Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

позивач, звертаючись з позовом до суду, просить визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 21.07.2017 про стягнення грошових коштів у сумі 40 364,61 грн з гр. [PERSON] за кредитним договором К3ХRF804030153 від 26.11.2007, укладеного між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено із грубим порушенням норм чинного законодавства, зокрема банк не надавав нотаріусу оригіналу кредитного договору; з моменту виникнення права вимоги та до моменту вчинення виконавчого напису минуло більше ніж 3 роки, а отже пропущений строк позовної давності. 19.03.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі та постановлено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 18-20/. Ухвалою суду від 17.04.2018 задоволено заяву позивача про забезпечення прозову у цій справі та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 55011410, відкритому 27.10.2017 Дніпровським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, на підставі виконавчого напису нотаріуса від 21.07.2017 № 6822. Представником відповідача_2 04.05.2018 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки дії нотаріуса відповідають Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, банком нотаріусу було надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, надано докази належного направлення письмової вимоги про усунення порушень. Вважає, що виконавчий напис було вчинено у строки, передбачені законодавством. У зв'язку зі значною завантаженістю, просить розглядати справу у її відсутність. 23.05.2018 відповідачем [PERSON], приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, до суду подано відзив, в якому заперечує проти позову, посилаючись на дотримання нею діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису. Щодо вчинення виконавчого напису на копії договору, посилається на звернення банком про стягнення до договором частини заборгованості. Оскільки договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, був укладений на невизначений строк, у кредитора виникає права вимагати виконання обов'язків боржника, передбачених договором, в тому числі - й право на примусове стягнення боргу - у будь який час, зокрема кожного наступного дня протягом дії договору. Вважає, що у даному випадку право кредитора виникає незалежно від строку виконання зобов'язання, передбаченого договором, яке не слід плутати зі строком дії договору. Крім цього, [PERSON] не погодилась із визначенням її процесуального статусу у якості відповідача, оскільки вона не є стороною правовідношень, на підставі яких виникли взаємні зобов'язання сторін. Представник третьої особи Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві у судове засідання не з'явився, наддав суду копії матеріалів виконавчого провадження, а також подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Інших заяв по суті позовних вимог від учасників справи не надійшло. Ухвалою суду від 29.05.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які останні послалися як на підстави своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, на засадах верховенства права, відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Цивільним законодавством задекларовано обов'язковості договірних зобов'язань для виконання сторонами (ст. 629ЦК України). За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Судом встановлено, що 26.11.2007 [PERSON] та ПАТ «Приватбанк» підписано заяву позичальника, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт) становить кредитно-заставний договір /а.с. 81-86/. 26.03.2011 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], актовий запис № 445, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 5/. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2013 задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.11.2007 /а.с. 9/. 09.04.2014 державним виконавцем Клименко Р.В. відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42878570 на підставі, виконавчого листа 75/3606/13-ц, виданого 14.08.2013, про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 33 856,70 грн /а.с. 14/. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014, яке набрало чинності та не було оскаржено в касаційному порядку, рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено /а.с. 11, 12/. 20.11.2014 державним виконавцем Торбинською О.М. відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 42878570 /а.с. 16/. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 21.07.2017 видано виконавчий напис, за яким пропонується стягнути із [PERSON] грошові кошти у сумі 40 364,61 грн, які є її боргом за Кредитним договором № К3ХRF804030153 від 26.11.2017, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». Залишок заборгованості за тілом кредиту - 4 993,20 грн, залишок заборгованості за відсотками - 200,57 грн, комісія - 2 874,36 грн, пеня - 27 577,21 грн, штраф - 1 779,27 грн, що всього становить 37 364,61 грн; витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 3 000,00 грн. строк, за який провадиться стягнення - девять років шість місяців дев'ятнадцять днів, а саме з 26.11.20007 по 14.06.2017 /а.с. 7/. Постановою старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві від 27.10.2017 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису виданого 21.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON]/а.с. 8/. Вказана постанова направлена на адресу [PERSON]: [ADDRESS] /ас. 54/. 15.11.2017 старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м Київ ГТУЮ у м. Києві Лапанашвілі\~П.Ю. винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 55011410, відкритому на підставі виконавчого напису № 6822, виданого 21.07.2017. Згідно із повідомленням Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 06.12.2017 транспортний засіб Mitsubishi Outlander, рік випуску 2008, тип кузова: легковий універсал-В, номерний знак [NUMBER], № кузова: [NUMBER], свідоцтво: [NUMBER] від 29.07.2008, власник [PERSON] поставлено на автоматизований облік до АІС «Арешт» під: арешт, заборона на відчуження /а.с. 64/. 02.02.2018 старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м Київ ГТУЮ у м. Києві Лапанашвілі\~П.Ю. в рамках виконавчого провадження № 55011410 постановлено оголосити в розшук майно боржника: транспортний засіб марка Mitsubishi Outlander, рік випуску 2008, номерний знак [NUMBER], № кузова: [NUMBER], що належить боржнику [PERSON] /а.с. 66/. 01.02.2018 позивач із [PERSON] уклала попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi Outlander, рік випуску 2008, колір чорний, тип ТЗ легковий, тип кузова універсал, номерний знак [NUMBER], № кузова (рами) [NUMBER], об'єм двигуна 2378, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане ВРЕР-4 УДАІ у м. Києві, дата реєстрації 29.07.2008. За договором [PERSON] передав позивачу 3 000,00 доларів США завдатку за вартість автомобіля та надав час до 20.02.2018 для вирішення питання щодо зняття автомобіля з реєстраційного обліку. В подальшому позивачу стало відомо, що належний їй зазначений вище автомобіль перебуває у розшуку за постановою старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві в межах проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням 55011410, відкрите 27.10.2017. Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стаття 530 Цивільного кодексу України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч 1 ст.39 Закону). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 вказаного Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 названого Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Також пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15. У даному випадку обставиною, яка свідчить про наявність спору між сторонами щодо заборгованості за кредитним договором від 26.11.2007, є постановлення заочного рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 11.06.2013 про задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та подальше його скасування Апеляційного суду м. Києва та із постановленням нового рішення, яким у задоволенні позову КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Вказане рішення Апеляційного суду м. Києва суду від 19.11.2014 набрала законної сили, в касаційному порядку не оскаржено. Те, що підставою відмови у позові за наслідком апеляційного перегляду справи № 22-ц/796/10716/2014 послугував пропуск строку звернення до суду не є спростуванням безспірності вимог, так як [PERSON] оспорювала в межах розгляду зазначеної цивільної справи наявність боргу, про що зазначено у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014 та свідчить про наявність спору щодо заборгованості. Стосовно аргументу представника позивача [PERSON] про порушення нотаріусом статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, то суд прийшов такого висновку. У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором. Водночас законодавство не зазначає строк, в межах якого виконавчий напис може бути вчинено, «позовною давністю», а вживає термін «давність». Позовну давність слід відрізняти від строку вчинення виконавчого напису. Норма, закріплена у п. 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку пов'язує початок обчислення строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. У ст. 631 ЦК України визначається строк договору, яким є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У даному випадку у договорі споживчого кредиту встановлено строк дії договору - по 26.11.2009, тобто встановлені строки виконання зобов'язань, а тому право вимоги в даному випадку виникає з наступного дня після закінчення строку дії договору. Таким чином, із закінченням строку належного виконання виникає заборгованість і прострочення, а у кредитора виникає право примусової вимоги, що може бути реалізовано шляхом вчинення виконавчого напису. При цьому, оскільки строк дії договору обумовлений повним виконанням сторонами своїх зобов'язань, то строк, вказаний у статті 88 Закону України «Про нотаріат», обчислюється з наступного дня після закінчення строку дії договору. Крім цього, викладення виконавчого напису унормовано пунктом 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, зокрема виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (пп. 5.1, 5.2 п. 5 Глави 16 Порядку). Проте, нотаріусом підтверджено та із матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис вчинено на копії кредитного договору. Отже, нотаріусом порушено при вчиненні виконавчого напису порушено п. 5 Глави 16 Порядку та статті 88 Закону України «Про нотаріат». Також судом встановлено, що вимога кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк», надсилалася позивачу на адресу, яка зазначена у договорі: [ADDRESS], проте [PERSON] тривалий час проживає за іншою адресою: [ADDRESS], про що відповідач був обізнаний, оскільки при апеляційному перегляді справи № 22-ц/796/10716/2014 позивач вказала її теперішню адресу. Не повідомляла про зміну проживання банк офіційно, оскільки вважала відсутність боргу та спірних правовідносин. Представник відповідача пояснила, що [PERSON] не повідомляла ПАТ КБ «Приватбанк» про зміну адреси, що було її обов'язком, а тому кореспонденція надсилалася належним чином на адресу, зазначену у договорі. Відділ банку, який працює із судовими провадженнями, не повинен був повідомляти кредитний відділ про зміну місця проживання сторони. Проте суд такий довід сторони відповідача вважає безпідставним. ПАТ КБ «Приватбанк» отримував поштову кореспонденцію позивачки із зазначенням нової адреси як позивач при апеляційному перегляді спірних правовідносин у цивільній справі № 22-ц/796/10716/2014, предметом розгляду якої було стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за неналежне виконання якого вчинено виконавчий напис, що є предметом розгляду цієї справи, а тому достеменно банк був обізнаний із новою адресою [PERSON], а відсутність співпраці структурних підрозділів Банку, зокрема щодо повідомлення іншої адреси боржника, не може вказувати на відсутність у відповідній установі даних щодо місця проживання особи, яка є стороною договірних правовідносин. Таким чином, суд прийшов висновку, що відповідачем вимоги надсилалася неналежним чином боржнику у зобов'язанні, тобто не за адресою позивачки, з цієї причини остання не могла ознайомитися з її змістом, а тому така вимога не була пред'явлена боржнику в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України. Судом критично оцінюється позовна вимога про визнання виконавчого напису недійсним та залучення нотаріуса як відповідача у справі, оскільки виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат" право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, вирішуються загальним судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ЦПК України. При цьому за змістом статей 1, 12 ЦПК України, статей 1 і 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не може бути відповідачем у цивільному процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень позивача та представника відповідача, суд прийшов висновку про відсутність належного пред'явлення вимоги боржнику, а також, що на момент вчинення виконавчого напису безспірної заборгованості між сторонами спору вже не існувало, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, сам виконавчий напис вчинено на копії кредитного договору, що вказує на порушення нотаріусом при вчиненні виконавчого напису положень пункту 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку та статті 88 Закону України «Про нотаріат» та з урахуванням висновку Верховного Суду України від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15 є підставою для задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене підлягають стягненню із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 057,20 грн (одна тисяча п'ятдесят сім грн 20 коп), зокрема відповідно до квитанції про сплату № 30533652 від 14.03.2018 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн за подання позову, та відповідно до квитанції про сплату № 31326400 від 16.04.2018 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 352,40 грн за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial