Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

В вересні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 149 114,95 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідач [INFO], близько 06 год. 45 хв., керуючи власним технічно справним автомобілем «Subaru Tribeca», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався у м. Дніпро по вул. Володимира Антоновича зі сторони вул. Юрія Савченко у напрямку вул. Філософської, зі швидкістю 60 км/год, під час руху виїхав на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, при цьому не надав дорогу автомобілю «Mersedes-Bens 311 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого, на перехресті вул. Володимира Антоновича і вул. Шмідта сталося зіткнення правою бічною частиною вказаного автомобіля «Subaru Tribeca» з передньою частиною вказаного автомобіля «Mersedes-Bens 311 CDI». Порушення Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого водію автомобіля «Mersedes-Bens 311 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження і у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та находяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Вина відповідача встановлена вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2019 року у кримінальній справі № 204/8230/17. Автомобіль «Mersedes-Bens 311 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , належить на праві власності позивачу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача та вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивачу спричинено матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу - на загальну суму в розмірі 249114,95, що складається із наступного: 232894,95 грн. - матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля «Mersedes-Bens 311 CDI» згідно висновку експертного дослідження авто товарознавця, 2800,00 грн. - оплата судовому експерту за проведення та надання зазначеного висновку експертного дослідження; 13420,00 грн. - оплата за послуги зберігання пошкодженого автомобіля в період з 22.09.2017 року по 21.06.2019 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована згідно полісу № АК/2599355 третьою особою ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», за яким страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 100 000 гривень. Отже, з відповідача підлягає стягненню різниця між дійсним розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування, яка становить 149114,95 грн.. Ухвалою суду від 03.11.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, внаслідок чого, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Третя особа - ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» надала суду «відзив» на позовну заяву, в якій зазначила, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування позивачу стало неподання позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, з моменту скоєння ДТП, відповідно до вимог, передбачених п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , автомобіль «Mersedes-Bens 311 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с.8). [INFO], близько 06 год. 45 хв., [PERSON] керуючи власним технічно справним автомобілем «Subaru Tribeca», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався у м. Дніпро по вул. Володимира Антоновича зі сторони вул. Юрія Савченко у напрямку вул. Філософської, зі швидкістю 60 км/год. Під час руху по вищевказаній ділянці дороги [PERSON] виїхав на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг вул. Володимира Антоновича і вул. Шмідта із другорядної дороги вул. Володимира Антоновича, де порядок проїзду регулювався дорожнім знаком 2.1 "Дати дорогу" розділу 33 Правил дорожнього руху України, при цьому не надав дорогу автомобілю «Mercedes-Benz 311 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі вул. Шмідта справо наліво відносно його руху, зі швидкістю не більше 60 км/год, в результаті чого, на перехресті вул. Володимира Антоновича і вул. Шмідта сталося зіткнення правою бічною частиною вказаного автомобіля «Subaru Tribeca» з передньою частиною вказаного автомобіля «Mercedes-Benz 311 CDI». Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2019 року у кримінальній справі № 204/8230/17, встановлено, що порушення п. 16.11. і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило смерть потерпілого тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. Таким чином, вироком суду встановлено завдання діями вказаної винної особи шкоди позивачу, а також наявність причинного зв`язку між винними діями [PERSON] та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Вказаний вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська набрав законної сили, належними доказами не спростований, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього водія [PERSON] , а саме факту завдання шкоди позивачу, наявність причинного зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим водієм і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця № 323/17А про визначення матеріального збитку, спричиненого власнику колісного траснпортного засобу від 12.01.2018 року, вартість відновлювального ремонту складає 379546,56 грн., матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля «Mersedes-Bens 311 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційнийй номер ( ViN ) [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 232894,95 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП), окрім того, ринкову вартість пошкодженого автомобіля за наслідками ДТП визначена експертом у розмірі 50606,98 грн. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Subaru Tribeca», реєстраційний номер [NUMBER] , що належав на праві власності відповідачу, застраховано відповідно до полісу № АК/2599355 третьої особи - ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». Згідно зазначеного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає сто тисяч гривень. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, відповідач, який застрахував свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди ( згідно полісу № АК/2599355 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, лише в розмірі 100 000 гривень), зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В свою чергу, визначаючи дійсний обсяг матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як слідує зі висновку експертного дослідження автотоварознавця № 323/17А, вартість відновлювального ремонту без врахування зносу (379546,56 грн.) є більшою ніж його ринкова вартість (232894,95 грн.), що дає підстави для висновку про те, що експертом визнано автомобіль фізично знищеним. В свою чергу, порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, якою передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування шкоди у розмірі ринкової вартості транспортного засобу до ДТП в разі його фізичного знищення, оскільки таке стягнення фактично призведе до отримання позивачем доходу у вигляді вартості транспортного засобу після ДТП. Зокрема, така позиція узгоджується з висновками ВС, викладеними у постановах від 13.02.2019 року (справа № 207/2838/15) та від 25.09.2019 року (справа № 280/1144/14-ц). Отже, для повного відшкодування завданої шкоди страховиком і винним водієм позивачу, необхідно встановити різницю між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та вартості фізично знищеного ТЗ після ДТП, яка згідно даних експертного висновку складає 182 287,97 грн. (232894,95 грн. - 50606,98 грн.). Отже, з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, що в розмірі 82 287,97 грн. (сто сорок дев`ять тисяч сто чотирнадцять гривень 95 коп.) із розрахунку: 182 287,97 грн. - 100 000 грн. = 82 287,97 грн., де: 182 287,97 грн. - вищезазначений фактичний матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля «Mersedes-Bens 311 CDI ; 100000 грн. - страхова сума (ліміт відпровідальності), що підлягала стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» згідно зазначеного полісу № АК/2599355. Окрім того, частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено суму в розмірі 2 800 грн. за проведення та надання зазначеного висновку експертного дослідження автотоварознавця, згідно квитанції від 12.01.2018 року до прибуткового ордеру № 323 судового експерта Пилипенко О.С. А також, відповідно до акту виконаних робіт № 1097 від 21.06.2019 року виконавець виконав та передав позивачу послуги за зберігання транспортного засобу - автомобіля «Mersedes-Bens 311 CDI», реєстраційний номер [NUMBER] на загальну суму, 13420 грн., яка згідно квитанції AT КБ «Приватбанк» позивачем сплачено в повному обсязі відповідно до зазначеного акту виконаних робіт № 1097 від 21.06.2019 року. Вказані витрати також підлягають стягненню з відповідача, оскільки є витратами, які змушений був понести позивач для відновлення свого порушеного права, тобто є реальними збитками. Відповідно до п.14 Постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положенням ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що внаслідок дій відповідача позивачу спричинена шкода, яку в повній мірі не покриває страхове відшкодування, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з [PERSON] майнової шкоди у розмірі 82 287,97 грн., яка становить різницю між розміром завданої шкоди та розміром страхової суми (ліміту відпровідальності) ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», а також 2 800 грн. витрат позивача за послуги експерта та 13 420 грн. за послуги зберігання пошкодженого транспортного засобу, що у загальній сумі складає 98 507,97 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені судом частково (66%), на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] слід стягнути 984,16 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial