Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

В квітні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання укладеним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] та визнання за ним право власності на вказану квартиру (а.с. 2 - 4, том 1). Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що на початку листопада 2012 року до нього звернувся знайомий [PERSON] з пропозицією терміново придбати у нього належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] за ціною еквівалентною 22 000 доларів США, що відповідає сумі 176000 грн. [PERSON] пояснив [PERSON], що він хворіє і йому потрібні кошти на операцію. Також [PERSON] були представлені документи, з яких вбачалося, що він володіє ще однією квартирою [ADDRESS], в якій постійно мешкає, а запропоновану до продажу квартиру у нього винаймають тимчасові мешканці. [PERSON] стверджує, що після того, як він оглянув квартиру, між ним та [PERSON] було досягнуто згоди відносно того, що [PERSON] повинен повністю розрахуватися за квартиру під час попередньої домовленості. 25.11.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір, за яким позивач у присутності свідків передав [PERSON] 176 000 грн. за квартиру, тобто, як стверджує позивач, у повному обсязі згідно договірної ціни, проте оформлення договору купівлі - продажу сторони передбачили не пізніше 30.01.2013 року, оскільки продавець повинен був до вказаного терміну замовити в КП „ЧМБТІ" витяг для відчуження квартири, експертну оцінку нерухомості та укласти з позивачем нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу квартири. Приблизно в середині грудня 2012 року [PERSON] перестав відповідати на дзвінки позивача, а наприкінці 2012 року позивачу стало відомо, що [PERSON] помер. Позивач зазначає, що між ним та [PERSON] було досягнуто згоди щодо предмета, ціни та порядку розрахунку за квартиру, крім того, з його боку та з боку продавця були вчинені дії на виконання попередньо укладеного договору купівлі - продажу, а саме здійснено розрахунок з продавцем, при цьому недодержання вимоги щодо нотаріального посвідчення договору є виключно наслідком смерті власника квартири. З метою захисту своїх прав позивач просив задовольнити його позовні вимоги з підстав, передбачених ч.2 статті 328, ч.2 статті 220, 292 Цивільного кодексу України. Судом першої інстанції зі згоди позивача до участі у справі було залучено в якості відповідача [PERSON], оскільки було встановлено, що вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] і до складу спадщини входить спірна квартира. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2013 року справа за вказаним позовом об'єднана в одне провадження зі справою, яка перебувала у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова - № 2/750/2177/13 750/6381/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М. В. про визнання заповіту, складеного 19.09.2012 року [PERSON] на користь [PERSON], недійсним ( а.с. 102-104, том 1). Чернігівська міська рада, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явила позов до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М. В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним ( а.с. 163 -165 , том 1). Позовні вимоги [PERSON] та Чернігівської міської ради про визнання заповіту недійсним мотивовані тим, що виникли сумніви у складанні заповіту [PERSON] 19.09.2012 року, оскільки заповіт зареєстрований у Полтавській філії державного підприємства „Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 22.01.2013 року, тобто через чотири місяці після його складання та через місяць після смерті [PERSON] Також позивачі посилались на те, що заповіт посвідчено з порушенням вимог статті 1251 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що в разі, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки [PERSON] ніколи не був членом громади села Березівка Гребінківського району Полтавської області, був зареєстрований та проживав в м. Чернігові, тому секретар сільської ради у відповідності до п.25 Інструкції про вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів (зі змінами та доповненнями) повинен був відмовити у посвідченні заповіту, оскільки вказана дія підлягає вчиненню нотаріусом. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М.В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, задоволено. Позов Чернігівської міської ради, як третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М.В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, задоволено. Визнано недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] від 19.09. 2012 року, посвідчений секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанським М.В., зареєстрований в реєстрі за № 69. Позов [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу укладеним, визнання права власності на квартиру, задоволено. Визнано укладеним між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 25 листопада 2012 року. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3050 грн. 70 коп. у відшкодування понесених судових витрат, з яких 1874 грн. 70 коп. на сплату судового збору та 1176 грн на оплату судової експертизи. Стягнуто з [PERSON] на користь Чернігівської міської ради 114 грн 70 коп. в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору. Судом першої інстанції також постановлено окрему ухвалу від 05.12.2013 року ( а.с.300-303, том 1) відносно того, що суд вбачає підстави для проведення перевірки посвідчення секретарем Березовської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанським М.В. заповіту, який судом визнано недійсним з тих підстав, що його не підписував заповідач, на предмет наявності в діях посадової особи складу злочину. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та Чернігівської міської ради в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що її представником 02.12.2013 року було надано суду клопотання про відкладення розгляду справи з причини хвороби представника, проте суд відхилив вказане клопотання, чим позбавив права апелянта висловити свою позицію щодо висновку експерта за результатами судово-почеркознавчої експертизи від 21.11.2013 року та поставити запитання судовому експерту, а також заявити клопотання про проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи щодо підпису на заповіті, а також проведення судово - почеркознавчої експертизи попереднього договору або договору позики від 25.11.2012року. На думку апелянта, висновок експерта від 27.11.2013року викликає сумніви у його правильності, оскільки експертиза проведена з порушенням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України № 53/5 від 08.10.1988 року, а саме пунктів 1.3., 1.8. рекомендацій. Апелянт вважає, що експерт проводив судово - почеркознавчу експертизу з недостатньою кількістю необхідної інформації та документів, були відсутні в достатній кількості вихідні дані для проведення вказаної експертизи. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги жодного її доказу щодо предмету спору. Апелянт вказує, що судом необґрунтовано не прийнято до уваги норми матеріального права при вирішенні справи, зокрема, положення статей 11, 203, 220, 635, 640 Цивільного кодексу України. На думку апелянта, у [PERSON] не виникло жодних цивільних прав та обов'язків за спірним договором, оскільки вказаний договір, укладений [PERSON] з померлим [INFO]року [PERSON] є нікчемним. В судове засідання апеляційного суду [PERSON], [PERSON], секретар Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанський М. В., представник Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень(а.с. 15,16, 20,21, 22, том 2), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12. 2013 року скасуванню в частині: - задоволення позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу укладеним, визнання права власності на квартиру, а саме: визнання укладеним між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 25 листопада 2012 року та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]; - задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського Миколи Вікторовича, Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним. - стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3050 грн 70 коп. у відшкодування понесених судових витрат, з яких 1874 грн. 70 коп. на сплату судового збору та 1176 грн. на оплату судової експертизи. Апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким: - відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу укладеним, визнання права власності на квартиру; - відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського Миколи Вікторовича, Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2013 року підлягає залишенню без змін. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що [INFO] року [PERSON] помер в м. Чернігові у віці 42 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с.58, том 1). 25.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір, за яким сторони домовилися '' про передачу права власності на нерухомість , а саме: квартири [ADDRESS], договірна вартість 176 000 грн .''. В якості завдатку [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 176 000 грн., про що зазначено в договорі, як вбачається з його оригіналу ( а. с. 222, том 1). Відповідно до п.4 зазначеного договору, оформлення договору - не пізніше 30.01. 2013року. [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.02.2011 року, виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №3-248, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 10.02.2011 року ( а.с. 11-12, том 1). З матеріалів спадкової справи (а.с.75-88, том 1) вбачається, що до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 08.02.2013 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON]. У своїй заяві [PERSON] зазначила, що спадкодавцю належали на праві власності дві квартири: [ADDRESS] та [ADDRESS], спадщину вона приймає на підставі заповіту, посвідченого Ічанським М.В., секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області та додала до заяви заповіт. Згідно довідки КП ЖЕК - 10 Чернігівської міської ради (а.с.78, том 1), яка була видана [PERSON] 06.02.2013 року, [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року дійсно з 16.05.1996 року по день смерті був зареєстрований в [ADDRESS]. Разом з померлим на день його смерті зареєстрованих осіб не значиться. У заповіті від 19.09.2012 року, який посвідчений секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанським М.В. і зареєстрований в реєстрі за №69 зазначено, що [PERSON] заповідає все своє майно повністю [PERSON], [INFO] ( а.с. 82, том 1). Згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.62, том 1), заповіт [PERSON] був зареєстрований у Полтавській філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 22.01.2013 року, тобто через чотири місяці після його посвідчення та через місяць після смерті [PERSON] Відповідно до висновку експерта судової почеркознавчої експертизи №2905/2906/13-24 від 21.11.2013 року Чернігівського відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз встановлено, що підпис від імені [PERSON], у заповіті від 19.09.2012 року виконано рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис в заповіті від 19.09.2012 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його дійсного підпису (а.с.233-237, том 1). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу укладеним, визнання права власності на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими. Зокрема, судом визнано укладеним між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 25 листопада 2012 року та визнано за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], Суд першої інстанції зазначив, що пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 січня 2013 року. Цим Законом внесені зміни до статей 182, 334 ч.4, 640 ч.3 ЦК України щодо державної реєстрації прав на нерухомість, моменту набуття права власності за договором та моменту укладення договору. Таким чином, як вказав суд першої інстанції, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» з 1 січня 2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язується з моментом державної реєстрації правочину, здійсненого нотаріусом в момент посвідчення такого правочину. Судом також зазначено, що згідно ч. 3, 4 статті 334 ЦК України, чинної на час розгляду справи, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов щодо предмету, ціни та порядку розрахунку за квартиру, тобто умов, визначених істотними згідно статей 638, 655 ЦК України, здійснено розрахунок з продавцем за придбану квартиру, тобто відбулося виконання умов договору, проте внаслідок смерті власника квартири не було вчинено нотаріальне посвідчення договору у строк, який сторони встановили в п.4 договору від 25.11.2012 року (а.с.222). Судом першої інстанції також зазначено, що оскільки в судовому засіданні доведено факт укладення між [PERSON] та покійним [PERSON] договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який не може бути нотаріально посвідчений у зв'язку зі смертю [PERSON], спадкоємців немає, а тому суд вважає за можливе з метою захисту майнових прав позивача задовольнити позовні вимоги у спосіб, зазначений позивачем. Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, яке регулює спірні правовідносини. Відповідно до ч.1 статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч.2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до приписів ч.3 статті 640 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України вп.13 постанови '' Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними'' від 06.11.2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 статті 220 Цивільного кодексу України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 Цивільного кодексу України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] у вказаній частині позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов щодо предмету, ціни та порядку розрахунку за квартиру, тобто умов, визначених істотними згідно статей 638, 655 ЦК України, здійснено розрахунок з продавцем за придбану квартиру, тобто відбулося виконання умов договору. Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний висновок спростовується фактичним обставинами справи та її матеріалами. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 222, том 1), 25.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір, за яким сторони домовилися '' про передачу права власності на нерухомість, а саме: квартири [ADDRESS], договірна вартість 176 000 грн .''. В якості завдатку [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 176 000 грн., про що зазначено в договорі, як вбачається з його оригіналу ( а.с. 222, том 1). Відповідно до п.4 зазначеного договору, оформлення договору - не пізніше 30.01.2013року. Вказаний договір в нотаріальному порядку не посвідчено, як цього вимагають правила посвідчення договору купівлі - продажу, відповідно до приписів ч.1 статті 657 Цивільного кодексу України. Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході судового розгляду даної справи не знайшов свого підтвердження факт досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору між [PERSON] та покійним [PERSON], оскільки крім тверджень [PERSON], вказана обставина, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не підтверджена жодним належним та допустимим доказом по справі. Згідно матеріалів справи, [INFO] року [PERSON] помер в м. Чернігові у віці 42 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с.58, том 1). Судом першої інстанції визнано укладеним між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 25.11. 2012 року та визнано за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому суд не взяв до уваги положень ч.4 статті 25 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Крім того, судом першої інстанції при задоволенні вимог позову [PERSON] у вказаній частині не було враховано тієї обставини, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у даній справі встановлено не було. На думку апеляційного суду, факт смерті [PERSON] не може бути підставою для визнання договору дійсним, оскільки дана обставина не може бути розцінена, як встановлення факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Враховуючи вищенаведене, на підставі приписів п.4 ч.1статті 309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12. 2013 року в частині: - задоволення позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу укладеним, визнання права власності на квартиру, а саме: визнання укладеним між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 25 листопада 2012 року та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вказаних заявлених позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу укладеним, визнання права власності на квартиру. Приймаючи до уваги те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу укладеним, визнання права власності на квартиру, відмовлено, апеляційний суд також вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції від 05.12. 2013року в частині: - задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М. В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним. Апеляційний суд при цьому вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог у вказаній частині, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М.В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, з наступних підстав. Приписи статті 386 Цивільного кодексу України, які регламентують засади захисту права власності, зокрема, ч. 2 вказаної статті зазначає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 статті 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За вказаних обставин [PERSON] в позові до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М.В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним є неналежним позивачем, оскільки він не являється власником квартири [ADDRESS]. Таким чином, оскільки [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], в задоволенні вимог його позову про визнання недійсним заповіту [PERSON] на вказану квартиру необхідно відмовити, так як вказаним заповітом [PERSON] права [PERSON] не зачіпаються та не порушуються. Приймаючи до уваги, що апеляційним судом відмовлено в задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON], апеляційний суд також вважає за необхідне на підставі приписів статті 88 ЦПК України скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3050 грн. 70 коп. у відшкодування понесених судових в.трат, з яких 1874 грн. 70 коп. на сплату судового збору та 1176 грн. на оплату судової експертизи. Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позовні вимоги Чернігівської міської ради, як третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М.В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним, задоволено. Визнано недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] від 19.09. 2012 року, посвідчений секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанським М.В., зареєстрований в реєстрі за № 69. Апеляційний суд погоджується з вірним по суті рішенням суду першої інстанції у вказаній частині, оскільки висновки суду в зазначеній частині узгоджуються з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду у вказаній частині не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. У заповіті від 19.09.2012 року, який посвідчений секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанським М.В. і зареєстрований в реєстрі за №69 зазначено, що [PERSON] заповідає все своє майно повністю [PERSON], [INFO] ( а.с. 82, том 1). Відповідно до статті 1251 Цивільного кодексу України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Правилами статті 1247 Цивільного кодексу України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Порядок державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 491 від 11.05.2011 року. Пунктом 4 зазначеного порядку передбачено, що державній реєстрації у Спадковому реєстрі підлягають заповіти і спадкові договори, посвідчені нотаріусами, консульськими установами України, посадовими і службовими особами, що зазначені у статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», а також зміни до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів. Згідно п.п.8,10 даного Порядку, посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання Держінформ'юсту або його філіям заяв про реєстрацію. Заяви про реєстрацію подаються (надсилаються) Реєстратору в день вчинення відповідної нотаріальної дії. Відповідно до п.14 Порядку реєстратор здійснює державну реєстрацію посвідчених заповітів і спадкових договорів, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів у Спадковому реєстрі в день отримання заяви про реєстрацію, у тому числі архівних заповітів. Проте, відповідно до даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.62, том 1), заповіт [PERSON] був зареєстрований у Полтавській філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 22.01.2013 року, тобто через чотири місяці після його посвідчення та через місяць після смерті [PERSON] Відповідно до висновку експерта судової почеркознавчої експертизи №2905/2906/13-24 від 21.11.2013 року Чернігівського відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз встановлено, що підпис від імені [PERSON], у заповіті від 19.09.2012 року виконано рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис в заповіті від 19.09.2012 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його дійсного підпису (а.с.233-237, том 1). Відповідно до ч.2 статті 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Оскільки наявними у справі належними та допустимими доказами доведено, що оспорюваний заповіт не був підписаний заповідачем, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Чернігівської міської ради, як третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М.В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним. І відповідно, обгрунтовано визнав недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] від 19.09. 2012 року, посвідчений секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанським М.В., зареєстрований в реєстрі за № 69. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції було порушено її право, оскільки суд першої інстанції розглянув справу у відсутності її представника, не зважаючи на те, що ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням на лікарняному ( а.с 255, том 1). Також апелянт вказує, що внаслідок вказаного порушення суду вона була позбавлена можливості заявити клопотання про проведення по справі повторної судово - почеркознавчої експертизи щодо підпису на заповіті, а також проведення судово-почеркознавчої експертизи попереднього договору або договору позики від 25.11.2012року. На думку апелянта, у експерта були відсутні в достатній кількості вихідні дані для проведення судово-почеркознавчої експертизи, тому, як вважає апелянт, експерт не міг прийти до ствердного висновку, що підпис від імені [PERSON] в заповіті від 19.09.2012року виконаний не ним. З приводу зазначених тверджень апелянта апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до приписів ч.3 статті 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Ухвалою суду першої інстанції від 25.11. 2013року ( а.с.238-239, том 1) було відновлено провадження у вказаній цивільній справі у зв'язку з тим, що до суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи; справу було призначено до судового розгляду на 04.12.2013року на 14 год. 30 хв. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с 246, том 1), [PERSON] була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. 02.12. 2013 року до суду надійшло клопотання представника [PERSON] - адвоката [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням на лікарняному (а.с.255, том 1). Як вбачається з журналу судового засідання від 04.12. 2013року ( а.с. 289, том 1), судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] про відкладення розгляду справи на підставі статті 157, ч.1 статті 169 ЦПК України та продовжено розгляд справи. Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу у відсутності належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи відповідача [PERSON], не вбачаючи підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтею 169 ЦПК України. Доводи апелянта відносно того, що внаслідок вказаних обставин вона була позбавлена можливості заявити клопотання про проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи та про проведення судово-почеркознавчої експертизи попереднього договору або договору позики від 25.11. 2012року, є необгрунтованими. Приписами ч.2 статті 150 ЦПК України визначені підстави для проведення повторної експертизи, проте, вказаних підстав в ході судового розгляду даної справи не встановлено. Твердження апелянта відносно того, що у експерта були відсутні в достатній кількості вихідні дані для проведення судово-почеркознавчої експертизи, тому, як вважає апелянт, експерт не міг прийти до ствердного висновку, що підпис від імені [PERSON] в заповіті від 19.09.2012року виконаний не ним, також не можуть бути підставою для призначення по справі повторної експертизи. Оскільки сам експерт, який проводив судову почеркознавчу експертизу по справі, про такі обставини не заявляв, а Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та судових досліджень, на які посилається апелянт, носять рекомендаційний характер. Зокрема, п.1.8. зазначених рекомендацій зазначає, що як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст(запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5-8 аркушів. В даному випадку, як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 21.11. 2013року ( а.с. 233-237, том 1), експерту було надано для порівняльного дослідження вільні зразки почерку та підписів у кількості 7 документів, і вказану кількість документів експерт вважав достатньою для проведення судово - почеркознавчої експертизи. Стосовно доводів апелянта відносно того, що внаслідок розгляду справи у відсутності її представника вона була позбавлена можливості заявити клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи попереднього договору або договору позики від 25.11. 2012року, то вони також не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом. Оскільки вказана цивільна справа знаходилась в провадженні суду першої інстанції з квітня 2013 року, про наявність вказаної справи [PERSON] було відомо вже в травні 2013року, як вбачається з клопотання від 21.05.2013року ( а.с. 34, том 1) про залучення її до розгляду справи. Представник [PERSON] приймав участь у судових засіданнях, які проводились по даній справі ( а.с. 140-143, 170, 224, том 1), в тому числі і в судовому засіданні 03.09. 2013року, коли вирішувалось питання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи щодо підпису [PERSON] в заповіті від 19.09. 2012року, проте, відповідних клопотань про призначення судово - почеркознавчої експертизи попереднього договору або договору позики від 25.11. 2012року ним не заявлялось, крім того, вказане питання взагалі не було предметом дослідження суду першої інстанції. Таким чином, вказані доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог Чернігівської міської ради, як третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON], секретаря Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанського М.В., Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним та визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 19.09.2012року, посвідченого секретарем Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області Ічанським М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 69.

Outcome: partial