Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо транспортної пригоди. В обгрунтування позову зазначив, що 07.04.2015 року приблизно о 22 годині на автомобільній дорозі Київ Ковель 24 км. смт. Гостомель відбулась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить йому на праві власності та автомобіля марки LDV 400 CONVOY, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 24.04.2015 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Внаслідок зіткнення його автомобіль отримав ряд механічних ушкоджень, згідно з звітом про оцінку автомобіля № 830 від 12.05.2015 р. сума збитку становить 221\~693, 93 грн. Автомобіль відповідача було застраховано цивільно правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у страховій компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Страхова компанія має виплатити йому відшкодування у розмірі 50000,00 грн., що недостатньо для відновлення його автомобіля, пошкодженого внаслідок дорожньо транспортної пригоди. Сума невідшкодованого збитку становить 171\~693,93 грн. В процесі розгляду цивільної справи позивач змінив свої позовні вимоги згідно, яких просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 50\~000,00 гривень, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальний збиток у розмірі 101\~416,40 гривень, стягнути пропорційно з відповідачів суму судового збору у розмірі 1\~514, 16 гривен. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, не заперечував проти винесення рішення, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 50\~000,00 гривень, стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальний збиток у розмірі 101\~416,40 гривень, стягнути солідарно з відповідачів суму судового збору у розмірі 1\~514, 16 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно його письмових заперечень, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, оскільки не вважає себе винним у дорожньо транспортній пригоді, яка сталася 07.04.2015 року та належним відповідачем по справі, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання Представник відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» [PERSON] не з» явився про час місце та дату розгляду справи був належним чином повідомлений, раніше в судове засідання надав письмові заперечення на позовну заяву, де зазначив, що 07 квітня 2015 року, відбулася дорожньотранспортна пригода за участю забезпеченого ПрАТ «УТСК» транспортного засобу LDV 400 CONVOY, державний номер [NUMBER] та транспортного засобу позивача ВМW-3181 державний номер [NUMBER]. Правовідносини, які склалися між потерпілою особою [PERSON] та ПрАТ «УТСК» щодо відшкодування шкоди детально врегульовані Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте в порушення вимог Закону, позивач подав повідомлення про дорожньо транспортну пригоду лише через місяць. А саме 13 травня 2015 року, при цьому жодного документального підтвердження із зазначенням поважності пропуску строку їм не було надано. Під час узгодження з [PERSON] часу та місця можливого огляду пошкодженого транспортного засобу уповноваженому представнику ПрАТ «УТСК» було повідомлено, що автомобіль вже частково відремонтовано. Зважаючи на те, що транспортний засіб неможливо було оглянути в тому стані, у якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди залучений страховою компанією аварійний комісар був позбавлений можливості визначити розмір заподіяної шкоди.Листом від 10 серпня 2015 року [PERSON]П було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у звязку із недотриманням ним покладених на нього Законом обовязків, що призвело до неможливості страховика встановити розмір заподіяної шкоди.Крім того, на підставі наданого позивачем звіту № 830 від 16 квітня 2015 року також неможливо визначити розмір страхового відшкодування.Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.Як вбачається зі [PERSON] № 830 від 16 квітня 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВМW-3181, державний номер [NUMBER] складає 221 693,93 грн., натомість його ринкова вартість становить 186 131,00 грн., отже даний автомобіль є фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необгрунтованим. Разом з тим, [PERSON] № 830 від 16 квітня 2015 року не була встановлена вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що є обовязковою умовою для визначення розміру страхового відшкодування при фізично знищеному транспортному засобі. За таких обставин оскільки відсутня будь-яка можливість щодо визначення розміру страхового відшкодування на підставі наданого позивачем [PERSON] № 830, просили відмовити у задоволені позову до страхової компанії. У судове засідання третя особа [PERSON] не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи але про причини неявки не повідомив. В судове засідання третя особа [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення за №367/2463/15-п за ст. 124 КУпАП у відношенні [PERSON], вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти на відповідні ним правовідносини. 07.04.2015 р. приблизно о 22.00 год. на автомобільній дорозі Київ Ковель 24 км. смт. Гостомель, сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки LDV 400 CONVOY, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Винним у дорожньо транспортній пригоді, яка сталась 07.04.2015 року є водій автомобілю марки LDV 400 CONVOY, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], що підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 24.04.2015 року, якою останнього визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладений штраф у розмірі 340 гривень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно звіту №830 про оцінку автомобіля від 16.04.2015 року складеного оцінювачем [PERSON] вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП складає 186\~131, 00 грн. (сто вісімдесят шість тисяч сто тридцять одна гривня 00 коп.) (а.с.4-12). Автомобіль марки LDV 400 CONVOY, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності, [PERSON] та застрахований у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу № АЕ/2771114 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 159) Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. 13.05.2015 р. [PERSON], який є власником автомобіля [NUMBER] ,який зазнав пошкоджень під час ДТП 07.04.2015 р. звернувся з заявою до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про повідомлення про дорожньо транспортну пригоду та виплату відшкодування. .(а.с. 48) 10.08.2015р. на адресу позивача було направлено лист за вих. №387-1-15К про відмову у виплаті страхового відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки на порушення пунктів 33.1.4, 33.1., 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не було у триденний строк повідомлено страховика про ДТП та частково відремонтований пошкоджений транспортний засіб. У відповідності зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її провині. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. з наступними змінами під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного керування або за іншими підставами. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 101\~416 ( сто одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 40 копійок, а з страхової компанії ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» матеріальну шкоду у розмірі 50000,00 гривень (пятдесят тисяч гривень 00 коп.). Судом встановлено, що автомобіль марки «LDV 400 CONVOY, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], яким керував 07.04.2015р. відповідач [PERSON] застрахований у ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу № АЕ 2771114 від 13.03.2015року, обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 159) Відповідно до ст. 949 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Крім того даний обов,язок покладений на страхувальника, тобто особою яка уклала договір страхування, яким в даному випадку є третя особа [PERSON]., а не на позивача у справі. Крім того, у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач [PERSON], як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам відповідач його не заперечував, та відмовив у сплаті страхового відшкодування через неможливість на його думку встановлення розміру відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про відмову , яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. За таких підстав, суд не може прийняти доводи представника відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» щодо того, що вимоги позивача не підлягають задоволенню через те, що останній не повідомив страхову компанію у передбачений законом строк. Відповідно до ст. 9 вказаного закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Як вбачається з полісу № АЕ 2771114 від 13.03.2015року, обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховий ліміт відповідальності на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну становить 50 000 гривень (пятдесят тисяч гривень 00 коп.). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як встановлено судом, розмір франшизи за полісом № АЕ 2771114 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів складає 1000 гривень. Відповідно до ст. 22 вказаного закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Як встановлено судом позивачем [PERSON] було відремонтовано пошкоджений автомобіль, що підтверджується [PERSON] виконаних робіт №АВР-00000196 від 23.11.15р. та квитанцією до прибуткового касового ордера №117 від 23.11.2015р.. та сума відновлюваного ремонту автомобілю склала 151\~416 гривень 60 копійок. Тому для визначення розміру матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобілю [NUMBER] [PERSON] суд приймає до уваги [PERSON] виконаних робіт №АВР-00000196 від 23.11.15р., згідно якого фактична матеріальна шкода спричинена позивачу складає 151\~416 гривень 60 копійок. Оскільки ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» не правомірно не була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі встановленого полісом № АЕ 2771114 ліміту, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у сумі 49\~000 гривень (50\~000 (ліміт)-1000 (франшиза)=49000). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], щодо того, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки не є власником автомобіля марки LDV 400 CONVOY, реєстраційний номер [NUMBER], оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Таким чином, розмір несплаченої франшизи за полісом № АЕ 2771114 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у сумі 1000 гривень підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія ЮТІКО». На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду з врахуванням розміру франшизи по вказаній цивільній справі у розмірі 102\~416 ( сто одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 40 коп. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія ЮТІКО» у розмірі 490 гривень, та з [PERSON],у розмірі 1\~024 гривні 40 копійок, оскільки з причини невиконання відповідачами взятих на себе обовязків, позивач змушений був звернутися до суду з позовом.

Outcome: partial