Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на користь [PERSON] 104 325 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 02.08.1985 по 10.10.1985 та з 19.02.1988 по 19.03.2013 позивач працював машиністом насосних установок рудозбагачувальної фабрики № 2 ПАТ «ІнГЗК» (на цей час ПрАТ), при виконанні роботи підпадав під дію пилу та підвищеного рівня шуму, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Загальний стаж роботи позивача на підприємстві Відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 25 років. У зв`язку зі шкідливими умовами праці, які характеризувалися впливом на Позивача дії пилу та підвищеною рівня шуму, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця, з вини Відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), які встановлено медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» від 10.01.2013. Згідно п.19 Акту ф.П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання», до осіб, які порушили законодавство про охорону праці, віднесено керівництво цеху РЗФ № 2 ПАТ «ІнГЗК». Причинами виникнення професійного захворювання є концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду 8.8 мг/мЗ при ГДК 2.0 мг/мЗ, 10.6 - 27.7 мг/мЗ при ГДК 4.0 мг/мЗ;, та шум: 89-93 дБА при нормативному значенні 80 дБА, що встановлено медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» від 10.01.2013. Висновками медико-соціальної експертної комісії від 13.05.2013, 20.05.2014, 05.05.2016 та 20.06.2018 позивачу було визначено ступень втрати професійної працездатності - 25%, з яких 20% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухості. Зазначив, що з вини Відповідача позивач потребує забезпечення лікарськими засобами. ВМП, йому протипоказана важка робота в умовах пилу, шуму, несприятливого мікроклімату, підземно, змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. В зв`язку з отриманим професійними захворюваннями змінилося його життя, погіршилися нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку загальною слабістю, втомою, задишкою, яка виникає навіть при незначних фізичних навантаженнях, частий кашель, підвищена пітливість, зниження слуху на обидва вуха, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах. Перебуваючи на лікуванні, він не міг і в наступному не зможе вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обгрунтовану важкістю самопочуття га особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані. Зазначив, що на даний час самопочуття не поліпшується, що завдає їй моральних страждань. Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати работодавець, тобто Відповідач. Розмір моральної шкоди розраховано, виходячи із 25 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яка становить 4173 грн. (4173,00 грн. х 25 = 104 325,00 грн.). Ухвалою від 09.08.2019 відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Після отримання копії ухвали суду та позовного матеріалу, в установлені судом строки, Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи тим, що Гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці». Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Як зазначає Відповідач, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, але позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Представник відповідача вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача, які виражаються у тривалому продовженні ним роботи в шкідливих умовах праці, а не діями Відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці, тобто у виникненні професійного захворювання є вина і самого Позивача. Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що Позивач є застрахованою особою і відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» отримує щомісячно страхові виплати на відшкодування шкоди, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Крім цього, в період своєї праці на підприємстві ПРАТ «ІНГЗК», Позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Представник Відповідача просив суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність самого тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, 25% втрати професійної працездатності Позивача - це 25% зниження здатності виконувати ним трудові обов`язки за професією, за якою він працював в останні роки. Тобто, втрата певного проценту працездатності ніяк не є доказом втрати здатності вести звичний спосіб життя. До того ж, Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди саме у 104 325,00 грн. позивачем не обґрунтовано, така суму не є ні розумною, ні виваженою, ні справедливою, тому просить у позові відмовити. Дослідивши письмові матеріали, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача машиністом насосних установок рудозбагачувальної фабрики № 2: з 02.08.1985 по 10.10.1985 та з 19.02.1988 по 19.03.2013, про що зазначено в санітарно-гігієнічної характеристиці умов праці /а.с.36/, підпадав під дію пилу, шуму, виконував роботи, пов`язані з фізичним перенавантаженням, напруженістю праці. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» «Про наявність професійного характеру захворювання» від 10.01.2013 встановлена наявність у [PERSON] професійного захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) /а.с.19-20/. Відповідно до п.16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.03.2013, професійне захворювання виникло внаслідок того, що в період часу з 02.08.1985 по 10.10.1985 та з 19.02.1988 по час складання Акту [PERSON] , працюючи машиністом насосних установок рудозбагачувальної фабрики № 2 ПАТ «ІнГЗК», при виконанні роботи підпадав під дію виробничого пилу та підвищеного рівня шуму, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Причинами виникнення професійного захворювання є концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду 8.8 мг/мЗ при ГДК 2.0 мг/мЗ, 10.6 - 27.7 мг/мЗ при ГДК 4.0 мг/мЗ; та шум: 89-93 дБА при нормативному значенні 80 дБА (п.17). Згідно з виписками з акта огляду медико-соціальної експертної комісії, 13.05.2013 (первинно), 20.05.2014 (повторно), 05.05.2016 (повторно) та 20.06.2018 (повторно) позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності - 25%, з яких 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість /а.с.9-12/. З виписок з історії хвороби стаціонарного хворого, наданих суду епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово протягом 2012-2018 років перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №17» ДОР, ТОВ «Медиком-4». Відповідно до медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження у лікаря терапевта, прийом медикаментів, уникнення переохолоджень, санаторне-курортне лікування, Протипоказана важка фізична праця, робота в умовах пилу, шуму тощо /а.с.21-35/. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що позивач працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, де порушувалися норми з безпеки праці, що свідчить про часткову втрату працездатності позивачем також з вини підприємства-відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 25 відсотків. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: актом розслідування причин професійного захворювання, медичними документами, виписками із акту огляду МСЕК. Водночас суд враховує, що п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Також суд приймає до уваги, що в Акті розслідування хронічного професійного захворювання міститься висновок про наявність шкідливих умов праці, з якого вбачається, що згідно карт умов праці та санітарно-гігієнічної характеристики умов праці машиніста насосних установок РЗФ-2 ПАТ «ІнГЗК» [PERSON] від 16.08.2010№2/2-55-4-1653, підготовленою ДЗ «Інгулецька районна СЕС, концентрація пилу та рівень шуму перевищують гранично допустимі норми (п.13). Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, тривале перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через швидку втому, задишку, що збільшується під час руху та фізичному навантаженні, частий кашель, зниження слуху, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. При цьому суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не погоджується із запереченнями Відповідача в тій частині, що Позивач сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан її здоров`я, мав можливість звільнитися, чого не зробив своєчасно, оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Адже, як випливає з Акту форми П-4 від 19.03.2013, компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, якими є робота впродовж 25 років в умовах впливу шкідливих факторів, в тому числі в умовах виробничого пилу та підвищеного рівня шуму, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця /а.с. 15/. Суд враховує також, що комісією, яка проводила розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань запропоновано начальнику РЗФ № 2 ПАТ «ІнГЗК» забезпечити безперебійну роботу припливно-витяжної вентиляції в приміщенні фабрики, розглянути можливість застосування найбільш ефективних засобів захисту органів в термін до 01.05.2013 /а.с.15/. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в ПРАТ «ІНГЗК» та ушкодженням його здоров`я. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди суду не надав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тривалість роботи Позивача на підприємстві Відповідача за професією - 25 років. Враховуючи вищезазначені обставини, особу позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача [PERSON] суму в розмірі 45 000 грн. Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як ПРАТ «ІНГЗК». З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial