Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернувся у січні 2018 року до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, вказуючи, що з 11 березня 2016 р він призначений на посаду налагоджувальника устаткування у виробництві харчової продукції V-го розряду консервного цеху фасувального відділення товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат». Згідно з наказом №140к від 30.09.2016 року позивача звільнено з 30.09.2016 року із займаної посади за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, але на день звільнення залишилась заборгованість по заробітній платі. Причиною звільнення стало постійне та грубе порушення відповідачем норм чинного трудового законодавства щодо своєчасності виплати зарплати. Позивач в телефонному режимі неодноразово звертався до керівництва ТОВ «Овруцький МКК», однак підприємство так з ним і не розрахувалося. Оплата праці здійснювалась по погодинному тарифу та за договорами підряду (відповідно щомісяця укладався цивільно-правовий договір). На день звільнення був робочий день. На день подачі позову до суду, з 30.09.2016 року заборгованість по заробітній платі не виплачена та складає 8367,98 грн. Середньоденна заробітна плата згідно розрахункових листів з березня 2016 року по серпень 2017 року та довідки, отриманих в ТОВ «Овруцький МКК» складає 236,11 грн. Таким чином середній заробіток за час затримки складає 77680,19 грн. Тому позивач змушений звернутися до суду . В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, але від представника позивача електронною поштою надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимогами підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, але визнає, що на момент звільнення позивача йому були нараховані грошові кошти в сумі 4639,51 грн, які на даний час не виплачені, мотивуючи це тим, що в день звільнення позивач не працював та вимог про розрахунок перед відповідачем не ставив. Окрім того, зауважили, що за цивільно-правовим договором не виникають трудові відносини, хоча борг за виконану роботу в сумі 3728,47 грн визнають. Також, середньоденний заробіток відповідач розрахував з розміру заробітної плати та кількості відпрацьованих ним днів, який склав 136,14 грн. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» з 12.03.2016 року (наказ №36-к від 11.03.2016 року) по 30.09.2016 року (наказ №140-к від 30.09.2016 року), що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] Також, згідно цивільно-правових договорів, укладених між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» від 12.03.2016 року, 01.04.2016 року, 01.05.2016 року, 01.06.2016 року, 01.07.2016 року, 01.08.2016 року, 01.09.2018 року та актів прийому передачі робіт по цивільно-правовому договору позивач виконував роботи по ремонту та налагоджуванню устаткування, за яку відповідач мав сплачувати йому винагороду. Відповідно до витягу з табелю використання робочого часу за вересень місяць 2016 року в день звільнення 30 вересня 2016 року [PERSON] не працював. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати. Згідно розрахункового листка за серпень 2017 року заборгованість із заробітної плати склала 4639,51 грн, що не заперечувалося відповідачем. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати за весь час розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 , середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» розмір середньоденної зарплати складає 236,11 грн, але враховуючи Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» , табелі обліку робочого часу за липень та серпень 2016 року, середньоденний заробіток складає 136,14 грн. Також, судом встановлено, що позивач у день звільнення не працював, вимога про розрахунок була пред'явлена ним шляхом подання позову, копія якого отримана відповідачем 06 березня 2018 року. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2018 року по 16.05.2018 року включно у розмірі 6262,44 грн., виходячи з розрахунку: 136,14 грн. середньоденна заробітна плата х 46 кількість робочих днів = 6262,44 грн. Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Поняття трудового договору міститься у ст. 21 КЗпП України, відповідно до якої трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. В пункті 2.1 укладених сторонами договорів зазначено, що за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі : з 12.03.16 р по 31.03.2016 р 3507,77 грн; з 01.04.2016 р по 30.04.2016 р 4446,37 грн; з 01.05.2016 р по 31.05.2016 р 4022,91 грн; з 01.06.2016 р по 30.06.2016 р 3996,44 грн; з 01.07.2016 р по 31.07.2016 р 4631,64 грн; з 01.08.2016 р по 31.08.20165 р 4631,64 грн; з 01.09.2016 р по 30.09.2016 р 2329,00 грн. Отже, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, відтак грошові кошти, що підлягають стягненню з відповідача є не заробітною платою, а є винагородою за цивільно-правовою угодою. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійсненні певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцю зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Позивач виконав свої зобов'язання належним чином відповідно до умов цивільно-правових договорів від 12.03.20136 року, 01.04.2016 року, 01.05.2016 року, 01.06.2016 року, 01.07.2016 року, 01.08.2016 року, 01.09.2016 року, а відповідач свої обов'язки належним чином не виконав, оскільки роботу прийняв, про що свідчать акти здавання - приймання виконаної роботи за цивільно-правовими договорами, але винагороду позивачу за виконану роботу не сплатив. Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача винагороди за цивільно-правовими договорами в сумі 3728,47 підлягає задоволенню. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 14630,42 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорціно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено на 17 %, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 138,40 грн. Позивач за даним позовом звільнений від сплати судових витрат в частині стягнення заробітної плати, тому згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує їх з відповідача на користь держави в сумі 704,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial