Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У березні 2018 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (статут АКІБ «УкрСиббанк» викладно в новій редакції, відповідно до якої назва банку була змінена на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11225778000. Відповідно до умов цього договору банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 100 000, 00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28 вересня 2028 року та сплачувати з 01 по 25 число кожного місяця, проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних. 12.12.2014 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено розмір процентної ставки по кредиту та змінено графік погашення кредиту, сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер зазначений при укладенні №11225778000, так і реєстраційні номери в системі обліку банку, а саме № 11225778001. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 28.09.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №1474603, відповідно якого 12.12.2014 року згідно додаткової угоди №1 до договору поруки поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. 28.09.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №1474618, відповідно якого 12.12.2014 року згідно додаткової угоди №1 до договору поруки поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. Всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 03.11.2017 року відповідачам було направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 21.02.2018 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 66 975, 83 доларів США, з яких 60 250, 27 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з травня 2017 року - 3 281, 87 доларів США, 6 725, 56 доларів США - заборгованість по процентам. Заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 21.02.2018 року складає 25 126, 41 грн. з яких: 8 396,12 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 16 730, 26 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів сплаті процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11225778000 від 28.09.2007 року в розмірі 66 975, 83 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 25 126, 41 грн. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів сплаті процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11225778000 від 28.09.2007 року в розмірі 66 975, 83 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 25 126, 41 грн. А також стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] сплачений при подачі до суду судовий збір в розмірі 27 575, 39 грн. в рівних частках з кожного по 9 191, 08 грн. Під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала зустрічний позов в обґрунтування якого зазначила, що в момент підписання кредитного договору [PERSON] була введена банком в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, а тому її волевиявлення на укладення кредитного договору у вигляді та розмірах, які є фактичними, суперечили волевиявленню на укладення договору споживчого кредиту саме на таких умовах. Крім того банком було приховано від [PERSON] повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності кредиту вказавши, що в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, вказане приховування інформації від відповідача, як споживача послуг, перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, є таким, що свідчить про наявність умислу в діях банку, тому вважаючи, що спірний договір про надання споживчого кредиту №11225778000 від 28.09.2007 року було укладено банком з використанням нечесної підприємницької практики, що є забороненою нормою закону, а тому вважає такий договір недійсним. Аналогічні порушення були вчинені банком і під час укладення Додаткової угоди №1 від 12.12.2014 року до Договору про надання споживчого кредиту №11225778000 від 28.09.2007 року, а також під час укладення договору іпотеки №65512 від 28.09.2007 року укладені між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») [PERSON], тому просила їх визнати недійсними та застосувати наслідки недійсності цього правочину. 29.03.2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяву до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі. 30.05.2018 року винесено ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви, вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. 03.07.2018 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судової економічної експертизи. 03.07.2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 16.07.2018 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судової економічної експертизи відмовити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити, вказала, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір для особистих потреб на придбання трьох кімнатної квартири. При укладенні вказаного договору та додаткового договору порушені норми чинного законодавства, а саме приховано від [PERSON] інформацію щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої сукупності вартості кредиту, з використанням нечесної підприємницької практики, а тому вважає що умови кредитного договору є несправедливими, що суперечать принципу добросовісності, а положення договору суперечать положенням діючого законодавства. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомленні про розгляд справи шляхом оголошення про їх виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова Влада України», від яких на адресу суду надійшли відзиви на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні первісного позову. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягає частковому задоволенню, щодо вимог зустрічного позову суд не вбачає для їх задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (статут АКІБ «УкрСиббанк» викладно в новій редакції, відповідно до якої назва банку була змінена на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11225778000. Відповідно до умов цього договору банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 100 000, 00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28 вересня 2028 року та сплачувати з 01 по 25 число кожного місяця, проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних. 12.12.2014 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено розмір процентної ставки по кредиту та змінено графік погашення кредиту, сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер зазначений при укладенні №11225778000, так і реєстраційні номери в системі обліку банку, а саме № 11225778001. 28.09.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки №1474603, відповідно якого 12.12.2014 року згідно додаткової угоди №1 до договору поруки поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. 28.09.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки №1474618, відповідно якого 12.12.2014 року згідно додаткової угоди №1 до договору поруки поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. 28.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., згідно якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у строк, встановлений в договорі, кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11225778000 від 28 вересня 2007 року в розмірі 1 838 359 грн. 37 коп., що станом на 21.02.2018 року складається із заборгованості по кредиту в розмірі 1 631 152 грн. 25 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 182 080 грн. 72 коп., пені за кредитом в розмірі 8 396 грн. 15 коп., пені за відсотками в розмірі 16 730 грн. 26 коп. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 21.02.2018 року наданий суду і відповідає вимогам закону. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки факт порушення відповідачем [PERSON] зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту знайшли своє підтвердження та були доведені належними доказами, а тому позов ПАТ «УкрСиббанк» є підставним та обґрунтованим. Вирішуючи питання про особу, на яку можливо покласти в судовому порядку обов'язок сплати заборгованості, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р.у справі № 6-116 цс 13 в порядку перегляду судових рішень у цивільних справах в зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. З розрахунку заборгованості, квитанцій вбачається, що після останнього платежу 15.03.2017 року відповідач [PERSON] перестала виконувати свої зобов`язання за цим договором. 03.11.2017 року позивач звернувся до всіх трьох відповідачів із письмовою вимогою про сплату заборгованості за кредитом. 01.03.2018 року позивач звернувся до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Правовий аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припиненням права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14). Враховуючи викладене, з матеріалів справи вбачається, що банк звернувся з позовом до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором після спливу шести місяців з часу несплати боржником чергового платежу за договором. Виходячи з цього порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до поручителів - відповідачів [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, належним відповідачем у цьому спорі є саме боржник за кредитним договором - [PERSON] Що стосується зустрічних позовних вимог, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Представник відповідача в судовому засіданні стверджувала, що спірний кредитний договір №11225778000 від 28.09.2007 року є недійсним, оскільки укладений з порушенням правил, що є обов'язковими для сторін при його укладенні і виконанні, відповідно до вимог актів цивільного законодавства України, є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим. В момент підписання кредитного договору [PERSON] була введена банком в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, а тому її волевиявлення на укладення кредитного договору у вигляді та розмірах, які є фактичними, суперечили волевиявленню на укладення договору споживчого кредиту саме на таких умовах. Крім того банком було приховано від [PERSON] повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності кредиту вказавши, що в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, вказане приховування інформації від відповідача, як споживача послуг, перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, є таким, що свідчить про наявність умислу в діях банку, тому вважаючи, що спірний договір про надання споживчого кредиту №11225778000 від 28.09.2007 року було укладено банком з використанням нечесної підприємницької практики, що є забороненою нормою закону. Крім того, на її думку, Банк не виконав переддоговірну роботу з позичальником, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, перед підписанням кредитного договору [PERSON], відповідного інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства не отримувала, а також працівниками банку не було її попереджено про валютні ризики під час виконання зобов'язань. Зі змісту позову вбачається, що банк виконав всі свої зобов'язання по Кредитному договору №11225778000 від 28.09.2007року відповідно до вимог чинного законодавства, надавши [PERSON] кредит у встановленому договором розмірі. Судом встановлено, що при укладені кредитного договору, договору іпотеки та в наступному [PERSON] не оскаржувала їх умови і погоджувалася з ними, шляхом його підписання та частковим виконанням його умов, що підтверджується укладеними в подальшому додатковими договорами. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст .533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю регулюються Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями, вказане також зазначене у п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст. 1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час. Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та [PERSON] вбачається, що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. Отже, кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення, і [PERSON] з вересня 2007 року по лютий 2018 року не оскаржувався. Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності. Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані положення закону при укладенні договору були дотримані і не порушені. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6ст. 203 ЦК України. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що [PERSON] із умовами кредитного договору від 28.09. 2007 року, та з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» була ознайомлена, і при підписанні договору сторони підтвердили, що текст договору відображає дійсність їх намірів, про що свідчить підпис позивача на договорі. Таким чином, твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з усіма умовами, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», не відповідає дійсності. Крім того, посилання представника відповідача [PERSON] на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки відповідач ввів його в оману стосовно умов надання кредиту, негативних наслідків, оскільки надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало його до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку він б не погодився (частини 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»), не відповідає вимогам закону. За положеннями ч.1, п.1,2 ч.2, п.1 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється. Забороняються як такі, що вводять в оману стосовно основних характеристик продукції таких як очікувані результати споживання; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; пропонувати для реалізації продукцію за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. В силу ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використаннями нечесної підприємницької діяльності, зокрема, з підстав зазначених вище, які в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України повинні існувати в момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи, крім кредитного договору позивачем були підписані додаткові договори, а також договір іпотеки, з додатковим договором до нього. Оскільки текст укладеного з [PERSON] кредитного договору містить повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то за таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави вважати укладений сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності. Крім того, посилання позивача на несправедливість умов договору, на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, та на те, що вона не була ознайомлена з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору та договору іпотеки було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Тому доводи позивача, щодо невідповідності умов кредитного договору від 28.09.2007 року вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним в цілому. Крім того, не погоджуючись з умовами кредитного договору від 28.09.2007 року, позивач тривалий час виплачував кредит та звернувся до суду із зустрічним позовом за захистом своїх прав лише у травні 2018 року, а до цього часу, протягом одинадцяти років, не ставила питання у передбаченому законодавством порядку про визнання кредитного договору недійсним. При цьому представником відповідача не зазначено чим були порушені права [PERSON] при укладенні договору іпотеки №65512 від 28.09. 2007 року укладеним між [PERSON] та банком. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial