Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду 31.10.2016 року з позовом Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON] Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 вересня 2000 року на території рудного двору агломераційного цеху Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» , правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», під час виконання трудових обовязків слюсаря ремонтника внаслідок падіння з висоти загинув батько Позивача [PERSON]. Внаслідок смерті батька Позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: Він втратив рідну людину, якого дуже любив. Смерть батька призвела до того, що Позивач тривалий час перебував у напруженому психічному стані, думки про його смерть не залишають його навіть до теперішнього часу. Після смерті батька Позивач у справі, якому виповнилось лише 5 років, залишився без батьківського піклування та матеріальної підтримки, оскільки заробіток батька були основним джерелом доходу їх сімї. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні життєві потреби протягом всього часу до початку власної трудової діяльності та самостійного отримання заробітку, обмеження у здобутті вищої освіти завдали Позивачу додаткових моральних переживань. Отже смертю батька позивачу завдано глибоких моральних страждань, у звязку з чим вона просить суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку із загибеллю батька 176200 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Сторони в судове засідання не викликались. Учасниками справи були надані відзив, відповідь на відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, справа визнана судом малозначною та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що виниклі правовідносини не можуть регулюватися ЦК України, оскільки події відбулися до 01.01.2004 року. Крім того зазначила, що моральна шкода у зазначеній сумі позивачем не доведена та є необґрунтованою, жодних належних та допустимих доказів в її обґрунтування позивачем не надано. Крім того, позивач не надав належних доказів перебування на утриманні померлого. У звязку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] був батьком позивача (а.с. 9), та помер 01.09.2000 року у віці 27 років (а.с. 3). Згідно пункту 7 акту форми Н-1 про нещасний випадок від 19 березня 2000 року № 58, нещасний випадок на виробництві, під час якого загинув [PERSON] стався внаслідок невиконання посадових обовязків з боку керівників та спеціалістів цеху ремонту металургійного обладнання № 4 в плані організації безпечного виконання ремонтних робіт. Згідно акту форми Н-1 особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, крім самого потерпілого, були визнані: начальник цеху ремонту металургійного обладнання № 4 [PERSON], який порушив вимоги п.3.5.11 «Посадової інструкції начальника цеху ремонту металургійного обладнання № 4», старший майстер по ремонту обладнання (металургійного) цеху ремонту металургійного обладнання №4 [PERSON]О, який порушив вимоги п.п.3.14, 3.22 «Посадової інструкції майстру по\~ремонту обладнання\~(металургійного)\~ЦРМО-4»,\~майстер по\~ремонту обладнання\~(металургійного)\~ЦРМО-4\~[PERSON],\~який порушив\~вимоги п.\~п.3.18,3.19\~«Посадової інструкції\~майстру по\~ремонту обладнання\~(металургійного)\~ЦРМО-4»,\~заступник начальника\~управління -головний\~інженер управління\~головного механіка\~[PERSON],\~який порушив\~вимоги п.\~п.\~3.18,\~3.24\~«Посадової інструкції\~заступника начальника\~-\~управління -\~головного інженера\~управління головного\~механіка» (а.с.\~4-8). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як розяснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що\~визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки він втратив рідну людину - батька. Смерть рідної людини призвела до сильного нервового потрясіння, до теперішнього часу перебуває у сильному психічному напруженні, крім того смерть батька змінила звичайний уклад життя. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз'яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг його душевних страждань, в зв'язку зі смертю близької - рідної людини, враховує той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку зі смертю батька, грошові кошти в сумі 85000 гривень. Відповідно до ч.6 ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial