Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 11.11.2011 року уклав шлюб з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON], [INFO], на яку він сплачує аліменти. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2015 р. шлюб було розірвано. За період шлюбу 08.07.2013 р. ними було придбано квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 4502,72 грн., та яка перебувала у спільній власності подружжя. Оскільки питання про поділ спільного майна залишилось невирішеним, просив виділити кожному з подружжя по 1/2 частині зазначеної квартири. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач позов визнала частково, просила відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, які мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітньої доньки. Проти поділу квартири в пропорції: позивачу 1/3 частина квартири, а їй з дочкою 2/3 частини не заперечувала. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З відповідного свідоцтва судом установлено, що сторони уклали шлюб 11.11.2011 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського МРУЮ Київської області було зроблено актовий запис №348. Згідно з Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2015 р., шлюб між сторонами було розірвано. З того ж рішення вбачається, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO] З договору купівлі продажу від 08.07.2013 р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5841941 від 08.07.2013 р. судом встановлено, що під час шлюбу за позивачем було визнане право власності на квартиру №11, яка є однокімнатною, у будинку №6 по вул.Шкільній у смт Терезине Білоцерківського району Київської області. Відповідно до ст. ст..60,69 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу); дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст.. 70 того ж Кодексу , у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд задовольняє вимоги позивача в тому обсязі, в якому вони ґрунтуються на законі, а тому у звязку з неможливості виділити його частку з неподільної речі визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає спірну квартиру у їх спільній частковій власності. Відхиляючи доводи відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, які мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, що вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти, зокрема, випадки, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Як встановлено судом, позивач сплачує аліменти на дочку [PERSON], що відповідач не заперечує. Доказів того, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, або позивач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, відповідач суду не надала. Тому суд вважає, що підстави для відступу від засад рівності часток подружжя відсутні.

Outcome: partial