Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідачів 3000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 49,21 грн. судових витрат, пов`язаних із прибуттям до суду. В обґрунтування позову зазначив, що на його заяву від 22.07.2019 р. відповідач заступник начальника начальника сектору кримінальної поліції Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Черник В.І. надав йому неповну відповідь і такі дії були визнані протиправними в судовому порядку. Стверджує, що внаслідок таких протиправних дій йому було завдано моральної шкоди, а також у зв`язку з явкою до апеляційного суду він поніс витрати у сумі 49,21 грн. Представник ГУ НП у Львівській області у відзиві позов заперечив з підстав недоведеності позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди. Представник Державної казначейської служби України у поясненнях позов заперечив, стверджуючи, що казначейство є неналежним відповідачем у справі і у жодні правовідносини з позивачем не вступало. 28.12.2020 р. відкрито загальне позовне провадження у справі. 17.08.2020 р. за клопотання позивача суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України, а також Головне управління Національної поліції у Львівській області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 21.09.2020 р. завершено підготовче провадження. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник Головного управління Національної поліції у Львівській області подав заяву про відкладення розгляду справу, у задоволенні якої суд відмовив, про що було постановлено ухвалу із занесенням її до журналу судового засідання. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. 22.07.2019 р. позивач звернувся із заявою до заступника начальника Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області з проханням у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» повідомити його додатково про конкретну дату та час особистого прийому з урахуванням вимог зазначених у заяві від 01.07.2019. Відповіддю за підписом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Черника В.І. від 31.07.2019 №4269/13, повідомлено позивача про те, що особистий прийом громадян керівниками та посадовими особами органів поліції здійснюється у відповідності до вимог Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах і підрозділах НП України затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 №930. Згідно затвердженого графіку прийом громадян керівником Червоноградського відділу поліції здійснюється щопонеділка з 10:00 до 12:00 год. З урахуванням викладеного, запропоновано позивачу прибути на особистий прийом у визначені дні та години для вирішення питань викладених у заяві від 01.07.2019, та зокрема щодо запрошення осіб, вказаних у даній заяві. У зв`язку з наведеним вище [PERSON] звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом про визнання відповіді протиправною. 19.09.2019 р. Львівський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 1.380.2019.004144 за позовом [PERSON] до тимчасово виконуючого обов`язки начальника Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Черника Віталія Ігоровича про визнання протиправними дій. Вказаним судовим рішенням вирішено адміністративний позов задовольнити та визнати протиправними дії тимчасово виконуючого обов`язки начальника Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Черника Віталія Ігоровича, щодо надання неповної відповіді № 4269/13 від 31.07.2019 [PERSON] на його заяву від 22.07.2019, а також зобов`язати тимчасово виконуючого обов`язки начальника Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Черника Віталія Ігоровича, повторно розглянути заяву [PERSON] від 22.07.2019 та надати відповідь з урахуванням позиції викладеної в рішенні суду. 10.12.2019 р. Восьмий апеляційний адміністративний суд виніс постанову про часткове задоволення апеляційної скарги [PERSON] . Вказаною постановою вирішено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 р. у справі №1.380.2019.004144 скасувати в частині зобов`язання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Черника Віталія Ігоровича повторно розглянути заяву [PERSON] від 22.07.2019 та надати відповідь з урахуванням позиції викладеної в рішенні суду. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 р. залишено без змін. 10.12.2019 р. позивач придбав проїзний документ серії ГГ № 362718 на поїзд Львів-Червоноград. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого. Згідно з ч.1 ст. 55, ст.56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Частина 1 ст. 1174 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, посадової особи органу державної влади або органом місцевого самоврядування є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також суд при вирішенні даного спору враховує правову позицію, викладену в п.26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» (заява № 67534/01) від 27.07.2004 року, згідно з якими відповідно до усталеної практики Суду термін "потерпілий" означає особу, на яку безпосередньо здійснюється вплив діями чи бездіяльністю. Існування порушення можливе навіть за відсутності шкоди. Отже, рішення чи захід на користь заявника не є в принципі достатніми для позбавлення його статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення, прямо або по суті, та не надали за це порушення компенсації. Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Фактичні обставини у світлі викладених норм законодавства дають підстави для висновку про те, що внаслідок протиправних дій заступника начальника начальника сектору кримінальної поліції Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Черника В.І., які встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, були порушені права позивача. Останній був вимушений звертатися за захистом своїх прав до суду, затрачати час на прибуття у судові засідання. Це вимагало від нього значних затрат часу, додаткових зусиль щодо організації свого повсякденного життя, змін в побуті. Це призвело до спричинення душевних страждань, переживань, психологічних стресів та хвилювань, чим було завдано моральної шкоди. Беручи до\~уваги те,\~що неправомірність\~дій заступника начальника начальника сектору кримінальної поліції Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Черника В.І. підтверджено вищевказаними судовими рішеннями, які мають преюдиційний характер для справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Входячи з вимог розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Щодо вимоги про стягнення 3000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Разом з цим, суд вважає необґрунтованою вимогу про стягнення 49,21 грн. судових витрат, пов`язаних із прибуттям позивача до апеляційного суду, оскільки такі витрати є судовими витратами в іншій справі адміністративної юрисдикції та підлягали розподілу між сторонами у даній справі відповідно до ст.ст. 135, 139 КАС України. За таких обставин і міркувань позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial