Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 05.02.2014 року. 14.06.2018 р. відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ «Приватбанк»). При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на офіційному сайті банку http://privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Отже, відповідач, підписавши заяву, у відповідності до ст. 634 ЦК України, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000 грн., що підтверджується тією ж довідкою. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номер та строк дії якої вказано у довідці про отримані картки. За умовами цього договору власник картрахунку, тобто відповідач, надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку та зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, яким визнається короткостроковий кредит, що надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим, станом на 15.06.2021 року заборгованість складає 18727,70 грн., з яких 15552,11 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту, 3175,59 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача, у зв`язку з ухиленням від сплати заборгованості. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 19.08.2021 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник позивача АТ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~про дату,\~час та\~місце судового\~засідання повідомлялася\~належним чином,у відповідності до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток, копії позовної заяви та додатків до неї на адресу, зареєстровану у встановленому законом порядку, однак були повернуті до суду не врученими з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно положень\~ч.\~1\~ст.\~131\~ЦПК України,\~судова повістка\~надсилається учасникам\~справи \~на останню\~відому судові\~адресу і\~вважається доставленою,\~навіть якщо\~учасник судового\~процесу за\~цією адресою\~більше не\~проживає або\~не знаходиться.\~ \~ З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами, що передбачено ч.8\~ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин, у відповідності до\~ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 05.02.2014 року відповідачем [PERSON] підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 20). При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628\~ЦК України\~ визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст.634 ЦК України \~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст.\~639\~ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як убачається з матеріалів справи, на підставі укладеного кредитного договору між сторонами, АТ КБ «Приватбанк» відкрито на ім`я відповідача [PERSON] картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом та було видано кредитну картку, термін дії останньої перевипущеної 12/23, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с.19). Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] підтверджується встановлення кредитного ліміту та його збільшення до 25000 грн. 26.07.2017 р. (а.с.18). Користування відповідачем кредитними коштами за допомогою виданих карток підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку (а.с.57-91), яка є належним доказом, що узгоджується з правовою позицією, неодноразово висловленою у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, від 20.10.2020 № 456/3643/17. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 05.02.2014 року вбачається, що користуючись встановленим кредитним лімітом, погашення заборгованості відповідачем здійснювалося нерегулярно, у зв`язку з чим станом на 15.06.2021 р. виникла заборгованість за тілом кредиту, в тому числі простроченим, у розмірі 15552,11 грн., яка залишається непогашеною (а.с.7-17). Отже, використану суму кредитних коштів відповідач повинен повернути банку відповідно до положень ст.ст.\~526,\~628,\~1049,\~1054 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ статтею 1049 ЦК України\~ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 3175,59 грн., виходячи з розміру процентної ставки 3,50 %, 84% річних, з 01.03.2020 р. 42,00 % річних, з 01.08.2020 р. 40,80 % річних. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 05.02.2014 року, посилався на анкету-заяву від 05.02.2014 р., яка підписана відповідачем, Тарифи Банку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де передбачено, у залежності від виду картки, пільговий період, базова % ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості, обов`язковий щомісячний платіж, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, але не підписані відповідачем. Досліджуючи анкету-заяву, підписану відповідачем, суд звертає увагу на те, що розмір кредитного ліміту та\~ процентна ставка не зазначені, заява не містить також і умов договору про встановлення відповідальності (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, посилаючись на положення ч. 1 ст.\~634\~ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, Тарифи обслуговування кредитних карт, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, та без наданих належних підтверджень про конкретні запропоновані Умови та Правила банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту тощо, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Так, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XI про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.02.2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019 р., а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача про зміну тарифів по кредитним карткам, процентної ставки, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року справа № 6-16цс15. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст.\~13\~Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Слід зазначити, що, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Доданий до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як вже зазначалося вище, не має підпису відповідача, а, отже, не може бути підтвердженням того факту, що саме на цих умовах був отриманий кредит відповідачем. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, у зв`язку з відсутністю передбаченого в підписаній між сторонами анкеті-заяві обов`язку відповідача по їх сплаті. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.12 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, суд зазначає, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, наявність заборгованості підтверджується розрахунком в матеріалах справи, з яким суд погоджується, докази виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів відсутні, а відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту, в тому числі простроченим, у розмірі 15552,11 грн., що також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року Великої палати Верховного суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. В іншій частині суд вважає позовні вимоги не доведеними, а тому відмовляє в їх задоволенні. При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявне платіжне доручення про сплату судового збору в розмірі 2270,00 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1885,08 грн.

Outcome: partial