Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

В грудні 2016 р. КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 01.06.2000 по 01.08.2014 року у розмірі 15 253 грн. 30 коп. . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач, який мешкає за адресою: [ADDRESS] , користується послугами КП Водоканал, але оплату за послуги підприємства вносить не в повному обсязі, і тому за період з 01.06.2000 р. по 01.08.2014 р. утворилась заборгованість в сумі 15 253,30 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 15 253,30 грн. за воду і послуги каналізації та судовий збір. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року про справі № 331/8514/16-ц (провадження № 2/331/313/2017 ) позов КП « Водоканал» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь КП « Водоканал» заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації у розмірі 15 253, 30 грн. та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.(а.с. 32) Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач 15 січня 2019 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на те, що судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. (а.с. 44-53) Ухвалою суду від 01.02.2019 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року по справі № 2/331/313/2017 (ЄУН 331/8514/16-ц) за позовом комунального підприємства «Водоканал» до [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації скасовано; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд цієї справи у підготовче судове засідання; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, в якому викладаються заперечення проти позову. (а.с. 64-65) 11.03.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначено, що в квартирі [PERSON] прописаний з 08.02.2005 року, відповідно він не має відношення до заборгованості, яка утворилась за період з 01.06.2000 року по 08.02.2005 року. До вимог про стягнення заборгованості період з 01 червня 2000 року по 01.08.2011 року відповідач просить застосувати строк позовної давності. Крім того зазначив, що він не є власником квартири [ADDRESS] ; між ним та власником квартири договору оренди або договору найму не укладено, особовий рахунок для сплати комунальних платежів відкритий не на його ім`я. Тому, відповідач вважає, що правові підстави для стягнення з нього заборгованості відсутні. (а.с. 78-83) 14.03.2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено таке. Перебіг позовної давності, як на думку позивача, було перервано у зв`язку з тим, що КП «Водоканал» 16.01.2016 р. звернулося до Жовтневого районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу по оплаті за воду та послуги каналізації з [PERSON] в сумі 15253 грн. 73 коп. 14.03.2016р. КП «Водоканал» отримало судовий наказ про стягнення заборгованості з [PERSON] . На підставі заяви Відповідача, судовий наказ було скасовано ухвалою суду від 06.10.2016 р. 20 червня 2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення № 2/331/313/2017 про стягнення з [PERSON] на користь КП «Водоканал» заборгованості в сумі 15253,30 грн. Але, ухвалою від 01.02.2019 р. зазначене заочне рішення було скасоване. Відповідач не звертався до позивача з проханням не надавати послуги з водопостачання та водовідведення. На підставі викладеного, позивач зазначив, що на час розгляду справи сума заборгованості [PERSON] по оплаті за воду та послуги каналізації перед КП «Водоканал» зазнало змін та станом на 31.01.2019 року складає 21834,65 грн. Як на правові підстави заявленої вимоги боргу позивач посилається на ст. 156 ЖК УРСР, ч. 4 ст. 11 , ст. 526 ЦК України, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 546 від 28.10.1999 р. "Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення". (а.с. 84-91) 04.04.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення, в яких зазначено, що окрім раніше зазначених підстав для відмови в задоволенні позову, він не погоджується з висновком позивача щодо переривання строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності розпочинається щодо кожного платежу окремо. Ті платежі, які надходили на оплату послуг, не переривають перебігу строку позовної давності щодо платежів, по яким заборгованість виникла до 16.01.2013 року, оскільки вони сплачені по конкретно нарахованим сумам. (а.с. 100-103) Як на правові підстави своєї позиції відповідач посилається на ст. ст. 256, 257, 261 , ч. 4 ст. 267, 322 ЦК України, ст.ст. 9, 19-21, 29, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 09.04.2019 року позивач надав уточнюючу позовну заяву, відповідно до якої збільшено період та сума заборгованості. Представник КВ «Водоканал», посилаючись на доводи викладені у позові, запереченнях на відзив просить стягнути з [PERSON] на користь КП «Водоканал» суму боргу по оплаті за воду та послуги каналізації за період з 01.06.2000 року по 31.01.2019 року у розмірі 21 834 грн. 65 грн. (а.с. 107-113) Ухвалою суду від 25.04.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. ( а.с. 51). Представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі. (а.с. 128) Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяву представника позивача у справі, приходить до такого. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 08.02.2005 року [PERSON] зареєстрований і проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується паспортом [NUMBER] , який виданий Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області. (а.с.48-49) Особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] , відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] , надаються послуги з водопостачання та водовідведення. (а.с. 109-112) Згідно з довідкою № 2 від 10.07.2014 року Центру обслуговування абонентів № 2510 Єдиної абонентської служби [PERSON] не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а родина, яка мешкає в зазначеній квартирі складається з двох осіб: [PERSON] та донька [PERSON] , 1999 р.н. (а.с. 12) Як вбачається з розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення виникла за період 3 01.06.2000 року по 31.01.2019 року в розмірі 21 834,65 грн. (а.с. 109-112) Однак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в період з 01.06.2000 року по 08.02.2005 року не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а отже не був споживачем послуг КП «Водоканал». Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2000 року по 07.02.2005 року не підлягають задоволенню. Позовні вимоги КП «Водоканал» про стягнення заборгованості за період з 08.02.2005 року по 19.01.2013 року не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доводи позивача про переривання строку позовної давності не беруться судом до уваги на підставі наступного. 20.01.2016 року «КП «Водоканал» звернулось до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу наказу про стягнення боргу по оплаті за воду та послуги каналізації з [PERSON] в сумі 15253,73 гривень за період з 01.06.2000 року по 01.08.2014 року, що підтверджується копією протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 22.01.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ № 2-н/331/81/2016 про стягнення заборгованості з [PERSON] , який скасовано ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2016 року. (а.с.3) 16.12.2016 року КП «Водоканал» звернулося до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації з [PERSON] за період з 01.06.2000 р. по 01.08.2014 р. в розмірі 15 253,30 грн. (а.с.2-12) 20 червня 2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення №2/331/313/2017 про стягнення з [PERSON] на користь КП «Водоканал» заборгованості в сумі 15 253,30 гривень. Ухвалою суду від 01.02.2019 року зазначене заочне рішення скасоване. (а.с. 64-65) За приписами ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875- IV (яка була чинна до набрання чинності Законом №2189-VIII) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Оплата періодичного платежу не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин боргу. Такий висновок зробив ВСУ в постанові № 761/12553/15-ц. Отже, факт звернення з позовом зупинив перебіг строку позовної давності лише до тієї частина заборгованості, яка виникла після 20.01.2013 року, а строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з 01.06.2000 року по 19.01.2013 року вважається таким, що сплив. Позовні вимоги про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації з [PERSON] за період з 20.01.2013 року по 31.01.2019 року підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживач - фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу та виконавець. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно статутних документів КП «Водоканал» основним видом діяльності підприємства є забезпечення перебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення. (а.с. 11) Відповідно до ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовідносини щодо прав та обов`язків між виконавцем з надання послуг з водопостачання та водовідведення і споживачем, порядок розрахунків за надання послуг, підстави й розмір відповідальності за неналежне виконання обов`язків регулюються ст.ст. 19 - 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про захист прав споживачів», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, іншими нормативними актами, а також умовами укладеного договору. За рішенням Запорізької міської ради № 54б від 28.10.1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»», але не скористалися цією можливістю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів ненадання або неналежного надання КП «Водоканал» послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а також відповідачем не спростований наданий позивачем розрахунок заборгованості. Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у його користуванні. Згідно довідки-інформації КП «Водоканал» по особовому рахунку № [NUMBER] сума боргу за період з 01.02.2013 року по 31.01.2019 року складає 9 569,01 грн. (а.с. 129) Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази сторін по справі та перевіривши їх відповідність вимогам законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Водоканал» про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації підлягають задоволенню частково. Судові витрати розподілені судом відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial