Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт в сумі 24482,07 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 22.02.2016 року між банком і відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 12727,04 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами з 01 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк » Умовами та правилами, Тарифами складають між банком та позичальником кредитний договір. У порушення діючого законодавства та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав в повні мірі, у звязку з чим банк має право вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 20.09.2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 24482,07 грн., яка складається з: 10462,40 грн.- заборгованості за кредитом; 1574,93 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 6277,35 грн. - заборгованості по пені та комісії; 6167,39 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не зявилася без поважних причин. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 22.02.2016 року між банком і відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 12727,04 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в сумі 1118,91 грн. з 01 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк » Умовами та правилами, Тарифами складають між банком та позичальником кредитний договір. Згідно поданого розрахунку заборгованості за договором від 22.02.2016 заборгованість відповідача перед банком станом на 20.09.2017 року становить 24482,07 грн., яка складається з: 10462,40 грн.- заборгованості за кредитом; 1574,93 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 6277,35 грн. - заборгованості по пені та комісії; 6167,39 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ст.. 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно умов кредитного договору позивач взяла на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту щомісячними платежами. Пунктом 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту , позичальник сплачує банку пеню. Пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт передбачено, що при порушенні позичальником строків погашення більш ніж на 31 день, срок яких не настав, строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникненя порушення , заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається просроченим та позичальником сплачується банку штраф в розмірі 7812,04 грн. (а.с.6) . Згідно п. 2.1.1.12.8 Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 голови правління ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", банк стягує комісію за обслуговування у відповідності до Тарифів, Пам'ятки клієнта, Довідки про умови кредитування, Тарифами банка, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13. Сплата комісії здійснюється у відповідності до п.2.1.1.3.3. Умов та правил шляхом списання з карткового рахунку суми грошових коштів в розмірі здійснених клієнтом операцій у відповідності до правил Міжнародних платіжних систем , а також вартості послуг, визначеними тарифами банка при настанні строку платежу. Пунктом 2.1.1.12.8.1. передбачено, що у випадку відсутності грошових коштів на картковому рахунку позичальника, що привело до невиконання чи неналежного виконання позивальником зобовязань по сплаті комісії за обслуговування у відповідності до Тарифів, Пам'ятки клієнта, Довідки про умови кредитування, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 100% від розміру неналежного сплати комісії . Сплата штрафу здійснюється позичальником за кожний місяць такого порушення, починаючи з остатнього місяця неналежного виконання позичальником зобовязань по сплаті винагороди по кредиту (а.с.29) . Пунктом 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.03 року № 255 (в подальшому - Правила № 255), визначає комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи й затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи вважається фіксованою. Комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг встановлені підпунктом б) пункту 2.4 розділу II Правил № 255. За смисловою ознакою, виходить, комісія за надання та обслуговування кредиту це плата за послуги банку. Позивач також не надав суду, Пам'ятки клієнта, Довідки про умови кредитування, Тарифів банку, а тому суд приходить до висновку, що борг відповідачки перед банком в сумі 2092,65 грн., яку позивач нарахував як заборгованість за пенею та комісією і просить стягнути з відповідачки як комісію, являється тільки пенею. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема , неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до п.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Враховуючи, що норма, яка встановлює таке положення, не є диспозитивною, тобто сторони не в змозі змінити її положення та встановити у договорі штраф у вигляді твердої суми або в кратному відношенні до суми зобов'язання суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 8790,83 грн. не підлягає задоволенню. Також за положеннями статті 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК Україништраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В даному випадку саме пеня, як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за текстом кредитного договору пеня визначається , як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні із штрафом і підлягає стягненнюв, що відповідає правові позиції викладені у постанові Верховного суду України №6-2003цс15. Відповідно до ст. 258 ч. 2 п 1 ЦК України, відносно неустойки у вигляді пені та штрафу встановлений скорочений строк позовної давності в один рік. Норма ст. 266 ЦК встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, право на стягнення неустойки (штрафу, пені) припиняється разом з вимогою, якою забезпечене таке стягнення. Виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов'язання, але не більше ніж за один рік, що також відповідає правовим позиціям висловлених ВСУ у справі № 6-100цс14. Виходячи з наведенного, з урахуванням розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.02.2017, задоволенню підляє пеня за один рік в сумі 5021,88 гривень Взяті на себе зобовязання відповідач не виконала в повні мірі. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника вимагати повернення всієї суми кредиту. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст. 536 ЦК України. Аналізуючи наведені докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частково задоволенню та стягненню підлягає заборгованість станом на 22.02.2017 в сумі 17059,21 грн., яка складається з: 10462,40 грн.- заборгованості за кредитом; 1574,93 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 5021,88 грн. - заборгованості по пені. На підставі наведеного та

Outcome: partial