Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього суму боргу за договором позики в розмірі 9000 доларів США. Позов мотивує тим, що відповідачем було одержано від неї в борг 9000 доларів США, що підтверджується розпискою від 02.02.2017 р., які останній зобовязався повернути, однак свого зобовязання досі не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 236 520 грн. (що є еквівалентом 9000 доларів США ), 199 071 грн. 4 % річних за користування коштами, 1 182,60 грн. 3 % річних за прострочення платежу. А також просила стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримав та дали аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та оголошенням в газеті "Львівська Пошта" № 49 (1959) від 24.06.2017 р., а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з копії договору позики грошових коштів від 02.02.2017 р., відповідачем було одержано в борг від позивача 9000 доларів США, які останній зобовязався повернути, однак свого зобовязання, як випливає із пояснень позивача - досі не виконав. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з розписки сторонами не були обумовлені строки повернення боргу, а відтак, з врахуванням двох скерованих на адресу відповідача претензій, остання з яких була скерована 03.05.2017 року, строк повернення коштів за договором позики минув, одна відповідачем він так повернути і не був. Враховуючи, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повертає, однак зобовязаний повернути, а саме грошові кошти в розмірі 9000 доларів США грн., то таку суму боргу за невиконання грошового зобовязання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку, оскільки спірні правовідносини між сторонами тривають. Згідноч.1 ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно доч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. А отже, відповідач як боржник по зобов'язанню за договором позики від 02.02.2017 р., повинен сплатити суму позики на користь позивача у розмірі 233 910 грн., що еквівалентно 9 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ, встановленим на 04.07.2017 р. (на день ухвалення рішення), з розрахунку 2599,4486 грн. за 100 доларів США. Що стосуються, стягнення 199 071 грн., що за твердженням позивачки є процентами за користування коштами, то такі стягненню не підлягають, оскільки, домовленість сторін, щодо стягнення процентів за користування коштами не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи та таких домовленостей не міститься у самій розписці. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що з відповідача підлягає стягненню 1169,54 грн. 3% річних від простроченої суми боргу. Згідно ст. 79 ЦПК України - розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до ст. 88 ч. 1 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачем при подачі позовної заяви, було сплачено судовий збір в розмірі 4367,73 грн., тому судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial