Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У вересні 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 06.08.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір за яким відповідач отримав кредит у розмірі 18000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач порушив умови договору, в звязку з чим у нього станом на 30.06.2016 року виникла заборгованість в сумі 81611,69 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 18561,05 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 56338,18 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 2350,00 грн.; штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 3862,46 грн., а тому позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 81611,69 грн. та 1378 грн. 00 коп. судових витрат. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали частково в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами, заявили клопотання про застосування до заборгованості по пені строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 06.08.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 18000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 6-32). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит. Відповідачем [PERSON] порушено умови Кредитного договору, внаслідок чого він має прострочену заборгованість станом на 30.06.2016 року в сумі 74899,23 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 18561,05 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 56338,18 грн. (а.с. 4, 5). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії за порушення графіку погашення заборгованості підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Частиною 3 ст. 267 ЦК України, встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Суд приймає до уваги те, що комісія та пеня мають різну правову природу та не можуть поєднуватись, між тим надані позивачем розрахунки (а.с. 4,5) поєднують відповідні нарахування, вимога суду щодо роз'яснення порядку утворення заборгованості за пенею та комісією залишена без уваги позивачем, при цьому суд не приймає вказівки в розрахунку про те, що нарахована сума в розмірі 2350,00 грн. є тільки комісією, з огляду на те, що назва 14 стовпця розрахунку зазначена "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)". З огляду на те, що відповідач клопотав суд про застосування строку позовної давності, а тому суд при розрахунку заборгованості по пені та комісії користується наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с. 4,5), в яких зазначено, що станом на 31.08.2015 року фактично нарахована пеня та комісія складала суму 1350,00 грн., з урахуванням того, що позивач в своїх позовних вимогах вказав заборгованість за пенею та комісією в сумі 2350,00 грн., то заборгованість за пенею та комісією, яка повинна бути присуджена на користь позивача, з урахуванням строків позовної давності, складає суму 1000,00 грн. (2350,00 1350,00). Позовні вимоги в частині стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 3862,46 грн. штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обов'язковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Загальна сума заборгованості визначена судом складає суму 75899,23 (сімдесят п'ять тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять) гривень 23 копійок. Таким чином, позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 75899,23 грн., тобто 94,56 %, то з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 1303,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial