Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

В червні 2016 року позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 20.09.2010р. по 28.08.2014р. у сумі 24 752,53 грн., яка складається з основного боргу у розмірі - 22 655,33 грн.; інфляційних нарахуваннь у розмірі - 1379,18 грн., 3 % річних в розмірі - 718,07 грн., а також понесені судові витрати. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22.09.2016 року позов було задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь КП «ЦОС Шевченківського району» у вищевказаному розмірі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.01.2017 року вказане заочне рішення рішення суду було скасовано та справу було призначено до розгляду в загальному порядку. В процесі розгляду справи судом представником позивача 15.05.2017 року було подано заяву про зменшення позовних вимог із одночаним залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та за цією заявою КП «ЦОС Шевченківського району» просив суд стягнути на свою користь з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках суму заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 20.09.2010р. по 28.08.2014р. у розмірі - 18 792,45 грн., яка складається з основного боргу у розмірі - 16695,20 грн.; інфляційних нарахуваннь у розмірі - 1379,18 грн., 3 % річних в розмірі - 718,07 грн., а також понесених судових витрат в сумі - 1378 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є власниками в рівних частках нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], та споживають комунальні послуги за вказаною адресою, які надає виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». 11.02.2016 року Шевченківський районний суд м. Києва відмовив Комунальному підприємству у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника [PERSON] боргу за житлово-комунальні послуги, а тому у Позивача наявне право звернення до суду у позовному провадженні. Вказали, що при отриманні даних про заборгоаність станом на 01.10.2010 року, з»ясувалось по спожвачу [PERSON] передано з КП ЖЕК «Центральна» до КП УЖГ заборгованість в сумі - 10760,91 грн., яка також підлягає стягненню з боржників. Фактичне споживання тепла відбувалось у вказане приміщення відповідачів, що обумовлює необхідність оплати ними за надані послуги. Під час розгляду справи в суді заборгованість була фактично погашена, але лише частково, тому відповідачі користувались житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, однак кошти в повному обсязі за користування ними не сплачували в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі у відповідності до заяви про зменшення позовних вимог від 15.05.2017 року та просила стягнути кошти в рівних частках з відповідачів, відмовивши в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, зважаючи на її переривання перодичню оплатою коштів відповідачкою за надані послуги. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки претензій від позивача про необхідність оплати коштів вони не отримували, про її існування не знали. Зокрема, [PERSON] постійно сплачувала кошти за спожиті послуги та проводила звіряння з позивачем, з яким заборгованості немає. Суми заборгованості у цьому позові необгрунтовані позивачем належним чином та спростовуються квітанціями про їх сплату відповідачкою. Просили суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача з огляду на їх пропуск, відмовивши в позові в повному обсязі. Суд, вислухавши посянення представників сторін, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» створено відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року №24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського району» від 2012 року передбачено: 2.2.1. Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг. 2.2.2. Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. 2.2.3. Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг. 2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення. За договором від 14.11.2003 року №32-0074 на постачання теплової енергії у гарячій воді, що укладений між АЕК «Київенерго» та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району, то за п.1.1 його умов визначено обов»язок постачальника виробити та поставити теплову енергію «Споживачу» для потреб опалення та гарячого водопостачання, а «Споживач» зобов»язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі. З матеріалів справи вбачається, що окремим дорученням №905 від 13.09.2010р. першого заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації було зобов'язано КП ЖЕКам передати КП УЖГ всю первинну документацію, провести звірку з орендарями та власниками нежитлових приміщень, скласти акт звіряння станом на 01.10.2010 року, з метою підвищення контролю за рівнем платіжної дисципліни не допущенням безоплатного виконання використання теплової енергії та водопостачання. Як вбачається з довідки КП УЖГ Шевченківського району від 01.01.2010 року, що є додатком до договору від 14.11.2033 року, то споживачем послуг опалення та гарячого водопостачання від теплових мереж на адресу [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення за №27 літ.»Б» по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 24.05.2007 року (а.с.125-126). У зв»язку з виникненням заборгованості по оплаті за комунальні послуги в сумі - 22 655,33 грн. за період з 01.09.2010 року по 01.07.2014 року позивачем відповідачу [PERSON] було виписано та направлено претензію 16.07.2015 року (а.с.19-20). Відповідно до акту складеного КП «ЖЕК «Центральна» вбачається, що станом на 01.10.2010 року заборгованість відповідача складає у розмірі 10 760,91 грн.. Відповідно до розрахунку боргу по платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідача в період з 20.09.2010р. по 28.08.2014р. у сумі 24 752,53 грн., яка складається з основного боргу у розмірі - 22 655,33 грн.; інфляційних нарахуваннь у розмірі - 1379,18 грн., 3 % річних в розмірі - 718,07 грн., в тому заборгованість, що виникла до 20.09.2010 року в сумі - 10760,91 грн. (а.с.21). Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За умовами Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів (водопостачання, опалення), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов'язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Розглядаючи справу у межах позовних вимог та із врахуванням наведених у запереченнях відповідача обставинах судом встановлено наступне. Так, дійсно сторонами не заперечується надання теплової енергії до належного відповідачу приміщення, їх отримання та вірність обрахунку щодо кількості спожитої енергії. Правомірність нарахування сум коштів перевірена судом та відповідає встановленим тарифам у відповідності до площі приміщення відповідачів згідно діючих тарифів згідно розпоряджень Київської міської державної адміністрації №758 від 30.06.2009 року, №859 від 01.06.2011 року, №2316 від 07.12.2011 року, №2308 від 07.12.2011 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію та встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням». Доказів не надання або неналежного надання до приміщення відповідача послуг з опалення або відключення в установленому законом порядку від теплопостачання відповідного приміщення надано не було. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача [PERSON] за спожиту та нараховану на належну їй площу приміщення теплову енергію утворилася, внаслідок систематичної не сплати в повному обсязі нарахувань за період з 20.09.2010 р. по 28.08.2014 року, що визначена позивачем в розмірі - 16 695,20 грн., із врахованій у ній сплаченій під час розгляду справи згідно платіжного доручення від 04.03.2017 року сумі - 5960,13 грн. Між тим, перевіряючи вірність нарахованих сум заборгованості за період з 20.09.2010 року по 28.08.2014 року суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідачів боргу за період по 20.09.2010 року, оскільки в розумінні вимог ст.10,57-60 ЦПК України, представником позивача не було доведено в судовому засіданні належними і допустимими доказами обґрунтованість і підстави нарахування визначеної ним заборгованості до цієї дати в сумі - 10 760,91 грн. Посилання представника позивача на те, що документи про нарахування такої заборгованості не збереглись та цей борг було передано від КП УЖГ виключено у такому розмірі, не є належним доказом стягнення такого боргу, оскільки у відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 20.09.2010 року по 28.08.2014 року нараховані на основну суму боргу в розмірі - 5934 грн. 43 коп. (16 695,20-10 760,91), зважаючи на наданий розрахунок та виникнення боргу саме з цього часу. Доказів зареєстрованого за відповідачем 2 [PERSON] права власності на вказане приміщення суду надано не було, а відтак остання у розумінні вимог ч.1 ст.182 ЦК України не може вважатись власником вказаного приміщення, що вказує на неможливість стягнення з неї як з власника заборгованості за житлово-комунальні послуги. При цьому, підстав для застосування строків позовної давності за заявою відповідачів за цей період часу суд не вбачає, оскільки періодичні проплати коштів боргу відповідачем за визначений у позові період вказує на визнання нею свого боргу і обумовлює переривання строку позовної давності у відповідності до вимог ч.1 ст.264 ЦК України (а.с.21,165-166). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог шляхом їх стягнення на користь позивача х [PERSON] за період з 20.09.2010 року по 28.08.2014 року, що були перевірені та перераховані судом на основну суму боргу - 5934 грн. 43 коп. за допомогою програми системи «Ліга-Закон» становлять зокрема інфляційні нарахування у розмірі - 1379 грн. 18 коп. та 3% річних від суми боргу у розмірі - 718 грн. 07 коп. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача 1 [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги - 5934 грн. 43 коп.; інфляційних нарахувань за вказаний період у розмірі - 1379,18 грн. та 3 % річних в розмірі - 718,07 грн Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1378,00 грн.

Outcome: partial