Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

До Острозького районного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та аліменти на її утримання до досягнення\~донькою трьох\~річного віку, мотивуючи позов тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та від спільного подружнього життя вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої вона записана матір`ю, а відповідач - батьком. Вказує, що на даний час вона з відповідачем проживає окремо, донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що вона не має можливості надати для доньки належне утримання, достатнє для її віку, не має змоги повноцінно задовольнити усі її першочергові матеріальні потреби, оскільки вона ніде не працює, доходів не отримує, в центрі зайнятості на обліку не перебуває та допомоги по безробіттю не отримує, а тому самотужки не має змоги утримувати дитину та задоволити власні потреби. Вказує, що власних доходів, рухомого та нерухомого майна, дивідентів чи інших доходів, вкладів на банківських рахунках у неї немає. Зазначає, що відповідач офіційно не працює, однак є працездатним, хронічних захворювань та інвалідності не має, періодично їздить за кордон на заробітки, з чого і складається його дохід, стан здоров`я має добрий, інших утриманців не має, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу їхній дитині, проте відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, в добровільному порядку кошти на утримання доньки та на її утримання не надає. \~ \~ \~ \~Вказує, що з відповідачем відсутня домовленість щодо способів та розміру участі в утриманні їхньої спільної малолітньої доньки та її утриманні до досягнення донькою трьохрічного віку, а відтак просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1500 грн. щомісячно, від дня пред`явлення позову до досягнення донькою трьохрічного віку. Ухвалою суду від 25.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] відповідно до вимог ст.178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги позивачки про стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 2500 грн. визнає частково, згоден на стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1400 грн., в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки [PERSON] просив відмовити, мотивуючи тим, що доводи позивачки про те, що він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька та не сплачує аліменти не відповідають дійсності, оскільки він періодично, по мірі своїх фінансових можливостей, надає позивачці кошти на утримання дитини, а також купує продукти харчування, які їй передає, коли щотижня приходить провідати доньку. Вказує, що під час перебування у шлюбі він докладав зусиль, щоб належним чином утримувати сім`ю, у зв`язку з чим їздив на заробітки до республики Польща, та усі зароблені кошти вони спільно витрачали на утримання дитини та на проживання (придбання продуктів харчування, одягу, оплату комунальних платежів тощо). Зазначає, що на даний час на заробітки закордон не їздить у зв`язку з відсутністю там роботи та погіршенням власного здоров`я, на даний час постійної роботи не має та отримує тимчасовий заробіток, завдяки якому періодично надає кошти на утримання дитини, а також купує собі продукти харчування та оплачує комунальні послуги за квартиру, у якій він проживає один. \~ \~ \~ \~Вказав,\~що він\~не відмовляється\~та не\~ухиляється від\~виконання своїх\~батьківських обов`язків\~щодо утримання\~своєї доньки\~та всіляко\~намагається знайти\~кошти для\~її забезпечення\~та розвитку,\~які передає\~позивачці.Окрім\~того зазначає,\~що у\~зв`язку із\~погіршенням стану\~здоров`я він\~на даний\~час не\~має можливості\~повноцінно працювати. Вказав, що будь - якого рухомого майна у нього не має та у власності має лише квартиру у с.Оженин Острозького району Рівненської області, за яку він сплачує комунальні послуги. Зазначає, що доводи позивачки про те, що вона ніде не працює не відповідають дійсності, оскільки вона неофіційно працює в м.Острог у торговельному комплексі RICHES та здійснює продаж кави та чаю. Посилаючись на те, що в міру своїх можливостей він приймає участь у матеріальному утриманні доньки, надає позивачці відповідні кошти, та з урахуванням отримуваних ним тимчасових заробітків та стану його здоров`я, вважає, що заявлений позивачкою до стягнення розмір аліментів на дитину підлягає зменшенню, водночас у задоволенні вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання просив відмовити. Сторони по справі не подавали заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.01.2018 р. (а.с.8). Під час спільного життя у позивачки та відповідача народилась донька [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] (а.с.9). Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26.02.2020р. у справі № 567/71/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.53). Згідно довідки Оженинської сільської ради Острозького району №3828 від 04.12.2017 р. зареєстроване місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10), та за вказаною адресою також зареєстрована позивачка [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 13.03.2018р. (а.с.7). Згідно адресної довідки Оженинської сільської ради №269/02-16 від 24.03.2020р. відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] (а.с.18). З доводів сторін судом встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] проживає з позивачкою, окремо від відповідача. Згідно довідки Острозької міськрайонної філії Рівненського обласного центру зайнятості № 443 від 26.02.2020р. позивачка [PERSON] станом на 26.02.2020р. не перебуває на обліку в центрі зайнятості та не отримує допомогу по безробіттю (а.с.11). Відповідно до інформаційного листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.03.2020 р. [PERSON] у 2019 р. двічі здійснював перетин кордону з України до республіка Польща (24.03.2019р., 30.08.2019р.) та у зворотньому напрямку (22.07.2019р., 25.11.2019р.), та перебував закордоном орієнтовно загальною тривалістю 7 місяців (а.с.29), та вказані відомості додатково підтверджуються відповідними відмітками про перетин кордону у закордонному паспорті відповідача (а.с.40-41). Згідно довідки Територіального сервісного центру 5641 РСЦ МВС в Рівненській області від 28.03.2020р. відомості про зареєстровані на ім`я [PERSON] транспортні засоби відсутні (а.с.35). З дослідженої судом медичної документації щодо стану здоров`я відповідача [PERSON] встановлено, що до здійснення ним поїздок закордон він 07.03.2019 р. обстежувався в КМЗ НМР «Спеціалізована медико-санітарна частина м.Нетішин» з приводу аномалій розвитку хребта та перебував на стаціонарному лікуванні у вищевказаному медичному закладі в неврологічному відділенні з 04.03.2019 р. по 08.03.2019р. з діагнозом хронічний радикуліт у стадії загострення, та йому рекомендовано уникати підняття важкості та переохолодження, рекомендовано санаторно-куротне лікування (а.с.43-44). Відповідно до квитанцій, наданих відповідачем [PERSON] , вбачається, що останній у 2020р. здійснював поточну оплату за комунальні послуги (за спожитий природний газ та спожиту електроенергію), надані по місцю його проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.49-51). Отже, з досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що на даний час позивачка та відповідач разом не проживають, їх спільна донька проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвеції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленністю між ними. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З доводів позивачки та досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що участь в утриманні дитини позивачка здійснює самостійно, та відповідач регулярної участі в утриманні малолітньої доньки не приймає, матеріальної допомоги на постійній основі на її утримання в добровільному порядку не надає та між батьками дитини не досягнуто домовленості про способи та обсяг участі відповідача як батька в утриманні доньки, а тому суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи батьком малолітньої дитини - [PERSON] , належним чином участі в її утриманні не приймає, доводів які б спростовували зазначені обставини суду не навів та відповідні докази відсутні і в матеріалах справи, що свідчить про неналежну участь відповідача у матеріальному забезпеченні доньки. При цьому суд виходить з того, що відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивачки, якими вона обгрунтовує заявлені позовні вимоги, та які б водночас підтверджували, що він належним чином приймає участь в утриманні своєї доньки, а відтак існують фактичні та правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.12.2019р. у справі № 344/10971/16-ц, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначеня розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року. Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня у розмірі 4723 гривні. Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2020 р. та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його малолітньої доньки, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка. В той же час, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач інших дітей та непрацездатних осіб\~на утриманні\~не має,\~є фізично\~здоровим та\~працездатним,\~періодично їздить\~на заробітки\~за кордон,\~та перебуваючи\~по місцю\~проживання отримує\~дохід,\~який складається\~з тимчасових\~підробітків,\~а тому\~суд приходить\~до переконання\~про те,\~що відповідач\~може сплачувати\~аліменти у\~меншому розмірі,\~аніж заявлений\~позивачкою,\~а саме\~2000\~грн. Окрім того, суд приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також відсутність у сторін інших утриманців. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження погіршення стану здоров`я відповідача після лікування у 2019 р. та після повернення з-за кордону, і відповідач таких доказів суду не надав, а відтак доводи відповідача щодо його обмеженої працездатності судом до уваги не приймаються. Відповідно до ч.2, 4, 6 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч.1, 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З доводів відповідача та матеріалів справи судом встановлено, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатною особою, його дохід складається з тимчасових заробітків, а відтак він спроможний надавати матеріальну допомогу. Оскільки неповнолітня донька проживає з позивачкою і не досягла трирічного віку, та відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, а відтак суд вбачає фактичні та правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення донькою трирічного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у меншому розмірі, аніж нею заявлений, а саме - 1000 грн. щомісячно, починаючи з 28.02.2020р. та до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох річного віку, тобто до [INFO] . Позов про стягнення аліментів був поданий 28.02.2020р., а відтак за правилами ст.ст.79, 191 СК України\~саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст.79, 84, 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial