Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він навчається в Харківському машинобудівному коледжі на денній формі навчання, за яке щороку сплачує 6895,00 грн., та потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює у філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на посаді слюсаря котельного відділення, отримує заробітну плату та може надавати матеріальну допомогу на утримання сина та брати участь у додаткових витратах на дитину, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення сином 23-річного віку та додаткові витрати на оплату навчання сина у розмірі 13790,00 грн. до закінчення навчання. Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що він є інвалідом 3 групи та не має змоги допомагати синові. Від [PERSON] надійшла до суду заява, згідно якої він позов підтримав, просив його задовольнити та проводити розгляд справи в його відсутності (а.с.35). Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який зареєстровано між ними 12.06.1997 року Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 12.06.1997 року (а.с.9). У даному шлюбі сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 14.07.1999 року Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області (а.с.9). Згідно із ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання [PERSON] навчається в Харківському машинобудівному коледжі на 2 курсі зі спеціальності «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка», денна форма навчання, за рахунок власних коштів, термін навчання з 01.09.2016 року (наказ № 240к від 06.08.2016 р.) до 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою № 1313 від 07.09.2017 року (а.с.12). Загальна вартість освітньої послуги згідно договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації з фізичною особою № 4 від 08.08.2016 року становить 27580,00 грн. (а.с.13). Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 200 ЦПК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Виходячи зі змісту ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття ( незалежно від форми навчання ), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 116955 від 04.04.2016 року (а.с.57), а отже отримує пенсію по інвалідності. Крім того, він є працездатним, працює слюсарем з ремонту устаткування та пилопідготовчих цехів у Філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ нафтогазовидобувна компанія» та отримує заробітну плату, що підтверджується інформацією Філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ нафтогазовидобувна компанія» від 07.12.2017 року за № 05-01/1241 (а.с.47), інших осіб на своєму утриманні не має. Враховуючи вищевикладене, відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу сину, у зв'язку з продовженням останнім навчання, отже, суд визначає розмір аліментів у розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина до закінчення останнім навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23-х років. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина суд зазначає наступне. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачу в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 680,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial