Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] у якому просить суд стягнути з відповідачів по 50 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину з кожного. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 листопада 2013 року близько 03 год. 20 хв. поблизу нічного клубу «Калинка-Малинка» по пр-ту Маяковського, 47, у м. Києві власник автомобіля «Мерседес-Бенц», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] допустив до керування цим транспортним засобом [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння. Керуючи цим технічно справним транспортним засобом [PERSON], рухаючись по проїзній частині по пр-ту Маяковського зі сторони вул. Сабурова в напрямку вул. Драйзера, наближаючись до перехрестя з вул. Драйзера, на якому організовано круговий рух, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не виконав об'їзд центрального острівця вправо, змінивши напрямок руху вліво, виїхавши за межі проїзної частини та здійснивши наїзд на бордюрний камінь, при цьому не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам руху, при виявленні перешкоди для руху у виді металевої колесно-відбійної стрічки, що огороджує центральний острівець, не вжив заходів для зменшення швидкості, здійснивши наїзд на вказану перешкоду, внаслідок чого автомобіль впав у центральний острівець кругового руху, який розташований нижче проїзної частини, у зв'язку з чим пасажир автомобіля [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритої травми голови - переломи передньої медіальної та верхньої стінки лівої верхньощелепної пазухи з розповсюдженням лінії перелому на нижній орбітальний край, наявністю транссудату у лівій верхньощелепній пазусі, забійна рана лобної ділянки, садна обличчя, закритої травми лівого стегна - перелом діафаза стегнової кістки у середній третині зі значним зміщенням уламків тощо. Після госпіталізації позивачка майже два місяці перебувала на стаціонарному лікуванні й перенесла чотири операції, що потягло за собою матеріальні збитки й завдало моральних страждань. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, й призначено покарання у виді штрафу у розмірі 5 100,00 грн без позбавлення права обіймати посади, пов'язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. 20 червня 2017 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», полісом якої був застрахований автомобіль «Мерседес-Бенц», державний реєстраційний номер [NUMBER], виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 16 669,55 грн. за понесені й задокументовані матеріальні збитки. Однак, крім матеріальних збитків позивачці було завдано й моральної шкоди, яку вона оцінює у 100 000,00 грн., оскільки зазнала душевних страждань, що виразились у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюванні. [PERSON] перенесла декілька тяжких операцій на ногах та обличчі, досі лікується, вимушена проходити різні медичні процедури. Ушкодження здоров'я стало причиною тимчасової втрати роботи, оскільки вона втратила свою працездатність, лишилась без засобів для існування. Має нестабільний післяопераційний стан здоров'я, на відновлення якого потрібні час та значні кошти, необхідно провести операцію з видалення металевих конструкцій з ніг. Крім того, [PERSON] зазнала і психологічної травми, оскільки вона є молодою дівчиною, отримала травми обличчя, а після отриманих травм пересувалась на милицях, підозрювала, що її здоров'я може не відновитись і вона залишиться з вадами, що порушило її душевну рівновагу. Після отриманих тілесних ушкоджень та перенесених операцій позивачка часто відчуває післяопераційні, головні болі, запаморочення, майже втрачає свідомість. [PERSON] вважає, що оскільки ДТП та її наслідки стались з вини обох відповідачів, відшкодувати завдану моральну шкоду мають обидва відповідачі в рівних частинах. Оскільки відповідачі відмовляються добровільно відшкодувати немайнову шкоду позивачу, це змушує її звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до судового засідання. Відповідачам був встановлений строк для подання заперечення або пояснення щодо позову. Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року було закінчено підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що до керування транспортного засобу його допустив власник цього автомобіля [PERSON], який також перебував в стані алкогольного сп'яніння. Зі слів [PERSON] він, його дочка, [PERSON] та [PERSON] разом відпочивали у нічному клубі «Калинка-Малинка», поблизу якого і сталась ДТП. Даний факт підтверджується і вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, і позивачем та її представником під час розгляду кримінальної справи № 754/1905/15-к не заперечувався. Тому позивач знала про перебування обох відповідачів у стані алкогольного сп'яніння, та, сідаючи з ними в один транспортний засіб, усвідомлювала ризики настання негативних наслідків таких дій, в т.ч. потрапити в ДТП. Жодних силових заходів чи заходів психологічного тиску для спонукання позивачки сісти до автомобіля не здійснювалось. За нормами цивільного законодавства (ст. 1187 ЦК України) шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має відшкодовувати власник цього джерела, тобто [PERSON], одноособово. Для [PERSON] ж цивільним законодавством не передбачено обов'язку відшкодування будь-якої шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. В ухвалі вказано, що вина [PERSON] у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення не встановлена. З ухвали слідує, що він лише обвинувачується у порушення ПДР в стані алкогольного сп'яніння, що призвело до ДТП та травмування позивача, однак жодного факту на його перебування в стані алкогольного сп'яніння та порушення ПДР ухвала суду від 13 грудня 2016 року у справі № 754/19005/14-к не містить. Позивач не заперечувала проти задоволення його клопотання про закриття провадження по справі за його обвинуваченням у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Отже, небажання встановлювати його вину було свідомим вибором позивача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що внаслідок ДТП він сам є постраждалим, у справі відсутні докази, що підтверджують його керування транспортним засобом в момент ДТП, і для з'ясування цих обставин експертиза у справі не проводилась. [PERSON] сама перебувала у стані алкогольного сп'яніння, вона бачила, що і він і [PERSON] перебували в стані алкогольного сп'яніння, однак свідомо виявила бажання з ними їхати, а сідати в машину разом з відповідачами її ніхто не змушував. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак в судовому засіданні 25 жовтня 2018 року позовні вимоги не визнав та заперечив проти задоволення позову, пояснив суду, що на момент вчинення ДТП за кермом належного йому транспортного засобу перебувала інша особа. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року у справі № 754/1905/15-к, який набрав законної сили 20 січня 2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 5 100,00 грн. без позбавлення права обіймати посади, пов'язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів. Як убачається зі змісту вироку Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року у справі № 754/1905/15-к, що 19.11.2013 р. приблизно о 3.20 год. поблизу будівлі нічного клубу «Калинка-Малинка» по пр. Маяковського, 47 в м. Києві власник автомобіля «Мерседес-Бенц», держномер [NUMBER], [PERSON] допустив до керування вказаним транспортним засобом [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп'яніння. Після цього [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц», держномер [NUMBER], здійснив поїздку по місту Києву. При цьому, в салоні даного автомобіля перебували пасажири - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Приблизно о 03.30 год. цього ж дня [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес-Бенц», держномер [NUMBER], рухаючись по проїзній частині пр. Маяковського зі сторони вул. Сабурова, в напрямку вул. Т. Драйзера в м. Києві, наближаючись до перехрестя з вул. Т. Драйзера, на якому встановлено круговий рух, та перед яким встановлено дорожній знак 4.10, допустив порушення вимог пунктів 2.3 пункт «б», 2.9 пункт «а», 10.1, 12.1 та 12.3 та дорожнього знаку 4.10 додатку 1 Правил дорожнього руху України, а саме, керуючи технічно справним автомобілем в стані алкогольного сп»яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, наближаючись до перехрестя, на якому встановлено круговий рух, не виконав вимоги дорожнього знаку 4.10 «Круговий рух», не об»їхав центральний острівець, а навпаки змінив напрямок руху вліво, виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на бордюрний камінь, при цьому, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; при виявленні перешкоди для руху у вигляді металевої колесовідбійної стрічки, що огороджує центральний острівець, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного об»їзду перешкоди, здійснив наїзд на вказану перешкоду, після чого автомобіль, яким він керував, впав у центральний острівець кругового руху, що розташований нижче рівня проїзної частини. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Мерседес-Бенц», держномер [NUMBER], [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми голови - перелому передньої медіальної та верхньої стінки лівої верхньощелепної пазухи з розповсюдженням лінії перелому на нижнє-орбітальний край, наявністю транссудату у лівій верхньощелепній пазусі, забійної рани лобної ділянки, садна обличчя, закритої травми лівого стегна - перелому діафіза стегнової кістки у середній третині зі значним зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я. (а.с.1-2). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у справі № 754/19005/14-к [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з закінченням строків давності (а.с.7-8). Таким чином, вина [PERSON] за допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп'яніння - [PERSON], встановлена вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року у справі № 754/1905/15-к, яким встановлено і факт керування [PERSON] автомобілем «Мерседес-Бенц», держномер [NUMBER], в стані алкогольного сп'яніння. А тому, суд не погоджується із твердженнями відповідача [PERSON], що у зв'язку із його звільненням від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за закінченням строків давності, відповідно до ухвали суду від 13.12.2016 року, його вина у керуванні транспортним засобом Мерседес-Бенц», держномер [NUMBER] в стані алкогольного сп'яніння, в результаті чого 19.11.2013 року відбулось ДТП внаслідок якого постраждала позивач [PERSON] не доведена, оскільки закриття кримінальної справи № 754/19005/14-к відносно нього у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України не є реабілітуючою обставиною. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 19 листопада 2013 року по 13 грудня 2013 року перебувала у травматологічному відділенні № 1 Міської клінічної лікарні швидкої допомоги м. Києва з діагнозом: закритий уламковий перелом с/з лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Перелом кісток носа без зміщення. 25 листопада 2013 року [PERSON] було зроблено операцію, після якої рекомендовано видалити металеві фіксатори через 2 роки з моменту операції (а.с.9). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 32074 травматологічного відділення № 1 Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги [PERSON] перебувала на стаціонарі з 19 листопада 2013 року по 13 грудня 2013 року з діагнозом «Закритий уламковий перелом с/з лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Перелом кісток носа без зміщення уламків. Забій лівої нирки. Вертикальнолінейний перелом лобного виростка, верхньої щелепи. Перелом зліва передньомедіальної і верхньої стінок верхньощелепної пазухи зі зміщенням уламків. Гемосінус. Забійна рана голови. (а.с.10). За даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 20068 Київської міської клінічної лікарні № 12 [PERSON] перебувала на стаціонарі з 23 грудня 2013 року по 08 січня 2014 року у зв'язку з неправильно консолідованим переломом лівого нижньоорбітального края носолобного контрфорса (а.с. 12). За змістом виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 17822 Київської міської клінічної лікарні № 12 [PERSON] перебувала на стаціонарі з 03 липня 2014 року по 08 липня 2014 року у зв'язку з переломом лівої стегнової кістки (а.с.13). Вищевказаними медичними документами [PERSON] рекомендовано видалити металеві фіксатори через два роки з моменту операції, пересування на ходунках та милицях з дозованим навантаженням на ліву кінцівку, через шість місяців після операції до трьох місяців з ретген контролем на етапах лікування, повторна консультація травматолога, консультація у челюсно-лицевому відділенні, нагляд лора, нейрохірурга поліклініки. З досліджених медичних документів вбачається, що позивач [PERSON] перебувала на лікуванні після отриманих в ДТП травм в період з листопада 2013 року по липень 2014 року та в цей період була змушена перенести фізичні та душевні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя. В рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням [PERSON], остання отримала від ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування у розмірі 15 875,76 грн. (а.с.14). Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чифізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Ураховуючи, що внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило моральні страждання позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У своїй постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц Верховний Суд визначив, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, представник позивача зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідачів позивач зазнала фізичних та душевних страждань, суттєвих змін у звичайному, сталому для неї способі життя, оскільки тривалий час перебувала на лікуванні, перенесла ряд операції, втратила роботу, була стурбована результатами реабілітації після перенесених операцій, тому завдану моральну шкоду оцінює у 100 000,00 грн. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком винної протиправної поведінки відповідачів. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України визначено поняття належності, достовірності, допустимості та достатності доказів. З досліджених під час розгляду справи наданих представником позивача медичних документів судом встановлено, що [PERSON] проходила лікування після отриманих внаслідок ДТП травм в період з листопада 2013 року по липень 2014 року та відповідно вимушено зазнала змін у своєму житті. Також, через два роки їй рекомендовано було провести операцію з видалення металевих конструкцій з ніг. Вказані докази є належними та допустимими на підтвердження триваючого розладу здоров'я позивачки, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження нею звичного способу життя, що вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, доказів того, що в результаті ДТП позивач втратила працездатність та їй присвоєно групу інвалідності - суду не надано. Судом не встановлено, що внаслідок отриманих в ДТП травм позивач була позбавлена можливості самостійно себе обслуговувати, або ж зверталась за допомогою до сторонніх осіб чи перебувала на утриманні інших осіб. Позивачем не надано доказів на підтвердження доводів щодо втрати нею роботи. Судом також не встановлено втрату [PERSON] професійних здібностей чи звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров'я. Позивачем не доведено неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Чинним законодавством визначено процесуальні обов'язки сторін, які останні повинні сумлінно дотримуватися. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Встановивши, що внаслідок ДТП, яка сталася у зв'язку із допуском власника автомобіля «Мерседес-Бенц», державний номер [NUMBER] [PERSON] до керування даним транспортним засобом [PERSON], позивач [PERSON] без сумніву зазнала сильного фізичного болю та через нанесені їй травми, перенесла операції, протягом певного часу перебула на лікуванні, що зумовило надалі потребу у реабілітації, та створило небажаний психологічний та фізичний дискомфорт. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели на певний період часу до порушення ритму життя позивача. При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідачів на користь позивача, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань [PERSON] яких вона зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди, характер немайнових втрат враховуючи стан її здоров'я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи з засад розумності, об'єктивності, виваженості і справедливості моральна шкода підлягає частковому задоволенню, яку суд оцінює у 20 000 грн., що підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивачки по 10 000,00 грн. з кожного, що буде домірним завданій шкоді.

Outcome: partial