судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач залишок коштів позивачу в розмірі 520187,87 доларів США не повернув. Вкладник має право достроково припинити дію договору і отримати суму вкладу та проценти (п.3.4.5. договору банківського вкладу). Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління. Тобто, посилання відповідача на постанову Правління Національного банку України від 03.06.2015 року № 354, якою передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати, є безпідставним, оскільки, зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відносини банку та володільця рахунку передбачені главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів урегульовано ст. ст.1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору. Порядок виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження», у зв'язку з цим вимога позивача про зобов'язання відповідача видати позивачу кошти одноразовою операцією через касу не підлягає задоволенню. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.1 ст. 1060 ЦК України), тому вимога про повернення суми невиплаченого залишку депозитного вкладу у розмірі 520187,87 доларів США підлягає задоволенню. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"). Офіційний курс НБУ гривні до долару США, станом на 18.08.2015 року, становить 2201,8809 грн. за 100 доларів США, що становить 11453917,35 грн. за 520187,87 доларів США. А тому, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial