Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЛИВАРНА КОМПАНІЯ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 67746 грн. за період з 01 червня 2019 року та 9 робочих днів 2020 року; 18898 грн. 38 коп. заробітної плати за час затримки розрахунку за лютий та березень 2020 року та 2500 грн. - за надання правової допомоги, 36 грн. - за послуги пошти, а всього 89180 грн. 38 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом №3107/03-ок від 31 липня 2018 року він був прийнятий у ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЛИВАРНА КОМПАНІЯ» учнем стрижневика машинного формування до ливарного цеху формувальної дільниці з 1 серпня 2018 року. У подальшому наказом №3210/06-ок від 31.10.2018 року був переведений стрижневиком машинного формування до ливарного цеху на формувальну дільницю ХТС ливарного цеху, де й працював до звільнення з 3 лютого 2020 року за власним бажанням наказом №0302/02-ок від 03.02.2020 року. Після звільнення відповідач розрахунок з позивачем не здійснив, взагалі заробітна плата не сплачувалась з 1 червня 2019 року, але нараховувалась. З часу звільнення з 3 лютого 2020 року за власним бажанням підприємством розрахунок з позивачем не проведений. Також позивачем понесені витрати за надання правової допомоги в розмірі 2500 грн. та 36 грн. за послуги пошти. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 березня 2020 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21 травня 2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано з ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЛИВАРНА КОМПАНІЯ» довідку про заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2019 року по 03.02.2020 року та довідку про середній заробіток [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач неодноразово викликався до суду, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових викликів зі зворотними повідомленнями, неоднаразово поштовим відправленням надсилав суду заяви про відкладення розгляду справи, посилаючись на запровадження карантину в Україні. Проте, суд вважає, що оскільки карантинні заходи в Україні на даний час послаблено, працює транспортне сполучення, в звичному режимі працюють підприємства та установи, не має поважних причин для неявки в судове засідання по даній справі представника відповідача. Крім того, відповідно до вимог ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 31 липня 2018 року [PERSON] був прийнятий у ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЛИВАРНА КОМПАНІЯ» учнем стрижневика машинного формування до ливарного цеху формувальної дільниці (ХТС). 01 листопада 2018 року був переведений стрижневиком машинного формування на формувальну дільницю ХТМ ливарного цеху. 03 лютого 2020 року звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Остаточний розрахунок з [PERSON] в день звільнення не був проведений. Як вбачається з довідки ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЛИВАРНА КОМПАНІЯ» від 15.07.2020 року, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 21.05.2020 року, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01.06.2019 року по 03.02.2020 року складає 56692 грн. 27 коп., в тому числі компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3175 грн. 92 коп., середній заробіток за грудень 2019 року - січень 2020 року становить 424 грн. за день. Отже, судом встановлено, що між сторонами склались спірні правовідносини в частині своєчасного розрахунку при звільненні працівника. Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.94 КзпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень згаданого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 21.01.2015р. та від 01.03.2017р. у справі № 635/2084/16-ц. Відповідно до п. 2, 5 вказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка в свою чергу визначається виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідно до п. 4. Порядку, обчислення середньої заробітної плати при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховується компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, тощо. Виходячи з вказаного правового регулювання, суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, адже з вини відповідача в день звільнення, тобто 03.02.2020 року, не було проведено розрахунку по заробітній платі, що є порушенням прав позивача. На підставі зазначеного Положення для обрахунку середньоденного заробітку використовується заробітна плата за фактично відпрацьовані робочі дні за два місяці, що передують даті звільнення. Середня заробітна плата позивача на день складає - 424 гривні. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні період з 03.02.2020 р. (день звільнення) по 23.03.2020 р. (дата подання позову до суду) складає: 424 грн. х 50 днів = 18898, 38 грн. Також підлягать стягненню з відповідача на користь позивача невиплачена заробітна за період з 01.06.2019 року по 03.02.2020 року в розмірі 56692 грн. 27 коп. Що стосується компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3175 грн. 92 коп., то відповідно до довідки, наданої відповідачем, дана компенсація врахована вже в заборгованість по заробітній платі, що підтверджується також розрахунковим листком за вересень 2019 року, наданим позивачем [PERSON] (а.с. 15), отже, в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову. Також позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн., що підтверджується копією квитанції ЮК Орджонікідзевського району м. Харкова від 23.03.2020 року, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до положень ст. ст. 137, 139 ЦПК України. Також позивач просить стягнути з відповідача 36 грн. за послуги пошти, за направлення заяви до ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЛИВАРНА КОМПАНІЯ» з метою видачі довідки про заборгованість по заробітній платі. У відповідності до положень ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Позивач на власний розсуд обрав спосіб отримання доказів шляхом направлення відповідачу заяви про отримання довідки про заборгованість по заробітній платі, який не передбачений чинними нормами законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 36 грн. за послуги пошти, за направлення заяви до ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЛИВАРНА КОМПАНІЯ» з метою видачі довідки про заборгованість по заробітній платі, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої форми витребування доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що відповідачем було порушене право позивача на повний та своєчасний остаточний розрахунок при звільненні. Отже, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЛИВАРНА КОМПАНІЯ» про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial