Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

До суду звернувся представник позивача [PERSON] адвокат Хартов М.В. з паозовом у якому просить зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні батька [PERSON] з донькою [PERSON] [INFO] . А також визначити ппорядок і спосіб спілкування батька [PERSON] з донькою [PERSON] [INFO] встановивши графік спілкування з 08.00 годин кожної суботи до 16.00 годин неділі за місцем проживання батька. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач [PERSON] рапніше проживав однією сімєю з відповідачем [PERSON] . Під час спільного проживання у них народилась донька [PERSON] [INFO] . На теперішній час батьки малолітньої [PERSON] разом не проживають. Відповідач [PERSON] учиняє перешкоди у спілкуванні з дитиною. Спроби вирішити спір у досудовому порядку не дали жодного результату та на протязі трив алого часу позивач позбавлений як батько, прав передбачених Сімейним кордексом України брати участь у вихованні дитини та спілкування з нею. Після неодноразових звернень до відповідача стосовно організації зустріч з дитиною, вона продовжувала перешкоджати йому зустрічатися з нею та порушувала його право приймати участь у вихованні дитини. З відпвідачем позивач проживає окремо з 2015 року та з того часу перешкоджає йому у спілкуванні з донькою. До 2016 року відповідач надавала час від часу але не постійно, надавала час на побачення. За останні 2017-2018 роки взагалі позбавила позивача можливості спілкуватися з дочкою. Позивач позитивно характеризується за місцем проживання, має власне житло. Має тісні зв`язки з родичами. Скарг з боку односельчан за місцем проживання позивача не надходило. Наразі є здобувачем вищої освіти, навчається у Навчальному-науковому інституті транспорту і будівництва Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля на 3-му курсі за денною формою навчання. За місцем навчання характеризується як активний учень, який має розвинене логічне мислення та просторову уяву. Є товариською людиною, вміє обговорювати проблеми. У спілкуванні поважний і чемний. Шкідливих звичок не має. У колективі користується повагою. Призначений старостою групи.На обліку у лікаря напрколога та психіатра не пребуває.До адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався. Позивач сплачує аліменти на утримання доньки. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, передав всі повноваження своєму представнику адвокату Хартову М.В.. Представник позивача Хартов М.В. у судовому засіданні позовну заяву підтримав послався на вище означене просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявиласьбула належно повідомлена про час, місце розгляду справи. Повідомила суд про можливість розгляду справи за її відсутністю. На позовну заяву надала відзив з запереченнями у якому повідомила, що позовні вимоги вона не визнає просить у задоволенні відмовити. Підставами для відмовт у задоволенні позовних вимоги вказала, що має двох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вона парацює асистентом вчителя в Містківській ЗОШ I-IIIступенів. ЇЇ донька [PERSON] навчається в Містківській ЗОШ I-IIIступенів в 1 класі і не може спілкуватися на вихідних з відповідачем з 08.00 годин до 16.00 годин неділі за місцем проживання відповідача, оскільки дитина повинна вчити домашні завдання та проводити свій час з сім`єю. Вона як мати дитини не може відпускати дитину до бюатька незнаючи його умов проживання. Позивач не сплачує аліменти на дитину з 29 листопада 2017 року, вводить в оману суд, що сплачуєаліменти. Позивач виплатив аліменти в листопаді 2020 року на суму 6900 гривень але мається заборгованість на теперішній час. Вона зверталась до Старобільського ВП ГУНП в Луганській області про несплату позивачем аліментів її заяву було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і позивач притягується до кримінальної відповідальності. Позивач у перше за 4 роки зробив подарунок доньки переслав за «Нової поштою» самокат однак вона не змогла його отримати оскільки він не сплатив за його доставку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації до судового засідання не зявився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду спраи ви причину неявки до суду не повідомив яку слід вважати неповажною. Вислухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи у повному обсязі суд приходить до думки про часткове задоволення заявлених позовних вимог з таких пдістав: Як слід з копії паспорту позивача він є громадянином України. (а.с.6-8) Згідно копії паспорту відповідач також є громадянином України. (а.с.10-11) З копії свідоцтва про народження слід, що сторони мають сумісну дитину [PERSON] [INFO] . (а.с.12) За копієї побутової характеристикою за місцем проживання у гуртожитку слід, що позивач характеризується добре. (а.с.13) Згідно копії характеристики за місцем реєстрації слід, що позивач характеризується добре.(а.с.14) З копії характеристики за місцем роботи слід, що позивач характеризується добре. (а.с.15) Як слід з копії характеристики за місцем навчання позивач характеризується долбре. (а.с.17) Згідно довідки за місцем навчання позивач на час подання позовної заяви є студентом Навчально-наукового інституту транспорту і будівеництва Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля. (а.с.16) Як слід з копії довідки лікаря позивач на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.(а.с.18) Згідно копії довідки МВС України позивач станом на 2016 рік до кримінальної відповідальності не притягався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.(а.с.19) Під час розгляду справи з боку позивача було надано копію довідки з місця праці про те, що він знаходиться на посаді продавця - консультанта у ФОП [PERSON] згідно наказу від 07.08.2020 року.(а.с.147) Копію довідки про доходи з якого вбачається, що позивач за три місяця грудень 2020, січень2021, лютий 2021 отримав 14139,07 гривень сплатив аліментів 5793,13 гривень (а.с.148) Копію поштових переказів по аліментам з яких вбачається, що позивач перерахував заборгованість по аліментам на користь відповідача за червень, липень 2020 року у сумі 5000 гривень та 1938 гривень.(а.с.149-150) З боку відповідача [PERSON] разом ззапереченнями були надані розрахунок заборгованості по аліментам позивача. (а.с.106-108) Копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з якого вбачається, що проводиться досудове розслідування за ознаками ч.1ст.164 КК України відносно позивача який не сплачує аліменти на утриманя своєї дитини.(а.с.109) Копія довідки Містківської загальноосвітньої школи I-IIIступенів Сватівської районної ради Луганської області про те, що відповідач працює на посаді асистента вчителя з 26.08.2020 року. (а.с.110) Копія довідки Містківської загальноосвітньої школи I-IIIступенів Сватівської районної ради Луганської області про те, що [PERSON] дійсно навчається в 1 класі Місткіського ліцею Сватівської міської ради Луганської області. (а.с.111) Копії свідоцтв про народження з яких слід, що відповідач має двох доньок [PERSON] батьком якої є позивач [PERSON] та [PERSON] батько якої є [PERSON] (а.с.112-113) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Шостим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.159 СК України слід, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Як слід за ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Більш того, позивач, який є батьком дитини, піклується про дочку та любить її, активно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дочкою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять, а тому враховуючи інтереси дитини, та приймаючи до уваги, що дитина навчається у навчальному закладі, відповідач не може надавати спілкування дитини за місцем проживання батька суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: partial