Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до АТ «Харківський підшипниковий завод», в якому просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 35540 грн 28 коп., моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що працювала на підприємстві травильником з 01.04.2004 року та 12.05.2020 була звільнена за згодою сторін. За весь час, коли вона працювала на заводі, постійно виникала затримка з виплатою заробітної плати, яка з періодичністю погашалась. При звільненні з нею не провели розрахунок із заборгованості по заробітній платі, яка складає 35540,28 грн. У зв`язку з вищевикладеним вона понесла моральну шкоду, так як не могла вести нормальний спосіб життя, мала матеріальні труднощі, хоча постійно працювала, не могла забезпечувати сім`ю, купляти потрібні речі, вона постійно хвилювалася та змушена була приймати заспокійливі ліки, звертатися за допомогою до юристів. За послуги адвоката просить стягнути 2000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним просить позов задовольнити. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07.12.2020 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в поданій через канцелярію суду заяві просила розглядати справу за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заборгованість по заробітній платі змінилась у бік зменшення, значна частина боргу перед позивачем виплачена, а тому вимоги щодо стягнення заборгованості у зазначеному позивачем розмірі задоволенню не підлягають. Позивачем також не зазначено, в чому саме полягає завдана їй моральна шкода, яких саме моральних страждань вона зазнала, з яких міркувань виходила, визначаючи розмір шкоди, жодних доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди, ступінь страждань не надано, тому вимоги в цій частині задоволенню не пілягають. Вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу також є недоведеними, безпідставними і необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не доведені жодним належним та допустимим доказом. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що 01.04.2004 року [PERSON] на підставі наказу № 59/19 від 30.03.2004 року прийнято до АТ «ХАРП». 12.05.2020 року згідно наказу № 118/19 від 12.05.2020 року [PERSON] звільнено з АТ «ХАРП» за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] (а.с.8-12). Згідно розрахункового листка за серпень 2020 року, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, остання становить 35540,28 грн (а.с.13). Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України "Про оплату праці", Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованим сум. Відповідно до довідки АТ «ХАРП» № 582/83-6-22 від 29.09.2021 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 29.09.2021 становить 21665,21 грн, а саме: за лютий 2020 - 4092,61 грн, за березень 2020 - 5535,27 грн, за квітень 2020 - 3452,73 грн, за травень 2020 - 8584,60 грн. За таких обставин, до стягнення з АТ «ХАРП» на користь [PERSON] підлягає заборгованість по нарахованій, але не виплаченій на час звільнення заробітній платі в розмірі 21665,21 грн. Згідно ч. 3 ст. 23 КЗпП України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої спосіб життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, враховуючи розмір невиплачених відповідачем сум та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, а також те, що роботодавець поступово сплачував заборгованість із заробітної плати, що свідчить про те, що позивач не була повністю позбавлена засобів до існування, та те, що нею не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між затримкою у розрахунку та погіршенням стану здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 1000,00 грн. Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 1000,00 грн, разом з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 21665,21 грн, є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial