Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» номер 1761/ос від 07 вересня 2016 року «Про припинення трудового договору /контракту/; наказ номер 1827/ос від 20 вересня 2016 року «Про внесення змін до наказу про припинення трудового договору /контракту/; поновити його на роботі на раніше займаній посаді заступника начальника Департаменту внутрішнього контролю Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 20 вересня 2016 року; зобов,язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» перевести його на посаду заступника начальника Департаменту аудиту і контролю ПАТ «Українська залізниця». Позивач посилався на таке: 01 листопада 2002 року він був призначений на посаду першого заступника начальника контрольно-ревізійного управління Державної адміністрації залізничного транспорту України за переведенням з державного підприємства «Придніпровська залізниця» - наказ номер 756/ос від 17 жовтня 2002 року. 07 вересня 2016 року наказом номер 1761/ос його звільнено з роботи у зв,язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України. 20 вересня 2016 року відповідачем було змінено зазначений наказ та наказом номер 1827/ос від 20 вересня 2016 року його звільнено в перший день виходу з лікарняного 20 вересня 2016 року. Він вважає його звільнення є незаконним на підставі наступного: відповідачем не було запропоновано іншої роботи, чим порушено ст. 49-2 КЗпП України. Фактично ліквідуючи Департамент внутрішнього контролю Укрзалізниці зі штатною чисельністю 28 одиниць, відповідач створив департамент аудиту та контролю чисельністю 34 штатні одиниці, тобто чисельність штату збільшилася. Основні завдання, функції, права та обов,язки новоствореного Департаменту аудиту та контролю повністю повторюють основні завдання, функції, права та обов,язки ліквідованого Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці. Позивачеві разом із попередженням про вивільнення посади за новим штатним розписом позивачу не було запропоновано. І тільки 25 травня 2016 року було запропоновано посади для подальшого працевлаштування, а саме: посада старшого ревізору відділу аудиту та контролю фінансово-господарської діяльності Департаменту аудиту та контролю з посадовим окладом 4972,00 гривень та посаду старшого ревізора відділу оперативного контролю фінансово-господарської діяльності Департаменту аудиту та контролю з таким же посадовим окладом. Позивач не погодився з запропонованими посадами, оскільки вони не відповідають його фаховим здібностям, а посадовий оклад значно менший від того, який він отримував. Позивач зазначає, що відповідач зобов,язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам та які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Крім того, як зазначає позивач у позовній заяві, згідно витягу із протоколу засідання профспілкового комітету апарату Укрзалізниці від 23 серпня 2016 року профспілковий комітет надав згоду на розірвання трудового договору з позивачем, але в рішенні зазначено, що «Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 05 лютого 2016 року номер 057 «Про деякі питання діяльності апарату ПАТ «Укрзалізниці» з 05 травня 2016 року ліквідовано Департамент внутрішнього контролю з чисельністю 28 штатних одиниць без утворення нової структури та передачі їхніх функцій іншим підрозділам, що створило передумови штучного /масового/ звільнення. Про це профспілковий комітет апарату Укрзалізниці інформував керівництво ПАТ «Укрзалізниця» листом від 18 березня 2016 року. Позивача було запрошено до відділу обліку персоналом на 23 серпня 2016 року для ознайомлення із запропонованими посадами. В цей час позивач перебував на лікарняному. Позивач зазначає, що йому не була запропонована посада заступника начальника новоствореного Департаменту аудиту та контролю, яка повністю відповідала усім фаховим здібностям позивача, його кваліфікації, стажу роботи, хоча була вакантною на день його звільнення. Позивач вважає, що звільнення буде законним, якщо власник або уповноважений ним орган: дійсно провів скорочення чисельності або штату; врахував переважне право на залишення працівника на роботі; запропонував працівникові перейти на іншу роботу на тому ж підприємстві; надав працівникові гарантії, передбачені чинним законодавством; отримав згоду від профспілкового органу на звільнення працівника. Позивач зазначає. Що відповідачем не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки на утриманні позивача було троє неповнолітніх дітей, його дружина не працює, безперервний стаж позивача на Укрзалізниці становить більше 14 років, за час роботи він має заохочення, жодних зауважень у керівництва щодо якості та продуктивності роботи не було. Крім того, позивач зазначає, що ще до моменту його звільнення позивачеві було заблоковано виконання ним своїх посадових обов,язків, а також фактичний доступ до робочого місця. Доказом цього є лист начальника Департаменту внутрішнього контролю [PERSON] на адресу філії «Центр сервісного забезпечення» із проханням відключити доступ позивачеві до баз даних, АРМів та мережі Інтернет, датований 16 серпня 2016 року. Крім того листом начальника департаменту управління персоналом та соціальної політики [PERSON] на ім,я начальника Департаменту внутрішнього контролю [PERSON] призначено відповідальну особу, яка буде щоденно надавати інформацію про знаходження позивача на робочому місці, лист від 05 вересня 2016 року номер ЦКРУ-8/263. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, в тому числі і про збільшення позовних вимог в частині сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу звільнення та до моменту постановлення судового рішення у разі поновлення позивача на роботі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке: з метою упорядкування структури ПАТ «Укрзалізниця» був виданий наказ номер 057 від 05 лютого 2016 року згідно з яким з 05 травня 2016 року ліквідувався департамент внутрішнього контролю. За два місяці позивача було попереджено про наступне вивільнення. При вивільненні позивача йому було запропоновано дві вакантних посади, від яких від відмовився. Представник відповідача зазначає про те, що право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис визначено законодавством. Наказом від 27 квітня 2016 року номер 333 в ПАТ «Укрзалізниця» було створено новий департамент аудиту та контролю 34 штатні одиниці та затверджено структуру Департаменту та Положення. У зв,язку реорганізацією може змінюватись не тільки назва посади, а і зміст трудової функції. Працівник у такому випадку підлягає звільненню за п.1 ст.40 КЗпП України, а у порядку працевлаштування у зв,язку зі звільненням йому не обов,язково повинні запропонувати саме цю посаду. До якої відноситься основне коло раніше виконуваних працівником обов,язків. Згідно із структурою новоствореного Департаменту, в ньому було створено нове Управління контролю доходів та аналітичної роботи та нові відділи. Таким чином, твердження позивача про створення аналогічного Департаменту та збільшення його чисельності не відповідає дійсності та законодавчо не підтверджено. Оскільки позивач на дату проведення засідання 17 червня 2016 року знаходився на лікарняному листом 17 червня 2016 року профспілковий комітет повідомив про перенос розгляд питання про надання згоди на звільнення позивача. 23 серпня 2016 року на вказаному засіданні позивач повідомив. що йому офіційно запропонували дві інші посади: начальника відділу внутрішнього аудиту; начальника відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління аудиту та контролю регіональної філії «Південно-Західна залізниця» та він буде їх розглядати. Після цього позивач залишив засідання профкому. Таким чином, твердження позивача про те. що йому було запропоновано лише дві посади не відповідає дійсності. 29 серпня 2016 року профспілка повідомила про надання згоди на звільнення позивача з посади. З 23 серпня 2016 позивач перебував на лікарняному, тому наказом від 07 вересня 2016 року позивача було звільнено у зв,язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України. Після надання лікарняного позивачем було внесено зміни в наказ про його звільнення та звільнено позивача в перший робочий день після закриття лікарняного. Представник відповідача вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за наступних підстав: як встановлено у судовому засіданні, з 01 листопада 2002 року позивач перебував зх. відповідачем у трудових правовідносинах, його було призначено на посаду першого заступника начальника Контрольно-ревізійного управління Державної адміністрації залізничного транспорту України за переведенням з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» наказом номер 756/ос від 17 жовтня 2002 року. 07 вересня 2016 року наказом номер 1761/ос позивача звільнено з роботи у зв,язку із скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України. 20 вересня 2016 року наказом номер 1888827/ос в наказ номер 1761/ос від 07 вересня 2016 року внесено зміни та позивача звільнено в перший день виході з лікарняного 20 вересня 2016 року. Як встановлено у судовому засіданні, 05 лютого 2016 року номер 057 з метою упорядкування структури ПАТ «Укрзалізниця» виданий наказ, відповідно до якого з 05 травня 2016 року ліквідувався Департамент внутрішнього контролю . На виконання вказаного наказу та, враховуючи. Що позивач з 14 березня по 25 березня 2016 року перебував на лікарняному, 30 березня 2016 року позивача попереджено про вилучення його посади із штатного розпису та запропоновані дві посади старшого ревізору. Позивач відмовився від вказаних посад, які йому були запропоновані. Наказом номер 333 від 27 квітня 2016 року в ПАТ «Укрзалізниця» було створено новий департамент аудиту та контролю чисельністю 34 штатні одиниці та затверджено Структуру Департаменту та Положення. Як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, згідно зі Структурою новоствореного Департаменту, в ньому було створено нове Управління контролю доходів та аналітичної роботи та нові відділи. У судовому засіданні доводи позивача про те, що фактично не було скорочення чисельності штату суд до уваги не приймає, оскільки накази номер 057 від 05 лютого 2016 року та номер 333 від 27 квітня 2016 року є чинними, ніким не оспорюються та підстави вважати, що фактично не відбулось скорочення чисельності штату відсутні. При звільненні позивача відповідачем дотримано вимог чинного законодавства та отримано згоду профспілкового комітету на звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України. Посилання позивача на ту обставину, що він має переважне право перед іншими співробітниками на залишення на роботі, оскільки є єдиним годувальником в сім,Ї при наявності трьох неповнолітніх дітей та непрацездатної дружини, що він має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві. , має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці судом до уваги не приймається, оскільки позивач не порівнює себе з іншими працівниками, серед яких він має переважне право на залишення на роботі, а також тією обставиною, що зменшення чисельності штату відбулось шляхом ліквідування всього Департаменту, а не окремих його відділів чи посад. Крім того, у відповідності до ст.49-2 КЗпП України передбачено вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці. У судовому засіданні встановлено, що наказом номер 057 від 05 лютого 2016 року ліквідовано Департамент внутрішнього контролю з чисельністю 28 штатних одиниць без утворення нової структури та передачі їх функцій іншим підрозділам. У відповідності до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У відповідності до пп.2 п.10 ч.1 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою. На іншу роботу. У судовому засіданні встановлено, що позивача було попереджено про наступне вивільнення 30 березня 2016 року та запропоновано дві вакантних посади Департаменту аудиту та контролю. Але лише наказом номер 333 від 27 квітня 2016 року в ПАТ «Укрзалізниця» було створено Департамент аудиту та контролю чисельністю 34 штатні одиниці та затверджено Структуру Департаменту та Положення, про що зазначив у судовому засіданні представник відповідача. Таким чином, станом на 30 березня 2016 року ніяких штатних вакантних одиниць у новоствореному Департаменті не було і не могло бути до видання наказу номер 333. Посилання представника відповідача про те. що позивачеві було запропоновано ще дві вакантних одиниці начальників відділів у новоствореному Департаменті не знайшли свого підтвердження, оскільки про це будь-яких письмових доказів не надано. Таким чином, після 27 квітня 2016 року до новоствореного Департаменту чисельністю 34 штатні одиниці та до звільнення позивача з посади були прийняті працівники, в тому числі, як заявив у судовому засіданні позивач, і сторонні для ПАТ особи, але позивачеві вакантні посади у новоствореному Департаменті запропоновані не були. Це є грубим порушення вимог чинного законодавства про працю, яким передбачено заборону звільнення працівника у разі можливості переведення його за його згодою на іншу роботу. У судовому засіданні позивач заявив про те, що він був згодний на переведення на іншу посаду з урахуванням його кваліфікації та збереження заробітної плати, які він отримував на попередній посаді. У судовому засіданні представником відповідача під різними мотивами, не надано інформації чи доказів про прийняття на роботу робітників у новостворений Департамент з часу його створення, тобто після видання наказу номер 333 від 27 квітня 2016 року до часу звільнення позивача з посади. Не спростував представник відповідача доводи позивача про те, що посадова інструкція посади, яку він займав до звільнення та посади у новоствореному Департаменті є ідентичними. Конституція України проголосила право кожного на працю і встановила умови для його реалізації. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП №158 " Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року", яка була ратифікована Законом України від 04.02.94 N 3933-ХІІ і набрала чинності для України 16.05.1995 року трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Стабільність трудових відносин гарантується обмеженим переліком підстав припинення трудового договору. Таким чином, позивач підлягає поновленню на роботі, а накази є незаконним и та підлягають визнанню недійсними. У відповідності до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Згідно абзаца З п. 2 Порядку,у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Розділом III Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню та які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Пунктом 5 розділу IV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. З п. 8 Порядку). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Як вбачається з довідки про середньоденний та середньомісячний заробіток позивача, з урахуванням розрахунку, наданим у судовому засідання представником позивача та який не оспорює представник відповідача, середній заробіток з моменту звільнення та до винесення судового рішення підлягає стягненню за 110 робочих днів, що в сумі складає 69405,60 гривень, розрахунок середнього заробітку зроблений вірно. У відповідності до п.п. 1,4 ч.1 ст. 367 ЦПК України та у відповідності до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 11733,04 гривень підлягає негайному виконанню. Стосовно вимог позивача щодо переведення його на посаду його на посаду заступника начальника новоствореного Департаменту аудиту і контролю ПАТ «Українська залізниця» вони не підлягають задоволенню, оскільки вказане питання вирішується за згодою між роботодавцем та робітником за спільною згодою. Позивач підлягає поновленню на ту посаду, з якої його було незаконно звільнено. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 40, 49-2, 233, 235 КЗпП України,

Outcome: partial