Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 25358,65 гривень, середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 17.06.2015 по день ухвалення рішення з розрахунку середньоденного заробітку в 134,21грн, моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, а також судових витрат у розмірі 200 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 05.01.2011 по 17.06.2015 працював у ПАТ «Азовзагальмаш», звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. На момент звільнення та по теперішній час відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 25358,65 гривень. Одночасно просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення. Крім того, невиплата сум, належних при звільненні, спричинила йому моральні страждання, оскільки він за цей період не мав можливості купувати продукти першої необхідності, сплачувати за житло та змушений був просити гроші в борг у знайомих, внаслідок чого його родина опинилась на межі виживання, що зачепило його гордість, у зв'язку з чим просить відшкодувати 1000 гривень моральної шкоди, а також для складання позовної заяви він змушений був звернутись до фахівців, за що було сплачено 200 гривень. У судове засідання позивач не прибув. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких позов визнав частково в межах суми боргу з заробітної плати на розміру середньоденного заробітку, не визнав в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, а також зазначив. що законні підстави для стягення понесених позивачем судових витрат відсутні, оскільки вони не повязані з судовим розглядом справи. Заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 226 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення. Судом встановлено, що позивач з 05.01.2011 працював у Публічному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» у відділі технічного контролю начальником дільниці. З 18.06.2013 переведений на посаду спеціаліста (головного) по експортному контролю, 17.06.2015 звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. Відповідно до довідки ПАТ «Азовзагальмаш» від 27.07.2015 №238/ро-5204, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить: за січень 2015 року - 3568,16 гривень, лютий 2015 року - 2818,65 гривень, березень 2015 року - 2716,78 гривень, квітень 2015 року - 2896 грн., травень 2015 року - 2875,12 гривень, червень 2015 року - 10483,94 гривні, а всього 25358,65 гривень з урахуванням утриманих обовязкових податків та зборів. Згідно ст. 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. З огляду на викладене суд вважає, що оскільки відповідачем була нарахована, але вчасно не виплачена заробітна плата, заборгованість за якою складає 25358,65 гривень, то вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Згідно ст. 116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст.117 Кодексу Законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до листа ПАТ «Азовзагальмаш» від 03.08.2015 №А14/2979, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] під час роботи на підприємстві становить 134,21 гривні. Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.06.2015 (з наступного дня звільнення позивача з ПАТ «Азовзагальмаш») по 11.08.2015 в сумі 5099,98гривень (розрахунок: 134,21 гривень (середньоденна заробітна плата) х 38днів (кількість робочих днів з 18.06.2015 по 11.08.2015). Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з принципів справедливості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що невиплатою заробітної плати позивачу спричинена моральна шкода, оскільки він мав право на оплату своєї праці з метою забезпечення засобами для існування, однак сума, яку просить стягнути позивач, є надмірною, не відповідає перенесеним стражданням, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 500 гривень. Також з відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених ним на отримання правової допомоги в розмірі 200 гривень за складання позовної заяви, відповідно до вимог ст.79, ст. 84 ЦПК України та ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допопогу у цивільних та аламіністративних справах" відшкодуванню не підлягають, оскільки понесені до відкриття провадження у справі.

Outcome: partial