Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» індексацію заробітної плати в розмірі 660, 45 грн. та відсотки за користування коштами в розмірі 555,58 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 01.04.2013 р. вона працювала в TOB «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на посаді головного інженера. Наказом № 8-к від 01.04.2014 р. була звільнена за власним бажанням. Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2014 р. у цивільній справі № 761/14069/14-ц залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.02.2015 р. стягнуто з відповідача на її користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5 167 (п'ять тисяч сто шістдесят сім) грн. 83 коп. З 01.04.2014 р. до 03.10.2014 року відповідач не перераховував належні їй до виплати кошти. Ці кошти були перераховані на її картковий рахунок лише після постановлення судом першої інстанції рішення, а саме 03 жовтня 2014 р., тобто майже через півроку після подачі позову до суду. Сукупний індекс інфляції за час прострочення (з 01.04.2014 по 03.10.2014) склав 12,78%. Індексаційні (інфляційні) нарахування в цьому Періоді складають: 5 167, 83 грн. * 12,78% = 660,45 грн. За період прострочення облікова ставка НБУ з 01.04.2014 р. по 14.04.2014 р. складала 6,5%, з15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. складала 9,5%, з 17.07. по 03.10.2014 р. вона дорівнювала 12,5 %. Сукупний розмір відсотків за користування чужими коштами в складає 555,58 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити Представник відповідача пороти задоволення позову заперечував просив відмовити в його задоволені. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно приписів ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року було задоволено частково позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 5 167 (п'ять тисяч сто шістдесят сім) грн. 83 коп. без вирахування податків і обов'язкових платежів та моральну шкоду у сумі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено. Зазначене рішення суду було виконано відповідачем 03.10.2014 року, що було визнано сторонами в судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Крім цього, дана обставина підтверджується випискою з карткового рахунку [PERSON] за період 01.01.2013 року - по 10.03.2016 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є - винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Те що компенсація за невикористану відпустку є видом додаткового заробітку, підтверджується рішенням Конституційного Суду від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу Законів про працю України, статей 1,12 Закону України "Про оплату праці". Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Відповідно до ст. 24 Закону України від 15.11.96 р. № 504/96-ВР «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно зі ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Оскільки судом встановлено порушення з боку відповідача прав позивача щодо строків виплати компенсації за невикористану відпустку, суд перевіривши наданий представником позивача розрахунок, приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині стягнення індексу інфляції за період прострочення виплати компенсації за невикористану відпустку з 01.04.2014р. по 03.10.2014 р. в розмірі 660,45 грн. (індекс 12,78 %). Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування чужими кошами, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються нормами трудового законодавства, а не нормами ЦК України. А тому посилання позивача на ст. 536 ЦК України, згідно якої за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, позбавленні юридичного обґрунтування. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial