Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], згідно якого, з урахуванням заяви про уточнення змісту позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, просив: визнати недостовірною інформацію, яка була розповсюджена (оголошена) [PERSON] з трибуни Верховної Ради України [INFO] року на шостому пленарному засіданні Верховної Ради України під час звіту Генерального прокурора України [PERSON] відносно [PERSON], а саме: «… Ви шукаєте топ-корупціонерів? Запитайте у своїх заступників … звідки у [PERSON] … 1500 гектарів землі»; визнати дії [PERSON] щодо розповсюдження (оголошення) з трибуни Верховної Ради України [INFO] року на шостому пленарному засіданні Верховної Ради України недостовірної інформації відносно позивача, такими, що завдали шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON]; зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію зазначену в п. 1 цієї заяви, шляхом проголошення з трибуни Верховної Ради України на першому ж пленарному засіданні з дня набрання рішенням по цій справі законної сили, резолютивної частини рішення; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вищенаведена інформація, поширена відповідачем з трибуни Верховної Ради України [INFO] року на шостому пленарному засіданні Верховної Ради України під час звіту Генерального прокурора України [PERSON] відносно [PERSON], є недостовірною та такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Так, позивач вказує, що не зважаючи на те, що в його володінні є дві земельні ділянки загальною площею лише 1,41 га та 0,2 га відповідно, відомості про які внесено до його декларації, відповідач, замість того, щоб перевірити інформацію про наявність у власності позивача нібито 1 500 га землі, вдався до розповсюдження відверто неправдивої (брехливої) інформації, яка, фактично, носить наклепницький характер. При цьому, неправдива інформація, що була поширена відповідачем на пленарному засіданні Верховної Ради України, яке транслювалося в прямому ефірі телеканалом «РАДА», була доведена до відома багатьом телеглядачам та проголошена таким чином, щоб у її слухачів склалося таке враження, що позивач є топ-корупціонером та займався незаконною діяльністю, від якої має велику кількість нерухомого майна. Тобто, зміст поширеної відповідачем інформації, на думку позивача, містить в собі конкретні фактичні дані, а отже має ознаки тверджень. Таким чином, позивач вважає, що розповсюдження відповідачем неправдивої інформації саме в такий спосіб порушує його особисті немайнові права та направлені на те, щоб у громадськості сформулювалася негативна суспільна оцінка професійних та ділових якостей позивача, як про недобросовісного прокурора, який має відношення до корупційних скандалів та має неофіційні доходи. Також, позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача по розповсюдженню інформації щодо нього та членів його сім'ї та, як наслідок, у приниженні його честі, гідності і ділової репутації, порушені його нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, а також витрачанні більшості часу на безпідставні виправдовування перед своїми колегами, сусідами, друзями та знайомими. Під час розгляду справи судом було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верховну Раду України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, не заперечуючи при цьому факту розповсюдження інформації відповідачем, однак наголошуючи на тому, що оспорювана інформація є власною думкою відповідача, тобто оціночним судженням дій позивача, право на висловлення яких обумовлене як національним законодавством, так і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, представник відповідача зазначив, що висловлювання відповідача є допустимою критикою публічної посадової особи і не завдають шкоди його честі і гідності, оскільки позивач, на час поширення оспорюваної інформації, обіймав посаду заступника Генерального прокурора України. Представник третьої особи Лаптієв А.М. у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення представників сторін, що з'явилися на виклик суду, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні зі змісту витягу із стенограми пленарного засідання Верховної Ради України від [INFO] року та під час дослідження диску із відео копією звіту колишнього Генерального прокурора України [PERSON] на пленарному засіданні Верховної Ради України [INFO] року, [PERSON] з трибуни Верховної Ради України [INFO] року на шостому пленарному засіданні Верховної Ради України під час звіту Генерального прокурора України [PERSON] було поширено інформацію відносно [PERSON], а саме: «… Ви шукаєте топ-корупціонерів? Запитайте у своїх заступників … звідки у [PERSON] … 1500 гектарів землі». Вказана обставина не заперечувалася також стороною відповідача. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що вищенаведена інформація, поширена відповідачем відносно нього з трибуни Верховної Ради України [INFO] року на шостому пленарному засіданні Верховної Ради України під час звіту Генерального прокурора України [PERSON], є недостовірною та такою що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Так, положеннями ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1050 року та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до неї, право на свободу вираження поглядів включає в себе свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Поряд з цим, здійснення таких свобод може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки,територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав них осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду, та є необхідним в демократичному суспільстві. При цьому, статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно вимог ст. 201 Цивільного кодексу України (надалі - ЦПК України) особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Положеннями статті 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Разом з тим, як роз'яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п.18 зазначеної постанови, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права Водночас, у п.19 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Крім того, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгельса проти Сполученого Королівства повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночним судженням. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що оспорювана інформація, поширена відповідачем під час свого виступу з трибуни Верховної Ради України, є недостовірною та висловлювалась останнім у вигляді фактичних тверджень, а не оціночних суджень. Вказані позивачем обставини підтверджуються Висновком судової-лінгвістичної експертизи №4257/16-32 від 04.07.2016 року, яку було призначено за клопотанням представника відповідача на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 01.03.2016 року. Так, за результатами проведення зазначеної експертизи судовим експертом КНІСЕ Долинківською С.А. було зроблено висновок, що висловлювання «Ви шукаєте топ-корупціонерів? Запитайте у своїх заступників (…) звідки у [PERSON] три квартири, два будинки і 1,5 тисяч гектарів землі.», які наявні в тексті виступу [PERSON] на шостому пленарному засіданні Верховної Ради України [INFO] року, містять інформацію про [PERSON] у формі тверджень (фактичних даних), а не оціночних суджень. Крім того, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 60 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів достовірності оприлюдненою ним інформації, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 61 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Між тим, про недостовірність поширеної відповідачем інформації свідчить копія декларації позивача, наявна в матеріалах справи, в якій не вбачається наявність у позивача заявленої відповідачем кількості гектарів землі, а також Висновок службового розслідування Генеральної прокуратури, проведеного у вересні-жовтні 2014 року, згідно якого інформація, поширена відповідачем щодо нібито порушення вимог чинного законодавства позивачем та членами його родини, свого підтвердження не знайшла. Таким чином, аналізуючи інформацію, яку позивач вважає недостовірною, визначаючи її характер та мету, а також з огляду на характер використання мовних засобів та враховуючи висновок судової-лінгвістичної експертизи №4257/16-32 від 04.07.2016 року, суд вважає, що оспорювана інформація, публічно поширена відповідачем відносно позивача є недостовірною, створює негативне враження про позивача та дає підстави вважати, що позивач є корупціонером та займався незаконною діяльністю, від якої має велику кількість нерухомого майна. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що незважаючи на те, що позивач є публічною посадовою особою і межа допустимої критики відносно особи останнього є значно більшою ніж критика відносно пересічного громадянина, така критика не може ґрунтуватися на суб'єктивних, образливих, не підтверджених домислах одної особи, зокрема відповідача у справі. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію, яка була розповсюджена (оголошена) [PERSON] з трибуни Верховної Ради України під час звіту Генерального прокурора України [PERSON] відносно [PERSON], а саме: «…Ви шукаєте топ-корупціонерів? Запитайте у своїх заступників… звідки у [PERSON] … 1500 гектарів землі». Разом з тим, при вирішенні даного спору в частині позовних вимог про покладення на відповідача відповідальності за його виступ в частині, що стосується позивача, а саме щодо зобов'язання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом проголошення з трибуни Верховної Ради України на першому ж пленарному засіданні з дня набрання рішенням по цій справі законної сили, резолютивної частини рішення, а також стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 7 статті 277 ЦК України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як встановлено в судовому засіданні, оспорювана інформація була поширена відповідачем у ході пленарного засідання Верховної ради України. Водночас, спростування недостовірної інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме на пленарному засіданні ВР України, безпосередньо стосується встановлених законодавством внутрішнього розпорядку і порядку діяльності вказаного представницького органу, а відтак, беручи до уваги те, що незважаючи на неодноразові роз'яснення суду, вимоги до Верховної Ради України позивачем не пред'являлись, суд не може зобов'язати вказаний орган влади надати можливість відповідачу спростувати оголошену ним інформацію, оскільки він не був стороною у справі, а був залучений за ініціативою суду третьою особою без самостійних вимог. При цьому, слід зазначити, що згідно рішення Конституційного Суду України від 26.06.2003 року у справі №12-рп/2003 за конституційним поданням 56 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень частин першої, третьої статті 80 Конституції України, частини першої статті 26, частин першої, другої, третьої статті 27 Закону України "Про статус народного депутата України" та за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 80 Конституції України стосовно затримання народного депутата України, суд встановив, що народні депутати України не несуть юридичної відповідальності за результати голосування або висловлювання у парламенті та його органах, за винятком відповідальності за образу чи наклеп (частина друга статті 80 Конституції України), вони не можуть бути без згоди Верховної Ради України притягнені до кримінальної відповідальності, затримані чи заарештовані (частина третя статті 80 Конституції України). Отже, положення частини першої статті 80 Конституції України, за яким народним депутатам України гарантується депутатська недоторканність, та відповідне положення частини першої статті 27 Закону про статус треба розуміти так, що депутатська недоторканність як елемент статусу народного депутата України є конституційною гарантією безперешкодного та ефективного здійснення народним депутатом України своїх повноважень і передбачає звільнення його від юридичної відповідальності у визначених Конституцією України випадках та особливий порядок притягнення народного депутата України до кримінальної відповідальності, його затримання, арешту, а також застосування інших заходів, пов'язаних з обмеженням його особистих прав і свобод. Що стосується строку, на який поширюється депутатська недоторканність, то Конституційний Суд України у своєму Рішенні N 9-рп/99 від 27 жовтня 1999 року зазначив, що депутатська недоторканність поширюється на народного депутата України з моменту визнання його обраним за результатами виборів, засвідченими рішенням відповідної виборчої комісії, і до моменту припинення у встановленому порядку депутатських повноважень. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд на вбачає правових підстав для задоволення позову [PERSON] в частині вимог про зобов'язання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом проголошення з трибуни Верховної Ради України на першому ж пленарному засіданні з дня набрання рішенням по цій справі законної сили, резолютивної частини рішення, а також стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., а тому відмовляє в задоволенні вказаних позовних вимог. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. які сплачено позивачем за подання позову до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 34, 40, 68, 129 Конституції України, ст.ст. ст. 23, 201, 277, 297, 299, 1167, 1172 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію» та

Outcome: partial