Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кран» (далі - ТОВ «Кран») про стягнення індексації заробітної плати за період роботи, середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 11.06.2012 до 31.03.2015 він працював у ТОВ «Кран» на посаді електромонтера по обслуговуванню електрообладнання вантажопідйомних кранів 6 розряду. За період, що він працював йому не було проведено індексації заробітної плати, та не виплачено середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності з участю його представника. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшив та уточнив позовні вимоги і просить суд стягнути з ТОВ «Кран» на користь позивача заборгованість заробітної плати за період роботи з 2012 до 2015 років в сумі 650,40 грн., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати за період з 31.03.2015 до 31.05.2016 в сумі 23510,94 грн., заборгованість по заробітній платі з 09.04.2015 до 05.06.2015 в сумі 669,90 грн., з 15.06.2015 до 14.08.2015 в сумі 1276,46 грн., з 17.08.2015 до 19.11.2015 в сумі 1921,36 грн., а всього на загальну суму 3867,72 грн., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати за період з 06.06.2015 до 31.05.2016 в сумі 10143 грн., за період з 14.08.2015 до 31.05.2016 в сумі 9735, 66 грн., за період з 19.11.2015 до 31.05.2016 в сумі 7098,52 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., судові витрати на оплату правової допомоги в сумі 3383,32 грн.. При цьому розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що внаслідок невиплати коштів з урахуванням індексації зарплати позивач безпідставно був позбавлений права на отримання доходів, внаслідок чого був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що завдало йому тривалих душевних хвилювань. Представники відповідача Єзва Є.І., Хоменко О.М. позов визнали частково та не заперечують щодо стягнення з ТОВ «Кран» на користь позивача індексації заробітної плати за період роботи з 2012 до 2015 рр. в сумі 650,40 грн. та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати за період з 24.03.2016 до 14.04.2016 в сумі 1099,36 грн. виходячи із середньоденної заробітної плати в сумі 68.71 грн. за 16 робочих днів вказаного періоду. Позов в частині стягнення заборгованості заробітної плати та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати з 09.04.2015 до 05.06.2015, з 15.06.2015 до 14.08.2015, з 17.08.2015 до 19.11.2015 не визнали у зв'язку відсутністю вказаної заборгованості, що підтверджується відповідними документами. Позов в частині моральної шкоди в сумі 10000 грн. не визнають, поскільки вважають його необґрунтованим. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.І Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статті 21, 22 зазначеного закону передбачають, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Таким чином, обов'язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ТОВ «Кран», де працював з 11.06.2012 до 31.03.2015 на посаді електромонтера по обслуговуванню електрообладнання вантажопідйомних кранів 6 розряду, а тому належним відповідачем є ТОВ «Кран», яке має статус юридичної особи і повинен провести з ним розрахунок. Також судом встановлено, що позивач був звільнений 31.03.2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, після чого працював у відповідача за строковими трудовими договорами: з 09.04.2015 по 05.06.2015 - підсобним робітником за направленням служби зайнятості; з 15.06.2015 по 14.08.2015 - підсобним робітником за направленням служби зайнятості; з 17.08.2015 по 19.11.2015 - електромонтером за направленням служби зайнятості (а.с. 101-104). Згідно листа Управління держпраці у Черкаській області (а.с. ) від 20.05.2016 № 2066/1 про розгляд депутатського звернення від 06.05.2016 вбачається, що перевіркою додержання законодавства про працю у ТОВ «Кран», проведеною у грудні 2015 року встановлено порушення ч.6 ст.95, ст.110,115 КЗпП України щодо незабезпечення достовірного обліку виконуваної роботи у серпні 2015 року, не проведення індексації заробітної плати за січень 2014 - березень 2015 року, неповідомлення про розміри оплати праці, порушення строків виплати заробітної плати. За результатами перевірки внесено припис усунути виявлені порушення та вжито заходи адміністративного впливу. За невиконання вимог припису до керівника ТОВ «Кран» вжиті заходи адміністративного впливу за ст.188-6 КУпАП. Згідно ч.6 ст.95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Індексація грошових доходів населення відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» є виплатою, яка проводиться з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Індексація заробітної плати проводиться відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (зі змінами та доповненнями). Згідно розрахунку суми індексації за розрахунковий період, складеним відповідачем (а.с.20-22) у запереченні до позову вбачається, що ТОВ «Кран» не заперечує проти тієї обставини, що через не проведення індексації недоплачена заробітна плата позивача за період роботи з 11.06.2012 - 31.03.2015, 09.04.2015- 05.06.2015, 15.06.2015 - 14.08.2015, 17.08.2015- 19.11.2015 складає 879,14 грн., яка за мінусом переплати в розмірі 218,84 грн. складає 660,30 грн.. Із вказаним розрахунком недоплаченої заробітної плати у зв'язку з не проведенням індексації погодився позивач у суді, у зв'язку з чим уточнив позовні вимоги в подальшому та просив стягнути заборгованість заробітної плати за період роботи з 2012 до 2015 років в сумі 650,40 грн.. З матеріалів справи, а саме з довідки Черкаської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 19.05.2016 (а с.98) вбачається, що поштовий переказ коштів в сумі 650,40 грн. на адресу позивача надійшов 16.04.2016, але [PERSON] відмовився від його отримання. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про працю працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на викладене, відповідач порушив норми діючого законодавства та у встановлений Законом строк не провів індексацію заробітної плати позивачу, а тому заборгованість індексації заробітної плати за період роботи позивача з 11.06.2012 до 31.03.2015, з 09.04.2015 до 05.06.2015, з 15.06.2015 до 14.08.2015, з 17.08.2015 до 19.11.2015 в сумі 879,14 грн., яка за мінусом переплати в розмірі 218,84 грн. складає 660,30 грн. підлягає задоволенню в межах позову, тобто в сумі 650,40 грн.. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. А при оспорюванні цих сум роботодавцем, сума середнього заробітку стягується, в залежності від того, на чию користь вирішено спір. Згідно положень п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За таких обставин має місце порушення строків розрахунку із працівником при звільненні позивача з роботи 31.03.2015, а тому суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ст. 116 КЗпП України та як наслідок породження у позивача права на стягнення із відповідача середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2015 по день винесення рішення суду - 31.05.2016. Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 8.02.1995 року № 100. Середньоденний заробіток розраховується відповідно до даної постанови та даних відповідача про розмір заробітної плати позивача за два місяці до звільнення, а саме за лютий 2015 року в сумі 1225, 69 грн. та березень 2015 року в сумі 2030, 92 грн. (а.с. 53-54)., всього загальна сума заробітної плати складає 3256,61 грн.: 59 робочих днів = 55.19 грн.. Отриманий середньоденний заробіток слід помножити на кількість робочих днів за розрахунковий період - з 31.03.2015 по день винесення рішення суду до 31.05.2016 ( 330 робочих днів х 55,19 грн. )= 18212, 70 грн.. Таким чином, позов [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати за період з 31.03.2015 до 31.05.2016 в сумі 23510,94 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі 18212,70 грн.. Судом встановлено, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з 09.04.2015 до 05.06.2015 - 669,90 грн., з 15.06.2015 до 14.08.2015 - 1276,46 грн., з 17.08.2015 до 19.11.2015 - 1921,36 грн., а всього на загальну суму 3867,72 грн., середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати за період з 06.06.2015 до 31.05.2016 в сумі 10143 грн., за період з 14.08.2015 до 31.05.2016 в сумі 9735, 66 грн., за період з 19.11.2015 до 31.05.2016 7098,52 грн. є безпідставним та задоволенню не підлягає, поскільки згідно розрахункових листків по зарплаті та відомостей про виплату заробітної плати за вказаний період, наданих відповідачем у суді, як належних та допустимих доказів (а.с.43-88) вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] за вказаний період відсутня. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України та п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди" - передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань. Тому суд вважає, що в результаті вказаних дій відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у нервовому потрясінні та тривалих душевних стражданнях внаслідок невиплати належних йому сум заробітної плати і докладання додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням викладених обставин справи, думки сторін, суд оцінює завдану позивачу моральну шкоду в сумі 1000 грн., а тому позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. підлягає до часткового задоволення. Судові витрати підлягають розподілу згідно вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial