Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін, процесуальні дії Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - позивач), який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі) батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (далі - Дитина). Відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] . Остання перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, та тимчасово влаштована в сім`ю знайомих [PERSON] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31.05.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи, викладені у позові, підтримала в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову. [PERSON] у судові засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, відзиву на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Позиція суду Оцінюючи доводи і аргументи сторін та їх представників, висловлені в заявах по суті справи та в ході судових засідань, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] Фактичні обставини, встановлені судом Згідно повторного Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] є її батьком. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 116 від 23.07.2019 року, Дитина взята на облік з підстав проживання в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Дитину влаштовано в сім`ю знайомих [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються письмовими заявами та поясненнями [PERSON] щодо влаштування [PERSON] в її сім`ю. Згідно листа Управління освіти Адміністрації Немишлянського району Виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.07.2019 року, долею Дитини опікується її бабуся [PERSON] . В листах загальноосвітньої школи № 101 Харківської міської ради від 25.10.2019 року, від 24.06.2020 року зазначено, що Дитина проживає разом з бабусею [PERSON] , яка намагається бути в курсі шкільних справ. З листа КНП «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради від 18.10.2019 року вбачається, що вихованням Дитини займається бабуся [PERSON] . Згідно характеристик Дитини, наданих Управлінням освіти Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради 23.10.2109 року, 24.06.2020 року, про Дитину дбає її бабуся [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.10.2019 року, Дитина проживає разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] , вона уклала фіктивний шлюб з [PERSON] . Останній вихованням та утриманням [PERSON] не займається. Згідно листа КНП «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради від 23.06.2020 року, [PERSON] у поліклініку ніколи не звертався, не цікавився здоров`ям [PERSON] . Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] від 03.06.2020 року, вона ніколи на бачила свого батька [PERSON] . Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вказаний Департамент як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . У судовому засіданні 18.10.2021 року [PERSON] показала, що [PERSON] не є батьком [PERSON] , ніколи життям [PERSON] не цікавився і не приймав участь в її утриманні і вихованні. Застосовне законодавство та релевантна судова практика Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінка суду Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що [PERSON] свідомо нехтував своїми обов`язками щодо виховання [PERSON] та ухилявся від виконання вказаних обов`язків, у зв`язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову в цій частині вимог. Розглядаючи справу в межах пред`явлених позовних вимог, у суду відсутні підстави надавати оцінку по суті доводам [PERSON] відносно того, що [PERSON] не є батьком [PERSON] , оскільки факт його батьківства підтверджений даними Свідоцтва про народження [PERSON] і не спростований в установленому законом порядку. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Фактичні обставини, встановлені судом З пояснень представника позивача, [PERSON] , а також матеріалів справи судом встановлено, що Дитина раніше проживала в сім`ї [PERSON] . Згідно пояснень [PERSON] , [PERSON] була матір`ю біологічного батька [PERSON] та, відповідно, бабусею останньої. Перші 8 років Дитина проживала разом з [PERSON] . Потім у зв`язку із погіршенням стану здоров`я [PERSON] , вона попросила біологічного батька [PERSON] взяти Дитину до себе. Враховуючи наведене, до смерті родичів [PERSON] , остання проживала разом з біологічним батьком та бабусею [PERSON] . Аналогічні письмові пояснення надала представнику позивача Дитина, зазначивши, що [PERSON] - мати її біологічного батька. З пояснень учасників справи та її матеріалів судом також встановлено, що після смерті [PERSON] . Дитину було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Свідок [PERSON] надала суду показання, згідно яких є сусідкою [PERSON] . Дитина проживала разом з [PERSON] , якого свідок завжди сприймала як батька [PERSON] , та [PERSON] . [PERSON] завжди добре ставилась до [PERSON] . Вона допомагала [PERSON] влаштовувати Дитину в дитячий садок. Приблизно 2 роки тому у [PERSON] погіршився стан здоров`я, і вона залишила Дитину у батька та свекрові. Дитина і [PERSON] регулярно спілкуються по телефону - вказане спілкування відбувалось в присутності свідка, вже коли Дитина перебувала у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. [PERSON] в судовому засіданні 18.10.2021 року категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Зазначила, що буде боротись за Дитину та збереження своїх батьківських прав. Показала, що протягом останніх 2 років Дитина приходила до неї на роботу, допомагала по дому. Також зазначила, що відвідувала Дитину в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, зокрема 07.08.2021 року. Також зазначила, що майже кожного дня спілкується з Дитиною по телефону. З метою перевірки доводів [PERSON] відносно того, що вона в серпні 2021 року відвідувала Дитину в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, судом у судовому засіданні 18.10.2021 року було оголошено перерву для уточнення зазначеної інформації. Після перерви в судовому засіданні 18.10.2021 року представник позивача показала, що в ході спілкування з представниками Центру соціально-психологічної реабілітації дітей підтвердилось, що [PERSON] відвідувала Дитину у вказаному Центрі 06.08.2021 року. Застосовне законодавство та релевантна судова практика В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це влучно висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів. В постанові від 02.09.2020 у справі № 557/1101/18 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, також зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Суди встановили, що батько участі у вихованні сина не брав і його життям не цікавився. Як випливає зі змісту рішення суду апеляційної інстанції, суд надав оцінку тому, що позбавлення батьківських прав, яке суд першої інстанції здійснив згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету. Проте суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи є необхідним позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням його бажання змінити поведінку щодо дитини, чи можливо попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина. В постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 Верховний Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Оцінка суду Як вбачається з висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо. Навіть за наявності винної поведінки відповідача та встановлення того, що відповідач участі у вихованні дитини не брав і її життям не цікавився, позбавлення відповідача батьківських прав можливе виключно у разі неможливості змінити на краще його поведінку щодо дитини. При цьому сам факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини. Судом з показань свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] добре ставилась до [PERSON] та займалась її вихованням, в даний час також підтримує зв`язки з Дитиною. Вказані обставини підтверджуються довідками КНП «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради від 18.10.2019 року, 23.06.2020 року, згідно яких в травні 2018 року [PERSON] уклала з дільничим лікарем Декларацію про вибір лікаря. На протязі 2018 року [PERSON] з Дитиною тричі зверталась у поліклініку з приводу проведення профілактичних щеплень. Зі слів лікаря-педіатра, до вересня 2018 року на прийом в поліклініку для медичних оглядів і проведення профілактичних щеплень Дитину приводила мати [PERSON] . Мати [PERSON] виконувала всі рекомендації лікаря. Дитина отримала всі профілактичні щеплення за віком. Скарг на дану сім`ю в той час не було. В подальшому, в 2019 році, Дитина приходила до поліклініки з бабусею. Також вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, яка підтвердила, що [PERSON] у серпні 2021 року дійсно відвідувала Дитину в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Про небайдужість та інтерес [PERSON] до Дитини, на переконання суду, свідчить і та обставина, що [PERSON] не тільки з`явилась у судове засідання та активно висловлювала свої заперечення проти позову, а й викликала і забезпечила явку до суду свідка [PERSON] . Враховуючи наведене, позицію [PERSON] , яка в судовому засіданні неодноразово категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та зазначала на бажанні займатись вихованням Дитини, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що [PERSON] дійсно втратила інтерес до [PERSON] та її поведінку неможливо змінити в кращу сторону. Відповідно, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам Дитини, а також що [PERSON] дійсно втратила інтерес до [PERSON] та зміна поведінки [PERSON] в кращий бік є неможливою. Враховуючи наведене і розглядаючи справу на засадах змагальності та диспозитивності, суд вважає недоведеним наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Факт наявності у [PERSON] судимостей, на переконання суду, сам по собі не може свідчити про втрату нею інтересу до [PERSON] та наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Доводи представника позивача відносно того, що [PERSON] не має житла, доходів, офіційної роботи, суд відхиляє, оскільки вказані обставини самі по собі не можуть бути підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. На переконання суду, вказані обставини можуть мати значення для вирішення питання щодо місця проживання [PERSON] та наявності або відсутності підстав для передачі [PERSON] або залишення її у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, а не для вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Так, згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 14 вказаної Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Враховуючи наведене, скрутний матеріальний стан особи та відсутність у неї житла, на переконання суду, не можуть бути самі по собі підставою для позбавлення її батьківських прав, а можуть мати наслідком поміщення дитини до відповідних державних закладів з метою забезпечення належних умов її проживання, харчування тощо з одночасним збереженням сімейних зв`язків з батьками. Протилежний підхід та позбавлення особи батьківських прав виключно на підставі її скрутного матеріального стану, фактично означав би дискримінацію вказаної особи за ознакою майнового стану та був би непропорційним втручанням в її право на повагу до сімейного життя. За таких обставин суд відмовляє в позовних вимогах про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Розподіл судових витрат Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial