Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом [PERSON] стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 26.07.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В результаті фактичних шлюбних відносин у них народилось два сини: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Досягти домовленості з [PERSON] щодо регулярної сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], позивач не може, що змусило останню звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів. Враховуючи те, що їх спільний син [PERSON] навчається на денній формі навчання в Київському міському медичному коледжі, що підтверджується договором №47 від 14.08.2015 р. , при цьому жодної допомоги від [PERSON] позивач не отримує, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти. Враховуючи те, що відповідач має постійний заробіток, систематично відпочиває за кордоном, вважає за необхідне визначити розмір аліментів в частці від його доходу. Повнолітній син проживає разом з нею (позивачем) продовжує навчання і доходу позивача на його утримання та всебічний розвиток не вистачає, вважає, що з [PERSON] необхідно присудити до стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки від його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання або до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. Враховуючи наведене, з метою дотримання прав дитини, вважає за необхідне звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів з [PERSON], а також додатковими витратами на навчання в розмірі 408,33 грн. (50% (сума навчання в рік (9800/12 м.), щомісячно. Також з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по додатковим витратам на [PERSON], який продовжує навчання в розмірі 408,33 грн. * 6 міс. = 2449,98 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд: 1.стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] народження, який продовжує навчання в розмірі ? частки доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання або до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку; 2.стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на [PERSON], [INFO], який продовжує навчання в розмірі 408,33 грн., щомісячно; 3.стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по додатковим витратам на [PERSON], [INFO], який продовжує навчання в розмірі 2449,98 грн. 4.судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 10.05.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалу про відкриття спрощеного провадження від 10.05.2018 р. разом з копією позовної заяви та додатками до неї, відповідачеві [PERSON] було направлено за адресою місця зазначеній в позовній заяві та згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (рекомендоване) отримано останнім 29.05.2018 р. (а.с.21). Станом на 18.06.2018 р. відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав. Судом встановлено, та вбачається з Свідоцтва про народження, серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON], 26.07.2006 р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 26.07.2006 р. зроблений актовий запис за №967 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей, зокрема, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження [INFO]. зроблено відповідний запис за №530. У відповідності до свідоцтва в графі батько записано - [PERSON], в графі мати - [PERSON] (а.с.6). У відповідності до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 26.07.2006 р. розірвано. Змінено прізвище позивачки [PERSON] на дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.5). Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 28.05.2016 р. У відповідності до довідки №42467 від 15.04.2016 р. про реєстрацію місця проживання/перебування особи, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у місті Києві, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване з 18.05.2004 р. за адресою: [ADDRESS] Згідно Договору №47 від 14.08.2015 р. Вищий навчальний заклад Київський міський медичний коледж в особі директора [PERSON], що діє на підставі статуту навчального закладу, далі - Виконавець та [PERSON], далі - Замовник, далі - сторони, уклали це договір (а.с.9). У відповідності до п. 1 «Предмет договору» - Виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання у ВНЗ Київський міський медичний коледж, далі освітня послуга, а саме: Сестринська справа, (МН), денна, медична сестра. Строк навчання з 01.09.2015 р. - 01.07.2019 р. Згідно п.п. 3.1. п. 3 «Обов'язки замовника» - своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором.. У відповідності до п.п.4.1 п. 4 «Плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків» - розмір плати встановлюється за весь строк надання освітньої послуги і не може змінюватись. П.п. 4.2. п 4 визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 39 200 грн. Замовник вносить плату безготівково строком до 25 числа наступного семестру. Згідно довідки №189 від 18.04.2018 р. Вищого навчального закладу Київський міський медичний коледж, студент [PERSON], навчається на ІІІ курсі, 307 відділення денної не державної форми навчання ВНЗ Київського міського медичного коледжу І рівня акредитації. строк навчання з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2019 рік (а.с.10). З довідки Об'єднання співаників багатоквартирного будинку «Барвінок», виданої гр. [PERSON], в тому, що він (вона) мешкає і прописана в [ADDRESS] де займає житлову площу із 2-х кімнат 29,3 кв.м. у 2- кімнатній квартирі на 2-у поверсі 16 будинку. Власник Особового рахунку [PERSON]. Будинок належить ОСББ «Барвінок». В даній квартирі зареєстровані: [PERSON]; [PERSON]; 3.[PERSON]; 4.[PERSON] (а.с.13). Доказів про доходи позивача суду не надано. Таким, чином, всебічно дослідивши усі обставин справи та письмові докази з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Відповідно до ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст.199 СК України обов'язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо Судом встановлено, що на утриманні позивача перебуває повнолітній син [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір'ю, знаходиться лише на утриманні останньої, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні сина, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітніх доньок, які продовжують навчання. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, такий розмір аліментів є належним захистом прав сига сторін та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку повнолітнього сина сторін, вартості навчання та його життєвих потреб. Разом з тим, суд вважає безпідставною вимогу позивача про те, що розмір стягуваних аліментів, який не може бути менший 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки посилання на положення ст.200 СК України стосується лише обставин стягнення аліментів. Держава гарантує необхідний мінімум стягуваних аліментів лише неповнолітнім дітям, ст.201 СК України не передбачає застосування вимог ч.2 ст.182 СК України до обов'язку утримання повнолітніх дітей. Тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, то суд приходить до таких висновків. Статтею 6 СК України встановлено, що статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно ст. 1 Конвенції про права дитини - дитиною є кожна людська істота до досягнення вісімнадцятирічного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 185 СК України визначено один із видів виконання такого обов'язку, зокрема участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частиною першою ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Також з аналізу статті 185 СК України вбачається, що правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між сторонами на утримання повнолітнього сина. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того ст.199 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку (сина), які продовжують навчання, а не участь у витратах на навчання. Стягнення додаткових витрат на повнолітні дитину законом взагалі не передбачено. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 24 лютого 2016 року про стягнення додаткових витрат на дитину по справі № 6-1296цс15 . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка не довела наявність додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Крім того ст.199 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку (сина), які продовжують навчання, а не участь у витратах на навчання. Стягнення додаткових витрат на повнолітні дитину законом взагалі не передбачено. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості по додатковим витратам, суд приходить до висновку також відмовити в задоволені позову в даній частині, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що додаткові витрати були призначені та наявна заборгованість по їх виплатам, зокрема суду не надано жодного розрахунку та жодної квитанції про понесення позивачем додаткових витрат. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи те, що в даних правовідносинах ціна позову не визначалась, позивач звільнена від сплати судового збору та основні вимоги, що були заявлені в частині стягнення аліментів та додаткових витрат було частково задоволено, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 704 грн 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів",

Outcome: partial