Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Гражда ДС» про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.08. 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № К095-07/Ф, згідно умов якого, останній отримав кредит у розмірі 75 000 доларів США на термін - до 16.08. 2010 року, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки та на умовах, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику вищевказану суму кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачами [PERSON], ТОВ «Гражда ДС» було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручителі зобов'язані виконати зобов'язання позичальника за кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідачем [PERSON], останній допустив заборгованість за кредитом, яка станом на 08.09. 2014 року складає 549361,65 доларів США, що складається з наступного: 74999,03 доларів США - заборгованість за кредитом; 138620,09 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5738,01 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 330004,52 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. На підставі наведеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 549361,65 доларів США, що за курсом НБУ 12,82 складає 7042816,35 гривень та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, однак представник банку І.І. Савула надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник ТОВ «Гражда ДС», в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. У ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № К095-07/Ф від 17.08. 2007 року, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 75 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором. Кредитний договір укладено на строк по 16.08. 2010 року включно. З матеріалів справи досліджених у ході судового розгляду, вбачається, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов договору, не виконував, внаслідок чого його заборгованість перед банком складає 549361,65 доларів США, що за курсом згідно службового розпорядження НБУ станом на дату розрахунку складає 7042816,35 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 74999,03 доларів США; заборгованість по відсотках - 138620,09 доларів США; заборгованість по комісії - 5738,01 доларів США; нарахована пеня - 330004,52 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON], 17.08. 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Гражда» було укладено договір поруки, предметом якого є надання відповідачем ТОВ «Гражда» поруки перед банком, як кредитором за виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. Також, 20.06. 2008 року, між ПАТ КБ «Приватбанк та відповідачкою [PERSON], було укладено договір поруки, предметом якого є так само надання відповідачкою [PERSON] поруки перед банком, як кредитором за виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. Частиною 1 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Судом достовірно встановлено, що відповідачем [PERSON] порушені умови кредитного договору, зокрема він прострочив зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, порушив графік погашення заборгованості за кредитом, отже, в даному випадку, має місце невиконання зобов'язання відповідачем [PERSON] Однак, вирішуючи питання щодо солідарного обов'язку погашення кредитної заборгованості відповідачем [PERSON], як боржником, та відповідачами [PERSON] та ТОВ «Гранда ДС», як поручителями, то суд виходить з наступного. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Згідно п. 10 Договорів поруки, укладених з відповідачами ТОВ «Гражда ДС» та [PERSON], договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Тому, в розумінні ст. 559 ЦК України, шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким, на думку суду, є визначений кредитним договором строк - 16.08. 2010 року. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказюванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виник спір. Всупереч наведеному, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до поручителів з відповідною вимогою протягом шестимісячного строку. Натомість до матеріалів справи позивачем додано письмові вимоги до поручителів від 25.04. 2014 року та від 23.07. 2014 року, наявність яких чітко вказує на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до відповідачів [PERSON] та ТОВ «Гранда ДС» з письмовою вимогою, що виключає їх солідарну з відповідачем [PERSON], відповідальність за невиконання останнім зобов'язань за кредитним договором. Вирішуючи заявлений позивачем розмір пені, то суд враховує, що пунктом 4.1. Кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобо'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою - пенею, штрафом і право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням зобов'язання (ст.ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України). Таким чином, кредитним договором передбачено відповідальність боржника за порушення виконання зобов'язання у вигляді пені та штрафу і Банком було правомірно пред'явлено відповідну вимогу про стягнення пені, проте суд не погоджується з визначенням розміру такої. Так з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що основна заборгованість складає 74999,03 доларів США, що еквівалентно 961487,57 гривень, нарахована пеня становить 330004,52 доларів США, що становить 4230657,95 гривень, що більше як в чотири рази перевищує розмір основної заборгованості за кредитом та суму отриманого відповідачем кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, які мають істотне значення. Вказана норма повністю узгоджується з положеннями ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного судочинства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їх прав, що дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідачів слід зменшити до 1442,24 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст. ст. 79, 80 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у зв'язку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір в сумі 3654,00 гривні, суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача. За змістом п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03. 2012 року, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивні частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial