Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

В грудні 2020 року адвокат Ратушна Руслана Павлівна яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила стягнути на користь позивача у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди з: (а) ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРИВБАСРЕМОНТ»16000 гривень та у якості відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) гривень; (б) ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень та у якості відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1800,00 гривень; (в)ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» 20000 гривень та у якості відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 600,00 (шістсот) гривень; (г) ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ 4000 гривень та у якості відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 120,00 (сто двадцять) гривень. Мотивуючи свою заяву тим, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СУХА БАЛКА», ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРИВБАСРЕМОНТ» на посадах, в процесі роботи на яких підпадав під негативний вплив факторів важкості праці та напруженості трудового процесу аерозолів фіброгенної дії, виробничого шуму та несприятливого мікроклімату, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 21.08.2018 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності з наступним переоглядом. При переогляді 06.08.2019 року позивачу визначено 15 % втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності, з 01.09.2019 року - БЕЗСТРОКОВО. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач постійно відчуває задишку при помірному фізичному навантаженні, скаржиться на приступоподібний кашель з виділенням в`язкого сірого слизового харкотиння, загальну слабкість, пітливість, швидку втомлюваність, важкість у грудях, біль по ходу трахеї, закладеність носу, підвищений артеріальний тиск. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя та влаштуватися на роботу. Він не відчуває покращення стану здоров`я, а тому звертається до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» адвокат Гарькавий А.Г. скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці. Зазначають, що підприємство не порушувало технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняло, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Вважають, що сума в яку оцінив позивач свої моральні страждання не відповідає вимогам розумності та справедливості, є необґрунтованою та завищеною. Зазначили, що витрати на правову допомогу є необґрунтованими, документально не підтверджені та заявили клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «СУХА БАЛКА» судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 1 800 грн. у зв`язку з недоведеністю та відсутністю доказів. Від представниці відповідача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» - Литвиненко С.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому просила в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. відмовити в повному обсязі та заперечували щодо стягнення з ПАТ «Кривбасзалізрудком» судових витрат на правничу допомогу у розмірі 600 грн.. Зазначила, що в період роботи позивача [PERSON] на шахті «Гвардійська» відповідачем ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» належним чином виконувалися зобов`язання перед позивачем та не вчиняло будь - яких протиправних дій по відношенню до нього. До того ж, у п. 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.05.2018 року не зазначено конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення у позивача професійних захворювань. Звернула увагу суду, що [PERSON] , укладаючи з відповідачем трудових договір, був повідомлений та ознайомлений під підпис про його права та обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процес, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди. Звернула увагу суду, що документи на які посилається [PERSON] , як на підставу підтвердження завдання йому моральної шкоди є лише документами, які підтверджують виникнення в нього професійного захворювання та втрату працездатності, проте, жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Додатково зазначили, що розмір моральної шкоди є непоґрунтованим та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Заперечувала в повному обсязі щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки договір про надання правничої допомоги б/н від 03.12.2020 року складено з порушенням вимог чинного законодавства Вказала, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі - Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, на сьогодні це 18 892 грн., сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок. На адресу суду надійшов відзив від представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРИВБАСРЕМОНТ» в особі директора Беліцкого П.М. в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що будь - яких порушень законодавства про працю відносно позивача ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРИВБАСРЕМОНТ», які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, не вчинялись, внаслідок чого право відшкодування моральної шкоди за рахунок ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» у позивача відсутнє. Вказав, що в п. 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.05.2018 року форми П-4 не вказано конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення у позивача професійного захворювання. Сума моральної шкоди у розмірі 16 000 гривень не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не надано до суду доказів у чому саме проявляються його душевні страждання, їх глибина та тривалість та як це відобразилось в його повсякденному житті. Акцентував увагу суду, що правовідносини які існували з [PERSON] та ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» гуртувались на підставі трудового договору, а отже до таких правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди. Через канцелярію суду представницею відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» Громко Н.В. було подано письмові пояснення на позовну заяву в яких зазначила, що позивач дійсно працював начальником підземної дільниці дробільно - бункерного комплексу та шахтного підйому шахти ім.. Орджонікідзе з 19.07.2010 року по 04.03.2011 року, однак лише факт роботи у відповідача не є беззаперечним доказом вини відповідача у заподіянні шкоди здоров`ю [PERSON] .. ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» не створював для позивача небезпечних умов праці, а специфіка гірничо - добувної галузі полягає в тому, що відповідно до регламентів та проектів застосовуються такі технологічні процеси, які не можуть бути абсолютно безпечними та нешкідливими. Саме тому законодавець включив професії цієї галузі до Списків № 1 та № 2, що дають право на пенсію на пільгових умовах. Позивач свідомо обрав роботу в шкідливих та важких умовах праці, розуміючи наслідки від цього. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.. Відповідно положень до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що [PERSON] з 23.01.1991 року по 08.02.1994 року (3 роки 0 місяців 17 днів) з 29.12.1995 року по 07.03.1997 року (1 рік 2 місяці 7 днів) , з 07.03.1997 року по 30.03.1998 року (1 рік 0 місяців 24 дні), з 11.03.2011 року по 31.10.2013 року (2 роки 7 місяців 21 день) перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка»;з 31.08.1999 року по 03.04.2002 року (2 роки 7 місяців 2 дні) - перебував у трудових відносинах з ПАТ «КЗРК»; з 19.07.2010 року по 04.03.2011 року (0 років 7 місяців 14 днів) - перебував в трудових відносинах з є ПрАТ «ЦГЗК»; з 01.12.2014 року по 04.01.2017 року (2 роки 1 місяць 4 дні) - перебував в трудових відносинах з ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ», що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 38-41). Висновком МСЕК від 21.08.2018 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 15 % по ХОЗЛ, без встановлення групи інвалідності, з наступним переоглядом 01.08.2019 року ( а.с.10). При переогляді 06.08.2019 року Висновком МСЕК [PERSON] визначено 15 % втрати професійної працездатності по ХОЗЛ, без встановлення групи інвалідності, з 01 вересня 2019 року - БЕЗСТРОКОВО ( а.с. 11). Пунктом 7 Санітарно- гігієнічною характеристикою умов праці, складеною ГУ ДЕРЖПРАЦІ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОБЛАСТІ від 20.11.2017 року відображено професійний маршрут та трудова діяльність позивача, а саме [PERSON] , 1966 року народження, з 01.11.1990 року по 23.01.1991 року - електрослюсар, шахта «Ювілейна» ВАТ « СУХА БАЛКА»; 23.01.1991 року по 08.02.1994 року - підземний механік дільниці хахта «Ювілейна», з 08.02.1994 року по 29.12.1995 року - підземний заступник головного механіка, шахта «Ювілейна»; з 29.12.1995 року по 07.03.1997 року - підземний начальник дільниці шахти «Ювілейна» , з 07.03.1997 року по 30.03.1998 року - підземний механік дільниці, шахта «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка»; з 31.08.1999 року по 03.04.2002 року - підземний механік дільниці, шахта «Гвардійська» ВАТ «КЗРК»; 18.04.2002 року по 14.03.2006 року - завідувач господарства ТОВ «ВЕСТА -СЕРВІС»; з 22.03.2006 року по 19.07.2010 року - провідний інженер ВАТ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГЗК»; з 19.07.2010 року по 04.03.2011 року - начальник підземної дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому №3, шахта «Ім. Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК»; з 11.03.2011 року по 31.10.2013 року - механік підземної дільниці №22 з повним робочим днем у підземних умовах ТОВ «Криворіжшляхбуд»; 11.03.2013 року по 24.01.2014 року - заступник директора з побуту ТОВ «СЕВЖИТЛОБУД»; з 01.02.2014 року по 04.01.2017 року - механік РУ № 2 ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» ( а.с. 28-32) Згідно Акту від 11 травня 2018 року Форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача в умовах шкідливих факторів: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (SiO2) у пилу від 2% до 10% - 4,6 при гранично допустимій до 4,0 - згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». Шкідливі хімічні речовини у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: -марганець у зварювальних аерозолях - 0,28 при гранично допустимій до 0,2 - згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». Осіб які винні в настанні у позивача професійного захворювання та порушення цими особами законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів - не встановлено (а.с. 33-36). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» встановлено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємствами - відповідачів внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд відхиляє заперечення відповідачів в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представників відповідачів щодо відсутності доказів вини підприємств на яких працював [PERSON] , суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який кашель, загальну слабкість, швидку втому, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 15% - БЕЗСТРОКОВО, проте не встановлено групу інвалідності, періоди роботи у відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів, тому суд вважає необхідним стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» 8 000 гривень, ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» 24 000 гривень, ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» 1 600 гривень, ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРИВБАСРЕМОНТ» 6 400 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Посилання представниці ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на оподаткування суми моральної шкоди, суд звертає увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Щодо судових витрат слід зазначити наступне. Позивача згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було подано договір про надання правової допомоги від 03 грудня 2020 року, акт виконаних робіт від 03.12.2020 року відповідно до якого позивачу [PERSON] надана правова допомога на загальну суму 3000 гривень, яка складається з складання позовної заяви за 6 годин роботи ( 03 грудня 2020 року з 10.00 години до 16.00 години). Відповідно до розрахункової квитанції серії ББАТ ФОРМА № РК-1 від 03.12.2020 року позивачем [PERSON] адвокату Ратушній Р.П. сплачено 3 000 гривень (а.с.23-27). Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. ВС вказав, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року). Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial