Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 27 лютого 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS], за період з 01 липня 2009 року по 01 травня 2011 року існує заборгованість в розмірі 2230,99 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 2784,24 грн. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Просила суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за отримані послуги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Вважає, що позивачем пропущено терміни позовної давності для звернення з вимогами до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за період по січень 2011 року. Також вважає, що заборгованість по сплаті за послуги з січня 2011 року має бути покладена на відповідача [PERSON] Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до наступних висновків. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в період з 01 липня 2009 року по 01 квітня 2011 року, будучи співвласниками квартири [ADDRESS], в силу норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були споживачами послуг з теплопостачання у вигляді опалення і гарячого водопостачання. Також встановлено та не оспорювалося відповідачами, що позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» послуги з теплопостачання за вказаною адресою надавалися, але відповідачами своєчасно та в повному обсязі не оплачувалися. За договором купівлі-продажу від 18 січня 2011 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали в рівних частках кожен, а покупець [PERSON] прийняла в приватну власність 9/20 часток квартири [ADDRESS]. Своє право власності на 9/20 частин квартири згідно з укладеним договором [PERSON] зареєструвала в державному реєстрі прав. Також встановлено, що власником іншої 11/20 частини квартири [ADDRESS] також є відповідач [PERSON] на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2009 року. За нормами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи з межах заявлених позовних вимог. Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами, визначив їх межі періодом заборгованості з 01 липня 2009 року по 01 квітня 2011 року, надавши розрахунок заборгованості (а.с. 7). При цьому з наданого до суду розрахунку вбачається, що фактично згідно з розрахунком нарахування плати здійснено по лютий місяць 2011 року включно, тобто, по 01 березня 2011 року, за березень 2011 року нарахування не здійснювалися, а остання оплата за отримані послуги здійснена відповідачами в березні 2011 року. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов'язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України також передбачено обов'язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Як встановлено дослідженими в справі доказами в період з 01 липня 2009 року по 01 квітня 2011 року (межі позовних вимог) споживачами послуг з теплопостачання за адресою [ADDRESS], в силу норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як власники жилого приміщення. При цьому відповідач [PERSON] протягом даного періоду мала у власності 11/20 частин квартири [ADDRESS], а відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] - 9/20 частин квартири, в рівних частках, по 9/60 частин кожен (а.с. 44). Особові рахунки по оплаті послуг з теплопостачання за адресою [ADDRESS] між відповідачами були розподілені, [PERSON] сплачувала по окремому рахунку, оплата послуг з теплопостачання за спірний період відповідачем [PERSON] як власником 11/20 частин квартири не є предметом судового розгляду. Встановлено, що за договором купівлі-продажу від 18 січня 2011 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] належну їм на праві власності частку передали відповідачу [PERSON], а [PERSON] прийняла в особисту приватну власність 9/20 часток квартири [ADDRESS] (а.с.36). Згідно з п. 11 зазначеного договору купівлі-продажу його сторони передбачили, що продавці зобов'язуються знятися з реєстраційного обліку до 26 січня 2011 року, сплатити заборгованість по комунальним платежам до моменту фактичної передачі частки квартири, і передати частку квартири [PERSON] до 28 лютого 2011 року. Разом з тим, як встановлено дослідженими в справі доказами, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи споживачами послуг з теплопостачання, свої обов'язки споживачів належним чином не виконували, за період з 01.07.2009 року по 01.04.2011 року існує заборгованість в розмірі 2230,99 грн. Не виконано також відповідачами п. 11 договору купівлі-продажу щодо оплати заборгованості за комунальні послуги. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 360 ЦК України щодо обов'язку співвласника брати участь в утриманні майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку, що з кожного з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за вказаний період підлягає стягненню сума боргу відповідно до їх частки в праві власності на квартиру. При цьому кожному з відповідачів належали рівні частки - по 9/60 частин квартири. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання підлягають частковому задоволенню. З відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за послуги з теплопостачання з кожного по 743,66 грн. (2230,99/3=743, 66). Вирішуючи позовні вимоги до відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Протягом спірного періоду відповідач [PERSON] не була співвласником 9/20 частин квартири [ADDRESS], оплата за послуги з теплопостачання, отримані [PERSON] як власником 11/20 частин вказаної квартири не є предметом судового розгляду. З цих підстав у відповідача [PERSON] відсутній обов'язок по оплаті за послуги з теплопостачання відповідно до 9/20 часток у праві власності на квартиру. Твердження представника відповідача про те, що саме [PERSON] має обов'язок по оплаті за послуги з часу укладення договору купівлі-продажу, тобто, з 18 січня 2011 року, не заслуговує на увагу. Як встановлено судом, сторони договору купівлі-продажу в його п. 11 передбачити, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються знятися з реєстраційного обліку до 26 січня 2011 року, а також сплатити заборгованість по комунальним платежам до моменту фактичної передачі частки квартири, і передати частку квартири [PERSON] до 28 лютого 2011 року. Тобто, в укладеному договорі його сторони передбачили фактичною датою передачі частки квартири - до 28 лютого 2011 року. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за отримані послуги за період по лютий 2011 року включно саме до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В задоволенні вимог до [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник відповідача, а також відповідачі в поданих до суду заявах, посилалися на пропуск позивачем строків позовної давності. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу 18 січня 2011 року, відповідачі визнавали наявність у них заборгованості за комунальні послуги. Як вбачається з наданого до суду розрахунку, відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рахунок заборгованості з оплати за послуги з теплопостачання в лютому та березні 2011 року було сплачено по 250 грн. Здійснення відповідачами в лютому та березні 2011 року часткової сплати за послуги є також діями, які свідчать про визнання ними боргу, тому відповідно до ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається. Враховуючи вказані обставини, посилання відповідачів на пропуск позивачем строків позовної давності та застосування судом наслідків спливу строків позовної давності є необґрунтованим. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Тому з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.07.2009 року по 01.04.2011 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з кожного в розмірі по 928 грн. 08 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 243,60 грн. з кожного в розмірі по 81 грн. 20 коп.

Outcome: partial