Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасові виїзди за межі України доньки [PERSON], [INFO] до країн Європи: Нідерландів, Бельгії, Франції, Іспанії, Германії, Польщі, Чехії, Італії, Португалії, Австрії, сандинавських країн - Фінляндії, Норвегії, Швеції, Данії; в Турцію, Грецію, Чорногорію, Сербію, Хорватію, Болгарію, Грузію, Ізраїль, Єгипет, країни Африки: Шрі-Ланку, Таїланд, ОАЕ та до інших країн, в т.ч. до тимчасово анексованої території АРК Крим, до досягнення нею 16 років, а саме до [INFO] у супроводі її матері - [PERSON] без згоди та супроводу її батька. Мотивувала вимоги свого позову тим, що відповідач - батько неповнолітнього [PERSON], не приймає участі у вихованні дитини, ухиляється від надання матеріальної допомоги, а позивачка має змогу вивозити доньку за межі України на відпочинок, оздоровлення. Проте, отримати добровільно згоду від відповідача на виїзд доньки за межі України не можливо, оскільки [PERSON] проживає в іншому місті, до дитини приїжджав три роки назад. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2015 року її позов з аналогічними позовними вимогами було задоволено судом частково, надано дозвіл на виїзд за кордон доньки терміном на три роки. Цей період часу вже минув, проте відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон і не надасть, що стало їй зрозуміло після неодноразових дзвінків на відомі їй номери телефонів його друзів з проханням зв»ячатися з нею для обговорення даного питання, проте до цього часу він їй так і не зателефонував. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала за викладеними в позові обставинами та просила задовольнити позов в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Просила суд про прискорення вирішення питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, оскільки на при кінці травня 2018 року вона хоче вивезти доньку на оздоровлення за кордон, доказом чого є вже замовлені нею білети, копії яких надала до свого клопотання суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце судового розгляду судом повідомлений за останнім відомим місцем проживання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого в судовому засіданні не заперечувала позивач у справі. Представник третьої особи у справі в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. [PERSON] народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивачка зазначила, що з відповідачем у шлюбі не перебувала. Даний факт підтверджується копією її паспорта. [PERSON], [INFO] проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування, а в абзаці 3 ч.3 ст. 313 ЦК України, передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII). У ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-XII (зі змінами та доповненнями), передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995р. №57 (зі змінами та доповненнями), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Стаття 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (зі змінами), передбачає, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] на тимчасові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька з дня вступу рішення в законну і до 16.04.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial