Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 листопада 2013 року вона уклала з відповідачем договір позики, відповідно до якого надала в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 15600 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 14.11.2013 р., про що було складено розписку. Позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов'язання з повернення коштів, оскільки відповідач повернув кошти у сумі 2000 грн., решту боргу не повернув. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 13600 грн., 440,79 грн. - пені, 101,72 грн. - 3% річних, 27,20 грн. - втрат від інфляції та 3584,64 грн. - витрат, пов'язаних з розглядом справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України та думки представника позивача, який в наданій заяві просив ухвалити заочне рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач надав в борг відповідачеві грошові кошти у сумі 15600 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти позивачу не пізніше 14 листопада 2013 року. Позивач виконав свої зобов'язання за договором позики та надав відповідачу обумовлену договором суму позики, що підтверджується розпискою. Як зазначає позивач, відповідач повернув лише 2000 грн., отже відповідач не належним чином виконав зобов'язання з повернення коштів. Згідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач повинен був повернути суму позики не пізніше 14.11.2013 року, проте не виконав умов договору позики щодо повернення коштів, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу підлягають задоволенню. В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням трьох відсотків річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності. З 15.11.2013 року для відповідача виникло грошове зобов'язання, яке за загальним правилом, припиняється лише його повним виконанням. Розрахунок інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних позивачем зроблено за період з 15.11.2013 року по 13.02.2014 року (до дати звернення позивача до суду) вірно, тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 27,20 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 101,72 трьох відсотків річних від простроченої суми. Позовні вимоги про стягнення пені у сумі 440,79 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне. У відповідності до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно частин 1,3 ст. 549, ч.2 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Договором позики, який було укладено між сторонами не передбачено обов'язок позичальника сплатити неустойку у разі порушення зобов'язання. Не витікає такий обов'язок і з актів цивільного законодавства. Отже, відсутні правові підстави для стягнення пені зі [PERSON] Вимоги про стягнення витрат, пов'язаних з розглядом справи у сумі 3584,64 грн., підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 243 грн. 60 коп., отже зазначену суму слід стягнути на користь позивача. Відповідно до ст., ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. В матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат чи інший фахівець у галузі права по даній справі, що позбавляє суд можливості визначити граничний розмір витрат на правову допомогу. Крім того, з угод між ПП "Днепр-Недвижимость" та [PERSON] про надання правової допомоги, неможливо встановити чи надавалися такі послуги саме по справі за позовом до [PERSON] чи з інших питань. Витрати у сумі 34,64 грн. на відправку претензій відповідачу та у сумі 250 грн. на нотаріальне оформлення довіреності не відноситься до судових витрат, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial