Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з вищевказаною позовною заявою , в обґрунтування якої стверджував, що 28 серпня 2014 року в єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за № 12014260000000710 та наступного дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. 16.09.2014 року відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді застави. 28.10.2014 року слідчим було складено обвинувальний акт про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, який в цей же день затверджено прокурором та справу направлено до суду. Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.12.2015 року його визнано винним у вчиненні кримінального, правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно розпорядчих функцій строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. В подальшому, ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27.04.2016 року винесений вирок скасовано та кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Вказує, що рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін згідно ухвали Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальна справ від 25 квітня 2017 року. На підставі вказаного, вважає, що незаконного перебував на протязі 2 років 8 місяців під слідством та судом та його цивільні права були обмежені запобіжний заходом. Отже, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, оголошення підозри про вчинене кримінальне правопорушення, застосування запобіжного заходу, а в подальшому - незаконне засудження, призвело до порушення його прав та, як наслідок, принизило честь та гідність, негативно вплинуло на ділову репутацію, позбавило можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршило відносини з оточуючими людьми та призвело до інших негативних наслідків морального характеру, нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, чим і було спричинено моральну шкоду. Таким чином, вважає, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом була заподіяна моральна шкода в сумі 200 000 гривень. Витрати за надання юридичної допомоги під час досудового розслідування та судових процесів складають 30000 грн. На підставі вищевикладеного, просить суд, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 230 000 (двісті тридцять тисяч) гривень, з яких 200 000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) гривень за надання юридичної допомоги. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав та підтвердив, викладені в ній обставини. Також зазначив, що незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, завдало шкоди його авторитету та вплинуло на його соціальні звязку у суспільстві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Державного казначейства України у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду запереченнях. Просила відмовити в задоволенні позову повністю. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем, не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у запереченні на позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право\~\~в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави та умови відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст.23 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Судом встановлено , що відповідно витягу з Кримінального провадження №12014260000000710, заява про кримінальне правопорушення надійшла 28.08.2014 року та внесена до ЄДРСР , правова кваліфікація ч.1 ст. 368 КК України. (а.с 6). Відповідно до повідомлення про підозру від 29.08.2014 року , [PERSON] повідомлено, що він підозрюється в одержанні неправомірної вигоди від [PERSON] у вигляді грошових коштів в сумі 7000 гривень за зарахування останнього до Чернівецького вищого професійного училища радіоелектроніки, тобто у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст . 368 КК України. 21.10.2014 року підозру було змінено. Згідно ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.09.2014 року , відносно підозрюваного [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді застави. (.а.с.19-20). Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено\~ст. 56 Конституції України. Відповідно до\~частин першої, другої та сьомої\~статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до обвинувального акту , складеного 28.10.2014 року, [PERSON] інкримінувалось вчинення кримінального правопорушення, передбаченго ч.1 ст. 368 КК України. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої\~статті 3 цього Закону\~у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, серед іншого громадянинові відшкодовується (повертаються) також моральна шкода. Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених у\~ст. 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода. \~\~\~\~Відповідно до вимог ст. ст.\~4,\~13\~зазначеного\~Закону\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Положеннями\~статті 2 цього ж Закону\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в\~розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи\~обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій,\~що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.12.2015 року [PERSON] визнано винним за ст. 368 ч.1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі із позбавленням права займати посади , пов»язані з виконанням адміністративно - господарських та організаційно - розпорядчих функцій на строк 1 рік. На підставі ст.. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання , якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладні на нього судом обов«язки. Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27.04.2016 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.1.2015 року щодо [PERSON] скасовано та кримінальне провадження закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п.3 КПК України у зв» язку з не встановленням достатності доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримати. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25.04.2017 року , ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 27 квітня 2016 року залишено без змін. Ухвала касаційного суду набрала законної сили з моменту проголошення. Статтею третьою Закону \~встановлено, що\~у\~\~наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене\~\~органами\~\~досудового\~\~розслідування,\~\~органами, які здійснюють оперативнорозшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до\~ст. 4 Закону , відшкодування моральної шкоди провадиться у разі,\~\~коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели\~\~до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною\~\~шкодою\~\~визнаються\~\~страждання,\~\~ заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу,\~\~що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з ч.1\~ст. 4\~\~Закону \~відшкодування шкоди у випадках,\~\~передбачених пунктами 1, 3, 4 , 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до п.9\~постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи\~\~неоподатковуваного\~\~мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-2203цс15, згідно з якою відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. З аналізу змісту\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~ \~видно, що закриття кримінального провадження у зв»язку із не встановленням достатності доказів для доведення винуватості [PERSON] в суді і вичерпання можливості їх отримання є самостійною підставою для відшкодування моральної шкоди, незалежно від встановлення судом факту незаконного притягнення як обвинуваченого. При вирішенні даного спору суд також враховує положення частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували вказану Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини "Котій проти України " від 05 березня 2015 року, Судом було зазначено, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним. Для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин. Пункт 5 статті 5 Конвенції дотримано, коли існує можливість отримати відшкодування за позбавлення свободи, здійснене з порушенням пунктів 1, 2, 3 або 4 Конвенції. Отже, право на відшкодування, закріплене пунктом 5, означає, що порушення одного з попередніх пунктів статті 5 Конвенції було встановлено або національним органом, або Судом. Ефективне застосування права на відшкодування, гарантоване пунктом 5 статті 5 Конвенції, має забезпечуватись із достатнім рівнем визначеності. Як було встановлено судом, загальний період перебування [PERSON] під слідством та судом становив 32 місяці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду справи судом становить 3200 гривень. Таким чином, враховуючи термін перебування позивача під слідством та судом, мінімальний розмір завданої [PERSON] моральної шкоди становить 102400 гривень При цьому суд враховує розяснення наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (Стаття 23 Кодексу). Таким чином, суд враховує, що права позивача на протязі тривалого періоду часу були обмежені, були порушенні його нормальні життєві зв'язки, внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності, він не мав змоги розпоряджатися власним майном. Позивач відчував несправедливість, яка була вчинена відносно нього та був змушений доводити у різних судових інстанціях свою невинуватість. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 200\~000 гривень гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та враховуючи всі обставини справи, приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 110\~000 гривень , як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, які він поніс у звязку з наданням юридичної допомоги , суд зауважує, що право на правову допомогу гарантовано ст. ст.\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від\~\~30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).\~ Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги \~у цивільних справах передбачений у\~розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.\~При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст. ст.\~12,\~42,\~56 ЦПК). \~Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».\~\~\~ Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.\~Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~ Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.\~Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).\~ Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 30\~000 гривень позивачем надано: угоду про надання правової допомоги (а. с. 62), свідоцтво про право на зайняття адвокатською (а. с. 63) та ордер на надання правової допомоги (а.с.64) \~З огляду на викладене відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.\~\~\~ На підставі наведенного та

Outcome: partial