Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, викладену [PERSON] у соціальній мережі www.facebook.com на загальнодоступних сторінках «[INFO]» та зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію у спосіб шляхом розміщення спростування недостовірної інформації вказаного змісту на сласній сторінці у соціальній мережі www.facebook.com та на загальнодоступних сторінках «[INFO]», стягнути компенсацію заподіяної моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачкою [PERSON] розміщено в мережі інтернет на загальнодоступних сторінках соціальної мережі www.facebook.com «[INFO]» та відповідно розповсюджено відео повідомлення щодо позивача, з недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі, недоторканості ділової репутації інформацію наступного змісту: «Шановна партія, керівництво « За майбутнє » та виборці! Я [PERSON] проживаю в селі Мирне Одеської області, офіційно звертаюсь до вас з наступним: Хочу звернутись до вас бо ви моя єдина надія на справедливість, повідомляю вам, що в вашій політичній партії є особа, яка є кандидатом у депутати Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області [PERSON] . [PERSON] є непорядною людиною, яка на протязі 5 років кривдить мою родину та знущається над нами. [PERSON] шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами моєї родини у розмірі 12 200 тис. доларів США на цій підставі цього мною було подано заяву про злочин до Біляївської поліції за ч. 3 ст. 190 ККУ та розпочато кримінальне провадження. Окрім, того рішенням Біляївського районного суду Одеської області було частково задоволено мою позовну заяву і стягнуто з [PERSON] кошти, якими він безпідставно незаконно заволодів. Апеляційний суд Одеської області рішення Біляївського районного суду Одеської області залишив без змін. Відкриття виконавчого провадження в державній виконавчій службі нічого не дало, адже жодного майна у [PERSON] не виявилося, хоча у своїй передвиборчій агітації [PERSON] чітко посилається на наявність родинного бізнесу, все його майно фактично оформлене на дружину та рідних це зроблено навмисно, щоб не повертати мені гроші за рішенням суду. Більше того [PERSON] виявилось замало знущань над моєю родиною, пізніше мені були нанесені тілесні ушкодження кандидатом в депутати [PERSON] , що підтверджується висновком експерта через вказані обставини мною була подана заява про злочин до Біляївської поліції та було розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 ККУ також через невиконання [PERSON] рішення суду, яке набрало законної сили мною була подана заява про вчинення злочину [PERSON] за ч. 1 ст. 382 ККУ до Біляївської поліції в Одеській області, кримінально досудове провадження наразі також триває, але безрезультатно. [PERSON] на всіх судових засіданнях та допитах у Біляївській поліції Одеської області стверджував, що він кошти брав, але не поверне оскільки він їх витратив та оскільки він бідна людина і в нього нічого не має, ніякого бізнесу, ніякого майно, то він рішення суду виконувати не буде, але ознайомившись з його передвиборною листівкою в якій він вказує, що в нього є сімейний бізнес в посьолке Хлібодарском , а саме магазин « [INFO] », котрим опікується разом з дружиною. Шановна політична партія «За майбутнє», ваш кандидат в депутати Авангардівської селищної ради на теперішній час виселяє мене із чоловіком та двома неповнолітніми дітьми зі спірної квартири та створює жорстокі умови, щоб викинути нас на вулицю. Позовна заява [PERSON] також наразі розглядається у Біляївському районному суді Одеської області. Я разом з чоловіком чесною та тяжкою працею заробили кошти на житло, а через так званого порядного кандидата в депутати [PERSON] наша родина фактично залишилась без нічого і без обіцяного жила, і без грошей, які ми йому виплатили за договором. Вважаю, що [PERSON] в майбутньому вже не більш досвідченому рівні буде вчиняти недостойні вчинки і обдурювати людей. В мене є всі підтверджуючі документи стосовно викладеного у зверненні я все можу документально підтвердити і за кожне своє слово відповісти офіційно та відповідально, щоб ви не думали, що це якісь політичні інтриги і це не чорний піар, це крик душі, взивання про допомогу, адже я вже втомилась чекати справедливості від поліції, прокуратури, адже всі без діють, рух по справі не відбувається та лише обіцяють допомогти. Прошу, посприяти щоб ваш кандидат в депутати повернув мені гроші, щоб перестав фізично, матеріально та морально знущатися над моєю родиною. Дорогі виборці, прошу прочитати мій лист звернення та добре подумати за кого ви будете голосувати. Всім кому дійсно не байдужа ситуація я готова надати підтверджуючі документи. Дякую!». Позивач вказує, що вказана інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, була поширена на загальнодоступній сторінці групи www.facebook.com «[INFO]», яка має багатьох учасників, серед яких є його виборці - мешканці Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. У зв`язку із зазначеним належним способом захисту є спростування поширеної інформації у спосіб, в який вона була поширена та стягнення моральної шкоди, в розмірі 100 000,00 грн., відповідно до глибини душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача, приниження честі, гідності та ділової репутації. Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 01.04.2021 року по справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 28.04.2021 року від відповідача та її представника до суду надійшов відзив на позовну заяву з доданими додатками, згідно якого просили позовну заяву не приймати до уваги та у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 53-54). 21.05.2021 року на адресу суду від позивача та його представника надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про захист честі, гідності та ділової репутації (а.с. 89-93). Ухвалою суду від 10.06.2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні позивач та його представник на позові наполягали та просили його задовольнити, при цьому посилалися на письмові обставини викладені у позові та у відповіді на відзив (а.с. 2-10, 89-93). Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити, при цьому посилалися на письмові обставини викладені у відповіді на позовну заяву з додатками (а.с. 53-82). Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. На підставі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2 ст. 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів. Судом встановлено, що згідно відеозапису, який міститься на флеш носії (а.с.11), дослідженого під час судового засідання, відповідачем [PERSON] розміщено в мережі інтернет, інформацію наступного змісту: «Шановна партія, керівництво «За майбутнє» та виборці! Я [PERSON] проживаю в селі Мирне Одеської області, офіційно звертаюсь до вас з наступним: Хочу звернутись до вас бо ви моя єдина надія на справедливість, повідомляю вам, що в вашій політичній партії є особа, яка є кандидатом у депутати Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області [PERSON] . [PERSON] є непорядною людиною, яка на протязі 5 років кривдить мою родину та знущається над нами. [PERSON] шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами моєї родини у розмірі 12 200 тис. доларів США на цій підставі цього мною було подано заяву про злочин до Біляївської поліції за ч. 3 ст. 190 ККУ та розпочато кримінальне провадження. Окрім, того рішенням Біляївського районного суду Одеської області було частково задоволено мою позовну заяву і стягнуто з [PERSON] кошти, якими він безпідставно незаконно заволодів. Апеляційний суд Одеської області рішення Біляївського районного суду Одеської області залишив без змін. Відкриття виконавчого провадження в державній виконавчій службі нічого не дало, адже жодного майна у [PERSON] не виявилося, хоча у своїй передвиборчій агітації [PERSON] чітко посилається на наявність родинного бізнесу, все його майно фактично оформлене на дружину та рідних це зроблено навмисно, щоб не повертати мені гроші за рішенням суду. Більше того [PERSON] виявилось замало знущань над моєю родиною, пізніше мені були нанесені тілесні ушкодження кандидатом в депутати [PERSON] , що підтверджується висновком експерта через вказані обставини мною була подана заява про злочин до Біляївської поліції та було розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 ККУ також через невиконання [PERSON] рішення суду, яке набрало законної сили мною була подана заява про вчинення злочину [PERSON] за ч. 1 ст. 382 ККУ до Біляївської поліції в Одеській області, кримінально досудове провадження наразі також триває, але безрезультатно. [PERSON] на всіх судових засіданнях та допитах у Біляївській поліції Одеської області стверджував, що він кошти брав, але не поверне оскільки він їх витратив та оскільки він бідна людина і в нього нічого не має, ніякого бізнесу, ніякого майно, то він рішення суду виконувати не буде, але ознайомившись з його передвиборною листівкою в якій він вказує, що в нього є сімейний бізнес в посьолке Хлібодарском , а саме магазин « [INFO] », котрим опікується разом з дружиною. Шановна політична партія «За майбутнє», ваш кандидат в депутати Авангардівської селищної ради на теперішній час виселяє мене із чоловіком та двома неповнолітніми дітьми зі спірної квартири та створює жорстокі умови, щоб викинути нас на вулицю. Позовна заява [PERSON] також наразі розглядається у Біляївському районному суді Одеської області. Я разом з чоловіком чесною та тяжкою працею заробили кошти на житло, а через так званого порядного кандидата в депутати [PERSON] наша родина фактично залишилась без нічого і без обіцяного жила, і без грошей, які ми йому виплатили за договором. Вважаю, що [PERSON] в майбутньому вже не більш досвідченому рівні буде вчиняти недостойні вчинки і обдурювати людей. В мене є всі підтверджуючі документи стосовно викладеного у зверненні я все можу документально підтвердити і за кожне своє слово відповісти офіційно та відповідально, щоб ви не думали, що це якісь політичні інтриги і це не чорний піар, це крик душі, взивання про допомогу, адже я вже втомилась чекати справедливості від поліції, прокуратури, адже всі без діють, рух по справі не відбувається та лише обіцяють допомогти. Прошу, посприяти щоб ваш кандидат в депутати повернув мені гроші, щоб перестав фізично, матеріально та морально знущатися над моєю родиною. Дорогі виборці, прошу прочитати мій лист звернення та добре подумати за кого ви будете голосувати. Всім кому дійсно не байдужа ситуація я готова надати підтверджуючі документи. Дякую!». Крім того, до матеріалів справи було додано фотороздруківки із сторінки у соціальній мережі facebook.com на загальнодоступних сторінках «[INFO]» щодо розміщення вище зазначеної інформації (а.с. 12-25). Окрім цього, представником відповідача до відзиву на позовну заяву, на підтвердження викладених обставин, було надано копії документів, а саме: рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.04.2017 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29.11.2017 року, талон-повідомлення, протокол допиту потерпілого від 01.12.2015 року, протокол одночасного допиту осіб від 08.07.2020 року, постанова скасування постанови про закриття кримінального провадження, від 12.08.2020 року, виконавчий лист по справі №496/5708/15-ц, постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 06.08.2020 року, заява про вчинення злочину, ухвала суду від 06.01.2017 року, позовна заява, клопотання про зупинення провадження у справі, лист приватного виконавця (а.с. 55-82), які були дослідженні у судовому засіданні. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Суд звертає увагу на роз`яснення, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, висловлення відповідача у бік позивача, а саме, що « [PERSON] є непорядною людиною, яка на протязі 5 років кривдить мою родину та знущається над нами», та « [PERSON] шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами моєї родини …» є недостовірною інформацією, оскільки не спростована у судовому засіданні та в матеріалах справи відсутні будь-які спростування з вказаного приводу, тобто вказана інформація містить відомості про події та явища, яких не існувало або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), суду не було надано з цього приводу жодного належного та допустимого доказу з боку відповідача та її представника (вирок щодо шахрайських дії [PERSON] , тощо). Щодо інших висловлювань відповідача на адресу позивача, суд зазначає, що в матеріалах справи містяться підтверджуючі докази вказаних обставин, які позивачем та його представником не спростовані, суд вказані висловлювання відповідачки відносить до оціночних суджень, що також узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», а саме: вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Наведена інформація є достовірною та відповідає дійсності, що підтверджується наданими до суду доказами та не порушує право позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, оскільки не містить недостовірних даних та таких, що нашкодили гідності, честі та діловій репутації позивача. Вирішуючи вимогу про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому, в силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, вона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Однак, позивачем та його представником не наведено суду переконливого доказу спричинення позивачу моральної шкоди, не зазначено та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків внаслідок таких дій для позивача, в тому числі у вигляді моральної шкоди. Також позивач не довів, які саме душевні страждання він зазнав і в чому вони проявились. Не доведено і те, що внаслідок дій відповідача, у позивача відбулись вимушені зміни у його життєвих чи виробничих стосунках, їх тяжкість, а також розмір моральної шкоди. Позивач обґрунтовував заподіяння моральної шкоди тим, що поширена відповідачем інформація порушує особисті немайнові права позивача, зокрема право на ділову репутацію та її недоторканість, висловлювання відповідача формує відповідну негативну думку у представників громади, органу місцевого самоврядування, інших організацій, громадян, що є неприпустимим. Однак доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді та спростовані пояснення відповідача та дослідженими доказами, з її боку, у судовому засіданні. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Тому проаналізувавши у сукупності наведені вище докази, які надано позивачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак на відповідача слід покласти сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial