Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ММК ім. Ілліча», в якому зазначив, що з 27 березня 2002 року він працював електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування ПАТ «ММК ім.Ілліча». 21 грудня 2011 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав закриту черепно-мозкову травму, внутрішньо-черепну гематому, забій грудної клітини, правої легені, закритий перелом ключиці, перелом ребер справа, крайовий перелом лівого п*яткового бугра без зміщення. Ступінь тяжкості травми - тяжка. Згідно довідки МСЕК № 234051 від 13 травня 2013 року, а потім від 16 червня 2014 року йому встановлено третю групу інвалідності та встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60%. Після встановлення йому наявності втрати професійної працездатності, він звертався до відділення виконавчої Дирекції ФССНВ і ПЗ у м.Маріуполі для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва за місцем роботи та йому були призначені страхові виплати, передбачені законодавством, а саме одноразова допомога і щомісячні регресні виплати. Внаслідок травматизму від нещасного випадку на виробництві йому заподіяні, насамперед, фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. У зв'язку з травматизмом цілком порушена нормальна життєдіяльність, він тривалий час знаходився на лікуванні. Внаслідок травматизму у нього постійно болить нога, він не можу пересуватися на далекі відстані, що призводить порушення життєвих зв'язків. Вночі не може спати без знеболюючого. Після травматизму не може виконувати певні види робіт у побуті. Від постійного болю він став роздратований, нервовий, обмежився у спілкуванні із знайомими та друзями. Все це спричинило моральну шкоду, яку він оцінює у 80000 грн. та просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач повністю підтримав викладені в позовній заяві факти та пояснив, що в грудні 2011 року він травмувався на підприємстві відповідача, внаслідок чого тривалий час проходив лікування. В травні 2013 року, а потім в червні 2014 року він був визнаний інвалідом 3 групи та втратив основну роботу, оскільки за станом здоров'я вже не може її виконувати. В листопаді 2013 року звільнився з роботи, оскільки внаслідок стану здоров'я йому важко її виконувати. Внаслідок травмування у нього змінився образ життя, він відчуває постійний головний біль, обмежений в спілкуванні з близькими та друзями. Все це спричиняє йому моральну шкоду яку він оцінює у 80000 грн. та просив стягнути цю суму з відповідача. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача Томашков О.О. діючий на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач під час нещасного випадку на виробництві знаходився у трудових відносинах з відповідачем, згідно акту Н-1 встановлена вина і позивача, який допустив особисту необережність та порушив Правила техніки безпеки. Крім того, підприємством в рахунок відшкодування шкоди виплачено 20854,51 грн., тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі Гузенко Р.О., що діяв на підставі довіреності вважав, що в позові слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач був підпорядкований йому. В даному випадку позивач самостійно без розпоряджень від керівництва прийняв рішення щодо ремонту освітлення. Третя особа [PERSON] в судовому засідання пояснив, що він та момент нещасного випадку працював старшим майстром. Позивач був ознайомлений з правилами техніки безпеки, необхідні інструктажі були проведені, між тим трапився нещасний випадок, оскільки позивач самостійно прийняв рішення полагодити освітлення. Своєї вини в нещасному випадку він не вбачає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» з 27 березня 2002 року працював електромонтером. 21 грудня 2011 року о 13 годині 45 хв. стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] був травмований. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 25 грудня 2011 року встановлено, що нещасний випадок, який стався 21 грудня 2011 року на ПАТ «ММК ім. Ілліча» із електромонтером [PERSON] пов'язаний з виробництвом та по ньому складається акт за формою Н-1. Згідно акту № 85/7, складеному по формі Н-1 від 25 грудня 2011 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, основною причиною настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції по охороні праці. В акті також було зазначено, що [PERSON] отримав закриту черепно-мозкову травму, внутрішньо-черепну гематому, забій грудної клітини, правої легені, закритий перелом ключиці, перелом ребер справа, крайовий перелом лівого п*яткового бугра без зміщення. Внаслідок травмування позивач неодноразово перебував у лікувальних закладах. Відповідно до довідки МСЕК міста Маріуполя серії 10 ААА № 234051, позивачеві встановлено 60 % втрати професійної працездатності з 1.05.2013 року до 1.06.2014 року, встановлена 3 група інвалідності. Довідкою МСЕК м. Маріуполя серії 10 ААВ № 515254 від 16 червня 2014 року позивачеві встановлено 60 % втрати професійної працездатності з 01 червня 2014 року по 01 липня 2015 року, встановлена 3 група інвалідності. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. В судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю, внаслідок отримання травми ноги позивачеві заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 25 грудня 2011 року, а також актом № 85/7, складеним по формі Н-1 від 25 грудня 2011 року. Таким чином, умови праці позивача на ПАТ ММК ім.. Ілліча на час травмування не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України, оскільки основною причиною настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції по охороні праці. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. За змістом ч. ч. 1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ст. ст. 1167, 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Статтею 237 - 1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі - Постанова № 4 від 31.03.1995 р.) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За абзацем 2 пункту 5 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому, п. 9 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд також при вирішенні спору приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З урахування викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «ММК ім.. Ілліча» підлягають задоволенню. При цьому суд, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, враховує глибину моральних та фізичних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності і настання інвалідності, неможливість жити повноцінним життям і працювати за фахом внаслідок ушкодження ноги, що потребує постійного медичного лікування і додаткових зусиль. При цьому суд враховує, що позивач тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, переніс три операції, не має змоги вести активне життя та працювати, а також ступніть вини постраждалого та відповідача у нещасному випадку, що стався 21 грудня 2011 року. Дотримуючись вимог розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, суд вважає достатньою та такою, що компенсує моральну шкоду, спричинену позивачу, суму у розмірі 30000 гривень. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатив 609 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви та підготовка пакету документів для звернення до суду, складання запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт особи, проведення розрахунку та юридична консультація, тривалість 1,25 годин. Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 228,37 грн. (сума задоволених позовних вимог 30000 грн., що складає 37,5 % від заявлених позовних вимог, отже 37,5 % від 609 грн. = 228,37 грн.) У зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги немайнового характеру в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial