Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2018 року звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що 23 лютого 2002 року уклала шлюб із відповідачем по справі [PERSON] За час шлюбу у них народився син [PERSON] 12 листопада 2002, року народження. 07 листопада 2005 року шлюб між ними було розірвано. Відповідно до рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частки всіх видів його заробітку на утримання сина [PERSON] до набуття ним повноліття. З 2007 року відповідач не належним чином виконував свої обовязки по сплаті аліментів, а з 2010 року ухилявся. У звязку із зміною місця проживання відповідача у 2012 року виконавче провадження передано до Підволочиського відділу ДВС. Як убачається із розрахунків відділу ДВС у Підволочиському районі, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 грудня 2017 року складає 46\~975,53 грн. Відповідач, хоч і офіційно не працював, проте з 2005 року постійно їздив за межі території України на заробітки і мав можливість сплачувати аліменти. Посилаючись на ст.. 196 СК України, просить стягнути з відповідача по справі неустойку за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 46975,53 грн. Позивач [PERSON] та її представник заявлені первинні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позові, та просить їх задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог частково заперечив та пояснив, що не сплачував аліменти у звязку з важким матеріальним становищем та відсутністю будь-якої роботи, хоча його мати постійно спілкувалась із дитиною і через неї він надавав матеріальну допомогу у виді продуктів харчування та одягу. Станом на час розгляду справи від погасив усю заборгованість по аліментах і готовий сплачувати їх надалі, однак стягнення пені у розмірі, що зазначені у позовних вимогах поставить його та його сімю у скрутне матеріальне становище, оскільки проживає разом із батьками дружини, утримує їх, сплачує комунальні послуги, придбаває продукти харчування та ліки, а його доходи за місяць становлять близько 3\~000 гривень. Готовий добровільно оплати половину заявленої суми позивачем по справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, доводи та заперечення відповідача та його представника, вивчивши та проаналізувавши надані сторонам докази у їх повній сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань: Згідно рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2004 року стягнуто з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частки всіх видів його заробітку, починаючи стягувати з 15 березня 2004 року і до повноліття дитини. Згідно ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 09 січня 2018 року, виданої Головним управлінням відділу ДВС у Підволочиському районі Тернопільської області, вбачається, що заборгованість з виплати аліментів станом на 09 січня 2018 року згідно виконавчого листа виданого Петрівським районним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу за період з січня 2012 року по листопад 2017 року становить 46975,53 гривні. Статтею 201\~СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст.187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У справі № 6-94цс15 Верховний суд України у постанові від 01 липня 2015 року висловив наступну правову позицію: «Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а сума заборгованості за аліментами за попередні місці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)». Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 20 СК України\~до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки, врегульованих\~ст. 196 СК України, позовна давність не застосовується. Відповідно до вимог ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за прострочення аліментів у розмірі 46975,53 гривень, що не перевищує 100 відсоткову суму основного боргу за період з січня 2012 року по листопад 2017 року. Разом із тим, як убачається із дослідженої у судовому засіданні довідки від 09 січня 2018 року, виданої Головним управлінням відділу ДВС у Підволочиському районі Тернопільської області, відповідач [PERSON] у грудні 2017 року погасив усю заборгованість повністю і станом на час розгляду справи її не має, а тому при розрахунку пені за прострочення заборгованості, суд виходить саме за період нарахування основної заборгованості, тобто з січня 2012 року по листопад 2017 року, із суми 46975,53 гривень. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем на підтвердження того, що заборгованість виникла з незалежних від нього причин, належних та допустимих доказів суду не надав, проте не заперечив, що періодично неофіційно відпрацьовував і його дохід становив близько 2-3 тисяч, частина з яких ішла на сплату комунальних послуг, утримання сімї. Позивачем на підтвердження того, що відповідач працював, мав високий і стабільний дохід, який би дозволив йому сплачувати аліменти, також не надала, а тому суд виходить із встановлених та визнаних позивачем обставин, а саме те, що відповідач хоч і працював неофіційно, однак отримував доходи, частку з яких мав можливість надавати позивачу по справі на утримання їх спільної дитини. Відповідно до вимог статті 196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України"Про\~застосування судом\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів"\~№ 3\~від 15.05.2006\~року встановлено, що передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Суд може\~зменшити розмір неустойки\~з\~урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а\~\~за передбачених\~ст. 197 СК\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, із урахуванням вимог закону, матеріального та сімейного стану відповідача [PERSON], те, що він не має постійного заробітку, хоча періодично їздить за межі території України, наявність дітей на його утриманні від іншого шлюбу, повне погашення основної заборгованості по аліментах до початку розгляду даної справи, вважає за можливе зменшити розмір стягнення пені за прострочення сплати аліментів, який виник за період з січня 2012 року по листопад 2017 року із суми 46975,53 гривень до 30000 грн, що буде справедливим та відповідатиме вимогам ст.. 197 СК України. З ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial