Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 17 квітня 2012 року наказом № 38 к головного лікаря Васильківської центральної районної лікарні її було звільнено з посади лікаря - невропатолога Гребінківської районної лікарні Васильківського району Київської області. [PERSON] звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул, скасування наказів про притягнення до адміністративної відповідальності. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2012 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2012 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2012 року в частині вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконним наказу про звільнення, скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 38 к від 17 квітня 2012 року по лікувально-профілактичних закладах Васильківського району Київської області головного лікаря Васильківської центральної районної лікарні Київської області про звільнення [PERSON]. Поновлено [PERSON] на посаді лікаря-невропатолога Гребінківської районної лікарні Васильківського району Київської області. Стягнено з Васильківської центральної районної лікарні Київської області на користь [PERSON] 14878 грн 50 коп заробітної плати за час вимушеного прогулу. Під час розгляду вищезазначеного позову, питання про відшкодування моральної шкоди не розглядалось. Звільнення стало стресовою подією, що призвело до депресії, тривожності, втрати соціальних зв'язків з колективом, в якому позивачка пропрацювала багато років і те, що через формулювання причин звільнення остання не зможе знайти роботу за фахом. Внаслідок перебування тривалий час безробітньою, у неї виникли значні фінансові труднощі. Внаслідок цих подій були порушені життеві плани, від реалізації яких доводилось відмовитися. Просить стягнути з Васильківської центральної районної лікарні компенсацію за завдану їй моральну шкоду в розмірі 21460 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов, з підстав, зазначених в позовній заяві, додатково пояснивши, що фактично рішення про її поновлення не відбулося, оскільки позивача переведено на посаду лікаря-стажиста та до цього часу відбувається переслідування позивачки зі сторони керівництва. Представник відповідача - Головко О.С заперечував проти задоволення позовної заяви, зазначивши, що [PERSON] було звільнено в зв'язку з її численними порушеннями правил внутрішнього розпорядку. Поновлення судом апеляційної інстанції [PERSON] на роботі відбулося із суто формальних підстав, у зв'язку з тим, що процедура звільнення була проведена неправильно. Крім того, позивач, не зважаючи на поновлення на роботі, продовжує порушувати правила внутрішнього розпорядку. Крім того, на позивачку в зв'язку з цим від пацієнтів поступають численні скарги. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 квітня 2012 року наказом № 38 к головного лікаря Васильківської центральної районної лікарні [PERSON] було звільнено з посади лікаря - невропатолога Гребінківської районної лікарні Васильківського району Київської області. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2012 року в задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул, скасування наказів про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2012 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2012 року в частині вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконним наказу про звільнення, скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 38 к від 17 квітня 2012 року по лікувально-профілактичних закладах Васильківського району Київської області головного лікаря Васильківської центральної районної лікарні Київської області про звільнення [PERSON]. Поновлено [PERSON] на посаді лікаря-невропатолога Гребінківської районної лікарні Васильківського району Київської області. Стягнено з Васильківської центральної районної лікарні Київської області на користь [PERSON] 14878 грн 50 коп заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2012 року: «[PERSON] 9 квітня 2012 року оголошена догана за систематичне порушення трудової дисципліни і до 17 квітня 2012 року позивачка не порушувала трудову дисципліну і про порушення відсутні докази. 17 квітня 2012 року головним лікарем Васильківської центральної районної лікарні Київської області був виданий наказ № 38 про звільнення [PERSON] з посади згідно ч.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно зі ст. 149 КЗпП за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівником під розписку. А відповідно до матеріалів справи до [PERSON] за порушення трудового розпорядку було застосовано одночасно і притягнення її до дисциплінарної відповідальності і звільнення відповідно до наказу № 38 к від 17 квітня 2012 року по лікувально-профілактичних закладах Васильківського району Київської області головного лікаря Васильківської центральної районної лікарні Київської області про звільнення [PERSON].» Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В матеріалах справи наявний висновок соціально-психологічного дослідження 18-04-13 від 18.04.2013 року зроблений спеціалістом громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» [PERSON] відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] з урахуванням індивідуальних психічних особливостей піддослідної особи в сукупності її соціального оточення, зв'язків і цінностей станом на день обстеження становить 5735 грн. Свідки [PERSON] - головний лікар Васильківської ЦРЛ та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - працівники Гребінківської районної лікарні Васильківського району Київської області пояснили суду, що позивачку звільнено за неодноразове порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, відношення в колективі до позивачки негативне і на даний час з нею ніхто не хоче працювати. Свідок [PERSON] -лікар терапевт Гребінківської районної лікарні пояснила, що позивачку поважають пацієнти, вона гарний спеціаліст, вважає що звільнили її незаконно та під час звільнення вона дуже хворіла і в зв'язку зі звільненням повинна була працювати на городі, щоб забезпечувати свою сім'ю. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. (Аналогічна думка з цього приводу викладена в Постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року). З огляду на те, що внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме незаконного звільнення, остання зазнала душевних страждань, з урахуванням характеру, обсягу моральних страждань, їх тривалості та тяжкості вимушених змін у житті позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди лише в розмірі 2000 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial