Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди за порушення трудового законодавства та просила суд винести рішення про стягнення з відповідача заборгованість із заробітної плати за липень, серпень 2013 року та компенсацію за невикористану відпустку, що складає 4391,28 грн; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у розмірі 7822,58 грн; моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 01.02.2013 була прийнята на посаду менеджера із зовнішньоекономічної діяльності з посадовим окладом у розмірі 2 500 грн. В подальшому 16.08.2013 вона була звільнена з посади менеджера із зовнішньоекономічної діяльності за власним бажанням. Однак в порушення норм трудового законодавства, відповідач у день звільнення остаточний розрахунок з нею не провів. Заборгованість складається із заробітної плати за липень 2013 року - 1962,60 грн, за серпень 2013 року - 1170,57 грн, компенсації за невикористану відпустку - 1258,11 грн, що загалом складає 4391,28 грн. Зазначила, що у відповідача наявне прострочення проведення остаточного розрахунку з 14.08.2013 по 21.11.2013 та складає 97 днів. Середній заробіток (дохід) в день за розрахунками позивача складає 80,64 грн. Вважає, що з відповідача також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7822,58 грн. Також просила стягнути з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» моральну шкоду, яку оцінює у 2000 грн, яка була завдана працедавцем через невиплати у належні строки заробітної плати, що призвело до душевних страждань. Позивач та його представник підтримавши позовні вимоги в судове засідання не з'явилися. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. В ході розгляду справи надавав пояснення та посилався на необґрунтованість позовних вимог позивача та про здійснення кінцевого розрахунку підприємством працівнику у встановлений строк. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду менеджера зовнішньоекономічної діяльності на підставі наказу №СТГ00000002-0000000049 від 01.02.2013 на підставі її заяви із тривалістю робочого тижня 40 годин та встановленою заробітною платою 2500 грн. Згідно наказу №СТГ00000037-0000000049 від 16.08.2013 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] була звільнені із займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Вказані обставини є встановленими в судовому засіданні та не заперечуються сторонами. Як зазначила позивач в позовній заяві після звільнення з нею не був проведений повний розрахунок. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Сторони в ході розгляду справи підтвердили, що заробітна плата працівникам підприємства виплачувалася через банківську установу на карткові рахунки працівників. В обґрунтування заперечень проти позову представником відповідача надано суду копії платіжних доручень про перерахування ПАТ «УПБ» грошових коштів заробітної плати своїм працівникам. В той же час, будь-яким чином ідентифікувати, кому та в якому розмірі, а також на чий картковий рахунок перераховувалася заробітна плата, з платіжних доручень неможливо. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом представнику відповідача роз'яснювалася необхідність надання доказів виплати позивачу заробітної плати та документів, які можуть підтверджувати дані обставини, однак представник відповідача будь-яких належних доказів перерахування позивачу заробітної плати не надав. Сама позивач дані обставини в судовому засіданні заперечувала. Представник відповідача в судовому засіданні надав копії табелів обліку робочого часу на підтвердження знаходження працівника на роботі. В ході розгляду справи представником відповідача були надані до суду копії наказів про надання відпусток [PERSON] з 17.07.2013 по 18.07.2013 та з 29.07.2013 по 31.07.2013, копії табелів обліку використання робочого часу [PERSON] з березня 2013 року по серпень 2013 року, а також копії актів про відсутність працівника на роботі від 26.07.2013, від 15.08.2013, від 16.08.2013. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторону, яка доводить ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому в силу правил ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а сторони мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Надані до суду в якості доказів копії актів ТОВ «Сіті Транспорт Груп» про відсутність працівника на роботі ставить під сумнів їх достовірність, так як до суду представником відповідача не було надано жодного документу в оригіналі, тому суд не приймає в якості належних доказів наведені твердження відповідача. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Заборгованість по заробітній платі за липень 2013 року складає 1962 грн 60 коп, за серпень 2013 року - 1170 грн 57 коп. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Позивач при зверненні до суду просить стягнути з відповідача 1258,11 грн компенсації за невикористану відпустку. Представник відповідача в судовому засіданні дану суму не спростовував і свого розрахунку не надав. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в цій частині. Таким чином, враховуючи, що відповідачем при звільненні заробітна плата не виплачена, а також компенсація за невикористану відпустку, чим порушені права позивача на належну оплату праці, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальній сумі 4391,28 грн. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13 непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. За правилами ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, а й вина власника щодо працівника. Враховуючи викладене вище, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача і в цій частині. В той же час, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 7822,58 грн виходячи з приведеної суми одноденного доходу в розмірі 80, 64 грн. Представник позивача в ході розгляду справи пояснив, що розмір посадового окладу позивача ним був розділений за кількість календарних днів у місяці і дана сума є сумою доходу позивача на день і саме з такого розрахунку виходив при визначенні розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначено постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року / із змінами та доповненнями/. Відповідно до п.3 ч.2 р.2 Постанови при вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що заробіток позивача складав 2500,00 грн на місяць. Згідно довідки ТОВ «Сіті Транспорт Груп» від 31.07.2014 встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 135 грн 44 коп. Отже, позивачем не вірно була визначена сума одноденного доходу. З врахуванням цього та вимог закону, який саме на суд покладає проведення розрахунку цієї суми, до стягнення з відповідача на користь позивача належить 13 137,68 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні / 135,44 х 97 днів затримки до 21.11.2013 року, як про це просить позивач = 13 137,68 грн/ Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року / з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З цього випливає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав з боку відповідача. Так, відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливiсть заробляти собi на життя працею, яку вiн вiльно обирає або на яку вiльно погоджується. Таким же чином трактує право кожного на працю та її гідну оплату ст.2 КЗпП України. Відповідно до ст.23 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Виходячи з законодавчо врегульованого права позивача на працю та її гідну оплату, а також право кожного на справедливий судовий захист у разі порушення таких прав, визначений п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500,00 грн. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то згідно ст. 88 ЦПК, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 214,60 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial