Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі за текстом « ПАТ») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 3755,12 доларів США, що за курсом 26,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.03.2017 року складає 101275 грн. 59 коп. станом на 17.03.2017 р. за кредитним договором № КRР0АЕ00150003 від 04.04.2007 року, яка складається з наступного: 2888,26 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 866,86 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом. В обґрунтування позову навів наступне. ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (надалі відповідач-1) 04.04.2007 року уклали кредитний договір № КRР0АЕ00150003 (надалі Договір). Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 9430,26 доларів США на термін до 03.04.2012р., а відповідач-1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач-1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 9430,26 доларів США. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач-1 свої зобов'язання не виконав., а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач-1 станом на 17.03.2017 року має заборгованість - 3755,12 доларів США, яка складається, з наступного: 2888,26 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 866,86 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за договором № КRР0АЕ00150003 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нижчевказаними фізичними особами було укладено: договір поруки з поручителем [PERSON] (надалі відповідач-2) в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідача-1. Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором № КRР0АЕ00150003. Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. В ході розгляду справи за клопотанням представника позивача були долучені письмові пояснення. За клопотанням представника відповідачів були долучені письмові заперечення. За ухвалою суду від 12 січня 2018 року, після видалення суду до нарадчої кімнати, було поновлено судовий розгляд по справі для зясування обставин по справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю. При цьому надала суду письмові пояснення, згідно яких ПАТ КБ Приватбанк повністю не погоджується з обставинами викладеними в запереченнях відповідачів, та користуючись правом, передбаченим ст.27 ЦПК України надає додаткові пояснення до позовної заяви. ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 04.04.2007 року уклали кредитнй договір № КRР0АЕ00150003. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 9430,26 [Долар США] на термін до 03.04.2012 р., а відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Згідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно до п. 7.1 кредитного договору сторони встановили строк виконання зобовязань за кредитним договором 03.04.2012 року. Згідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Оскільки, кредитний договір від 04.04.2007 року укладений в письмовій формі, то і всі зміни вчиняються у письмовій формі. Вказані зміни повинні бути оформлені додатковою угодою та засвідчені підписами сторін. Таким чином, твердження відповідачів, що строк виконання зобовязань за кредитним договором був змінений шляхом звернення до суду позивача з позовом та направленням відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту є помилковим. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно ч. 1 ст 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк дії договору відповідно до п.7.1 Договору сторони обумовили до 03.04.2012 року. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, договір не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України. Відповідач починаючи з 2007 року користується грошима банку повною мірою, а банк зі свого боку нараховує проценти та неустойку за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором. Відповідач ознайомлений з усіма умовами договору і ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Не здійснення оплати чергових платежів по кредитному договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Законом або договором може бути передбачено, що невиконання сторонами умов договору тягне припинення зобов'язань сторін за договором. Договір, в якому відсутня така умова, визнається чинним до певного у ньому моменту закінчення виконання сторонами зобов'язання. У договорі така умова відсутня. Таким чином, правовідносини з кредитного договору не припинилися, так як правовідносини між сторонами тривають до повного погашення клієнтом кредиту. Відповідно до п.5.1 договір діє до повного виконання зобовязань за договором. Також зазначаємо, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Таким чином, рішення суду від 21.04.2015 року, є підставою для переривання перебігу позовної давності, в розумінні ст. 264 ЦК України. Враховуючи норми ст. 264 ЦК України, після переривання перебігу позовної давності обчислення строків починається спочатку - 21.04.2015 року + 3 роки = 21.04.2018 року. Тобто строки позовної давності спливають 21.04.2018 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 28.03.2017 року до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Просить задовольнити позовні вимоги повністю. Крім того, представник позивача надала письмові пояснення, згідно яких зазначила, що згідно кредитного договору № КRР0АЕ00150003 банк зобовязався надати відповідачу 1 кредит у розмірі 9430,26 [Долар США] на термін до 03.04.2012 р., а відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач-1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач-1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 9430,26 [Долар США]. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач-1 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. В забезпечення виконання зобов'язання за договором № КRР0АЕ00150003 між ПАТ КБ «Приватбанк» та нижчевказаними фізичними особами було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] (надалі - відповідач-2) в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором відповідача-1. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. При укладенні кредитного договору та відповідно договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обовязкові умови договору. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Порука є традиційним, одним із найдавніших інститутів цивільного права та одним із найефективніших способів забезпечення зобов'язань в умовах сучасного цивільного обігу, особливо при укладенні договорів. Порука має складну теоретичну природу, оскільки одночасно є способом забезпечення зобов'язань, а також має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука віднесена до зобов'язально-правових засобів забезпечення виконання зобов'язань, що спонукають боржника до належного виконання зобов'язань до нього чи до третіх осіб, що вступили заздалегідь у договір зобов'язальної вимоги. Порука є додатковим зобов'язанням, що виникає на підставі договору, за яким до зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи, що за нього ручається. Вона покликана забезпечити належне виконання боржником основного зобов'язання. Відповідно ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Договір поруки водночас є одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов'язок у відповідності до умов договору поруки, а поручитель зобов'язаний провести таке виконання. Із законодавчого положення "поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник", випливає обов'язок поручителя надати таке ж виконання, до якого зобов'язаний основний боржник. Таким чином, законодавець фактично поставив знак рівності між зобов'язанням боржника за основним договором та зобов'язанням поручителя за договором поруки - за змістом вони є тотожними. Враховуючи вищевикладене порука є правочином за якою третя особа, яка не є стороною основного договору, бере на себе обовязок поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане останнім. Таким чином, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й позичальник.При укладенні як кредитного договору так і договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Згідно ч. 1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. Відповідно ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Договором поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по Кредитному договору. Припинення правовідносин (зобов'язань) здійснюється в спосіб, визначений договором чи законом. Припинення поруки на підставі норм ст. 559 ЦК України не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних прав. Отже зауважуємо, що п.4 статті 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з п.12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5ти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Відповідно ж до п. 7.1 кредитного договору, термін повернення зобовязання 03.04.2012 року. В свою ж чергу, згідно до п. 3 договору поруки, Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. Таким чином, порука припиняється 03.04.2012 року + 5 років = 03.04.2017 року. Кредитором було пред'явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги, в межах 5 річного строку. Більш того, позовну заяву банком подано 29.03.2017 року. Також звертає увагу суду на той факт, що відповідачем не заявлено вимоги щодо припинення договору поруки, а лише надано заперечення щодо позову банку. Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконав. Просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. У судове засідання 15 березня 2018 року представник позивача не зявилася, при подачі позову та в подальшому представником позивача подавалися заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідачів у судовому засіданні пояснив, що позов не визнає. При цьому підтвердив зміст письмових заперечень, згідно яких зазначив, що як вбачається зі змісту позовної заяви позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх майнових прав та інтересів у звязку з невиконанням [PERSON], як позичальником, умов кредитного договору КRР0АЕ00150003 від 04.04.2007 року у звязку з порушенням ним зобовязань за договором, зокрема в частини порушення строків щомісячного погашення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом. Відповідно до умов договору повернення кредиту здійснюється позичальником щомісячно в період з 04 по 08 число кожного місяця у визначеній договором сумі до повного виконання зобовязань з повернення кредиту. Згідно умов договору останній платіж в рахунок погашення кредиту має бути внесений не пізніше 08.04.2012 року. Фактично останній платіж було внесено [PERSON] 13.07.2009 року У звязку з невнесенням [PERSON] чергового платежу на погашення кредиту за серпень 2009 року, слідує що позивач довідався про порушення його прав на своєчасне повернення кредиту, починаючи з дня наступного за датою погашення кредиту, а саме з 09 серпня 2009 року, отже саме з цієї дати починається відлік позовної давності, у межах якого позивач може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до умов договору, у тому числі або з вимогою дострокового погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування та сплати відповідних штрафних санкцій. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовну заяву подано до суду з пропуском строку позовної давності, зважаючи на наступне. Перебіг відліку позовної давності для позивача почався з 09. 08. 2009 року. Отже, строк позовної давності для позивача на стягнення заборгованості за кредитом сплив 09.08.2012 року. Водночас звертає увагу на наступне. 25.10.2010 року позивач листом за № Є 37.0.0.2/410 звернувся до [PERSON] з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 21.10.2010 року склала 6 417,50 доларів США. Отже, предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Відповідні правові висновки викладені у Поставної Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251 цс 16, яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами під час розгляду податних правовідносин. Таким чином, зважаючи на вимогу позивача про повне дострокове погашення кредиту слідує, що позивач змінив строк виконання зобовязань за договором, тому перебіг позовної давності за вимогами про повернення кредиту та платежів за ним почався з 25.10.2010 року. З огляду на наведене, строк позовної давності сплив 25.10.2013 року. Крім того, звертає увагу на наступне. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року у справі № 6-1301 цс 15 за позовом ПАТ «Приватбанк» про стягнення заборгованості солідарно з боржника та майнового поручителя. Позивач предявив позов до [PERSON], як боржника, та [PERSON], як поручителя 20.03.2017 року, тобто в порушення шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому цей строк банком є пропущеним, а порука кредитним договором є припиненою. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Просить застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності, відмовити позивачу у задоволені позовних вимог, як таких, що заявлені після спливу строків позовної давності та у звязку із припиненням поруки. Крім того, представник відповідачів надав письмові заперечення, в яких зазначив, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 3\~755,12 доларів США, що за курсом на дату подання позову складає 101\~275,59 грн., у тому числі : заборгованості за тілом кредиту - 2\~888,26 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом 223\~390,57 грн. Позовна заява датована 20.03.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх майнових прав та інтересів у звязку з невиконанням [PERSON], як позичальником, умов кредитного договору КRРОАЕОО150003 від 04.04.2007 року у звязку з порушенням ним зобовязань за договором, зокрема в частини порушення строків щомісячного погашення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом. Відповідно до умов договору повернення кредиту здійснюється позичальником щомісячно в період з 04 по 08 число кожного місяця у визначеній договором сумі до повного виконання зобовязань з повернення кредиту. Згідно умов договору останній платіж в рахунок погашення кредиту має бути внесений не пізніше 08.04.2012 року. Фактично останній платіж було внесено [PERSON] 13.07.2009 року. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У звязку з невиконанням [PERSON] умов договору в частині своєчасного погашення кредиту ПАТ КБ «Приватбанк» 20.01.2014 року звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом про звернення стягнення на автомобіль, що є предметом застави за кредитним договором. Згідно з ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, відповідно до положень ч.2 ст.264 ЦК України предявленням банком позову до відповідача перебіг позовної давності перервався 20.01.2014 року. За змістом ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після предявлення позову. Отже новий строк позовної давності, зважаючи на подання банком позову 20.01.2014 року, почав свій перебіг з 21.01.2014 року, тобто строк позовної давності сплив 21.01.2017 року, у той час коли позов банку датований 20.03.2017 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідні правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року у справі № 6-298цс17 за аналогічним позовом ПАТ «Приватбанк», які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для застосування судами при розгляді подібних справ. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Просить застосувати до позовних вимог ПАТ «Приватбанк» наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог, як таких, що заявлені після спливу строків позовної давності. Крім того, надав додаткові заперечення згідно яких упункті 11 укладеного між позивачем та [PERSON] договору поруки від 04.04.2007 року зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором. Згідно з пунктом 12 договору поруки строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 08 квітня 2012 року. За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 8 квітня 2012 року і протягом наступних шести місяців. Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі № 6-1451цс16 за позовом ПАТ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, яка відповідно до приписів ст..360-7 ЦПК України має бути застосована під час розгляду подібних правовідносин. Просить відмовити ПАТ «Приватбанк» у позові до [PERSON] у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя внаслідок непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Також надав письмові додаткові пояснення, згідно яких зазначив, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу судовий розгляд по справі було поновлено для зясування обставин можливого переривання відповідачами перебігу позовної давності з огляду на встановлення факту надходження на рахунок позивача грошових сум, а саме 29 травня 2015 року - 526 грн. 57 коп., 29 листопада 2016 року - 15 969 грн., 13 коп. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було внесено [PERSON]С . 13.07.2009 року. Грошові суми, 29 травня 2015 року - 526 грн. 57 коп., 29 листопада 2016 року - 15 969 грн., 13 коп., надійшли на розрахунковий рахунок позивачу за рахунок продажу майна боржника, переданого в заставу, а саме автомобіля марки Ford , модель Focus, рік випуску 2000 , реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний автомобіль був переданий відповідачу в заклад за актом приймання передачі 22 січня 2010 року і згідно з рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року у справі № 214/1725/14ц був реалізований самостійно банком шляхом продажу автомобіля з укладанням договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою - покупцем. Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для висновку щодо наявності дій з боку відповідачів, які свідчили би про переривання перебігу позовної давності. Представник відповідачів у судове засідання 15 березня 2018 року не зявився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу та ухвалити рішення по суті без його участі. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розрахунок (а.с.4-6), відомості про курси гривні (а.с.7), повідомлення (а.с.8), реєстр (а.с.9-10), кредитний договір (а.с.11-12), договір поруки (а.с.13), відомості (а.с.17), банківська ліцензія (а.с.19), свідоцтво (а.с. 19зворот), статут (а.с.20), повідомлення (а.с.40), позовна заява (а.с.52-54), ухвала суду (а.с.55), рішення суду (а.с.67-72), акт (а.с.125), меморіальний ордер (а.с.132, 133, 134). Суд,

Outcome: partial