Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10.2019 р. звернулася до Зарічного районного суду м. Суми із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2011 р. на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісяця, починаючи з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття; позбавити [PERSON] , 1983 р.н., батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Посилається в позові на те, що з 2009 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2012 р. у справі № 2-797/12, шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2011 р. у справі №2-1347/11, з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частин заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.11.2010 р. до досягнення дитиною повноліття. Копія судового рішення додається. З червня 2010 року позивач проживає разом з дитиною в квартирі у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Присуджений судом розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини і усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття відповідач сплачує, але такий розмір аліментів на утримання дичини є явно недостатнім, оскільки змінився вік дитини і розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати більшу матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач не працює та перебуває на обліку як безробітна у Сумському міському центру зайнятості з 18.06.2019 р. Згідно довідки AT «Ощадбанк» за останні 13 місяців середній розмір аліментів склав 1632 грн., тому позивач вважає, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача, має бути більшим та складати 3000 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідач всіляко ухиляється від виховання дитини відповідно до вимог ст. 150 СК України. Повністю склав з себе ці обов`язки. У 2010 році позивач разом з дитиною, переїхала на постійне проживання до квартири своїх батьків за вищевказаною адресою. Дитина у відповідному віці почала ходити до школи I-III ступенів №1 ім. В. Стрельченка м. Суми, де і навчається по сьогоднішній день. Відповідач не бере участі у вихованні доньки: не спілкується з вчителями, навчанням дитини не цікавиться, не підтримує зв`язок зі школою. З моменту народження дитини, тобто з 2010 року, відповідач взагалі не виявляє зацікавленості у вихованні та у зустрічах з нашою дитиною. Ніяких заходів з метою виховання дитини відповідач не проводить та не бачив ні разу. Факти, що свідчать про ухилення від виховання нашої дитини можуть підтвердити свідки: [PERSON] та [PERSON] . З наведених вище фактів вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є, на думку позивача підставою щодо позбавлення його батьківських прав у судовому порядку відповідно до ч.2 ст. 164, ст. 165 СК України. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.10.2019 р., передано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, до Солом`янського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 18.11.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 05.02.2020 р. відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. 16.10.2020 р. ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщенням Зарічного районного суду м. Суми (м. Суми, вул. Академічна, 13) позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не зявився, надіслав заяву про рзгляд справи у відсутність представника та надав суду висновок від 12.10.2020 р. № 1761/27.1-26 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 07.02.2009 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 186. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у м. Києві 14.10.2010 р., актовий запис № 2101. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2012 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.02.2009 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 186 розірвано. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2011 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.11.2010 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно довідки Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 1 ім. В. Стрельченка м. Суми від 10.09.2019 року [PERSON] , [INFO] навчається в 3-В класі. ЇЇ батько не бере участі у вихованні доньки: не спілкується з вчителями, навчанням дитини не цікавиться, не підтримую зв`язок зі школою. [PERSON] займається в КЗ СОР СО СДЮШОР «Динамо» з хокею на траві, що підтверджується довідкою від 09.09.2019 року. Відповідно довідки Сумського міського центру зайнятості від 27.09.2019 року [PERSON] перебуває на обліку як безробітна в Сумському МЦЗ з 18.06.2019 р. Як встановлено з виписки по картковому рахунку позивача ТВБВ № 10018/0148 філії - Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк», за період з 04.10.2018 р. по 09.10.2019 р. з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти на загальну суму 21234,17 грн. З матеріалів справи вбачається також, що малолітня донька сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що з червня 2010 року вони з відповідачем проживають окремо, а малолітня донька проживає разом з нею у її батьків за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не виявляє щодо доньки батьківського піклування, не цікавиться життям доньки, самоусунувся від виховання та утримання дитини, будь-якої участі у її вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться здоров`ям дитини та не відвідує її. При цьому, відповідач жодного разу дитини не бачив. Крім того вважає, що розмір аліментів на утримання доньки, який стягується з відповідача, є явно недостатнім, оскільки змінився вік дитини і розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати більшу матеріальну допомогу на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 3000 грн. на місяць. Відповідно до висновку від 12.10.2020 р. № 1761/27.1-26 управління Служби у справах дітей Сумської міської ради та акту обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , складеного 23.09.2020 р. спеціалістом управління Служби у справах дітей Сумської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , дитині створено належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки, утримує та виховує доньку, піклується про стан її здоров`я, навчання та дозвілля. [PERSON] працює старшим контролером-касиром в АТ "Ощадбанк". У присутності матері була проведена співбесіда з дитиною [PERSON] , яка повідомила, що батько з нею не спілується та вона його не пам`ятає. Служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, оскільки з самого народження доньки, тобто з 12.08.2010 р., відповідач жодного разу її не відвідував, не цікавився та не піклувався її фізичним, духовним та культурним розвитком, станом здоров`я. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач не спілкується з донькою [PERSON] , не цікавиться її життям, бачив доньку останній раз в 2011 році. Єлизавета не пам`ятає відповідача. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не спілкується з донькою у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не забезпечує малолітню доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення [PERSON] від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківський прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Що стосується вимог про зміну способу та розміру аліментів, які стягуються з відповідача, суд зазначає наступне. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до наведених вище положень закону, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Тобто розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень . Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Як встановлено судом та не заперечувалось позивачем, відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини доходу, визначені рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2011 р., заборгованості не має. При наведених вище обставинах суд дійшов висновку, що відсутні підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини, визначених судовим рішенням. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial