Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та поділ в натурі майна, що є у спільній сумісній власності. В обґрунтування позову посилаючись на те, що вона з 16 вересня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано 01 грудня 2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу за договором довічного утримання від 29 грудня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі під №204567, позивачка придбала спірне домоволодіння [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2009 року було визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв.м, житловою площею 13,9 кв.м, убиральні, розташованого на земельній ділянці загальною площею 2273 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер: 027901 за адресою: [ADDRESS], площею 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0505 га - для ведення особистого підсобного господарства. Після розірвання шлюбу між сторонами склалися дуже неприязні стосунки, вони перестали спілкуватися один з одним, тобто спільне володіння і користування спірним домоволодінням та земельною ділянкою є неможливим. Спірний будинок побудований в 1957 році та складається з однієї житлової кімнати площею 13,9 кв.м., кухні, коридору, тамбуру та комори. Загальна площа спірного будинку становить 32,1 кв.м. Опалення в будинку пічне, вбиральня знаходиться на вулиці. Таким чином спірне домоволодіння є неподільним, його не можливо розділити в натурі. За таких обставин позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]; здійснити поділ в натурі земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] реєстраційний номер: 027901, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0505 га. - для ведення особистого підсобного господарства, загальна площа якої складає 0,1505 га.; виділивши у власність позивачу 0,07525 га.; визнати за позивачем право постійного користування на земельну ділянку №1 площею 0,0658 га, та земельну ділянку №2 площею 0,0110 га, видану виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 №2308 у постійне користування, загальною площею 0,0768 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.2-5 т.1, а.с.47-50, 215-218 т.2). Відповідач за первісним позовом [PERSON] не погодився із позовом та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив здійснити поділ домоволодіння, яке складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв.м, житловою площею 13,9 кв.м., вбиральні, розташованого на земельній ділянці загальною площею 2273 кв.м. за адресою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], визнавши за кожним із них по ? частки у праві власності на вказане домоволодіння; припинити право власності [PERSON] на ? частку в праві спільної власності на вищезазначене домоволодіння [ADDRESS]; здійснити поділ у натурі земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] реєстраційний номер: 027901 за адресою: [ADDRESS] площею 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0505 га - для ведення особистого підсобного господарства, виділивши в натурі у власність [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки по 0,07525 га; встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], площею 0,0768 га, наданою у постійне користування згідно державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER], визначивши користування [PERSON] та [PERSON] окремими частинами цієї земельної ділянки по 0,0384 га кожна (а.с.49-52 т.1). В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Зустрічний позов визнавши частково, а саме не заперечуючи проти визнання за кожним із подружжя по ? частини домоволодіння, заперечуючи проти припинення права власності [PERSON] на ? частину домоволодіння в спільному майні зі сплатою компенсації та не заперечуючи проти поділу земельної ділянки в розмірі 0,1505 га. Відповідач [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав, просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Крім іншого, вважав, що третій варіант розподілу земельних ділянок із встановленням порядку користування земельними ділянками, які надані у постійне користування, є більш оптимальним для розв'язання спору між сторонами. Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 16 вересня 1989 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАГС м. Нікополь, актовий запис №1151. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено дошлюбне прізвище - «[PERSON]» (а.с.24 том 1). Під час шлюбу 29 грудня 1993 року [PERSON] на ім'я [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 204567. Відповідно до договору довічного утримання від 29 грудня 1993 року [PERSON] [PERSON] було передано у власність домоволодіння за адресою [ADDRESS], яке складається з житлового будинку житловою площею 13,9 кв. м., загальної площі 32,1 кв.м., вбиральні. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 №2308 на ім'я відповідача [PERSON] було оформлено 0,1505 га в межах згідно плану за адресою [ADDRESS], а саме - 0,1000 га - надано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,0505 га - ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER] (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 р. №2308 на ім'я відповідача [PERSON] в постійне користування було оформлено також 0,0768 га в межах згідно плану за адресою [ADDRESS], для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії [NUMBER], за вказаним яким ділянка складається з Діл. 1 - 0,0658 га та Діл.2 - 0,0110 га (а.с.154 т.1). Верховний Суд України неодноразово наголошував, що земельна ділянка одержана одним із подружжя у власність в процесу приватизації є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, чи приватизована вона одним із подружжя в період шлюбу (ухвала ВСУ від 02 березня 2011 року №6-23184св08, правова позиція ВСУ висловлена в постанові від 06 лютого 2013 року №6-175цс12). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2009 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв.м, житловою площею 13,9 кв.м, убиральні, розташованого на земельній ділянці загальною площею 2273 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер: 027901 за адресою: [ADDRESS], площею 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0505 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.18-23, том 1). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2010 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2009 року залишено без змін (а.с.80-82, том 1) Ухвалою Верховного Суду України від 22 березня 2010 року у відкритті касаційного провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договорів недійсними та визнання права власності, за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2010 року відмовлено (а.с.51 том 2). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Висновком судової будівельно-технічної експертизи №3901/3902-11 від 25 червня 2012 року визначено, що розподілити житловий будинок за адресою - [ADDRESS] технічно не є можливим (а.с.221-234 т.1, а.с.67-101 том 2). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.365 ЦПК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Звертаючись до суду з позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив припинити право власності [PERSON] на її частку в праві власності на домоволодіння [ADDRESS]. Враховуючи, що [PERSON] просила визнати за кожним із подружжя право власності в спільному майні подружжя по ? частці, заперечувала проти припинення її права власності на частку домоволодіння, яка не є незначною, суд вважає за необхідне розподілити спільне сумісне майно подружжя - домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., убиральні, розташованого на земельній ділянці загальною площею 2273 кв.м. та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на домоволодіння [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності, а тому позовні вимоги в цій частині [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічний позов - частковому задоволенню. У зв'язку з таким висновком суду слід повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 7011 грн. 00 коп., що знаходяться на депозитному рахунку [NUMBER] Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, код 26239738, МФО 805012, ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області. Відповідно до положень ч.1 ст. 120 ЗК України, ч.1 ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно роз'яснень, наданих у абз.2 п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1996 року № 13 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями), якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Як зазначено вище, висновком судової будівельно-технічної експертизи №3901/3902-11 від 25 червня 2012 року визначено, що розподілити житловий будинок за адресою - [ADDRESS] технічно не є можливим, а відтак слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер: 027901 за адресою: [ADDRESS] площею 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0505 га - для ведення особистого підсобного господарства, припинивши право спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку, таким чином задовольнивши позовні вимоги як [PERSON], так і [PERSON] в цій частині частково. Що стосується земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 0,0768 га яка надана в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства згідно державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER], то суду приходить до наступного. Частинами 1,2, пунктом 1 частини 4 статті 7 ЗК України (в редакції 1991 року) передбачено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2308 від 21 жовтня 1999 року [PERSON] надано на праві постійного користування земельну ділянку площею 0,0768 га для ведення особистого підсобного господарства і яка знаходиться за адресою - [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії [NUMBER] (а.с.154 т.1). З урахуванням встановлених обставин по справі, неможливості поділу домоволодіння, враховуючи, що земельна ділянка надана в постійне користування саме для ведення особистого підсобного господарства і не може бути об'єктом спільного майна подружжя, а відтак суд вважає, залишити за [PERSON] право постійного користування на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,0768 га - для ведення особистого підсобного господарства (Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER]). Таким чином, позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме - \- слід розподілити спільне сумісне майно подружжя - домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., убиральні, розташованого на земельній ділянці загальною площею 2273 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер: 027901 за адресою: [ADDRESS], площею 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0505 га - для ведення особистого підсобного господарства. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., убиральні, розташованого на земельній ділянці загальною площею 2273 кв.м. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер: 027901 за адресою: [ADDRESS] площею 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0505 га - для ведення особистого підсобного господарства, припинивши право спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., убиральні, розташованого на земельній ділянці загальною площею 2273 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер: 027901 за адресою: [ADDRESS], площею 0,1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0505 га - для ведення особистого підсобного господарства. Залишити за [PERSON] право постійного користування на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,0768 га - для ведення особистого підсобного господарства (Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER]). В іншій частині позовів [PERSON] та [PERSON] - відмовити. З урахуванням результату розгляду справи та згідно ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок сторін, оскільки вони є рівнозначними з урахуванням часткового задоволення позовів. Оскільки проведені по справі експертизи сплачував [PERSON], тоді як ухвалою суду покладалися витрати на обох сторін слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати пов'язані з проведенням судових експертиз в розмірі 2610 грн. 64 коп.

Outcome: partial