Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду 25.11.2019 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 січня 1987 року бригада в складі монтера колії [PERSON] , монтера колії [PERSON] та електромонтера СЦБ [PERSON] о 8 годині 00 хвилин від чергової по станції «Породна» [PERSON] отримала виробниче завдання на очистку стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі. О 17 годині стався наїзд тепловозом на монтерів колії [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок наїзду потерпілі загинули. Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, в одну мить Позивач залишилася без батька, друга, без підтримки, як моральної так і фізичної. Більша частина його життя пройшла та проходить без дорогої для нього людини, якої йому постійно не вистачало. Смерть батька до сьогоднішнього дня завдає нескінченних моральних страждань та переживань. Позивач не може усвідомити, що вже ніколи в своєму житті не побачить свого рідного, батька, не почує його голос, не зможе з ним поспілкуватися, не відчує його тепла та підтримки. Щоденні переживання, самотність призводять Позивача до моральної безпорадності та виснаженості. У зв`язку з чим Позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку із загибеллю батька 300000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у суду відсутні правові підстави для покладання на відповідача відповідальність за смерть [PERSON] , оскільки в акті про нещасний випадок визначені особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці. У зв`язку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 12). Батько Позивача [PERSON] помер [INFO] у віці 59 років (а.с.6). Відповідно до Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , причина смерті [PERSON] численні ушкодження кісток скелета і внутрішніх органів (а.с.6). Актом №102 форми Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 26.03.2007 року, встановлено, що 18 січня 1987 року на виконання розпорядження по управлінню залізничного транспорту №37 від 15.01.1987 року, за попереднім узгодженням з профспілковим комітетом підприємства, працівники управління залізничного транспорту згідно з затвердженням оперативним планом на випадок снігопаду, були залучені до роботи у вихідний день. Бригада в складі монтера колії [PERSON] , монтера колії [PERSON] та електромонтера СЦБ [PERSON] о 8 годині 00 хвилин від чергової по станції «Породна» [PERSON] отримала виробниче завдання на очистку стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі». Після отримання завдання відповідальним керівником робіт начальником дільниці з експлуатації рухомого складу (вагонів) [PERSON] був проведений інструктаж членам бригади з техніки безпеки з записом в «Журналі інструктажу по техніці « [INFO] », сигналістом була призначена [PERSON] і бригада приступила до виконання робіт. Виконавши одержане від чергової по станції «Породна» [PERSON] завдання враховуючи відсутність снігу, о 14 годині 00 хвилин роботи були припинені і працівники знаходилися у приміщення станції. О 16 годині 20 хвилин начальник дільниці з експлуатації рухомого складу (вагонів) [PERSON] залишив приміщення станції і попрямував обідати, повідомивши про це начальника зміни. Члени бригади, які були залучені до очищення стрілочних переводів, за відсутності та без отримання дозволу відповідального керівника робіт, прийняли рішення залишити роботу та відправитись додому. З цією метою, о 16 годині 45 хвилин, електромонтер СЦБ [PERSON] виїхав зі станції «Породна» на тепловозі №10 на станцію «Кар`єрна», яка знаходиться в напрямку його місця проживання, а монтер колії [PERSON] зробив запис у «Книзі огляду колії, стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі» про закінчення робіт о 18 годині 00 хвилин і разом з монтером колії [PERSON] попрямували пішки по залізничній колії №18 в напрямку селища Всебратського, розташованого близько 3 км від станції «Породна». В цей час зі станції «Породна» черговою по станції [PERSON] по колії №18 був відправлений двосекційний тепловоз 2ТЕ10М заводські номері 2250А і 225ОБ, спереду якого були приєднані 9 думпакрів-самоскидів 2ВС-95, передній з яких в напрямку руху був обладнаний попереджувальною звуковою сигналізацією, під керуванням машиніста тепловозу [PERSON] і помічника машиніста тепловозу [PERSON] , який рухався в напрямку технічного поста «Гірничий». О 17 годині 00 хвилин стався наїзд зазначеного рухомого складу на монтерів колії [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок наїзду потерпілі загинули (а.с.8, 11). Відповідно до п. 7 вказаного Акту причинами нещасного випадку є: знаходження монтерів колії на діючій залізничній колії без прийняття достатніх заходів безпеки (основна причина) та низький рівень трудової дисципліни працівників управління залізничного транспорту Новокриворізького ГЗК (супутня причина) (а.с. 9). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що\~визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача щодо наявності вини у нещасному випадку самого загиблого [PERSON] , так як винність померлого та інших працівників вказаних у Акті, зокрема [PERSON] та [PERSON] не знімає вини з відповідача за настання нещасного випадку із [PERSON] , оскільки саме підприємство відповідача не створило безпечних умов праці на робочому місці загиблого працівника, виходячи з наступного. Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N 2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. З письмових матеріалів справи встановлено та не оспорюється сторонами, що загиблий [PERSON] працював на підприємстві відповідача та саме при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Також, суд не погоджується з доводами відповідачі у відзиві про необґрунтоване посилання Позивачем на норми законодавства, зокрема щодо\~застосування норм статей 440-1,450, 456\~ЦК України в редакції 1963 року, які діяли на час настання нещасного випадку, не є підставою для покладення на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду спричинену смертю його батька, оскільки норми ст. 440-1 ЦК України, 153 КЗпП України, що\~регулюють питання відшкодування моральної шкоди і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Смерть потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача, який не створив безпечні умови праці надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки внаслідок смерті батька позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, після захоронення батька страждання та переживання не закінчилися. Позивач залишилась без любові зі сторони батька, без його підтримки. Отже смертю батька позивачу завдано глибоких моральних страждань. Крім того, на момент смерті батька вони з позивачем жили дружно, допомагали один одному. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька, грошові кошти в сумі 100000,00 гривень. Відповідно до ч.6 ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial