Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В підтвердження позовних вимог позивач вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. 10.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач проживає окремо, не цікавиться вихованням, життям, здоров'ям дитини, фізичним та духовним розвитком, не відвідує сина. [PERSON], 2012 р.н. перебуває на обліку в Сквирському ЦПМСД з народження, з вродженою вадою розвитку статевих органів, гіпоспадія, гостра затримка сечі. З 13 по 22.05.2014 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні КЗ КОР «Київська дитяча лікарня», де було проведено оперативне втручання. На лікування, особливе харчування сина та проїзд позивачем витрачено близько 5000 грн. Відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини, виявляти батьківську увагу та турботу, добровільно не приймає участі у додаткових витратах, пов'язаних з хворобою сина. Висновком органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Сквирського району Київської області від 26.09.2014 року підтверджено доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина, [PERSON], [INFO]. З урахуванням наведеного, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача 2500 грн. додаткових витрат, що викликані хворобою дитини та 243,60 грн. судових витрат. У судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на викладені вище обставини. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги є безпідставними, оскільки позивач забороняє спілкуватися з сином. Відповідач бажає з ним спілкуватися та приймати участь у його вихованні. Аліменти, визначені за рішенням суду на утримання дитини, сплачує і вважає, що їх достатньо для лікування, а тому просять відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Суд, заслухавши сторін, представників відповідача та третьої особи, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, заслухавши прокурора, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. 10.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач проживає окремо, за місцем проживання характеризується позитивно. [PERSON], 2012 р.н. перебуває на обліку в Сквирському ЦПМСД з народження, з вродженою вадою розвитку статевих органів, гіпоспадія, гостра затримка сечі. З 13 по 22.05.2014 року [PERSON], 2012 р.н. перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні КЗ КОР «Київська дитяча лікарня», де було проведено оперативне втручання. На лікування, особливе харчування сина та проїзд позивачем витрачено 2050,26 грн. Відповідач добровільно не приймає участі у додаткових витратах, пов'язаних з хворобою сина. Висновком органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Сквирського району Київської області від 26.09.2014 року підтверджено доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог ст.15 Закону України "Про охорону дитинства " дитина, яка проживає окремо від батьків або одного із них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.. За змістом статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. До відповідача попередньо не застосовувався досудовий влив органом опіки та піклування, з боку дільничного уповноваженого міліції. Посилання позивача, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, як на підставу позову, позивач не довела, чим не виконала вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ст.19 СК України, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Сквирського району Київської області від 26.09.2014 року, який є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище сторін, що відповідач працює і не бере участі у фінансуванні додаткових витрат на сина, що його лікування та відповідне харчування, консультації у спеціалістів - це лише тягар матері, вважає визначити рівною його участь у додаткових витратах, що складає 1025,13 грн. (2050,26 грн. : 2). На підставі ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial