Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за минулий час та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 04 червня 2006 року знаходиться у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №114, в період якого у них народилися спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], яка після припинення у 2008 році спільного проживання з відповідачем однією сім'єю проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона як мати та дружина довгий час сподівалась на відновлення сімейних стосунків, але відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу,за результатами розгляду якого рішенням суду від 03 лютого 2014 року шлюб було розірвано. Відповідач ухиляться від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання спільної неповнолітньої дитини і за період окремого проживання надав фінансову допомогу лише у вигляді дванадцяти виплат по 240.00 гривень шляхом направлення поштових відправлень, починаючи з грудня 2012 року на загальну суму 2880 гривень, в той же час дана сума навіть не досягає розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в зв'язку з чим вважає, що відповідно до положень ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини за минулий час з розрахунку 30% від встановленого прожиткового мінімуму щомісячно, оскільки є встановлений достовірний факт припинення спільного проживання однією сім'єю з відповідачем з 2008 року, в тому числі за період з 01 січня по 31 грудня 2011 року - в сумі 3002 гривні 40 копійок, за період з 01 січня по 31 грудня 2012 року - в сумі 3294 гривні 90 копійок, за період з 01 січня по 31 грудня 2012 року - в сумі 4378 гривень 80 копійок, а всього з урахуванням сплачених відповідачем за зазначений період коштів в сумі 2640 гривень, необхідно стягнути заборгованість в сумі 8036 гривень 10 копійок. Оскільки домовленості щодо його участі відповідача в утриманні їх спільної дитини між ними не досягнуто, прохала також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки з дня пред'явлення позову і до повноліття доньки в розмірі ? частки його заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки обоє батьків зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач, який має можливість сплачувати аліменти, участі в утриманні доньки не приймає в недостатньому розмірі. Позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.10,12-13), в судове засідання не з'явилась, надавши до суду письмову заяву (а.с.15-16), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах за минулий час та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно до повноліття дитини підтримала, при цьому зазначила, що доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в минулому на її вимогу не має. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.11,14), в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, згідно якої прохав розглядати справу у його відсутність, позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки визнав розмірі 1/4 частини його прибутків щомісячно, а проти задоволення позову про стягнення заборгованості по аліментах на утримання дитини за минулий час заперечував (а.с.17,18). В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, від яких маються заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд у відповідності з ч. 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно ст.180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Положеннями статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, при цьому ч.2 даної статті передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Судом встановлено, між сторонами 04 червня 2006 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №114 (а.с.4), в період якого у них народилися спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка після припинення сторонами сімейно-шлюбних відносин згідно складеного 12 січня 2014 року за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області та представників громадськості акту підтвердження фактичного місця проживання (а.с.6) проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає, хоча зобов'язаний це робити, при цьому домовленості щодо утримання спільної неповнолітньої дитини в певному розмірі між сторонами не досягнуто, в зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків по утриманню дитини є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який працює та за місцем роботи отримує заробітну плату (а.с.19), тобто має регулярний щомісячний дохід, стан здоров'я відповідача, який є працездатним, віку та потреб дитини, її стан здоров'я та вважає необхідним у відповідності зі ст.183 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його прибутків щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що за розміром відповідатиме рівній участі відповідача з урахуванням його матеріального стану у матеріальному забезпеченні дитини на рівні 30% встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік " прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який для дітей віком від 6 до 18 років становить з 01 січня 2014 року 10286 гривень. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану як дитини, так і відповідача, а також їх стану здоров'я, витрат позивачки на утримання дитини сторонами суду не надано, а судом не встановлено. В той же час, суд приходить до висновку, що в задоволені позову про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за минулий час за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року в загальній сумі 8036 гривень 10 копійок необхідно відмовити, оскільки в супереч вимог ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України позивачем суду не подано доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, про що позивачем зазначено і в письмові заяві до суду (а.с.15), за якою такі докази відсутні. Крім цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial