Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому за зменшеним розміром заявлених вимог просить стягнути із [PERSON] на відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП в сумі 100 232,38 грн., моральну шкоду у розмірі 6 500,00 грн. та судові витрати (а.с. 2-4, 57, 58). Вимоги мотивує тим, що 28.01.2015 року о 21 год. 00 хв. в м. Києві на пр-ті Гагаріна у напрямку від метро Чернігівська до Ленінградської площі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], яким керувала вона, та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], у результаті чого належному їй автомобілю були нанесені значні технічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18.02.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідно до висновку експертного дослідження № 19/15-13 від 11.03.2015 року вартість нанесеного їй матеріального збитку становить 150 056,58 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на підставі страхового полісу серії АІ № 1554529. У зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою вона звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» з необхідними документами для отримання страхової виплати у межах ліміту страхового відшкодування. 17 червня 2015 року страхова компанія здійснила виплату коштів у розмірі 50 000,00 грн. Оскільки страховий поліс відповідача не покриває повністю нанесені ним збитки вона неодноразово зверталася до [PERSON] з пропозицією мирного врегулювання спору у позасудовому порядку та пропонувала різні варіанти і шляхи відшкодування шкоди, проте відповідач вирішив ухилятися від переговорів та виплати коштів, ігнорував телефонні дзвінки, уникав з нею спілкування. Направлені нею на дві відомі адреси відповідача 09.04.2015 року претензії залишились проігнорованими. Страховою виплатою не покриваються заподіяні їй збитки у розмірі 100 056,58 грн., які зобов'язаний відшкодувати відповідач. Нею також понесені витрати по оплаті вартості автотоварознавчого дослідження в сумі 175,80 грн. Також в наслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у тривалому позбавленні можливості користуватися своїм транспортним засобом, дезорганізації соціальних зв'язків та витрат особистого часу, пов'язаних із залученням експертів для оцінки збитків, спілкування з представниками правоохоронних органів, що призвело до істотного погіршення якості життя. Враховуючи напружену економічну ситуацію, ремонт автомобіля був надзвичайно укладеним, що викликало у неї додаткові душевні страждання. Крім того, сам факт серйозного пошкодження належного їй автомобіля, який до дорожньо-транспортної пригоди перебував у хорошому стані, призвів до її нервового напруження та емоційних переживань. Ухилення відповідача від переговорів та мирного врегулювання спору лише підсилило її емоційне напруження. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у розмірі 6 500 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, а саме у межах суми 20 919,23 грн., у решті вимог просили відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на недоведеність вимог. Допитана свідок [PERSON] суду засвідчила, що вона є дружиною відповідача та під час ДТП 28.01.2015 року знаходилася у автомобілі з чоловіком, тоді на них здійснювали тиск, без виклику ДАІ вимагали розписки про відшкодування збитків, після зіткнення на автомобілі позивача була розбита фара, на бампері і на правому крилі були лише подряпини та відійшла одна заклепка. Удар прийшовся лише на фару, її чоловіка у березні 2015 року запрошували на проведення експертизи по телефону, куди він з'являвся, проте після того ніяких документів і листів вони не отримували, відповідач від спілкування з позивачем не ухилявся, погоджувалися вони на відшкодування шкоди в сумі 30 000 грн. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно постанов Деснянського районного суду м. Києва від 18.02.2015 року та від 22.05.2015 р. (про виправлення описки), [PERSON] 28.01.2015 року близько 21 год., керуючи транспортним засобом «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], на пр. Гагаріна, розворот на бульвар Верховної Ради в м. Києві, не врахував дорожню обстановку та виконуючи поворот наліво не з крайнього лівого ряду, а з другого, здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], яка рухалася в крайньому лівому ряду в попутному напрямку прямо, в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 15, 16). Вказаною постановою відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як убачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником пошкодженого у вищевказаній дорожній пригоді автомобіля [NUMBER], є позивач (а.с. 60, 61). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На час настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на підставі страхового полісу серії № АІ/1554529 (а.с. 13). 09 лютого 2015 року [PERSON] зверталася до ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» із заявою про виплату страхового відшкодування по справі № 8725 за фактом настання 28.01.2015 року страхового випадку (а.с. 18). 17 червня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» відповідно платіжного доручення № 1102 від 16.06.2015 року здійснило виплату позивачу коштів у розмірі 53 205,48 грн., що включає суму страхового відшкодування 50 000 грн., нарахованого за страховим актом № 712-8725 від 16.06.2015 року, та пеню в сумі 3 205,48 грн. (а.с. 101-104). В обґрунтування вимог позивачем надано висновок № 19/15-13 від 11.03.2015 року про проведення автотоварознавчого дослідження складеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, відповідно якого вартість матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 28.01.2015 року, власнику транспортного засобу «Ауді», р.н. [NUMBER], який належить [PERSON], становить 150 056,58 грн. (а.с. 21-32). Позивач просить стягнути з відповідача різницю між вказаною визначеною спеціалістом за складеним висновком дослідження розміром збитку та сумою отриманого страхового відшкодування, що становить 100 056 грн. 58 коп. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що для відновлення автомобіля позивач зверталася до підприємства Ауді-Ценр Київ, яким були складені рахунок фактура № 35012915 від 29.01.2015 року на суму 63 605,05 грн., рахунок фактура № 35021708 від 17.02.2015 року на суму 20 000 грн., рахунок фактура № 35021714 від 17.02.2015 року на суму 71 077,43 грн. та рахунок фактура № 35031123 від 11.03.2015 року на суму 69 944,57 грн. (а.с. 134-136). До пояснень представника позивача про те, що для ремонту автомобіля потребувалася оплата вартості за загальною сумою всіх вказаних виставлених рахунків суд відноситься критично, оскільки зі змісту рахунків фактури убачається, що у них зазначається з повторенням одних і тих же найменувань запасних частин та видів робіт, при цьому рахуються різні знижки. Також підприємством Ауді-Ценр Київ замовнику [PERSON] складений акт виконаних робіт № 15022414 від 12.03.2015 року щодо ремонту автомобіля Ауді, д.р.н. АА7734КВ, на суму 89 944,57 грн. (а.с. 138, 139). При цьому позивач послуги ремонту на вказану суму оплатила двома квитанціями, а саме: квитанцією від 17.02.2015 року на суму 20 000 грн. та квитанцією від 12.03.2015 року на суму 69 944,57 грн., що загалом складає 89 944,57 грн. (а.с. 140). З пояснень представника позивача, пошкоджений в ДТП автомобіль Ауді повністю не відновлений, проте будь-яких доказів на підтвердження даних обставин суду не надано та про такі заявлено не було. Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, з урахуванням вище викладеного суд вважає, що позивачу підлягає відшкодуванню понесена нею матеріальна шкода у розмірі оплати вартості проведення ремонту автомобіля за актом виконаних робіт, у зв'язку з чим складений спеціалістом висновок експертного дослідження № 19/15-13 від 11.03.2015 року суд до уваги не приймає. Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 також роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно довідки ДАІ від 28.01.2015 року на автомобілі позивача після дорожньо-транспортної пригоди були наявні наступні пошкодження: передній бампер, переднє праве крило, передня права блок фара, переднє праве колесо (а.с. 14). Беручи до уваги довідку ДАІ та наявні у справі фотознімки пошкодженого автомобіля позивача, судом встановлено, що вид робіт по фарбуванню колісного диску, вартість яких становить 823,50 грн. та з ПДВ - суму 988 грн. 20 коп., не пов'язаний з дорожньо-транспортною пригодою, у зв'язку з чим дана сума не підлягає відшкодуванню (а.с. 139). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода, завдана у результаті пошкодження автомобіля у розмірі 38 956 грн. 37 коп. (89 944,57 грн. (фактична вартість відновлювального ремонту) - 50 000 грн. (страхове відшкодування) - 988,20 грн. (вартість ремонтних робіт по фарбуванню колісного диску)). Заперечення відповідача про те, що також не підлягають оплаті позивачу понесені нею витрати, які не відносяться до ДТП щодо проведення робіт акційного регулювання геометрії передніх та задніх коліс, шиномонтаж балансування одного колеса, охолоджувач надуву повітря та правий «радіатор інтеркулер зняти/встановити» суд до уваги прийняти не може, оскільки вказані деталі та роботи не протирічать переліку пошкоджень у довідці ДАІ. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем також понесені витрати по оплаті проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 175 грн. 80 коп., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт, рахунком та квитанцією від 03.03.2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача (а.с. 62, 63). Позивачем ще заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 6 500 грн. Згідно ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Судом при вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди враховуються положення п. п. 5, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, враховуючи суть позовних вимог, характер і тривалість моральних страждань позивача, пережитий психічний стрес під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди та моральні переживання, заподіяні [PERSON], як власнику транспортного засобу, щодо неможливості у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою користуватися автомобілем за призначенням, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача та істотності вимушених змін у її житті, а також те, що позивач витрачала час на звернення до працівників ДАІ, експертів, страхової компанії, ремонтного підприємства, суду та з урахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 500 грн. Отже, беручи до уваги вищевикладене, позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також слід стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог на користь позивача сплачений нею судовий збір в дохід держави в сумі 634 грн. 92 коп., що включає судовий збір у розмірі 391 грн. 32 коп. за майнові вимоги та 243 грн. 60 коп. за немайнові вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial