Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В квітні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2013 р.,який був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2014 р., [PERSON]був засуджений за те,що 03.07.2012 р.заподіяв [PERSON]тілесні ушкодження. Внаслідок побиття, що сталося з вини [PERSON], було завдано шкоди здоров'ю позивача,який проходив лікування та витратив на ліки суму 659 гр.57 коп.,оплатив вартість судово-медичної експертизи у Запорізькому бюро судово-медичної експертизи в сумі 183 гр.27 коп. На момент нанесення відповідачем позивачеві тілесних ушкоджень,[PERSON]офіційно працював сторожем у ТОВ «Співдружність-Буд»,однак внаслідок травми йому були протипоказані нічні зміни,через це 26.07.2012 р.він звільнився з роботи та як пенсіонер втратив додатковий заробіток,який за період з серпня 2012 р.по березень 2014 р.розрахований позивачем в сумі 20779 гр.71 коп. Також позивач зазначає,що внаслідок дій відповідача він зазнав моральної шкоди у виді душевних страждань та приниження на очах сусідів,образи з боку молодшої за віком людини,втратив роботу та додатковий дохід,моральне задоволення від своєї суспільної користі,завдану таким чином моральну шкоду оцінив у 15000 гр. Посилаючись на те,що внаслідок винних дій [PERSON]він через ушкодження здоров*я втратив заробіток,зазнав матеріальної та моральної шкоди ,позивач з підстав,передбачених ст.1166-1168,1195,1197 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на придбання ліків у сумі 659 гр.57 коп.,витрати на оплату вартості експертизи 183 гр.27 коп.,втрачений заробіток у сумі 20779 гр.71 коп.,відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 гр., судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON]позов підтримав та пояснив,що 03.07.2012 р.у дворі будинку він був побитий сусідом [PERSON],через що отримав легкі тілесні ушкодження та лікувався,за власний кошт придбав ліків на суму 659 гр.57 коп.,а під час слідства оплатив вартість СМЕ 183 гр.27 коп. До вказаних подій позивач,хоча і є пенсіонером за віком,офіційно працював нічним сторожем,проте після побиття за станом здоров*я йому були протипоказані нічні зміни і він був змушений звільнитись,через що втратив додатковий заробіток та зазнав душевних страждань.Вина відповідача встановлена вироком суду,проте добровільно завдану матеріальну і моральну шкоду відповідач відшкодувати не бажає.Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача за довіреністю [PERSON]вимоги свого довірителя повністю підтримав та пояснив,що відповідач,який винними діями завдав ушкодження здоров*ю позивача,зобов*язаний відшкодувати [PERSON]на підставі ст.1195 ЦК України заробіток,втрачений ним внаслідок втрати працездатності,оскільки позивач після побиття не міг продовжувати працювати нічним сторожем та звільнився з роботи. Через приниження ,розпитування сусідів та знайомих про обставини травмування,позивач душевно страждав та визначив суму одноразового відшкодування моральної шкоди 15000 гр. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON]в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив,що 03.07.2012 р.між ним та позивачем біля під*їзду будинку,де вони проживають,виник конфлікт,в ході якого [PERSON],незважаючи на присутність з [PERSON] дитини,нецензурно лаявся,у відповідь на зауваження вдарив відповідача помийним відром,чим спровокував відповідача відштовхнути [PERSON],внаслідок чого той отримав тілесні ушкодження. [PERSON]не заперечував відшкодувати позивачеві витрати на ліки та проходження СМЕ,в іншій частині позов вважає заявленим безпідставно,так як працездатність з його вини позивач не втрачав, моральної шкоди не зазнав. Представник відповідача адвокат [PERSON]підтримав позицію свого довірителя з посиланням на те,що внаслідок дій [PERSON] позивач працездатності не втратив,а тілесні ушкодження отримав,спровокувавши конфлікт з відповідачем,через що останній не зобов*язаний компенсувати [PERSON] втрату заробітку та моральну шкоду. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи суд встановив,що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2013 р.,який був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2014 р., [PERSON]був засуджений по ч.2 ст.125 КК України за те,що 03.07.2012 р.приблизно о 19.00 год. біля буд.105 по вул.Круговій в м.Запоріжжі ,в ході сварки на грунті особистих неприязних відносин, наніс [PERSON]кілька ударів руками та ногами в область голови і тіла,чим спричинив останньому струс головного мозку,синець з набряком м*яких тканин навкруги лівого ока,крововилив на білковій оболонці лівого очного яблука ,чим заподіяв [PERSON]легкі тілесні ушкодження,що спричинило короткочасний розлад здоров*я. Висновком експерта № 2943 від 19.08.2013 р.було встановлено,що в період з 04.07.2012 р.по 19.07.2012 р.[PERSON]знаходився на стаціонарному лікуванні у КУ «ЗМКЛЕШД»,з 20.07.2012 р.до 25.07.2012 р.продовжував амбулаторне лікування у МСЧ «Мотор-Січ»,де йому призначалося лікування. При визначені ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у [PERSON] до уваги не приймалися наявні у нього численні захворювання,які не пов*язані з травмуванням 03.07.2014 р. Вказані обставини,які встановлені вироком суду у кримінальному провадженню ,відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. Як вбачається з наданих позивачем копій квитанцій та касових чеків,в період з 04.07.2012 р.по 24.07.2012 р.ним були придбані ліки на загальну суму 659 гр.57 коп.та оплачена вартість СМЕ квитанціями на суму 93 гр.24 коп.та 90 гр.03 коп. Як передбачено ст.15 ЦК України,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.22 ЦК України,особа,який заподіяні матеріальні збитки у разі порушення її прав,має право на їх відшкодування. Згідно ст.1166 ЦК України,майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями,діями або бездіяльністю особистим немайновим правам,а також шкода,завдана майну фізичної особи,відшкодовується в повному обсязі особою,яка її завдала. Особа звільняється від відшкодування шкоди у разі доведення,що шкода завдана не з її вини. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач позов у вказаній частині не оспорював та не спростував,що після побиття 03.07.2012 р.[PERSON],травмований з його вини, лікувався за власний рахунок. Вказані вище матеріальні збитки безпосередньо завдані винними діями [PERSON] і відшкодовуються ним позивачеві у повному обсязі в розмірі 842 гр.84 коп.(з розрахунку 659 гр.57 коп.+183 гр.27 коп.) Відповідно до ст.23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода,зокрема,полягає у фізичному болю та стражданнях,які фізична особа перенесла у зв*язку із ушкодженням здоров*я,протиправною поведінкою відносно неї,приниженні чести та гідності. Відповідно до ст.1167,1168 ЦК України,моральна шкода ,заподіяна фізичній особі неправомірними рішеннями,діями або бездіяльністю,відшкодовується особо,що її заподіяла,за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується грошами або іншим способом,розмір відшкодування визначається судом в залежності від характеру правопорушення,глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого,ступеня вини особи,яка заподіяла шкоду. Моральна шкода відшкодовується однократно,якщо інше не встановлено законом,або шляхом здійснення щомісячних платежів. За обставинами справи суд встановив,що 03.07.2012 р.з вини відповідача [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень,внаслідок чого переніс фізичний біль та страждання. Діями [PERSON],який вчинив відносно позивача протиправні дії,були принижені його честь та гідність як людини похилого віку,через ушкодження здоров*я позивач опинився у лікарні,де загострились його хронічні захворювання. Фізичний біль та душевні страждання ,пов*язані з розладом здоров*я, позивач зазнавав протягом майже двадцяти днів лікування,при цьому відповідач жодних дій на поновлення порушених прав позивача не здійснював. З наведеного суд дійшов до висновку,що протиправними діями відповідача позивачу [PERSON] була завдана моральна шкода,відшкодувати немайнові втрати позивачу в інший,не грошовий спосіб,неможливо. Разом з тим,з вироку суду встановлено,що між позивачем та відповідачем відбувалася обопільна сварка із застосуванням нецензурних висловів та використанням позивачем помийного відра в бік [PERSON], чим позивач очевидно спровокував більш агресивні дії відповідача відносно себе,саме позивач був ініціатором цього конфлікту. Всі ці обставини у сукупності переконують суд у тому,що цивільний позов про відшкодування моральної шкоди,з урахуванням принципів розумності та справедливості, підлягає задоволенню частково,стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3000 гр.,що є співмірним із заподіяною майновою шкодою та достатньою компенсацією немайнових втрат позивача. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст.1195 ЦК України заробітку,втраченого ним внаслідок втрати працездатності,суд виходить з наступного. Відповідно до пояснень позивача,[PERSON],[INFO],вже досяг віку 65 років,відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на пенсію за віком,яку отримує з 1999 р.,та в силу ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є непрацездатним. Таким чином,з досягненням пенсійного віку позивач вважається непрацездатною особою з причин,які не пов*язані з спричиненням йому шкоди здоров*ю з вини відповідача,і в зв*язку з цим йому призначається державна пенсія як щомісячний дохід,який замінює заробітну плату. Посилання позивача на те,що з вини відповідача він був змушений за станом здоров*я звільнитися з посади нічного сторожа ТОВ «Співдружність Буд» та втратив додатковий заробіток,не є підставою для відшкодування відповідачем цього заробітку,оскільки фактично втрата позивачем працездатності відбулася по досягненню ним пенсійного віку,а не з вини відповідача,і компенсується йому в інший спосіб. Крім того,позивач не обмежений у своєму праві працевлаштуватись на іншу,не пов*язану з нічними чергуваннями,роботу. За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст.88 ЦПК України,з відповідача на корись держави суд стягує судовий збір пропорційно розміру задоволених майнових та немайнових позовних вимог,від попередньої сплати якого позивач звільнений. На підставі ст.15,22,23,1166-1168,1195 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.3,10,11,57,60,61,88 ,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: partial