Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

АТ «КРЕДОБАНК» звернулося в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту, вказавши суду, що 18.04.2016 р. відповідно до укладеного договору №1853/2016 відповідачка [PERSON] отримала кредит в сумі - 455545 грн. 37 коп., з кінцевим терміном повернення до 17.04.2023 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №1853/2016 від 18.04.2016 р. між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки №1853/2016 /2від 18.04.2016 р. Окрім того, 18.04.2016 р. між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань останньою по кредитному договору №1853/2016 від 18.04.2016 р. було укладено та нотаріально посвідчено договір застави, у відповідності до умов якого позичальник (заставодавець) передала у заставу належне їй майно - автомобіль марки Skoda моделі Octavia 2016 р.в. д/н [NUMBER] . Однак всупереч підписаним угодам, відповідачі не виконали умови кредитного договору, не сплатили відсотки за користування кредитом, своєчасно не здійснили часткове, а згодом і повне погашення кредиту, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості. В судове засідання представник позивача не з"явився, проте подав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить стягнути з відповідачів заборгованість відповідно до наданого розрахунку та судові витрати по справі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності суду не подавали. Враховуючи приписи ч.4 ст.223 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представників позивача на розгляд справи за відсутності відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд, оголосивши заяву представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що 18.04.2016 р. відповідно до укладеного договору №1853/2016 /2 з ПАТ «КРЕДОБАНК», відповідач [PERSON] отримала кредит в сумі - 455545 грн. 37 коп., з кінцевим терміном повернення до 17.04.2023 року, для придбання транспортного засобу марки Skoda моделі Octavia 2016 р.в. (а.с.10-11,21-23). З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №1853/2016 від 18.04.2016 р. між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки №1853/2016/2 від 18.04.2016 р. (а.с.28). Окрім того, 18.04.2016 р. між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань останньою по кредитному договору №1853/2016 від 18.04.2016 р. було укладено та нотаріально посвідчено договір застави, у відповідності до умов якого позичальник (заставодавець) передав у заставу належне йому майно - автомобіль марки Skoda моделі Octavia 2016 р.в. д/н [NUMBER] (а.с. 27). Відповідачі зобов`язання по поверненню коштів, отриманих згідно укладеної кредитної угоди від 18.04.2016 р. №1853/2016 не виконали в зазначений строк, а згідно ст.526 ЦК України : Зобов`язання має виконуватися належним чином... З матеріалів справи вбачається, що станом на 07.08.2020 р. відповідачі мають заборгованість за договором кредиту від 18.04.2016 р. №1853/2016 перед банком в сумі 467123 грн. 46 коп., яка складається з: 347376 грн. 97 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 93756 грн. 03 коп. - заборгованості за відсотками; 21990 грн. 46 коп. - пені ; 4000 грн. - понесені судові витрати.. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Судом об"єктивно встановлено, що відповідачі свої зобовязання за кредитним договором не виконують належним чином, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст. 554 ЦК України). У договорі поруки №1853/2016/2 від 18.04.2016 р. (у п.2.6 ) вказано, що у разі порушення боргових зобов`язань боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором (а.с.28). З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про існування обгрунтованих підстав для стягнення заборгованості по договору кредиту №1853/2016 від 18.04.2016 р. з обох відповідачів у солідарному порядку. Однак, суд не вбачає підстав для стягнення однієї складової кредиту, визначеної у розрахунках позивача, яка включена в ціну позову, а саме - 4000 грн., які вказані як судові витрати, однак ця сума включена представником позивача у ціну позову, а отже є складовою частиною заборгованості, а не витратами, пов`язаними із розглядом справи. Суду не зрозуміло суть цієї складової частини заборгованості по кредитному договору. Такий вид нарахування не передбачений жодним пунктом кредитного договору, в позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування даної суми та не зазначені жодні підстави для її стягнення. В той же час, суд приходить до висновку, що така складова частина заборгованості по кредиту не є тотожним поняттям витрат на правничу допомогу, оскільки сума останніх додатково вказана представником позивача до стягнення. Крім того, у порядку, визначеному ч.1 ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову. Оскільки позов було задоволено у процентному відношенні на 99.15 %, то відповідно і сума стягнення судового збору на користь позивача має бути зменшена на цю різницю, що становить : 6947 грн. 29 коп. Однак, суд не вбачає за можливе стягнути з відповідачів судові витрати у солідарному порядку, як про те просить представнику позивача, оскільки стягнення судових витрат в солідарному порядку процесуальним законом не передбачено. А тому, судові витрати слід стягнути в рівних частинах з кожного із відповідачів, тобто по Ѕ частині з кожного. При вирішенні питання про можливість стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд враховує таке. У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України: Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Проте, в даному випадку, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи не долучено жодних доказів. Так, до справи долучено лише витяг із договору про надання правової допомоги (на 1 аркуші з 17-ти), а саме перша та остання сторінки, де відсутні будь-які положення про розмір витрат (а.с. 42). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, оскільки не доведено тих обставин, що позивач такі витрати поніс.

Outcome: partial