Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (скорочена назва ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2248 від 27.06.2008 року у розмірі 67 906, 00 доларів США, 77 506 грн. 71 коп. та стягнення з відповідачів понесені позивачем судові витрати у сумі 3 654 грн. 00 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 27 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2248, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 65 495, 17 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна - двокімнатної квартири, а відповідач зобов'язалась повертати наданий кредит та сплачувати відсотки шляхом щомісячної сплати суми мінімально необхідного платежу у розмірі 847,30 доларів США з терміном повернення до 23 червня 2028 року. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань позивачем був укладений договір поруки № 6/4/20/2008/840-П/2250 від 27 червня 2008 року з [PERSON], відповідно до якого останній зобов'язався відповідати перед ВАТ «КБ «Надра» за неналежне виконання [PERSON] її зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 6/4/20/2008/840-К/2248 від 27 червня 2008 року, при цьому відповідальність поручителя позичальника є солідарною. Узяті на себе зобов'язання позивач виконав вчасно, надавши [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування грошових коштів через касу банку, у свою чергу [PERSON] узяті на себе зобов'язання не виконала, допустивши станом на 22 квітня 2014 року заборгованість в сумі 67 906,00 доларів США та 77 506 грн. 71 коп. Також не виконав узяті на себе зобов'язання і поручитель [PERSON] В зв'язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Представник ПАТ «КБ «Надра» до суду не з'явився, про розгляд справи були повідомлені належним чином, судові повістки отримали 26 та 27.07.2015 р. (а.с.130,134), а також 05 та 07.08.2015 р. (а.с.137-138). На адресу суду подали заяву, в якій позов підтримують в повному обсязі, просять розглядати справу без їх участі, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.125). Суд вважає можливим розглянути даний позов без представника позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с.136,139), в судове засідання з'явився їх представник [PERSON] (а.с.141,142), яка позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення, згідно яких вважає позов ПАТ КБ «Надра» незаконним та безпідставним. Також зазначає, що поручитель за договором поруки, не отримував письмово повідомлення про порушення [PERSON], як позичальником, умов кредитного договору та вимог про повернення коштів. Також посилається на пропуск позивачем шестимісячного строку для звернення до суду з вимогою до поручителя. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.143-152). Суд, вислухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, 27 червня 2008 року [PERSON] уклала кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2248 (далі Договір) з ВАТ «КБ «Надра» (а.с. 07-11), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» (а.с.14-15). Відповідно до п.1.1, 1.2,1.3 Договору, ВАТ «КБ «Надра» зобов'язався надати [PERSON] (далі - Позичальник) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (далі - Кредит) у сумі 65 495,17 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом, що розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49% на рік., для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 27.06.2008 року, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно (двокімнатну квартиру), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.07). Згідно п. 3.1, 3.2 Договору надання Кредиту проводиться шляхом видачі готівки Позичальнику через касу Банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті - доларах США, моментом (днем) надання Кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника, відкритому у відділенні № 20 філії ВАТ «КБ «Надра». Крім того, ВАТ «КБ «Надра» 27 червня 2008 року було укладено договір поруки № 6/4/20/2008/840-П/2250 із [PERSON] (а.с.12-13), згідно якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань. Відповідно до умов укладеного договору поруки, [PERSON] зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед ВАТ «КБ «Надра» за неналежне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2248 від 27.06.2008 року у повному обсязі. Свої зобов'язання за Договором Банк виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит шляхом перерахування грошових коштів через касу Банку на підставі заяви про видачу готівки № 525 від 27.06.2008 року (а.с.18) та меморіального ордеру № 261 від 27.06.2008 року(а.с.17). Відповідно до п.3.3 Договору, Позичальник у свою чергу зобов'язався повертати суму Кредиту рівними платежами щомісячно до 25 числа поточного місяця у сумі 847,30 доларів США, починаючи з липня 2008 року. Відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання із повного погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, чим порушила умови договору, щодо строків повернення кредиту, а також сплати відсотків, що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно розрахунків, які надані позивачем, загальна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра» станом на 22 квітня 2014 року складає 67 906,00 доларів США та 77 506 грн. 71 коп., яка складається з наступного: - 60 049,90 доларів США - заборгованість за кредитом; - 7 856,10 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом; - 353,85 доларів США - заборгованість за пенею, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3 972 грн. 81 коп.; - 6 549,52 доларів США - заборгованості за штрафом, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 73 533 грн. 90 коп. (а.с.19-23). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.552 ЦК України, сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі та не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, процентами, пенею та штрафом. Згідно роз'яснень, викладених в п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а також обов'язкових для всіх судів правових позицій, викладених в постанові ВСУ від 24.09.2014 року у справі № 6-145цс14, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами в доларах США, за пенею та штрафом - в національній валюті України, суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вважає за можливе стягнути заборгованість за кредитом та процентами в доларах США, за пенею та штрафом - в національній валюті України. Враховуючи наведене, суд стягує з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом та процентами в загальному розмірі 67 906,00 доларів США, а також заборгованість за штрафом та пенею в загальному розмірі 77 506 грн. 71 коп. Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором з поручителя [PERSON], суд керується наступним. Згідно ст.553 ЦК України поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом із цим, відповідно до п.2.1 Договору поруки, Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання зобов'язання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Відповідач [PERSON] в своїх запереченнях зазначив, що він є поручителем за Договором поруки № 6/4/20/2008/840-П/2250 від 27 червня 2008 року. Пунктом 1.3 Договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Крім того, пунктом 2.1 Договору поруки передбачено, що кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установленій кредитним договором строк виконання позичальником в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).В пунктах 2.3 та 2.4 Договору поруки вказано, що у повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобов'язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, в разі їх наявності, що необхідно сплатити, також повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана в Договорі) чи надано особисто поручителю (а.с.62-63). В позові зазначено, що позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення порушень Кредитного договору з вимогою виконати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, але позивачем копія вказаної вимоги не додана до матеріалів справи, також не зазначено, кому з відповідачів вимога направлена, а також дата направлення. Відповідач заперечую, що отримували таку письмову вимогу з банку, тобто банк звернувся з позовом до поручителя, знехтував процедурою досудового пред'явлення вимоги до поручителя, яку передбачено Договором поруки - не надіславши йому письмову вимогу. При вивчені матеріалів цивільної справи та самої позовної заяви, судом встановлено, що письмового повідомлення поручителю з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому або в тій чи іншій його частині ПАТ КБ «Надра» не направлялося, натомість банк скористався своїм правом на звернення до суду з відповідним позовом. Згідно роз'яснень, викладених в п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 р. № 6-78 цс 12, від 21 травня 2012 р. № 6-48 цс 11, від 23 травня 2012 р. № 6-33 цс 12, в яких зазначено, що згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 5.3. Договору поруки передбачено, що його дія закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього Договору. З огляду на вказані вище правові позиції Пленуму ВССУ та ВСУ, в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З обов'язкових для всіх судів правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року по справі № 6- 53 цс 14, вбачається, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вбачається з умов Кредитного договору, Банк надав кредит позичальнику [PERSON] 27 червня 2008 року. 24 січня 2014 року, вихід. № 654 Банк звернувся з позовом до Комінтернівського районного суду м. Харкова про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачем в позовній заяві зазначено боржника [PERSON] (а.с.146-149). З цього часу банк повинен був протягом шести місяців пред'явити у встановленому законом порядку позовну заяву і до поручителя [PERSON], але з позовом Банк звернувся лише 29 серпня 2014 року (а.с.31), тобто з пропуском шестимісячного терміну. За таких обставин порука [PERSON] у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України вважається припиненою, оскільки кредитор (позивач) протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явив позовних вимог до поручителя. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з поручителя, як солідарного боржника заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, не підлягає задоволенню, оскільки обов'язкова вимога договору поруки щодо надіслання письмового повідомлення поручителю банком не виконана, крім того кредитор (позивач) протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явив позовних вимог до поручителя. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 654 грн. 00 коп. (а.с.01), який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, оскільки рішення ухвалено на користь ПАТ «КБ «Надра». Враховуючи викладене,

Outcome: partial