Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, проведено поділ майна подружжя, а саме визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в іншій частині позову відмовлено.( а.с.161-165т.2). 10.10.2014 року відповідач, в особі представника подав до суду заяву про перегляд рішення суду від Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2014 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що згідно ухвали ВССУ від 24.04.2014 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.10.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05.12.2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2014 року позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дарування недійсним залишені без розгляду за заявою позивача. Вказувала, що предметом спору були грошові кошти, які відповідач [PERSON] отримав у дар від своєї матері, що були джерелом походження коштів на придбання квартири адресою: [ADDRESS] , яка є його особистою власністю. Вказував, що оскільки позивач [PERSON] залишила позов без розгляду, щодо визнання недійсним договору дарування грошових коштів, то наявна нововиявлена обставина, щодо відсутності спору про походження коштів на купівлю спірної квартири, яку відповідач вважає своєю особистою власністю, що не підлягає поділу. Ухвалою суду від 09.02.2015 року (суддя Петренко Н.О.) відкрито провадження у справі за ново виявленими обставинами. Ухвалою суду від 26.02.2015 року заяву про перегляд рішення суду за ново виявленими обставинами залишено без задоволення ( а.с.191 т.1). Згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2015 року ( а.с.216 т.1), апеляційну скаргу представника відповідача задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва віл 26.02.2015 року скасовано, з передачею питання на новий розгляд. Ухвалою суду від 29.05.2015 року (суддя Кириленко Т.В.) відкрито провадження в справі за ново виявленими обставинами ( а.с.225 т.1). Згідно Розпорядження Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2017 року у зв`язку із звільненям судді призначено повторний автоматизований розподіл справи. Ухвалою суду від 19.05.2017 року справу прийнято до провадження судді Величко Т.О. (а.с.116 т.2) Згідно ч.ч.1,2 ст.423 ЦПК України 1. Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 2. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Ухвалою суду від 24.10.2018 року скасовано рішення суду від 11.03.2014 року та призначено справу до розгляду у загальному порядку. В судовому засіданні представник відповідача підтримала заяву про перегляд рішення суду за ново виявленими обставинами та просила суд скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2014 року та прийняти нове рішення про відмову у позові. Згідно предмету спору ( а.с.29-32) Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 25 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції, про що зроблено актовий запис N 2335. Від шлюбу Позивач та Відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . 06 лютого 2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не залежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно взаємною згодою. Позивач зазначила, що за час перебування у шлюбі Позивач та Відповідач придбали за кредитним договором № 2621/0208/71-019 від 12.02.2008 року однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] . Станом на день подачі позову, борг за кредитним договором сплачено в повному обсязі спільними коштами Відповідача та Позивача. Правовстановлюючі документи (договір купівлі-продажу, витяг про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, технічний паспорт та інше), що підтверджують право власності знаходяться у Відповідача. На усні вимоги отримати копії вказаних вище документів Позивач отримала відмову. Як покупець, у вказаному вище договорі зазначений Відповідач. Позивач зазначила, що окрім квартири, за час шлюбу було придбано інше рухоме майно, яке також підлягає поділу: - холодильник LG GR-В 359 PLQ вартістю 2 235 грн. придбаний 22.03.2008 р; - миючий пилосос КАRСНЕR SЕ 3001 приблизна вартість 1500 грн. придбаний 30.03.2007 р. Плазмовий телевізор Panasonic TH-42PA60R вартістю 7879 грн., придбаний 17.12.2006 р.; домашній кінотеатр Yamaha RX-V367ROSBL вартістю 2359.80 грн., придбаний 14.07.2011 р.; домашній кінотеатр Yamaha NS-50+NS-PGO вартістю 2639.20 грн., придбаний 14.07.2011 р.; -телевізор Sumsung приблизна вартість 15000 грн.; - хлібопіч ВDМ-755s вартістю 450 грн., придбана 14.08.08 р.; - маршрутизатор безпровідний вартістю 540грн., придбаний 08.11.2009р.; - духова шафа АRISТON вартістю 2 548 грн., придбана 01.06.2009р.; - витяжка FTC612WN вартістю 1129,00 грн.; - мийка ТЕКАСЕNТRОVАL + дозатор вартістю 725 грн.+175 грн., придбані 12.06.2009р.; - варильна поверхня GНSG40RAW вартістю 3 375 грн., придбана 20.05.2009 р.; - фільтр «Аквафор» приблизна вартість 1400 грн. придбаний 01.04.2009 р.; - фасади для меблів загальною вартістю 9463грн., придбані 04.09.2009р.; - меблі (тумби) загальною вартістю 1 578,75 грн. придбані 17.05.2009 р.; - скло до меблів вартістю 1000 грн.; - телефон радіо Раnasonic вартістю 265 грн., придбаний 09.11.2009 р.; - шафа-купе загальною вартістю 6800 грн.; - крісло-мішок (без каркасні меблі) 4 шт.: - у формі футбольного м`яча вартістю 550 грн. - з тканини оранжево-сірого кольору вартістю 850 грн. - з дерматину жовтого кольору вартістю 1200 грн.- з дерматину срібного кольору вартістю 950 грн. Позивача зазначила, що визнання за [PERSON] права власності на таке майно, як: Холодильник LG GR-B 359 PLQ вартістю 2 235 грн. придбаний 22.03.2008 року; плазмовий телевізор Panasonic TH-42PA60R вартістю 7879 грн., придбаний 17.12.2006 року; мийка TEKACENTROVAL + дозатор вартістю 725 грн.+175 грн., придбані 12.06.2009 року; крісло - мішок (без каркасні меблі) 2 шт. (з дерматину жовтого кольору вартістю 1200 грн. та з дерматину срібного кольору вартістю 950 грн.); фасади для меблів загальною вартістю 9463 грн., придбані 04.09.2009 року; скло до меблів вартістю 1000 грн; фільтр «Аквафор» приблизна вартість 1400 грн. придбаний 01.04.2009 року не буде порушувати принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 24.10.2018 року задовольнити заяву про перегляд заочного рішення суду. Скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись при цьому на обставини справи, викладені в позовній заяві. Представник Відповідача з`явився у судове засідання, позов не визнав, посилаючись на те, що джерелом походження коштів на придбання спірної квартири були грошові кошти, які подаровані були відповідачу, про що вказано у запереченнях проти позову. Що позивач [PERSON] у справі №759/9826/14 до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування грошових коштів за своєю заявою залишила позов без розгляду, а тому походження коштів на придбання квартири є подаровані грошові кошти матір`ю відповідача, а тому у задоволенні позову просить суд відмовити. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази судом встановлено наступне. Судом встановлено,що 25 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції, про що зроблено актовий запис N 2335. Від шлюбу Позивач та Відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . 06 лютого 2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. За змістом ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що 25 листопада 2006 був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 2335. (а.с.5). Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторін у справі придбано за кредитним договором № 2621/0208/71-019 від 12.02.2008 року однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] . Станом на день подачі позову, борг за кредитним договором сплачено в повному обсязі спільними коштами Відповідача та Позивача. Судом встановлено, що Правовстановлюючі документи (договір купівлі-продажу, витяг про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, технічний паспорт та інше), що підтверджують право власності знаходяться у Відповідача. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 п.1.ч.2, ч.3,ч.4 ст.16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом .3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Положеннями ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1959р (ратифіковано Україною 17.07.1997р) визначено, що кожен, чиї права,свободи,визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Верховний суд України у постанові від 12.06.2013 року по справі №6-32цс13 зробив наступний висновок,що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захист, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України (ст..8,9) та Конвенції мають вищу юридичну сил, а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту,тобто таким, що відповідає змісту порушеного права,характеру його правопорушення та наслідком,спричиненим порушенням. Відповідно до ст. 57 СК України, «особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». Верховний Суд України у своїх постановах - від 16.12.2015р. по справі № 6-2641цс15,- від 12.10.2016р. по справі № 6-846цс16, висловив наступну Правову позицію щодо застосування норм СК України:«Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя», аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у Постанові (ВС ВП у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018р.) Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя». Судом встановлено, що в період перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2006 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» 12.02.2008 року було укладено кредитний договір 2621/9298/71-0019 на суму 60000,00 доларів США. Судом встановлено, що 12.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 303 000,00 грн ( а.с.30-31 т.1). Судом встановлено, що згідно Іпотечного договору №2621/0208/71-019-Z-1 від 12.02.2008 року ( а.с.53-56 т.1)спірну квартиру було передано в іпотеку. Згідно вимог ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Судом встановлено, що згідно договору дарування грошових коштів від 21.11.2011 року ( а.с.59) матір відповідача [PERSON] подарувала своєму сину - відповідачу [PERSON] грошову суму у розмірі 85000 доларів США,але передача грошей відбулася в період з 02.02.2008 року по 06.06.2011 року ( а.с.59-60 т.1). Згідно ст. 60 СК України Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, Майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що згідно довідки ( а.с.21) позивач у справі у період з 20.08.2007 року по 15.06.2010 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а з 16.06.2011 року по 16.12.2011 року у відпустці без збереження заробітної плати. Згідно ст. 61СК України Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.\Офіційне тлумачення положення частини першої статті 61 див. в Рішенні Конституційного Суду № 17-рп/2012 від 19.09.2012\. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.4. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що відповідно до ст.119 ЦПК України, рішенням суду не було встановлено режим окремого проживання між сторонами у справі в період перебування у шлюбі. Судом встановлено,що згідно довідок про доходи позивача ( а.с.34), та відповідача (а.с.73-78) разом у період шлюбу за період з січня 2007 року по червень 2012 року, набуто у спільну власність (ст..61 ЦПК України) заробітну плату на загальну суму 331 196,35 грн. Судом встановлено, що відповідач у справі не просив суд визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю, не надав доказів та не повідомив про підстави звільнення від доказування у порядку ст.. 82 ЦПК України, що саме грошові кошти подаровані відповідачу за договором дарування від 21.11.2011 року,у розумінні ст.117 ЦК України, були використані на купівлю спірної квартири та погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором договір 2621/9298/71-0019 від 12.02.2008 року. Згідно ч.1ст. 70 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони у справі між собою договори щодо спірної квартири не укладали, шлюбний договір не укладали. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А тому суд дійшов висновку, що позов , в частині поділу нерухомого майна доведений та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач також просить суд поділити рухоме майно, до матеріалів справи позивач подала копії товарних чеків, квитанції, але таки докази не можуть бути належними та допустимим, оскільки не доводять факт придбання такого майна в період шлюбу та наявність такого майна в натурі, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial