Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

В жовтні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив суд стягнути на свою користь з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку моральну шкоду в розмірі 304686 грн. Мотивував тим, що 17.08.2017 [PERSON] повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України. Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 06.08.2020, який набрав законної сили 13.11.2020 відносно позивача винесено виправдувальний вирок. Тому оскільки він перебував під слідством та судом протиправно, просив стягнути за даний період моральну шкоду виходячи з щомісячної мінімальної заробітної плати. Ухвалою суду від 13.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Позивач пояснив, що 15.08.2017 року відносно нього було відкрите кримінальне провадження. На наступний день його затримали. 17.08.2017 року йому пред`явили підозру, 18.08.2017 було обрано запобіжний захід - у виді утримання під вартою з можливістю внесення застави. Його мати була змушена позичити гроші в доларовому еквіваленті під певний процент і внесла заставу. З 2006 року він займав посаду заступника начальника слідства. Він був відсторонений від цієї посади і до теперішнього часу не поновлений в ній. На разі з 16.02.2021 року він займає посаду старшого слідчого, попередню посаду йому не повернули він повинен докладати зусиль, щоб його поновили на ній. До поновлення на роботі його сім`я (він, дружина і двоє малолітніх дітей) повністю втратили матеріальне забезпечення. В період відсторонення від посади він не міг працевлаштуватися і вимушений був займатися не характерною для нього роботою - сільським господарством. Сім`я жила за рахунок вирощеної в господасрстві сільськогосподарської продукції. Він був змушений їздити і продавати сільськогосподарські продукти на ринку Одеси, щоб хоч якось прогодувати сім`ю. На нього весь час тиснули - примушували визнати вину в тому, що він не коїв. Від нього відвернулися колеги, навіть не віталися з ним. Він перебував в дипресії, замкнувся у собі, відчував себе вигнанцем. Перший розгляд справи тривав рік і Шаргородський суд виніс відносно нього виправдувальний вирок, який працівниками прокуратури за умови відсутності доказів був оскаржений. Мурованокуриловецький суд розглядав справу теж рік і лише 06.08.2020 року виніс виправдувальний вирок, який теж працівниками прокуратури оскаржений і набув законної сили лише 13.11.2020 року. Середній заробіток за період відсторонення на роботі йому сплатили лише після звернення до суду з позовом. Також він вимушений був докладати зусиль для виключення його з реєстру осіб, які скоїли посадові злочини. За період слідства і суду змінився курс долара і він вимушений був повертати гроші, позичені для внесення застави, у більшому розмірі і з врахуванням проценту за користування. Саме тому він просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 304686 грн. Відповідач, представник Вінницьої обласної прокуратури, надала відзив проти позову заперечила, вважала його необґрунтованим та зазначила, підставою для будь яких дій у кримінальному провадженні була заява [PERSON] про вимагання [PERSON] хабаря, також що органи прокуратури діяли в рамках закону, незаконність дій та рішень органів прокуратури засобами судового контролю на стадії досудового розслідування не встановлена. Також вказує на те, що позивач не надав допустимих та достатніх доказів для підтвердження моральної шкоди, не вказав причинно наслідковий зв`язок між діями відповідача і спричиненою моральною шкодою. Просила в задоволені позову відмовити. В мудовому засіданні представник Віннцької обласної прокуратури наполягала на відсутності доказів причинення позивачу моральної шкоди та просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач Державна казначейська служба України відзив у встановлені судом строки не надала, у судове засідання представник не з`явився, хоча про дату час та місце належно повідомлений. Позивач до суду надав відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що відповідач хоче перекласти відповідальність на іншу особу, а саме на [PERSON] . Зазначив, що весь час саме покуратура була активном участиком кримінального провадження, а за час перебування під слідством він та його сім`я зазнали чималих фінансових втрат, моральних та психологічних страждань. Він був звільнений з роботи, залишився без фінансового забезпечення, в той час коли на його утриманню перебували двоє малолітніх дітей. Судом встановлено, що 09.10.2017 року повідомлено про заміну раніше повідомленої підозри від 17.08.2017 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України ( а.с.13-14). 13.10.2017 складено обвинувальний акт відносно [PERSON] відповідно до якого він обвинувачується учинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. (а.с.15-16). 06.08.2020 вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області [PERSON] визнано невинуватим в скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13.11.2020 вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області відносно [PERSON] залишено без змін ( а.с.17-27). У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. За приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; ) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 48, ч. 4 ст. 58 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника. За правиламист.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина 2 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. З огляду на ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З огляду на ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у 2021 році становить у місячному розмірі з 01.01.2021 6000 грн. Відповідно допп.1п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 25.03.2020 у справі №641/8857/17, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. З урахуванням правового висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 29.05.2019 у справі № 522/1021/16-ц, згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Боргарії» ЄСПЛ вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. Так, позивач перебував під кримінальним переслідуванням, яке було у визначеному законом порядку визнано незаконним у зв`язку з тим, що позивача за вироком суду було визнано невинним, у період з 13.10.2017, коли позивача було притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, і до 13.11.2020, коли виправдувальний вирок відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України набрав законної сили, тобто повних 37 місяців. А отже, позивач без відповідної правової підстави 37 місяців перебував під кримінальним переслідуванням. Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів позивач зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, був відсторонений від посади, на яку не поновлений досі, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань. Аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача, як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, суд приходить до висновку, що належний розмір відшкодування моральної шкоди позивача в даному випадку повинен складати 180 000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості, а також ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з огляду на перебування позивачем під кримінальним переслідуванням 37 місяців та розмір мінімальної заробітної плати на час судового розгляду. Так як від сплати судового збору позивач звільнений, то судові витрати суд відносить на рахунок державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: partial