Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/10 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2018 року і довічно, а також стягнути на його користь додаткові витрати на придбання протезу та проведення позивачу тотального ендопротезування лівого кульшового тазостегнового суглобу у розмірі 39500 грн. Стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 500 грн. щомісячно з проведенням індексації, починаючи з 01 жовтня 2018 року і довічно, а також стягнути на його користь додаткові витрати на придбання протезу та проведення позивачу тотального ендопротезування лівого кульшового тазостегнового суглобу у розмірі 39500 грн. В обґрунтування позову вказав, що він є пенсіонером, перебуває на обліку в Київському об'єднаному управлінні ПФУ у м. Харкові та отримує пенсію за віком, інших джерел доходу не має. Також зазначив, що останні десять років хворіє, має значні проблеми зі здоров'ям, а саме коксартроз ІІІ-ІV ступеню. Потребує постійного лікування. Внаслідок хвороби у березні 2017 року позивачу проведена операція з тотального ендопротезування правого кульшового тазостегнового суглобу, у грудні 2018 року - аналогічна операція з ендопротезування лівого кульшового суглобу. На проведення операції у 2017 році позивач витратив всі свої заощадження у розмірі біля 65 тис. грн., тому операцію з тотального ендопротезування лівого кульшового суглобу провів лише у грудні 2018 року та витратив на її проведення 59 244 грн., із яких за 49 500 грн. придбав медичний виріб - ендопротез, на інші кошти у розмірі 9 244 грн. придбав ліки, що підтверджується касовими ордерами та фіскальними чеками. Зазначив, що не проведення із-за відсутності коштів останньої операції протягом 2017-2018 років спричинило скорочення у позивача однієї ноги та зумовило настання великої ймовірністі втрати здатності ходити. У зв'язку з чим його матеріальне становище є скрутним. Його дочки, [PERSON] та [PERSON], маючи таку можливість, йому матеріальну допомогу надавати відмовилися тадізнавшись, що позивачу потрібні значні кошти на проведення термінової операції спілкуватися перестали. Ухвалою суду від 01 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 19 листопада 2018 року до суду надійшли відзиви відповідачів [PERSON] та [PERSON] на позовну заяву, в яких зазначено, що [PERSON] тимчасово перебуває за кордоном, намагається найти роботу, у неї відсутні доходи, а позивач не надав доказів її спроможності надання йому допомоги, також на утриманні має неповнолітню дочку. Інший відповідач [PERSON] зазначила, що також потребує медичного лікування, їй проводилась операція, інших доходів, крім заробітної плати, яку отримує офіційно в розмірі 3900 грн. не має. Також відповідачі у своїх відзивах зазначили, не вважають позивача таким, що потребує матеріальної допомоги, оскільки у нього є автомобіль та у серпні 2018 року спільно з дружиною, з якою перебуває у шлюбі, продав квартиру в с. Подвірки, Дергачівського району, їх сім'ю позивач залишив в 2000 році, аліменти відповідачам не сплачував та будь-якої матеріальної допомоги не надавав. 29 листопада 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказав, що одружився вдруге у 2005 році, мешкає у Нововодолазькому районі у будинку, належному дочці дружини від другого шлюбу, протягом всього часу допомагав дітям матеріально, оплачував їх навчання у вищих навчальних закладах, тому у колишньої дружини не виникало підстав для примусового стягнення з нього аліментів. Тривалий час дочка [PERSON] разом з співмешканцем проживає у квартирі належній йому на праві спільної сумісної власності з відповідачами, у свідоцтві про народження онуки [PERSON], 2005 р.н., яка є дочкою відповідачки [PERSON] позивач зазначений як її батько, що спростовує доводи відповідачів, що з 2000 року позивач не спілкувався з дітьми та не надавав їм матеріальної допомоги. Також позивач зазначив, що донька [PERSON] з онукою проживають протягом 7 років в Аргентині спільно з сім'єю свого чоловіка, який є біологічним батьком дитини. У власності сім'ї є магазин, де відповідачка працює продавцем та має стабільний дохід. Також позивач зазначив, що документів щодо вартості проведеної [PERSON] операції відповідачкою не надано та твердження відповідачів стосовно продажі позивачем квартири є безпідставними, у зв'язку з тим, що квартира приватизована та належала на праві власності дружині та її дочці, надав підтверджуючі документи. Заперечення на відповідь на відзив відповідачі до суду не надали. У лютому 2019 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на [PERSON] на своє утримання аліменти у розмірі 500 грн. з кожної щомісячно з проведенням індексації, починаючи з 09 жовтня 2018 року і довічно. Стягнути з [PERSON] на [PERSON] на свою користь додаткові витрати на придбання протезу та проведення тотального ендопротезування лівого кульшового тазостегнового суглобу у розмірі 29 622 грн. з кожної.Стягнути з [PERSON] на [PERSON] на свою користь понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 200 грн. та судовий збір у розмірі 704, 80 грн. з кожної У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON].у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являлась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення їй судової повістки разом із матеріалами позовної заяви за адресою реєстрації її місця проживання. Враховуючи, що відповідач фактично була обізнана про розгляд справи судом та надала відзив на позовну заяву, суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, які з'явились в судове засідання, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON]. Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Київському об'єднаному управлінні ПФУ м.Харкова та отримує пенсію, розмір якої складає 2769,83 грн. Згідно довідки Старовірівської сільської ради Нововодолазького району від 10.08.2018 за № 2/172 [PERSON] проживає в [ADDRESS] у домогосподарстві, належного [PERSON] Згідно консультативного висновку Інституту патології хребта і суглобів ім. проф. М.І. Ситенка № 810590 від 04.10.2016 у позивача [PERSON] діагностовано двухсторонній коксоартроз 4 ст. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 580 позивачу 22.03.2017 проведена операція з ендопротезування правого кульшового суглобу без цементним ендопротезом. Згідно копії рахунку на оплату від 04.10.2016 за № 1001 вартість протезу на проведення операції склала 55 000 грн. Також, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2157 у грудні 2018 року позивачу проведена операція з ендопротезування лівого кульшового суглобу ендопротезом, вартістю 49 500 грн., який був придбаний позивачем. Також, у зв'язку з проведенням операції позивачем придбано ліків на суму 9 244,72 грн. та здійснено розрахунок за інші послуги в сумі 500 грн. Таким чином, позивачем у грудні 2018 року для проведення операції з тотального ендопротезування лівого кульшового суглобу витрачено 59 244,72 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера та фіскальними чеками від 18.12.2018. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частин 1, 3 статті 172 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Судом встановлено, що на звернення позивача відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовилися надати будь-яку в тому числі матеріальну допомогу батькові. Як на підставу заперечень проти заявленого позову, відповідачі посилались на те, що їх батько - позивач [PERSON] не потребує додаткової матеріальної допомоги з їх боку у зв'язку з тим, що отримує достатні соціальні виплати від держави, а саме пенсію за віком. Разом з тим, суд не може погодитися із запереченнями відповідачів в частині достатності матеріального забезпечення батька, оскільки як встановлено з медичної документації, долученої до позовної заяви, [PERSON] має захворювання коксартроз ІІІ-ІV ступеню, внаслідок чого останній змушений нести надмірні додаткові витрати на лікування. Відповідна довідка про розмір пенсії позивача, яка свідчить, що пенсія є більша за прожитковий мінімум, встановлений законодавством для непрацездатної особи, є лише одним із передбачених ч. 2 ст. 76 ЦПК України. Разом із тим, наявність у позивача цього мінімуму не може заперечувати факт потреби в матеріальній допомозі. В такому випадку, потреба матеріальної допомоги може доводитись в іншій спосіб, ніж порівняння отриманих позивачем доходів з прожитковим мінімумом. У судовому засіданні встановлено, що позивач не має інших дітей, крім відповідачів. Даних про відсутність у відповідачів можливості сплачувати аліменти матеріали справи не містять. Так, відповідачка [PERSON] є особою працездатного віку, працевлаштована, працює на посаді хіміка-аналітика в ТОВ НПП «Люкс-Х», має постійний, регулярний дохід, що стверджується наявною в матеріалах справи довідкою. Як зазначає позивач, відповідачка протягом тривалого часу мешкає зі своїм цивільним чоловіком у належній йому на праві спільної сумісної власності квартирі. Що стосується можливості відповідачки [PERSON] надавати допомогу непрацездатному батькові, то як вказує позивач у позові, [PERSON] з дочкою [PERSON], 2005 р.н. наразі вже протягом семи років проживають у Аргентині, де працює в родинному бізнесі свого цивільного чоловіка та біологічного батька дитини. Ці доводи позивача під час розгляду справи належними та допустимими доказами не спростовані. Крім того, допитаі у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердила те, що позивач після того, як пішов із сім'ї, завжди спілкувався із доньками та надав їм матеріальну допомогу. За таких обставин, враховуючи, що судом не встановлено підстав для звільнення відповідачів, як дітей від утримання батька, як непрацездатної особи, обов'язок по утриманню якого покладено на них згідно чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання та додаткових витрат, понесених ним на лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню із відповідачів, суд вважає, що вказаний позивачем, в позовній заяві розмір усумі 500 грн. з кожного відповідача не є значним для відповідачів. Відповідно до вимог ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Тому, підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення з відповідачів на користь позивача додаткових витрат на придбання протезу та проведення тотального ендопротезування лівого кульшового тазостегнового суглобу у розмірі 29 622 грн. з кожної. Стосовно дати, з якої необхідно стягувати аліменти на непрацездатного батька, суд зазначає, що аліменти повинні стягуватись з дня пред'явлення позову, тобто з 09.10.2018. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також позивач [PERSON] в уточненій позовній заяві просив суд стягнути з відповідачів на його користь витрати, які він поніс на професійну правничу допомогу в сумі 4400 грн. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну.силу. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Нормами статті 43 ЦПК України визначено право учасника справи користуватися визначеними законом процесуальними правами. Статтею 15 ЦПК України визначено право учасника справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до розділу XIII Перехідних Положень (п. 18 ч. 1) ЦПК України положення цього Кодексу в редакції Закону України від 03.10.2017 застосовуються з урахуванням п.п. 11 п. 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України представництво виключно адвокатами здійснюється у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року. Представництво інтересів позивача [PERSON] відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги № 1-6-308/18 від 03 серпня 2018 року, здійснює ТОВ «Юридична компанія «Право та справедливість». Відповідно до ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або через представника. Статтею 62 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Положеннями ст. 64 ЦПК України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (частина друга статті 141 ЦПК України). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих, послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, позивачем вимоги про стягнення витрат за надання правової допомоги обґрунтовані належним чином та підтверджені, в матеріалах справи наявний договір від 03.08.2018 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Юридична компанія «Право та справедливість» та [PERSON], розрахунком вартості правничої допомоги, копіями квитанцій про сплату витрат на правову допомогу у розмірі 4400 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги та зазначені надані послуги з розрахунком їх вартості, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати за надання правничої допомоги. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. З ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідачів судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial