Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 15 серпня 2016 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 16\~078 грн 62 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач вказаних умов договору не виконав, у зв'язку із чим станом на 02 травня 2017 року борг позивача складає 26 123 грн 18 коп, яка складається з наступного : 13 326 грн 41 коп заборгованість за кредитом, 1043 грн 31 коп заборгованість по процентам за користування кредитом, 2665 грн 25 коп заборгованість за пенею та комісією, 9088 грн 21 коп штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідач повторно в судове засідання не з»явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно належним чином відповідно п.3 ст. 76 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у повному обємі суд встановив наступне. Судом встановлено, що 15 серпня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт, згідно з умовами якої п. 2.1 розділу 2 «Приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт», банк надав позичальникові строковий кредит в сумі\~\~16 078,63 грн на строк 12 місяців з 15.08.2016 по 31.08.2017 року в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплаті процентів в зазначені у заяві, умовах та правилах строки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до укладеної між сторонами Генеральної угоди від 15.08.2016 року сторони по справі домовилися про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № SAMDNWIС00007601554 від 06.08.2014 року. Згідно п.2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторони домовились, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 1436,1 грн для погашення заборгованості за кредитом. Згідно п.2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день по зобов'язанням термін яких не настав, сторони погодили, що термін повернення кредиту враховується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 9088,22 грн. Відповідно до п.2.3 Генеральної угоди для надання послуг банк видає позичальнику платіжну карточку відповідно до умов п.2.1 Генеральної угоди. Як вбачається із матеріалів справи відповідач отримав платіжну картку № 4149437862438627 з терміном дії до листопада 2019 року. Пунктом 2.1. Генеральної угоди встановлено проценти за користування кредитом в розмірі 1,083% за місяць, що обліковується на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, з матеріалів справи, вбачається, що між сторонами було погоджено істотна умова, що відсотки нараховуються за умови користування кредитом та отримання платіжної картки. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами. Згідно вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно дост. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно п.2.8 Договору при порушенні позичальником обовязків по погашенню кредиту, останній сплачує банку пеню у розмірі передбаченому Умовами та правилами за кожен день прострочення. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, у разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, яка розраховується базова процентна ставка по договору / 30 нараховується зха кожний день прострочення кредиту + 50 грн одноразово. Зазначені умови договору стали результатом домовленості сторін, які є вільними у визначенні своїх зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач умови договору виконував неналежним чином. Так 18.10.2016 року [PERSON] вніс на сплату щомісячного платежу 1500 грн. і більше платежів для погашення заборгованості по Кредиту сплачено відповідачем не було, отже з урахуванням вищевказаних умов Договору банк вважав заборгованість по Кредиту простроченою та нараховував відповідачу пеню за несвоєчасне погашення кредиту. Згідно вказаного розрахунку, з урахуванням сплачених позивачем сум, станом на 02 травня 2017 року борг позивача перед банком складає 13 326 грн 41 коп заборгованість за кредитом, 1043 грн 31 коп заборгованість по процентам за користування кредитом, 2665 грн 25 коп заборгованість за пенею, а всього 17\~034 грн 97 коп, яку слід стягнути. Вимоги щодо стягненню штрафу не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Оскільки даним рішенням стягується пеня, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог (65,21%) в розмірі 1043 грн 36 коп.

Outcome: partial