Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені по заборгованості по аліментах, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню по заборгованості по аліментам за період з травня 2005 року по липень 2018 року у сумі 643873,81 грн. Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що під час подружнього життя у них народився син, [PERSON]. Відповідно до рішення Сарненського районного суду з відповідача на її користь на утримання сина стягнуто аліменти. Оскільки відповідач не сплачував аліменти, утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості по аліментах №22913 від 08.10.2018 року станом на 01 жовтня 2018 року склала 65433,86 грн. Відтак, вважає, що має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період 2005-2018 роки, що становить по її розрахунку 643873,81 грн. Просить позов задоволити. Представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві та просить задоволити позовні вимоги частково, а саме у розмірі 10000 грн. Додатково суду пояснила, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах №22913 від 08.10.2018 року, здійсненого державним виконавцем Рівненського ВДВС ГТУЮ в Рівненській області станом на 01 жовтня 2018 року рахувалася заборгованість по аліментах за період 2005-2018 років у сумі 65433,86 грн, яка на сьогоднішній день повністю виплачена. Дана заборгованість по сплаті аліментів виникла за відсутності постійної роботи її довірителя, незадовільним станом здоров»я та допомогою батькам-пенсіонерам. Її довірителем до подачі позову до суду здійснено розрахунок розміру пені за прострочення сплати аліментів і складає 32243, 17 грн. Просить суд зменшити розмір пені по несвоєчасній платі аліментів з 32243,17 грн до 10000 грн. Ухвалою Рівненського міського суду від 11 грудня 2018 року по вищевказаній справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] свої аліментні зобов»язання належним чином не виконував і тому утворилася заборгованість зі сплати аліментів станом на жовтень 2018 року у розмірі 65433, 86 грн., що стверджується дослідженим судом розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №82913 від 08.10.2018 року Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби. Стороною відповідача під час розгляду справи було надано відповідний розрахунок та письмові докази на підтвердження сплати відповідачем заборгованості в листопаді 2018 року 36000 грн та в грудні 2018 року 28000 грн. Так, з оглянутого в судовому засіданні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №5882 від 29.01.2019 року, складеного старшим державним виконавцем Шупік К.В. Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби вбачається, що заборгованість станом на листопад 2018 року (на час подачі позову) становить 31289 грн 61 коп. та визнається відповідачем. Тобто на час подачі позову заборгованість по сплаті аліментів становила 31289 грн. 61 коп. Згідно із частиною третьою\~статті 74 цього Закону\~розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому\~СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого\~СК України. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України,\~статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України\~встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Таким чином, у звязку з наявною у [PERSON] заборгованістю зі сплати аліментів з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1\~- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1\~- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2\~- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначений висновок висловила [PERSON] Верховного Суду в постанові від\~25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц. При цьому у вищезазначеній постанові ВС зазначено, що вирішуючи в конкретному випадку питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верхового Суду відступає від правової позиції щодо застосування частини першої\~статті 196 СК України, викладеної у постанові ВСУ від 01 липня 2015 року справі N 6-94цс15 (Постанова N 6-94цс15) та наступних постановах. Тобто, зі змісту вказаної постанови слід зробити висновок про те, що Верховний Суд змінив правову позицію по відношенню до своєї ж правової позиції, висвітленої у постановах ВСУ від 01 липня 2015 року (справа N 6-94цс15). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування в даному випадку положення постанови Верхового Суду № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року. Суд погоджується з обчисленням пені, відповідно до наданого позивачем розрахунку в межах заявлених позовних вимог за період з травня 2015 року по липень 2018 року, оскільки він відповідає правовому висновку викладеному у постанові [PERSON] Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц. Крім того, необхідно врахувати, що\~Законом України\~від 17\~травня 2017\~року №\~2037-VIII\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» внесено зміни до\~ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Згідно з роз»ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачена статтею 196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто, а навпаки визнав, про що вказав у своєму відзиві. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом'якшує відповідальність, а тому\~стаття 196 СК України, змінена\~Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої\~статті 58 Конституції України\~має зворотню дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).\~Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Отже, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1\~ст. 196 СК України\~в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу\~ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом'якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на листопад 2018 року становить 31289,61 грн та підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення [PERSON] аліментних зобов'язань за період з травня 2005 року по липень 2018 року (межі позовних вимог, заявлені позивачкою) становить 643873,81 грн., тобто перевищує 100% заборгованості по даному аліментному зобов'язанню, суд прийшов до висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам, яка існувала на час подачі позову, тобто в розмірі 31289 грн. 61 коп. Відповідач просить зменшити розмір неустойки у звязку з тим, що у нього є батьки пенсіонери, які потребують матеріальної допомоги та наявністю у нього проблем зі здоровям, відсутність стабільної роботи, однак\~виходячи з аналогії права і застосовування чинного\~законодавство про відповідальність за прострочення грошових зобов'язань до сімейного законодавства, то платник аліментів повинен довести суду, що несплата своєчасно аліментів відбулася з поважної причини (тяжко хворів, був у довгостроковому відрядженні тощо). Лише за наявності неспростовних доказів неможливості сплати нарахованої неустойки (пені), право на неустойку в одержувача аліментів не виникає. Відповідно до\~ч.2 ст.196 СК України\~розмір неустойки\~може\~бути\~зменшений\~судом з урахуванням\~матеріального та сімейного\~стану\~платника\~аліментів. Однак, надані відповідачем матеріали не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які встановлюють наявність у відповідача тяжкого захворювання, доказів того, що у нього є батьки пенсіонери суду взагалі не надано, якими останній обґрунтовує неможливість сплати нарахованої неустойки (пені). Та надані відповідачем копії епікризів датованих 2018 роком, суд не бере до уваги, оскільки вони не містять пояснення\~наявності заборгованості по сплаті аліментів з 2005 року, на\~підставі якої проведено нарахування пені, та не обумовлюють виникнення права на її зменшення. Крім того, наведені обставини щодо неможливості влаштуватися на постійну роботу мають суб'єктивний характер та не свідчать про відсутність вини в розумінні\~ст. 196 СК України. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" та статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом'якшує відповідальність. Відтак, суд вважає, що в зменшенні розміру пені до 10000 грн, як того просить відповідач відмовити, виходячи з принципу розумності та справедливості й інтересів дитини. Крім того, стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності, спрямованим, насамперед, на забезпечення належного виконання аліментних зобов'язань платником аліментів. Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню частково, з врахуванням вимог ч.1\~ст.196 Сімейного кодексу України\~в частині обмеження розміру неустойки 100 відсотками заборгованості, в розмірі 31289,61 грн. Оскільки при зверненні до суду позивачка була звільнення від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: partial