Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Телевідеосервіс» про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши, що між ТОВ «Телевідеосервіс» в особі директора [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 15.08.2005 було укладено кредитний договір №622/М, відповідно до якого ТОВ «Телевідеосервіс» в особі директора [PERSON] отримав кредит у розмірі 4700000,00 гривень зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 13.08.2010. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ Приватбанк та відповідачем [PERSON] 19 вересня 2005 року був укладений договір іпотеки №622/М-ДЗ1, відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно: а саме квартиру загальною площею 63,6 кв.м., яка розташована за адресою м.Дніпропетровськ, проспект Газети «Правда»[ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. В порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує і станом на 16.04.2015 має заборгованість в сумі 4993107,30 гривень, яка складається заборгованість за кредитом 3493878,09 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 761326,43 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 737902,78 гривень. Тому позивач звернувся до суду та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 622/М від 15.08.2005 в сумі 4993107,30 гривень, яка складається заборгованість за кредитом 3493878,09 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 761326,43 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 737902,78 гривень звернути стягнення на квартиру загальною площею 63,60 кв.м., яка розташована за адресою: проспект Газети «Правда»[ADDRESS] у м. Дніпропетровську шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №622/М-ДЗЗ з укладанням від свого договору купівлі-продажу в тому числі нотаріально укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеного в договору іпотеки, а саме 227\~250,00 грн. будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПриватБанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою проспект Газети «Правда»[ADDRESS] у м. Дніпропетровську, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивач не зявився, його представником надано до суду заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, надавши суду заяву з проханням відкласти справу, оскільки він перебуває за межами м.Дніпропетровська. Представник третьої особи ТОВ «Телевідеосервіс» у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «Телевідеосервіс» в особі директора [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 15.08.2005 було укладено кредитний договір №622/М, відповідно до якого ТОВ «Телевідеосервіс» в особі директора [PERSON] отримав кредит у розмірі 4700000,00 гривень зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 13.08.2010. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит на суму 4700000,00 гривень. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у звязку з чим утворилася заборгованість в сумі 4993107,30 гривень. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ Приватбанк та відповідачем [PERSON] 19 вересня 2005 року був укладений договір іпотеки №622/М-ДЗ1, відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно: а саме квартиру загальною площею 63,6 кв.м., яка розташована за адресою м.Дніпропетровськ, проспект Газети «Правда»[ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, сторони за договором застави нерухомого майна погодили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України Про заставу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Іпотека ? вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому ЗУ Про іпотеку; відповідно до абз. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 33 ЗУ Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 зазначеної вище правової норми у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, позивач діяв у спосіб, передбачений законом та кредитним договором, заборгованість за кредитним договором, не зважаючи також на вимогу кредитора з боку позичальника сплачена не була, порушенням з боку позичальника боргового зобовязання завдаються збитків іпотекодержателю та змінюється обсяг його прав, можливість звернення стягнення на майно сторони за цим позовом погодили під час укладення кредитного та іпотечних договорів. Щодо заявленої вимоги про надання права позивачеві укласти від імені відповідача договору купівлі-продажу квартири, то, вирішуючи справу, варто зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 38 ЗУ Про іпотеку дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Таким чином, є такою, що не підлягає задоволенню вимога про надання права продажу іпотекодержателем від імені відповідачів предмета іпотеки; разом з тим, з огляду на наведене вище правове обґрунтування та беручи до уваги вимоги закону щодо представництва інтересів у правовідношеннях, вбачаються підстави для ухвалення рішення про надання позивачеві права продажу предмета іпотеки - квартири, від свого імені. Водночас, є такими що не підлягають задоволенню вимоги позову щодо надання права Позивачеві повноважень отримати витяг з Державного реєстру прав власності, а також повноважень з правом отримання дублікатів правовстановлюючих документів у відповідних установах та організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування, з огляду на наступне. Підстави та порядок отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та дублікату технічного паспорту на майно, а також дублікату посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу нерухомого майна, встановлений законом (зокрема, ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверд. Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердж. Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 тощо), та за ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто судовому захисту та поновленню підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя, відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України Про іпотеку, виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірної кватрири на цей час є безпідставними, оскільки згідно п. 43 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто Позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірного будинку на цей час стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, в частині 1 статті 40 Закону України Про іпотеку зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому частинами 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Проте матеріали справи не містять необхідних доказів якіби свідчили проте, що відповідач або інші особи, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення.\~ Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4019,40 гривень.

Outcome: partial