Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Заявник звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою, у якій просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем з жовтня 2002 року, не менш 10 років, а саме станом на [INFO]р. Заявник у судове засідання не з'явилась, натомість її представник надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Дніпропетровської міської ради просила ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора явку свого представника у судове засідання не забезпечила, натомість матеріали справи містять заяву, у якій він просить розглядати справу за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши викладені у заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне. [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, померла [INFO]р. Відповідно до спадкової справи № 268/2016, заведеної після смерті [PERSON], з заявою про прийняття спадщини звернулась лише заявниця у справі. Водночас, постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В., заявниці відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], у зв'язку з пропущенням нею строку для подачі відповідної заяви. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем вбачається, що заявниця постійно та до моменту смерті [PERSON] проживала разом з нею, що підтверджується актом від 05.05.2016р., посвідченим начальником КП «ЖЕП № 25» ДМР, копіями квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг та поясненнями свідків наданими у судовому засіданні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.256 ЦПК України факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Таким чином, оскільки заявниця позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення заяви в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем на момент її смерті. Водночас, суд не вбачає підстав для встановлення факту проживання заявниці зі спадкодавцем понад 10 років, оскільки такі обставини не впливають на виникнення прав та обов'язків [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial