Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015 року та розміщено на офіційному сайті товариства - https://khgaszbut.104.ua. Відповідач оплату проводить не регулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 7538,43 грн. Вимога та претензія ТОВ «Харківгаз Збут» про погашення заборгованості залишилися споживачем без відповіді та оплати. У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ нараховано 3 % річних у розмірі 623,39 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1032,76 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 7538,43 грн., 3 % річних у розмірі 623,39 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1032,76 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою від 15.07.2021 року заочне рішення за вище вказаним позовом було скасовано та призначено справу до розгляду. 13.09.2021 року представником позивача надано пояснення, в яких вказано, що [PERSON] є споживачем послуг та у зв`язку з несплатою коштів за постачання природного газу має заборгованість за природний газ, згідно розрахунку заборгованості, за період з 11.2015 року по 05.2016 року становить 7 538, 43 грн. Оскільки відповідач прострочив сплату боргу, на заборгованість було нараховано товариством 3% річних та інфляційні втрати. Представник зазначила, що 3% річних та інфляційні втрати нараховано за період з 01.03.2018 року по 30.11.2020 рік, що свідчить про законність вимоги. Враховуючи вище вказане, представник просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 30.11.2021 року представником відповідача надано відповідь на пояснення, в якій зазначено, що до Типового договору відповідач приєднався, однак газопостачання було припинено у 2014 році, а тому факт фактичного споживання відсутній. Також представник вказала, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а тому просила відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ст. ст. 15,16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу". Відповідно до п.2 розділу III Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу з побутовим споживачем затверджено постановою НКРЕКП від 01.12.2015 року №2500 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам», яка набрала чинності з 01.12.2015 року. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015р. та розмішений на офіційному сайті товариства https://khgaszbut.104.ua. Судом встановлено, що [PERSON] приєднався до умов Типового договору шляхом здійснення споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та сплатою рахунку (квитанції) постачальника за поставлений природний газ. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено комунальних. Пункт 5 частини 2 статті 7 Закону встановив обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до п.14 Розділу ІІІ Правил № 2496 розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. ТОВ «Харківгаз збут», як постачальник природного газу свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачу послуги з постачання природного газу, однак відповідач не виконував взятих на себе зобов`язань та не сплачував вартість спожитого газу вчасно, що призвело до виникнення у нього заборгованості перед позивачем за спожитий природний газ. Позивач зазначив, що [PERSON] має заборгованість за тілом боргу у розмірі 7 538, 43 грн за період з 11.2015 року по 05.2016 року, про що свідчить вказане в довідці про розрахунок заборгованості за природний газ. В своїй відповіді на пояснення, представник відповідача зазначила про пропуск строку позовної давності позивачем. Так, за правилами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. Вище вказане свідчить про те, що вимога щодо тіла заборгованості, яке виникло за період з 11.2015 року по 05.2016 року і складає 7 538, 43 грн, пред`явлена поза межами позовної давності, а відтак підлягає залишенню без задоволення. Позивачем було також заявлено вимогу щодо стягнення 3% річних у розмірі 623, 39 грн та інфляційних втрат у сумі 1032, 76 грн, які нараховано за період з 01.03.2018 року по 30.11.2020 рік. В постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року №3-1522гс16, вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Як зазначив Харківський апеляційний суд в постанові від 05.01.2021 року у справі №639/4773/20, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦПК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, вимогу про стягнення тіла боргу залишає без задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, а саме в сумі 408, 88 грн.

Outcome: partial