Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва №117 від 03.05.1972 про право приватної власності на будівлю, технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] , та свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого на ім`я [PERSON] , що необхідно йому для реалізації прав власника, іншим шляхом, крім звернення до суду, усунути ці розбіжності не видається можливим. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 12.11.2021 року вказана заява залишена без руху в порядку ст.185 ЦПК України. Станом на 22.11.2021 року, зазначені в ухвалі суду від 12.11.2021 року недоліки заявником усунуті. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі. Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, пояснив що він є власником домоволодіння [ADDRESS] , однак в правовстановлюючих документах свідоцтві № [NUMBER] від 03.05.1972 про право приватної власності на будівлю, технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] та свідоцтві на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР допущено помилки у зазначенні ім`я та по батькові власника, а саме замість ім`я « [PERSON] » зазначено - « [PERSON] », замість по батькові « [PERSON] » - « [PERSON] ». Виправити вказану помилку іншим шляхом аніж в с судовому порядку не представляється можливим. Встановлення факту приналежності правовстановлюючих документів необхідно для реалізації прав власника. Представник заінтересованої особи - [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Володарським РВ УМВС України в Донецькій області 18.06.2001 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника - [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації [PERSON] - [ADDRESS] з 15.01.1970 року. [PERSON] , [INFO] , видані військовий квиток [NUMBER] від 17.10.1963 року, посвідчення водія категорії «В» [NUMBER] від 04.06.1987 року, пенсійне посвідчення серії [NUMBER] від 08.11.2005 року, посвідчення ветерана праці серії [NUMBER] від 14.12.2005 року. З досліджених під час розгляду справи документів вбачається, що свідоцтво №117 від 03.05.1972 року про право особистої власності на будівлю видане Володарською селищною радою на домоволодіння [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР - на ім`я [PERSON] »; в технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] зазначені відомості про власників [PERSON] в розмірі 3/5 часток, [PERSON] - 2/5 часток. За довідкою КП Нікольської селищної ради «Бюро технічної інвентаризації», 3/5 частки домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 03.05.1972 року, 2/5 частки - [PERSON] , на підставі договору дарування від 26.11.1973 року. Вищевказані 2/5 частки домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] успадкував після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.06.1989 року запис в реєстрі №836. Допитана під час розгляду справи свідок [PERSON] пояснила, що заявник [PERSON] є її батьком. Будинок [ADDRESS] був збудований її батьком ще до її народження і з того часу родина [PERSON] проживає в ньому. На теперішній час в будинку проживає лише батько, його матір [PERSON] , та дружина [PERSON] померли. Родичів ні ім`я [PERSON] вони ніколи не мали. Отже, оцінивши досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво №117 від 03.05.1972 року про право особистої власності на будівлю, видане Володарською селищною радою на ім`я [PERSON] належить заявнику [PERSON] . Наявна помилка у написанні імені « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] » у вказаному правовстановлюючому документі перешкоджає заявнику в реалізації його прав власника та користувача і не може бути усунута іншим шляхом, ніж в судовому порядку. Враховуючи викладене, а саме розбіжності у зазначенні імені [PERSON] в паспорті громадянина України та в свідоцтві №117 від 03.05.1972 року про право особистої власності на будівлю, видане Володарською селищною радою на ім`я [PERSON] , суд вважає, що право заявника порушене та підлягає судовому захисту шляхом встановлення факту приналежності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документу - свідоцтва №117 від 03.05.1972 року про право особистої власності на будівлю, виданого Володарською селищною радою на домоволодіння [ADDRESS] , з метою реалізації прав власника. Вирішуючи вимоги заявника в частині встановлення належності технічного паспорту на житловий будинок та свідоцтва на забудову садиби суд зазначає наступне. Технічний паспорт на житловий будинок та свідоцтво на забудову садиби не відносяться до правовстановлюючих документів в розумінні Закону України "Про власність", що діяв на момент набуття права власності, ні в розумінні Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 p., ні в розумінні Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженій наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 p. Крім того, свідоцтво на забудову садиби є актом дозвільного характеру, який вичерпав свою дію після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію. За таких обставин, у встановленні даних фактів слід відмовити, оскільки вони не спричиняють правових наслідків для заявника. Судові витрати у справах окремого провадження, відповідно до положень ст.294 ЦПК України, не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: partial