Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди їй у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS], а також встановити порядок виконання рішення. При цьому позивачка зазначає, що відповідач по справі є її сином, який з лютого 2012 року не проживає в квартирі [ADDRESS], та не сплачує комунальні послуги. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, тому суд вважає за можливе розглядати справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні і матеріалів, що є в справі, позов підлягає частковому задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено: В квартирі [ADDRESS], як підтверджується довідкою за формою Ф-1 зареєстровані: позивачка - [PERSON] та відповідач [PERSON]. Власником квартири [ADDRESS] є позивачка Відповідач з 2012 року не проживає по зазначеній адресі, його особистих речей там немає. Вказаним житлом відповідач не цікавиться та не оплачує його. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідач не проживав в спірному приміщенні з 2012 року через що він втратив право користування даною жилою площею. Відповідач не знявся з реєстраційного обліку за своїм колишнім місцем проживання, чим створив позивачці перешкоди в реалізації її прав щодо спірної квартири. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Так, п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу. Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial