Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 30 серпня 2009 року між ними з відповідачем було зареєстровано шлюб, [INFO] у них народився син [PERSON] Шлюбні відносини припинено, сторони проживають окремо. Дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач жодним чином не бере участі у матеріальному забезпеченні сина, хоча працює неофіційно та отримує приблизно 10000 грн. Оскільки відповідач добровільно коштів на утримання не надає, просить стягнути їх у судовому порядку. Відповідач подав суду відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, вказав, що може сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він не працевлаштований і постійного заробітку не має. При цьому зауважив, що він не погоджується із твердженням позивача про те, що дитина повністю перебуває на її утриманні, адже він щомісячно сплачує на картковий рахунок дружини кошти на утриманні сина, що підтвердив копіями квитанцій від 09 березня 2019 року, 23 березня 2019 року, 01 квітня 2019 року та 08 квітня 2019 року, 12 квітня 2019 року, 22 квітня 2019 року та 04 травня 2019 року. Також вказав, що не відповідають дійсності доводи позивача про те, що він має добрий матеріальний стан. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Оскільки відповідач ніде не працевлаштований, постійного заробітку немає, а також те, що він змушений наймати житло, він згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/5 всіх його доходів (заробітку). Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 30 серпня 2009 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30 серпня 2009 року Великоцепцевицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 листопада 2015 року. Спільне проживання між подружжям припинено. Вказаний факт відповідачем не заперечується. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не досягнуто згоди щодо їх участі в утриманні дитини. Позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/5 всіх його доходів (заробітку). Як вбачається з приєднаних до матеріалів справи копій квитанцій, відповідачем через відділення АТ КБ «Приватбанк» були перераховані кошти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, зокрема 09 березня 2019 року - у сумі 650 грн., 23 березня 2019 року - 500 грн., 01 квітня 2019 року - 500 грн., 08 квітня 2019 року - 500 грн., 12 квітня 2019 року - 500 грн., 22 квітня 2019 року - 500 грн. та 04 травня 2019 року - 500 грн. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, який працездатний, однак офіційно не працевлаштований, відсутність у нього на утриманні інших осіб, а також добровільну сплату ним коштів на утримання дитини у період з березня до травня 2019 року, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial