Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2011 року у розмірі 47427 грн. 82 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп., зазначаючи, що 27 вересня 2011 року з відповідачкою був укладений кредитний договір, згідно якого вона одержала від позивача кредит у розмірі 19000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з неналежним виконання відповідачкою умов договору виникла заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року становить 47427 грн. 82 коп., яка складається з: 18710 грн. 63 коп. заборгованість за кредитом; 24457 грн. 53 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1525 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 2234 грн. 66 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, справу просить розглядати у його відсутність, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилася, однак, її представники адвокат [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, а саме: заборгованість по кредиту в сумі 18710 грн. 63 коп. та частину нарахованих процентів в сумі 12228 грн. 77 коп., а також суму 1525 грн. 85 коп., яка є нарахованою пенею, а не комісією. Вони вважають, що банком нараховані відсотки на прострочену заборгованість разом із 100% штрафу, про що зазначено в п.2.1.1.12.6.2 та п.2.1.1.12.7.4 Умов та Правил надання банківських послуг, що є подвійною відповідальністю боржника. Оскільки стягнення пені є цивільно-правовою відповідальністю за неналежне виконання зобовязання, то стягнення штрафу є подвійною відповідальністю за одне і теж порушення зобовязання і тому вони просять відмовити в стягненні штрафу. Судові витрати просять розділити пропорційно між сторонами та стягнути з відповідача 943 грн. 24 коп. Суд, вислухавши пояснення представників відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 27 вересня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в Приватбанку. При отриманні кредитної картки відповідачка надала згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка була ознайомлена в письмовому вигляді та зобовязалася регулярно ознайомлюватися із змінами «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.ргіуаtbапk.uа., що підтверджується її особистим підписом у заяві /а.с.7 зворот/. Відповідно до підписаної заяви та у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії договору, як передбачено п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом даного строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Судом встановлено, що відповідачка вносила щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості по кредиту з порушенням графіку погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.4-5/. А тому, виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 грудня 2015 року складає по тілу кредиту 18710 грн. 63 коп., яка визнана представниками відповідачки і яка підлягає стягненню. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом суд виходить з наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Зокрема, за частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Однак, з наведеного позивачем розрахунку заборгованості в графі «нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти» загальна сума процентів вказана 23848,82 грн., що при підрахунку є удвічі завищеною. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що банком при нарахуванні відсотків також додано штраф в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків, про що зазначено у п.2.1.1.12.6.2 та п.2.1.1.12.7.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, банк стягує з відповідачки пеню у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., що передбачено пунктом 2.1.1.12.6.1 даних Умов. На ухвалу суду від 01.08.2016 року щодо надання в судове засідання детального розрахунку із зазначенням способу (формули) нарахування заборгованості по відсотках та пені представником банку виконано не було. Перевірити правильність проведення розрахунку суд позбавлений можливості. А тому, суд враховує доводи представників відповідачки, які визнають заборгованість по процентах в розмірі 12228 грн. 77 коп. без урахування штрафів, передбачених п.2.1.1.12.6.2 та п.2.1.1.12.7.4 Умов та Правил надання банківських послуг, і вважає, що заборгованість по відсотках за користування кредитом слід стягнути саме в такій сумі. Статтею 546 ЦК України передбачена можливість забезпечення виконання зобовязання неустойкою. У той самий час, вищевказаними Умовами та Тарифами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 120 днів, що є подвійною відповідальністю боржника. Тобто фактично за одне і те ж порушення передбачено подвійну відповідальність одного виду (цивільно-правову) у виді як пені, нарахування якої передбачено ч.3ст.549 ЦК України, так і штрафу, визначення розміру якого сторони передбачили в твердій грошовій сумі та у відсотковій складовій. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідачки штрафів, а саме: фіксованої частини, процентної складової та штрафів, передбачених п.2.1.1.12.6.2 та п.2.1.1.12.7.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Сума нарахованої пені в розмірі 1525 грн. визнана представниками відповідачки і підлягає стягненню з останньої. На підставі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Аналізуючи зібрані по справі докази суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає можливим стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 32464 грн. 40 коп., з яких 18710 грн. 63 коп. заборгованість по тілу кредиту, 12228 грн. 77 коп. заборгованість по відсотках, 1525 грн. пеня. У відповідності зі ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним не стягувати з відповідачки судовий збір на користь позивача, оскільки [PERSON] є інвалідом 1-ї групи, яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial