Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Обгрунтовуючі позовні вимоги, посилається на те, що її дочка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Онука позивачки [PERSON] проживає разом з нею, вона займається її утриманням та вихованням. Батьки дитини з березня 2008р. моральної та матеріальної допомоги на утримання дитини не надавали і не надають, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавляться її життям, станом її здоров'я. Одночасно з позбавленням відповідачів батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], позивачка просить призначити її опікуном над нею та стягувати з відповідачів на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Від третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч.2 ст. 197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали та обставини справи, письмові докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьком дитини відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 24 червня 2015 року, записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи і дослідженими судом письмовими доказами, які сторонами не оспорюють ся. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в своїх заявах позовні вимоги визнали, тим самим не оспорюють наявні підстави для позбавлення їх батьківських прав. Частиною 1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" та ч.ч. 1-3 ст.150 СК України передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні на підставі досліджених доказів було встановлено судом достатньо підстав, що свідчать про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи батьками неповнолітньої [PERSON], не піклуються нею, не займаються її вихованням, не забезпечують належними умовами для проживання та розвитку, тому з огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено доказами факт винної поведінки з боку відповідачів, батьків неповнолітньої [PERSON] щодо ухилення відповідачів від виконання ними своїх батьківських обов'язків. З урахуванням переліченого та з метою захисту інтересів дитини, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] шляхом позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі змісту ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України та приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на користь позивача на утримання кожної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, неповнолітня [PERSON] проживає зі своєю бабусею [PERSON] та перебуває на її матеріальному забезпеченні, нею створені всі належні умови для створення необхідних побутових умов для проживання дитини, її психологічного та морального розвитку. Суд такими чином вважає, враховуючи викладене, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитини [PERSON] повноліття Щодо вимог позивачки про призначення її опікуном неповнолітньої дитини [PERSON], суд виходить з наступного. На підставі ст. 58 Сімейного Кодексу України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сироти або позбавлені батьківського піклування. Згідно з ч.3 ст. 60 цього Кодексу, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, хоча суд й прийшов до висновку про позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], проте на час розгляду справи неповнолітня [PERSON] не набула статусу дитини позбавленої батьківського піклування, подання органу опіки та піклування відсутнє. З урахуванням наведеного суд вважає вимоги [PERSON] про призначення її опікуном над неповнолітньою [PERSON] передчасними, тому відмовляє в задоволенні зазначених вимог. Разом з тим, враховуючи досліджені в судовому засідання докази, як то, що неповнолітня [PERSON] проживає зі своєю бабусею [PERSON], перебуває на її матеріальному забезпеченні, нею створені всі належні умови для створення необхідних побутових умов для проживання дитини, її психологічного та морального розвитку, тому суд вважає за можливе залишити неповнолітню [PERSON] її бабусі [PERSON], для подальшого вирішення питання про встановлення над нею опіки. Згідно п.1 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial