Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , та зняття їх з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є її донькою, а відповідач [PERSON] є її онуком. Після того, як відповідачка одружилась, вона разом із [PERSON] покинула вказану квартиру та не мешкала в ній з моменту придбання, а саме з 2007 року. Відповідачі участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг не приймають. Наведене створює для неї низку перешкод, вона змушена нести додаткові витрати з утримання житла з урахуванням зареєстрованих у квартирі відповідачів. Вважає, що відповідачі, не проживаючи у жилому приміщенні понад встановлені строки, а тому втратили право користування вказаним житлом. Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги. Просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі у відкрите судове засідання не з`явилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та публікацією судових викликів на офіційному веб-сайті "Судова влада". Третя особа, [PERSON] ,до судового засідання не з`явився надавши заяву з проханням провести розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Третя особа, [PERSON] до судового засідання не з`явилась за невідомих суду причин. Про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно. Представник третьої особи, Служби у справах дітей по Лівобережному району Маріупольської міської ради до судового засідання не з`явився за невідомих суду причин. Про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно. Представник третьої особи, Лівобережного районного відділу реєстрації проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради до судового засідання не з`явився надавши заяву з проханням розглянути справу без його участі. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про часткове задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наведеного. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. 28 квітня 2017 року за реєстровим № 1305. Також право власності позивачки на квартиру [ADDRESS] підтверджується Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 14435842 від 03 травня 2007 року. Згідно інформації Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 18 січня 2019 року № 03-147-0108 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про фактичне проживання, складеного головою КСН «Жемчужний» від 25 січня 2019 року, в квартирі [ADDRESS] фактично мешкають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила,що вона мешкає в квартирі [ADDRESS] . Відвідує позивачку раз на тиждень. Пояснила, що відповідачі не мешкають за місцем своєї реєстрації багато часу Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила,що вона мешкає в квартирі [ADDRESS] . Добре знає позивачку. Відповідачів за місцем їхньої реєстрації ніколи не бачила, та підтвердила, що вони не мешкають за вказаною адресою. Відповідно до ст.ст.317,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України,ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями ст. ст.319,391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення осіб, які не набули право на користування таким майном. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Отже враховуючи, що відповідачі, будучи членом сім`ї позивачки, понад встановлені законодавством строки відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, у позовній заяві позивачка просив суд зобов`язати Лівобережний районний відділ реєстрації проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради зняти з реєстраційного обліку відповідачів. Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зі змісту даного нормативно-правового акта вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, тому вирішення питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірній квартирі не входить до компетенції суду, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial