Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Київська Русь» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], визначивши третіми особами КП "ЖЕО № 2" Полтавської міської ради, УДМС України у Полтавській області, Службу у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання з квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що 05 червня 2007 року між АБ «Київська Русь» та ПП «Агро-Сан» був укладений Кредитний договір № 3, відповідно до якого Банк відкрив позичальнику відкличну відновлювальну лінію строком з 05 червня 2007 року по 05 червня 2009 року та надав грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн. зі сплатою 19 % річних. На забезпечення виконання умов позичальника по кредитному договору, 05 червня 2007 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], був укладений договір іпотеки № 3/1, предметом якого стала квартира [ADDRESS]. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 18 січня 2011 року позовні вимоги АБ «Київська Русь» до ПП «Агро-сан», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу та звернення стягнення на заставне майно задоволено, зокрема, звернуто стягнення в рахунок погашення боргу на квартиру [ADDRESS]. Звернення стягнення на іпотечне майно є підставою для виселення всіх мешканців. Після отримання вимоги про звільнення житлового приміщення, мешканці вказаної квартири протягом місяця помешкання не звільнили, тому змушені звернутися до суду з позовом. У судове засідання представник позивача не з»явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (а.с.104). Відповідачі у судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с.69-70, 79-80, 93-94), про причини неявки суд не повідомили. Представники третіх осіб КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради та Служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради у судове засідання не з»явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Представник КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради при винесенні рішення покладався на розсуд суду, представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради прохав прийняти рішення, яке буде відповідати інтересам дітей (а.с.58,73). Представник третьої особи УДМС України в Полтавській області у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.54), про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 червня 2007 року між АБ «Київська Русь», в подальшому правонаступником ПАТ «Банк «Київська Русь», та ПП «Агро-Сан» був укладений Кредитний договір № 3, відповідно до якого Банк відкрив позичальнику відкличну відновлювальну лінію строком з 05 червня 2007 року по 05 червня 2009 року та надав грошові кошти у розмірі 2 000 000 грн. зі сплатою 19 % річних за користування кредитними коштами (а.с.15-20). На забезпечення виконання зобов»язань позичальником по зазначеному кредитному договору, 05 червня 2007 року між АБ «Київська Русь», в подальшому правонаступником ПАТ «Банк «Київська Русь», та [PERSON], який діяв від імені [PERSON], укладений Договір іпотеки № 3/1, згідно п.1.1 якого іпотекодавець діє як майновий поручитель за ПП «Агро-Сан» щодо виконання зобов»язань позичальника повернути суми кредиту, плати за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків. Вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.21-22). Предметом іпотеки згідно вказаного Договору іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 березня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1754 (а.с.23-24). Згідно п.3.2 Договору іпотеки на момент укладення цього Договору ні Предмет іпотеки, ні будь-яку його частину нікому будь-яким способом не відчужено, не передано в іпотеку іншим особам, він не є предметом судового спору і не перебуває під забороною (арештом) та у податковій заставі, ніякі треті особи не мають на нього будь-яких прав, в тому числі прав та вимог, що підлягають державній реєстрації відповідно до чинного законодавства, не обтяжений будь-якими боргами чи зобов»язаннями. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 18 січня 2011 року позовні вимоги АБ «Київська Русь» до ПП «Агро-сан», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, звернення стягнення, вилучення товару, стягнення судових витрат задоволено, зокрема, звернуто стягнення в рахунок погашення боргу на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АБ «Київська Русь» (а.с.25-26). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 серпня 2011 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 18 січня 2011 року залишено без змін (а.с.27-28). Відповідно до ч.1 ст. 509 КК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідач належним чином не виконав обов'язків щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, тому за ним станом на 15 листопада 2013 року утворилася заборгованість у сумі 1 262 099 грн. 46 коп., яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 1 168 750 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 89 753 грн. 42 коп., пені за несвоєчасну (неналежну сплату плати за користування кредитом у сумі 3 596 грн. 04 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.39). Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, що встановлено ч.1 ст. 575 ЦК України. Зі змісту ст. 589 ЦК України слідує, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закону), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1 ст. 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частинами 1 та 3 статті 33 Закону встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, що встановлено ч.2 ст. 39 Закону. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. ПАТ «Банк «Київська Русь» звертався із вимогами про виселення 20 грудня 2012 року за вих. № 1107/89 до [PERSON], 20 грудня 2012 року за вих. № 1106/48 до [PERSON], 20 грудня 2012 року за вих.1109/48 до [PERSON], вказуючи, що протягом місяця з моменту отримання вимоги, мешканці зобов»язані звільнити предмет іпотеки, шляхом виселення та письмово повідомити Банк про дату виселення. Письмові вимоги сторони отримали 28 грудня 2012 року (а.с.32-38), однак до цього часу повідомлень про добровільне виселення до Банку не надходило. Крім того, іпотекодавець в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» зареєстрував в іпотечній квартирі малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], тоді як згідно ч.3 ст. 9 Закону має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Цей факт підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 2» від 22 травня 2007 року за вих. 1120, з якої вбачається, що неповнолітніх в кв. [ADDRESS] зареєстрованих немає (а.с.29), та заявою [PERSON] від 05 червня 2007 року приватному нотаріусу [PERSON] про відсутність неповнолітніх дітей, які мали б право користування квартирою (а.с.30). Таким чином, іпотекодавець фактично спричинив додаткове обтяження на квартиру та здійснив додаткові перешкоди в праві реалізації квартири Банку. Також за змістом ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 43 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснив, що згідно з частиною 4 статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Встановлено, що на час укладення договору іпотеки, неповнолітні у вказаній квартирі зареєстровані не були, не були власниками, а тому договір іпотеки не суперечить вищезазначеній нормі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про виселення відповідачів з квартири є обґрунтованими, оскільки останні, не зважаючи на рішення суду про стягнення заборгованості, заборгованість по кредитному договору не погасили, вимоги іпотекодержателя до іпотекодавця та мешканців квартири про добровільне виселення не виконали, неповнолітніх дітей було зареєстровано в квартирі після укладення договору іпотеки, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття відповідного кола осіб з реєстрації за адресою іпотечного майна до задоволення не підлягають, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду, зокрема, про виселення. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, а тому стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 114 грн. 70 коп. в рівних частках (а.с.1).

Outcome: partial