Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому вказувала на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем [INFO] народився син - [PERSON]. Згідно до виконавчого листа №12-241, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 27.11.2000 року, [PERSON] зобов*язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходів. Відповідно до листа Національної металургійної академії України №709 від 25.09.2012 року надано розмір нарахувань заробітної плати [PERSON] в академії за період із 01.09.2001 року по серпень 2012 року. В той же час, відповідач, будучи обізнаним про необхідність виконання рішення суду, в період часу із 01.01.2008 року по 01.03.2010 року, умисно частково не виконував зазначене рішення суду та не сплачував ? частину від доходів, які ним отримані, про що свідчать квитанції надані державному виконавцю. У зв'язку із чим, згідно до довідки-розрахунку Ленінського відділу ДВС від 10.10.2012 року №41157/27 за 12 років утворилась заборгованість по аліментах у сумі 29 564,8 грн. Тому просила стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 150 637,29 грн. за прострочення сплати аліментів, за період із 01.01.2008 року по 01.03.2010 року та судові витрати. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментних зобов'язань за період із 01 січня 2008 року по 01 березня 2010 року у розмірі 2 143,37 грн., а також судові витрати у розмірі 229,4 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про зміну рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, та просить стягнути всю заявлену нею суму пені по аліментах. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, та просить відмовити у задоволенні позову. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу позивачки необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу відповідача відхилити із наступних підстав. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16 квітня 2002 року, від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки - розрахунку по аліментам, виданої 10.10.2012 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, по виконавчому листу №12-41 від 30.11.2000 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів у розмірі ? частини доходу на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], у [PERSON] є заборгованість за період із 27.11.2000 року по 01.09.2012 року, яка складає 29 564,8 грн. /а.с.4/. Відповідно до обсягу позовних вимог позивачка просить стягнути на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період із 01.01.2008 року по 01.03.2010 року. Згідно довідки-розрахунку із 01.01.2008 року по 31.12.2008 року нарахована сума аліментів 5 566,25 грн., а сплачено відповідачем 2 008,8 грн. З 01.01.2009 по 31.12.2009 року нарахована сума аліментів 4 411,48 грн., а сплачено 2 008,80 грн. З 01.01.2010 року по 01.03.2010 року нарахована сума аліментів 1 140,74 грн., а сплачено 334,8 грн. Із довідки також вбачається, що відповідач у період із 01.01.2008 року по 01.03.2010 року щомісячно сплачував на користь позивачки аліменти у розмірі 167,4 гривень. Відповідно до пояснень відповідача, він сплачував зазначену суму виходячи із свого матеріального становища, тобто на власний розсуд. Відповідач [PERSON] із вересня 2001 року постійно працює в Національній металургійній академії України та має постійний заробіток. Оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про наявність в діях відповідача вини у виникненні заборгованості по аліментам, оскільки обов'язок сплачувати аліменти виник із моменту набрання чинності рішення суду про стягнення аліментів, відповідач був обізнаний про цей обов'язок, умисно сплачував аліменти не у повному обсязі, не повідомив державного виконавця про те, що працює та має постійний заробіток. Також відповідачем не оскаржено визначений державним виконавцем розмір боргу по аліментам. Посилаючись на вимоги ч.1 ст.196 СК України, ч.1 ст.88 ЦПК України суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки розрахунок позивачкою зроблений не вірно. А тому за період із 01.01.2008 року до 01.03.2010 року із відповідача стягнув пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 143,37 грн., а також судові витрати у розмірі 229,4 грн. Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність правових підстав для стягнення пені, оскільки заборгованість відповідачем погашена добровільно, ще до звернення позивачки до суду, а також відсутня вина відповідача, та не враховано його матеріальний і сімейний стан. Погашення заборгованості відповідачем добровільно, ще до звернення позивачки до суду, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки положення ст.196 СК України передбачає відповідальність за сам факт прострочення сплати аліментів, а тому погашення цієї суми боргу в досудовому порядку не є підставою звільнення боржника від сплати пені. Дії державного виконавця щодо нарахованого розміру аліментів не суперечать вимогам ч.3 ст.195 СК України, пункту 7.5.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999року. Крім того, відповідач не оскаржував ці дії в порядку, передбаченому ст.383 ЦПК України, та відповідно до вимог ст.82 Закону України «Про виконавче провадження». Про те, що відповідач знав про наявність обов'язку по сплаті аліментів, але не виконував його у повному обсязі, свідчать його письмові заперечення на позов. Що стосується матеріального та сімейного стану відповідача, то суд врахував їх відповідно до вимог ст.196 СК України, оскільки загальна сума пені по аліментах за цей період, значно перевищує суму самої заборгованості по аліментах. В матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що відповідач повідомляв державного виконавця щодо місця своєї роботи, відповідно до вимог пункту 7.5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999року, № 74/5, яким передбачено, що платник аліментів повинен негайно повідомити державному виконавцю про зміну місця роботи чи проживання, а також про інші доходи. Про наявність вимог позивачки щодо стягнення аліментів на дитину, відповідач не заперечував у суді апеляційної інстанції, зазначивши про те, що був обізнаний із рішенням суду першої інстанції про стягнення аліментів. Але із висновками суду першої інстанції в частині стягнення розміру пені погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі. Крім того, суд вважаючи невірним розрахунок позивачки, не вказав правильний розрахунок розміру пені за вказаний період. Відповідно до роз'яснень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів за умов, передбачених ч.2 ст. 196 СК України. Згідно довідки державного виконавця Ленінського ВДВС вбачається, що нарахована заборгованість по аліментах за період із 01 січня 2008 року до 01 березня 2012 року складала 11118,47 грн., а непогашена заборгованість за цей період становила 6766,07 грн. (а.с.4). Враховуючи помісячно розмір заборгованості відповідача за вказаний період, кількість днів прострочення заборгованості станом на 15.01.2013 року, коли відповідач повністю погасив суму боргу по аліментах, розмір пені за цей період необхідно провести у наступному розрахунку: період нарахування аліментівРозмір нарахованих аліментів (грн.)Розмір сплачених аліментів (грн.)Розмір заборгованості (грн.)Період прострочення (дні)Пеня 1% від суми боргу грн. січень 2008 рік533,63167,4366,2318116628,26 лютий509,22167,4341,8217826094,44 березень558,63167,4391,2317516846,41 квітень535,99167,4368,5917216350,49 травень535,99167,4368,5916906236,1 червень535,99167,4368,5916606125,4 липень562,31167,4394,9116296434,55 серпень844,38167,4676,98159810818,46 вересень217,18167,449,781568784 жовтень228,43167,461,031537937,57 листопад240,61167,473,2115071100,11 грудень263,89167,496,4914761416,96 січень 2009 рік280,21167,4112,8114451632,85 лютий280,12167,4112,7214171601,21 березень280,12167,4112,7213861566,18 квітень280,12167,4112,7213561532,28 травень280,12167,4112,7213251497,25 червень769,77167,4602,3712957795,9 липень ------- 1264 серпень ------- 1233 вересень560,25167,4392,8512034727,79 жовтень560,25167,4392,8511724605,96 листопад560,25167,4392,8511424488,06 грудень560,25167,4392,8511114366,23 січень 2010 рік570,37167,4402,9710804352,4 лютий570,37167,4402,9710524239,56 Всього: 102 178,42 грн. Таким чином, загальна сума пені за цей період складає 102 178,42 гривень. Із врахуванням розміру заробітної плати відповідача за цей період, його матеріального та сімейного стану, враховуючи також, що сам розмір заборгованості по аліментах за спірний період склав 6766,07 грн., необхідно збільшити розмір пені, відповідно до вимог ст.196 СК України до 5000 гривень, що відповідає вимогам розумності та справедливості. Тому доводи апеляційної скарги позивачки, висновків місцевого суду повністю не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що наявні лише підстави для зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України, а саме в частині розміру стягнутої пені.

Outcome: partial