Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ДП «Донецька залізниця» на його користь вихідну допомогу у розмірі 8366,40 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 01 липня 2017 року в по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру його середньоденного заробітку 94,54 грн. В заяві посилався на те, що з 25 грудня 2006 року по 30 червня 2017 року він працював у Дебальцевському загону воєнізованої охорони державного підприємства «Донецька залізниця» на посаді стрільця Дебальцевської стрілецької команди. З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. 30 червня 2017 року він звільнився з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Станом на 30 червня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з лютого 2016 року по 30 червня 2017 року склав 24689,61 грн., що підтверджується довідкою. При звільненні відповідач мав виплатити йому вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у розмірі 8366,40 грн. (2788,80 грн. х 3). Крім того, до теперішнього часу відповідачем не проведений повний розрахунок по заробітній платі, а отже вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача Державного підприємства «Донецька залізниця» у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, причини неявки не повідомив, тому суд у відповідності до ч.1 ст. 280, 281 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх обґрунтування, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебував у трудових відносинах із державним підприємством "Донецька залізниця" з 25 грудня 2006 року, обіймаючи посаду стрільця Дебальцевської стрілкової команди з 25.12.2006 року. 30 червня 2017 року [PERSON] був звільнений згідно із наказом № 28/НОР-ос від 30 червня 2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.9), та копією наказу (розпорядження) № 28/НОР-ос від 30.06.2017 року про припинення трудового договору (контракту) (а.с.6). З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати заробітну плату [PERSON], що підтверджується довідкою № 449 від 13 листопада 2017 року Дебальцевського загону воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця», копія якої наявна в матеріалах справи, відповідно до якої заборгованість по заробітні платі [PERSON] з лютого 2016 року по 30 червня 2017 року склала 24689,61 грн. Конституцією України в статті 43 гарантоване право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З наведеного вбачається, що порушення строків та обсягів виплати заробітної плати є порушенням законодавства про працю, в зв'язку з чим суд дійшов до висновку про те, що роботодавцем ДП «Донецька залізниця» було допущено порушення законодавства про працю щодо працівника [PERSON] Трудовий договір між сторонами було припинено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а отже у відповідності до ст. 44 КЗпП України відповідач має виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі, не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно із довідкою № 450 від 13 листопада 2017 року, виданою Дебальцевським загоном воєнізованої охорони ДП «Донецька залізниця», яка долучена до матеріалів справи, розмір середньої місячної заробітної плати [PERSON] складає 2788,80 грн. (посадовий оклад - 2324,00 грн. + відсоток для надбавки за вислугу 20% - 464,80 грн.), середньоденна заробітна плата складає - 94,54 грн.( а.с.5). Враховуючи наявність встановленого законом права позивача на виплату йому вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також те, що відповідачем не спростований розрахунок середньої заробітної плати, вказаний у довідці № 450 від 13листопада 2017 року, середньомісячна заробітна плата позивача складає 2788,80 грн. Розмір вихідної допомоги має дорівнювати 2788,80 грн. х 3 міс. = 8366,40 грн. За таких обставин, суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 8366,40грн. Щодо вимог стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд прийшов до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з положень ст.117 КЗпП України наявність вини роботодавця є обов'язковою умовою для покладання на нього відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію. Відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проведення антитерористичної операції на територіях, визначених Кабінетом міністрів України, та той факт, що проведення антитерористичної операції не припинено до теперішнього часу, суд визнає загальновідомими обставинами, які доказуванню не підлягають. Як вбачається з витягу ЄДРПОУ Державне підприємство «Донецька залізниця» зареєстровано за адресою: 83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, тобто на території, тимчасово непідконтрольній владі (а.с.19-26). Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно, частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди,що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (правова позиція викладена в постановах ВСУ 6-2159цс15; 6-364цс16; 6-365цс16). Загальновідомим фактом, який не потребує доказування є те, що терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження об'єктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в населеному пункті - м. Донецьк Донецької області, де знаходиться підприємство відповідача, з липня 2014 року і до теперішнього часу унеможливлюють виконання зобов'язань, зокрема, розрахунки по оплаті праці. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у затримці виплати належних сум при звільнені у зв'язку із обставинами непереборної сили, що об'єктивно унеможливлювали виконання зобов'язань, передбачених умовами договору обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Так як підприємство знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, на території, тимчасово непідконтрольній владі, про що свідчить витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, то затримка виплати належних позивачеві сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати, пов'язані із сплатою судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial