Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку, мотивуючи тим, що їй належить спірне житлове приміщення, в якому зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком та з 2016 року у ній не проживає. Ухвалою суду від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з'явилась, її представник надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився - про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачеві [PERSON], що підтверджено договором купівлі-продажу від 17.05.2005 р., витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №1000751 від 17.05.2005 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7423711 від 03.06.2005 р., технічним паспортом на квартиру від 03.06.2005 р. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому 20 травня 2011 року шлюбі, внаслідок чого позивач змінила прізвище на Яніна, вказаний шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 01.02.2016 року. Рішення набрало законної сили 12.02.2016 року. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього можу бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинила, майно та речі відповідача в квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, не проживає у квартирі понад один рік без поважних причин, він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому позовна заява в цій частині законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню. В частині зняття відповідача з реєстраційного обліку позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстраційного обліку. На підставі викладеного,

Outcome: partial