Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що протягом попередніх опалювальних періодів з жовтня 2006 року по жовтень 2013 року КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради надавало теплову енергію за адресою: [ADDRESS], де відповідальним наймачем є [PERSON], який проживає з іншими членами сім'ї, на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER]. Останні повинні були сплачувати за надані послуги щомісячно, однак станом на 01 жовтня 2013 року за відповідачем рахується борг в сумі 12 419, 84 грн. відповідач відмовляється добровільно сплачувати заборгованість. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті за теплопостачання в сумі 12 419, 84 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі по підставам вказаним в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на пропуск строку позовної давності. Окрім того ще з 2005 року квартира [ADDRESS] обладнано системою автономного опалення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, предметом діяльності якого є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії населенню, підприємствам, організаціям, установам незалежно від форм власності, згідно укладених договорів та угод. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS], де на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER] є абонентом послуг позивача, та користується послугами постачання теплової енергії до його оселі. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до вимог ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачання організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до постанови № 59 Кабінету Міністрів України "Про забезпечення дисципліни розрахунків за природний газ, теплову і електричну енергію" від 17 жовтня 2000 року споживач зобов'язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по теплопостачанню. Обов'язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідно якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок сторін, а не право. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не можу бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги, однак відповідальність за несплату за ці послуги мають нести наймач, на якого відкритий особовий рахунок, або власник житла з яким укладено договір про надання послуг, які згідно до закону є споживачами таких послуг. Але за спожиту теплову енергію відповідач повністю не розраховувався з позивачем, мається заборгованість в розмірі 12 419, 84 грн., яка утворилася за період з січня 2007 року до жовтень 2013 року /а.с.5/ Суд не бере до уваги пояснення відповідача, що його квартиру з 2005 року обладнано системою автономного опалення, оскільки до суду не було надано жодного доказу на підтвердження цього. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради підлягають задоволенню частково і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості з урахуванням строку позовної давності за період з жовтня 2010 року по вересень 2013 року в розмірі 6 336, 97 грн., виходячи з розрахунку: 12 419, 84 грн. (заборгованість за період з січня 2007 року по вересень 2013 року) - 6 085 грн. 23 коп. (заборгованість з заборгованість станом на вересень 2010 року) = 6 336, 97 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial