Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.04.2013 року відповідачка отримала кредит у сумі 8000,00\~грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 30.11.2015 року має перед Банком заборгованість у розмірі 12 128,94 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6 253,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 4\~421,52\~грн., заборгованість за пенею та комісією 400,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 553,76 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТ\~КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12 128,94 грн. за кредитним договором №\~б/н від 23.04.2013 року та судові витрати в сумі 1 378,00 грн. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, просив провести розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також письмові заперечення на позовну заяву в частині вимог щодо стягнення з неї сум заборгованості за пенею та штрафів, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов вказаного договору Банк надав відповідачці кредит у сумі 8000,00\~грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В свою чергу, відповідачка зобовязалася відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплатити комісії на умовах, передбачених договором (а. с. 26). Підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», відповідачка погодилась, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та Правилами користування платіжною карткою складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а. с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг строки та порядок погашення за кредитом з установленим мінімальним обовязковим платежем, а також овердрафту, наведений у памятці клієнта / довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною кредитного договору (а.с. 29). Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. В свою чергу відповідачка свої зобовязання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у звязку з чим, станом на 30.11.2015 року має перед Банком заборгованість у розмірі 12 128,94 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6 253,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 4\~421,52\~грн., заборгованість за пенею та комісією 400,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 553,76 грн. Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.\~549\~ЦК\~України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Положеннями пунктів 1.1.5.20, 1.1.5.21, п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг визначена відповідальність позичальника за неналежне виконання обовязків відповідно до законодавства України та умов договору, зокрема, у вигляді штрафу та пені (а.с. 17, 27, 29). Так, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, він зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням відсотків та комісій, нарахованих на суму заборгованості. Крім того, розрахунок розміру пені наведений у памятці клієнта / довідці про умови кредитування (а.с. 6). Враховуючи вищевикладене та норми статті 549 ЦК України,\~штраф і пеня є одним видом\~\~цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання\~\~положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України,\~щодо заборони подвійної\~\~цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (постанова\~\~ ВСУ від 21 жовтня 2015 року\~\~ № 6-2003-цс15).\~\~ Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. та його процентної складової в розмірі 553,76 грн. задоволенню не підлягають. Водночас, доводи відповідачки щодо неправомірності стягнення з неї пені суд до уваги не приймає, оскільки в силу положень ст.ст. 546, 549, 611 ЦК України та умов спірного кредитного договору за порушення строків виконання зобовязання для боржника настають певні правові наслідки, зокрема сплата пені у визначеному договором розмірі. Отже, пеня є видом цивільно-правової відповідальності, передбаченої законом та договором за порушення позичальником строків погашення заборгованості за кредитом. Враховуючи, що позивачем надано суду докази на підтвердження порушення відповідачкою кредитних зобовязань та правомірності нарахування пені, остання підлягає стягненню. До того ж, факт недотримання взятих на себе обовязків щодо своєчасного повернення платежів за кредитом не оспорюється й відповідачкою. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 11 075,18 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6 253,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 4\~421,52\~грн., заборгованість за пенею та комісією 400,00 грн., що утворилась в результаті невиконання відповідачкою взятих на себе зобовязань перед Банком. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., який сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial