Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 8 липня 2013 року між ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та [PERSON] укладений договір №008/2240-О про надання кредиту у розмірі 1800 грн з процентною ставкою 73% річних до 7 липня 2014 року. Відповідач не виконав взяті зобовязання, станом на 19 липня 2016 року склалася заборгованість в сумі 14123,56 грн., яку просили стягнути. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 16 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі уповноваженої особи на ліквідацію [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» просили скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, оскільки рішення незаконне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права суд дійшов невірного висновку про те, що надані позивачем виписки з особового рахунку є неналежними доказами та не дав належної оцінки змісту Положення про організацію фінансових операційної діяльності в банках України, за яким синтетичний та аналітичний облік проводиться як на паперових носіях, так і в електронній формі, тобто спеціальним законодавством України передбачено накопичення первинної інформації відносно суті вчинених банками операцій за настання форс-мажорних обставин або в разі ліквідації банку, не відповідають обставинам справи висновки суду про відсутність у виписках підпису відповідальної особи та штампу банку, оскільки кожна сторінка виписки проштампована та підписана. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити. Відповідач до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Апеляційного суду Донецької області (арк..спр.106, 136), в звязку з тим, що вона мешкає в м.Донецьк, яке відноситься до переліку населених пунктів, на території, яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та поштові відправлення не здійснюються (арк..спр.98-105). Крім того, зясовано, що [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, не значиться (арк..спр.36). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, що позбавило суд можливості встановити наявність між сторонами кредитних правовідносин, перевірити суму кредиту та процентів, а ухвалення судового рішення на припущеннях недопустимо. Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, надавши докази Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року N 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Розглядаючи спір та встановивши відсутність належного підтвердження укладення кредитного договору, поза увагою суду залишилося те, що позивачем на підтвердження укладення кредитного договору було надано розрахунок заборгованості за договором №008/2240-О від 8 липня 2013 року, який завірений печаткою банку. Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10, 57, 60, 137, 212-214 ЦПК України з приводу існування вказаних доказів ніяких висновків не зробив, не врахував, що неможливість подання кредитного договору у зв'язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні банку за юридичною адресою в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція, не можуть бути підставою для відмови у позові про стягнення кредитної заборгованості. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, ч. 4 - судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова-повістка повідомлення завчасно, ч. 5 судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки. Проте матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи після відкриття провадження у справі 2 листопада 2016 року (арк..спр.38) та направлення відповідачу листа про призначення справи до судового розгляду на 29 листопада 2016 року, судом не здійснено жодних заходів щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, враховуючи те, що судове засідання, за результатами якого ухвалено рішення, відбулось 16 січня 2017 року (арк..спр.64-67). Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як виходить з роздруківки з САБ «Scrooge 3», доданої до апеляційної скарги (арк..спр.82), 8 липня 2013 року між сторонами укладено договір №008/2240-О, за яким відповідачу надано кредит по 16 січня 2015 року під 24%. Даний письмовий доказ було досліджено апеляційним судом на підставі вимог ст.303 ЦПК України, а саме апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, враховуючи те, що відповідач не був повідомлений про час судового розгляду, що позбавило його можливості надати даний доказ суду першої інстанції. Окрім того, наявність між сторонами кредитних правовідносин підтверджує розрахунок заборгованості по договору №008/2240-О від 8 липня 2013 року станом на 19 липня 2016 року, з якого вбачаються суми наданого кредиту розмір процентної ставки та виходить, що відповідач тривалий час протягом липня 2013 року 26 червня 2014 року здійснювала погашення заборгованості (арк..спр.15-16). Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 14123,56 грн., яка складається з з поточної заборгованості за кредитом в розмірі 5860,21 грн., заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2831,93 грн. та заборгованості по нарахованій пені в розмірі 5431,42 грн. (арк.спр.1-3). Виходячи з викладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за нарахованими процентами підлягають задоволенню. В той же час правові підстави для стягнення пені відсутні. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» N 1669-VII від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 16 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк. З відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області (арк..спр.37) вбачається, що [PERSON] була зареєстрована в [INFO] (арк..спр.37), звідки була знята з реєстрації 15 серпня 2015 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] нарахована пеня за за несвоєчасну сплату кредиту за період з 17 січня 2015 року по 18 липня 2016 року в сумі 4188,35 грн. та за несвоєчасну сплату процентів, починаючи з 29 серпня 2014 року по 18 липня 2016 року в сумі 1243,07 грн., тобто в загальній сумі 5431,42 грн (арк..спр.15-16). Отже, в задоволенні позовних про стягнення заборгованості по нарахованій пені належить відмовити. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1378 грн (арк..спр.53). Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги частково в загальній сумі 8692,14 грн., з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеної частини позовних вимог в сумі 848,07 грн. Крімс того, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 березня 2017 року ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дзержинського міського суду донецької області від 16 січня 2017 року до ухвалення судового рішення по справі (арк..спр.93). Розмір судового збору за подання апеляційної скарги сладає 1515,80 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 932,88 грн, а з позивача належить стягнути 582,92 грн.

Outcome: partial