Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, де третя особа: Чумалівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області, про визнання особи такою що втратила право на проживання, користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, вони є власниками житлового будинку №22 по вул. Комарова в с. Чумальово Тячівського району Закарпатської області. Однак, у вище зазначеному житловому будинку є зареєстрованою їх колишня невістка [PERSON] з своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], які з 2013 року в ньому не проживає. Оскільки відповідачі протягом 2013-2018 років в будинку №22 по вул. Комарова в с. Чумальово Тячівського району Закарпатської області не проживають, добровільно з реєстрації не знімаються, просить суд визнати [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право на проживання, користування житловим приміщенням. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачі та їх представник в судове засідання не зявилися, однак представник позивачів надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2018 року дана справа прийнята до розгляду та у ній відкрито провадження. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, згідно з якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку №22 по вул. Комарова в с. Чумальово Тячівського району Закарпатської області, по ? частині кожний (а.с.8-9). Із довідок Чумалівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 1037 та № 1049 від 26 жовтня 2018 року вбачається, що [PERSON], прописана в будинку №22 по вул. Комарова в с. Чумальово Тячівського району Закарпатської області, але більше одного року в ньому не проживає (а.с. 10-11). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання вбачається, що [PERSON], разом з неповнолітнім сином [PERSON], з 2013 року проживає в [INFO] (а.с.14). V. Оцінка Суду. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в спірному житловому будинку не проживає з 2013 року, суд вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України вона втратила право користування житловим будинком №22 по вул. Комарова в с. Чумальово Тячівського району Закарпатської області. Однак, беручи до уваги те, що неповнолітній [PERSON] не був залучений до участі в справі в якості відповідача, тобто не є стороною по справі, в позовних вимогах позивачів про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком №22 по вул. Комарова в с. Чумальово Тячівського району Закарпатської області, слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: partial