Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою з вимогами про визнання за ним права на приватизацію житлового приміщення та зобовязання відповідача вчинити дії по приватизації житла кімнати № 238 в гуртожитку по вул.. Портовій, 1 в м. Комсомольську, скасування розпорядження органу приватизації Державного Житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області № 36-В від 28 липня 2015 року та встановлення факту проживання в [INFO] протягом періоду з 21 листопада 1995 року до 23 жовтня 1997 року. Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем вимог ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» всупереч вимогам якої відповідач відмовляє йому в приватизації житла. Вимога встановлення факту проживання обґрунтована необхідністю отримання документу на підтвердження/спростування факту використання житлового чеку на приватизацію житла. Позивач в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до суду не зявився, направивши заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. Позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні на позов (а.с. 20-21). Рішення про відмову в приватизації житла вважає обґрунтованим через ненадання позивачем даних з попередніх місць проживання щодо невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Визначаючи юрисдикційність згаданого спору, суд наголошує про наступне: У відповідності до розяснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму ВССУ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень. Отже, вирішуючи цивільний спір по суті заявлених позивачем вимог, дослідивши представлені у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів: Судом встановлено, що позивач значиться зареєстрованим та постійно, починаючи з 18 серпня 2004 року, проживає в гуртожитку по вул. Портовій, 1 в кім. № 238. Розпорядженням органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради № 36-в від 28 липня 2015 року в задоволенні заяви [PERSON] щодо приватизації житлового приміщення в гуртожитку, в якому він проживає, було відмовлено в звязку з відсутністю документа, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації житлового фонду (а.с. 7). Вирішуючи справу відповідно до спрямованості завдання цивільного судочинства та специфіки предмету судового розгляду, з огляду на критерії, зазначені в ст.ст.1,2 ЦПК України, суд виходить з наступного: Завдання цивільного судочинства полягає в гарантуванні справедливого вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних, юридичних осіб та інтересів держави. В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України. Разом з тим, захист порушеного права у спосіб, як його вимагає позивач, а саме в частині заявлених ним вимог щодо скасування розпорядження органу приватизації та визнання за ним права на приватизацію суперечить принципу законності здійснення цивільного судочинства, як він передбачений ст. 2 ЦПК України, згідно із якою суд розглядає і вирішує справи відповідно до Конституції та законів України. Порядок приватизації квартир визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затв. Наказом Міністерства ЖКХ України № 396 від 16.12.09 року. Згідно із п.п. 17,18 Положення, які визначають перелік документів, що мають бути обовязково подані громадянами до органу приватизації, одним з таких документів, є документ, що підтверджує невикористання особою житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Відповідно до п.20 Положення, документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду Враховуючи положення ст. 8 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду, та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що регулюють організацію проведення приватизації та оформлення права власності, зокрема з визначенням механізму оформлення та складу документів з приватизації житлового фонду громадянами України, які мешкають в багатоквартирних і одноквартирних будинках та гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальних громад, згідно з якими передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону, на підставі документів, що мають бути обовязково подані громадянами до органу приватизації, одним з яких є документ, що підтверджує невикористання особою житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, суд вважає, що відмовляючи [PERSON] у наданні дозволу на приватизацію житла з причини ненадання ним документа, що має бути поданим обовязково а саме, даних з попередніх місць проживання щодо невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, орган приватизації діяв у відповідності із визначеним правовим механізмом, з огляду на що вимога позивача в цій частині заявлених позовних вимог задоволенню не підлягає. Не є такою, що ґрунтується на вимогах Закону також вимога позивача щодо визнання за ним права на приватизацію та зобовязання Комсомольської міської ради вчинити дії по передачі йому у власність /приватизації/ кімнати в гуртожитку за відсутності відповідної довідки з попередніх місць проживання (зокрема протягом періоду з 21.11.1995 року до 23.10.1997 року ) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, обовязковість якої передбачена Положенням, а відтак, не може бути задоволена судом в такій редакції через очевидність порушення /за умови задоволення вимог/ регламентованої Законом процедури прийняття рішень про передачу житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян. Водночас, факт проживання заявника за адресою: вул. Леніна, в будинку № 35, і згодом в будинку № 54 по цій же вулиці підтверджується довідками КЖЕП № 4 (а.с. 30-32), в якій директор підприємства посвідчує ту обставину, що, протягом періоду з 06 вересня 1985 року по 28 лютого 1996 року та починаючи з 28 лютого 1996 року по 25 квітня 1997 року [PERSON] разом з матірю [PERSON] були зареєстровані за адресою : [INFO]. Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Аналогічний зміст мають розяснення, що містяться в Постанові ПВСУ №5 від 31.03.95 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до яких суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли такі факти безпосередньо породжують виникнення, зміну чи припинення правовідносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Обґрунтовуючи подану заяву, [PERSON] зазначив, що встановлення згаданого факту необхідне йому для отримання документа, що підтверджує невикористання ним житлового чеку для приватизації державного житлового фонду в порядку та на умовах, як він визначений п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затв. наказом міністерства з питань ЖКГ України № 396 від 16.12.2009 року, і за умови встановлення згаданого факту, він зможе скористатися правом на приватизацію кімнати в гуртожитку, що в контексті розяснень, наданих Верховним Судом України є підставою для прийняття і розгляду справи судом, оскільки встановлення згаданого факту породжує право заявника на приватизацію державного житлового фонду у відповідності до положень ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Виходячи із наявності та аналізу наданих суду письмових доказів, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] в м. Комсомольську протягом періоду з 21.11.1995 року до 25.04.1997 року, що є підставою для задоволення заявленої ним вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial