Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачка звернулась, в якому просить визнати договір поруки, укладений між АТ «Укрсоцбанк, нею та [PERSON] 12.08.2008р. припиненим, посилаючись на те, що 12.08.2008р. між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 030/703537-KR, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 29 874доларів США строком до 11.08.2015р. зі сплатою 6,7% річних. Тоді ж між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-KV, відповідно до якого позичальнику надано кредит в розмірі 18 000грн. строком до 11.08.2015р. зі сплатою 24% річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами між АТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та нею був укладений договір поруки № 030/703542-РО, відповідно до якого вона зобов'язалась відповідати перед кредитором за виконання своїх зобов'язань позичальником. Рішеннями Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.07.2014р. стягнуто з [PERSON] та з неї солідарно заборгованість за кредитним договором № 030/703537-KR в розмірі 288398,40грн. та за кредитним договором № 030/703543-KV в розмірі 42684,96грн. Оскільки ПАТ «»Укрсоцбанк» не звернувся до неї як до поручителя з вимогою протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання по простроченому щомісячному платежу, а позичальник [PERSON] припинив погашати заборгованість по договорам в жовтні 2009р., порука на підставі п. 4 ст. 559 ЦК України вважається припиненою. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» проти позову заперечує, посилаючись на те, що договір поруки, укладений між сторонами, діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, на даний час зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконані, а тому підстав для визнання поруки припиненою немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 12 серпня 2008р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-КV, відповідно до якого позичальник отримав кредит у межах максимального ліміту заборгованості у сумі 18 243,70грн., які зобов'язався повернути до 11.08.2015р. та сплатити проценти у розмірі 24% річних /ас 119-125/. Також 12 серпня 2008р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 030/703537-КR, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 29 874 доларів США, який зобов'язався повернути до 11.08.2015р. та сплатити відсотки в розмірі 6,70% річних /ас 126-134/. Пунктом 1.1 Договору кредиту № 030/703537-KR та п. 1.1.3 Договору відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-КV сторони погодили порядок погашення кредиту та нарахування/сплати процентів, яким передбачено, що кредитна заборгованість та сплата процентів повинна відбуватися щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця і останні платежі по договорам позичальник повинен внести до 11 серпня 2015р. 12 серпня 2008р. між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 030/703542-РО, відповідно до якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що випливають із договорів № 030/703543-КV та № 030/703537-КR від 12 серпня 2008р. /ас 3/. Рішеннями Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 липня 2014р. стягнуто з [PERSON] та з [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором № 030/703537-KR в розмір 288398,40грн., заборгованість за кредитним договором № 030/703543-KV в розмірі 42684,96грн. /ас 9-14/. З наданої копії позовної заяви вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовами до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості 26 червня 2014року /ас 75/. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 553 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Відповідно до п. 6.2 договору поруки, який укладено між позивачем, [PERSON] та [PERSON], договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Враховуючи вищевикладені норми матеріального права, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, [PERSON], а відтак і [PERSON], первинно взяли на себе зобов'язання повернути суми кредитів з відповідними процентами до 11 серпня 2015р., сплачуючи заборгованість частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З наданого суду розрахунку заборгованості по гривневому кредиту встановлено, що боржник, отримавши кредит 6 жовтня 2009р., жодного платежу на його повернення не вніс, а по валютному кредиту також з жовтня 2009р. перестав сплачувати щомісячні платежі в розмірі 356доларів США /ас 77-80, 89-91/. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з 1.1 Договору кредиту № 030/703537-KR та з п. 1.1.3 Договору відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-КV, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14. Враховуючи вищевикладені норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду України, яка є обов'язковою для суду відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, за договором поруки, який був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON], порука припинилася стосовно щомісячних зобов'язань, які боржник повинен був сплатити до 20 грудня 2013р., так як позов до Постійно діючого Третейського суду про стягнення з боржника та поручителя заборгованості за договорами пред'явлено 26 червня 2014р. Проте, порука стосовно щомісячних платежів за період з 20 грудня 2013р. по 11 серпня 2015р. не є припиненою, тому [PERSON] повинна нести разом із боржником [PERSON] солідарну відповідальність за погашення заборгованості по щомісячним платежам, що виникла з 20 грудня 2013р. Доводи представника позивачки про припинення поруки у повному обсязі не ґрунтуються на нормах матеріального права, аналіз яких надано у рішенні суду, оскільки відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» було змінено строк виконання основного зобов'язання пред'явленням позову до Постійно діючого Третейського суду 26 червня 2014р., тому підстав для визнання поруки припиненою по щомісячним платежам з 20 грудня 2013р. по 11 серпня 2015р. судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial