Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк» або Банк), в якому виклав наступні обставини та обґрунтування своїх вимог. У 2006 році він уклав з ПАТ «КБ «Приватбанк» договір кредиту з оформленням банківської пластикової кредитної картки «Універсальна GOLD» зі встановленням кредитного ліміту 5000 грн., який вподальшому був збільшений. Через сімейні обставини кредитні кошти повертав не регулярно, тому, на його думку, за ним перед відповідачем рахується заборгованість у сумі не більшою за 11500 грн. Проте, на переконання Банку борг, складає 77073 грн. 19 коп., про що йому на мобільний телефон приходять повідомлення. Вказуючи, що Банк протиправно, в односторонньому порядку, збільшив процентну ставку, що суперечить вимогам ст. 629 ЦК України та положенням Закону України «Про захист прав споживачів», тому просив позов задовольнити, визнавши протиправною збільшення процентної ставки та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок кредитного боргу з врахуванням процентної ставки, визначеної при укладенні договору кредиту. В судове засідання позивач не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, направив на розгляд свого представника, який позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково вказавши, що перерахунок можливий з листопада 2014 року, виходячи з процентної ставки 32,4 % на рік, коли позивач останній раз користувався кредитними коштами за цією величиною процентної ставки. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 06 вересня 2006 року [PERSON] підписав у відповідача Анкету-заяву про відкриття банківського рахунку та отримання кредиту з оформленням кредитної картки. Згідно з укладеним таким чином договором [PERSON] отримав кредит з лімітом 5000 грн. за користування яким повинен був сплачувати відсотки за базовою ставкою 36 % на рік, з необхідністю щомісячного погашення боргу в розмірі 7% від суми заборгованості. В подальшому кредитний ліміт Банком збільшувався, проти чого позичальник не заперечував, а також відбувалися зміни процентної ставки. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку боргу, до вересня 2012 року процентна ставка складала 20,4 % на рік, з 01 вересня 2014 року вона склала 32,4 % на рік, а з 1 квітня 2015 року - 42% на рік. З матеріалів справи вбачається, що умови договору відповідач виконав неналежним чином, надавши позичальнику кошти у кредит, однак останній виконував свої зобов'язання в частині вчасного повернення коштів неналежним чином, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість. Із розрахунку заборгованості, наданого Банком, слідує, що позивач свій кредитний ліміт з 4 листопада 2014 року не збільшував. Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Однак Банком не надано доказів того, що Банк правомірно, за узгодженням із позичальником чи за повідомленням йому, яке було отримано ним, обґрунтовано та законно змінив процентну ставку. Тому таке збільшення, з огляду на вказані приписи ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та обставини справи, є нікчемним. Беручи до уваги, що позивач просив здійснити перерахунок боргу з часу укладення договору, але суд визначає, що перерахунок необхідно зробити, з 1 квітня 2015 року, то вимоги позивача підлягають частковому. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", у зв'язку зі звільненням позивача від сплати судового збору при поданні позову до суду, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1409 грн. 60 коп. в розрахунку розміру судового збору за дві немайнові вимоги. Враховуючи викладене,

Outcome: partial