Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31 січня 2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] , та позивач придбала 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] із відповідною частиною господарських будівель і споруд домоволодіння за ціною 35000 грн. Даний договір був посвідчений відповідачем та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій цього нотаріуса за № 80. Співвласниця іншої 1/2 частини вказаного житлового будинку [PERSON] померла [INFO] , але ще при житті нею був складений заповіт, яким вона вказану частку у житловому будинку заповіла своїй донці [PERSON] . Остання прийняла спадщину шляхом подачі 02.06.2008 відповідної письмової заяви до Пирятинської державної нотаріальної контори. [PERSON] оформила право власності на успадковане майно лише 22.12.2017. Рішенням Пирятинського районного суду від 07.06.2018 позов [PERSON] задоволено, переведено на [PERSON] права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, за яким [PERSON] продав 1/2 частину житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 35000 грн вартості проданого майна, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 1102,40 грн з кожного судових витрат останньої. 21.12.2019 на виконання рішення суду Державним казначейством України позивачу були перераховані 35000 грн вартості проданого спірного майна. Також позивачем сплачено 1102,40 грн понесених [PERSON] судових витрат. Позивач втратила придбану нею 1/2 частину будинковолодіння через помилки, недопрацювання та недбале ставлення до виконання службових обов`язків приватним нотаріусом Запорожець О.О. Саме помилки нотаріуса стали причиною для задоволення позову [PERSON] , про що прямо вказано у рішенні суду. Просить стягнути з відповідача 140 820,40 грн у відшкодування матеріальної шкоди (1102,40 грн, які вона сплатила [PERSON] у відшкодування судових втрат, та різницю між вартістю за оцінкою майна 174700 грн та відшкодованими їй 35000 грн). А також просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Моральна шкода полягає у тому, що позивач втратила житло, на яке розраховувала та з яким пов`язувала своє майбутнє. Також позивач більше ніж півтора року боролася у судах усіх інстанціях, щоб залишити вказане майно. 17 березня 2020 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач вказала, що при посвідченні правочину нею було дотримано всіх норм законодавства. Перед посвідченням договору були проведені перевірки щодо перебування відчужуваного майна в заставі, арешті, іпотеці, обтяжені, а також щодо встановлення особи співвласника цього будинку. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 1968143049, 196812551, 196798508 від 31.01.2017 встановлено, що співвласником будинку є [PERSON] , яка на час укладення договору померла, про що було надано її свідоцтво про смерть, з виконавчого комітету Пирятинської міської ради отримано довідку про відсутність зареєстрованих осіб в кв. [ADDRESS] . Вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 140820,40 грн не визнає, оскільки при укладені правочину сторонами був наданий звіт на 35000 грн. Кошти, сплачені за договором купівлі-продажу повернуті позивачу в повному обсязі, штучно створені за рахунок звітів про оцінку майна, не підтверджені збитки не підлягають відшкодуванню. Щодо моральної шкоди, зазначає, що підставами для відшкодування моральної шкоди є: 1) власне шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; 2) протиправне діяння особи, яка її завдала; 3) причинний зв`язок між ними; 4) вина заподіювача шкоди. Зазначає, що сторонами правочину на підтвердження відсутності інших співвласників надано свідоцтво про смерть [PERSON] , хоча сторонам було відомо про наявність спадкоємиці померлої. Вважає, що цю обставину сторони свідомо приховали від нотаріуса. Переведення судом прав та обов`язків покупця на співвласника стало можливим через небажання сторін правочину повідомляти доньку померлої сусідки. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Шестаков О.В. підтримав позовні вимоги свого довірителя з підстав викладених у позові. Відповідача у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , та стягнути з позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн (а.с. 92, 96). До заяви відповідач надала копії договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності приватних нотаріусів укладених із ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Представники третіх осіб Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені нормативними положеннями ст. 16 ЦК України. Згідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини: 31 січня 2017 року продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купила 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS] . Продаж вчинено за 35000 грн, які виплачено покупцем продавцю на момент підписання сторонами цього договору. Експертна оцінка 1/2 частки вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель згідно експертного висновку ТОВ «Консалтінгова компанія «Форекс» від 28.12.2016 становить 35000 грн (а.с. 11). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 544/19/18 від 07.06.2018 переведено на [PERSON] права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 31 січня 2017 року, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0868 га, кадастровий номер 5323810100:50:007:0194, що в цілому складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею 82,4 кв.м., сараю-Б, вбиральні-Ж, літньої кухні-З, прибудови до літньої кухні-з,огорожі №1, водогону № 3 (а.с. 14-19). При ухвалені вказаного рішення суд встановив, що нотаріус повинен був діяти відповідно до вимог ст.ст. 5, 46, 46-1 Закону України «Про нотаріат», пункту 5 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та у даному конкретному випадку (коли один зі співвласників помер) нотаріус мав право посвідчити правочин про розпорядження часткою за умови витребування свідоцтва про смерть; одержання відповіді на запит (витягу зі Спадкового реєстру) з державної нотаріальної контори за місцем останнього постійного проживання померлого співвласника про те, що спадкова справа не заводилась або про відсутність спадкоємців, які прийняли частку померлого у спільному майні; а якщо відчужується житловий будинок, квартира (їх частина) - також після одержання довідки про зареєстрованих осіб за адресою цього житла. Проте, із нотаріальної справи суд встановив, що при посвідченні договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 31.01.2017, нотаріус лише витребував відомості із Реєстру прав власності на нерухоме майно про власників житлового будинку [ADDRESS] , та свідоцтво про смерть другого зі співвласників, а саме: [PERSON] . Інші, необхідні в даному конкретному випадку відомості для посвідчення даного договору, а саме: витяг зі Спадкового реєстру, з державної нотаріальної контори за місцем останнього постійного проживання померлого співвласника про те, що спадкова справа не заводилась або про відсутність спадкоємців, які прийняли частку померлого у спільному майні; довідка про зареєстрованих осіб за адресою цього житла в цілому, нотаріусом не витребовувалось та не перевірялось. Також нотаріус не упевнився у тому, що продавець [PERSON] у письмовій формі повідомив іншого учасника спільної часткової власності [PERSON] про свій намір продати свою частку іншій особі, не співвласнику, із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка, що потягло за собою порушення прав позивача на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності. Вказане рішення суду № 544/19/18 Апеляційним судом Полтавської області та Верховним судом залишено без змін. Рішення набрало законної сили 15.08.2018 (а.с. 19-26). Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наведеного вбачається, що спірні відносини з приводу переходу прав та обов`язків виникли саме через неналежне виконання нотаріусом своїх обов`язків. Твердження відповідача про те, що при посвідченні правочину нею було дотримано всіх норм законодавства спростовуються вказаним рішенням, яке набрало законної сили. Доводи відповідача про те, що сторонам договору було відомо про наявність спадкоємиці померлої, проте останні свідомо приховали це від нотаріуса, не підтверджуються жодним доказом, та не звільняє нотаріуса від його обов`язків витребувати відомості, необхідні для посвідчення договору купівлі-продажу. Суд не вбачає ніяких підстав звільнення нотаріуса від обов`язку одержання відповіді на запит (витягу зі Спадкового реєстру) з державної нотаріальної контори за місцем останнього постійного проживання померлого співвласника про те, що спадкова справа не заводилась або про відсутність спадкоємців, які прийняли частку померлого у спільному майні. Так, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 544/19/18 встановлено, що право на витребування певних відомостей і документів дозволяє нотаріусу не обмежуватися переліком документів, визначених законом, а вимагати подання також додаткових відомостей чи документів, визначаючи їх на власний розсуд. Поряд із цим згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України "Про нотаріат" неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови в її вчиненні. Таким чином, юридичним наслідком ненадання вказаних документів або відомостей є відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови в її вчиненні. Суд зауважив, що в окремих випадках витребування відомостей та документів виступає не як права, а як обов`язки нотаріуса. Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Так, пунктом 5 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, визначені дії нотаріуса при посвідченні договору у разі реалізації переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності. У разі якщо один з учасників спільної часткової власності продає належну йому частку в спільній власності іншій особі, нотаріус повинен упевнитись у тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної часткової власності (як фізичних, так і юридичних осіб) про свій намір продати свою частку іншій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 544/19/18 цілком доведено недбалість нотаріуса, наслідком чого було ухвалено вищевказане рішення. За правилами ст. 27 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі. Нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа. Згідно ч.ч. 1, 2ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Тобто, тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доводить наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини у заподіянні шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди. Вказані умови вже встановлені рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 544/19/18 від 07.06.2018, яке набрало законної сили, та повторному доказуванню не підлягають. Підстави для звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності, визначені ч. 2 ст. 1166 ЦК України та ч. 2 ст. 27 Закону України «Про нотаріат» судом під час розгляду справи не встановлені, відповідачем доказів на підтвердження наявності таких підстав не надано. Визначаючи розмір завданої позивачеві майнової шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Постановою про закінчення виконавчого провадження № 57149500 підтверджується факт сплати [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування судових витрат у розмірі 1102,40 грн (а.с. 29). Таким чином, позивачем доведено понесення нею матеріальної шкоди у розмірі 1102,40 грн, які вона відшкодувала [PERSON] . На підтвердження матеріальної шкоди у розмірі 139718 грн, позивач надала звіт про оцінку майна - 1/2 частка житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого по [ADDRESS] , відповідно до якого суб`єкт оціночної діяльності оцінив ринкову вартість вказаного майна станом на 02.08.2018 у 174700 грн (а.с. 30-36). Для відновлення прав позивача їй було відшкодовано матеріальні втрати, які вона понесла при купівлі 1/2 частки житлового будинку по [ADDRESS] , а саме 35000 грн, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.07.2019 та копією витягу по руху коштів карткового рахунку від 21.12.2019 (а.с. 27, 28-29). Вказана сума відповідає фактично сплаченим позивачем грошовим коштам за придбання вказаної 1/2 частки будинковолодіння, що підтверджується копією договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 31.01.2017 (а.с. 39-40). Вказана сума грошових коштів є реальними витратами позивача, що підтверджується особистим підписом [PERSON] у договорі купівлі-продажу частки житлового будинку. Наданий на підтвердження понесених матеріальних втрат суду звіт про оцінку майна лише встановлює ймовірну вартість майна та має характер прогнозування, тобто не містить цін, за якими особи повинні безальтернативно продавати майно, а тому є припущенням. Такий звіт як доказ суд вважає необґрунтованим, а тому правові підстави для задоволення вимог про відшкодування шкоди у розмірі 139718 суд не вбачає. У судовому засіданні представником позивача вказувалося про те, що його довіритель [PERSON] , за час короткого володіння спірним майном, провела ремонтні роботи з оздоблення будинку, що понесло додаткові затрати, проте жодного доказу на підтвердження не надано. Також позивач просить стягнути з приватного нотаріуса на свою користь 100000 грн на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає недоведеним завдання позивачу моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, викликаних порушенням відповідачем вимог ст.ст. 5, 46, 46-1 Закону України «Про нотаріат», пункту 5 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Українита подіями, які настали внаслідок цих порушень, тому відсутні підстави для її відшкодування. Судом також установлено, що цивільно-правова відповідальність приватного нотаріуса Запорожець О.О. застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі Договір), про що свідчать копії договір від 23.12.2016 та 23.12.2019 (а.с. 93-95). Пункт 1 Договору говорить про те, що предметом договору обов`язкового страхування є майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з обов`язком Страхувальника відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок вчинення нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону або недбалості Страхувальника. Страховим ризиком є вчинення незаконних дій або недбалість Страхувальника під час вчинення ним нотаріальних та/або інших дій в період дії договору обов`язкового страхування, внаслідок яких третім особам може бути заподіяна майнова шкода (п. 9). Страховим випадком є заподіяння третім особам майнової шкоди внаслідок вчинення незаконних та/або інших дій або недбалості Страхувальника під час вчинення ним нотаріальних та/або інших дій, що мало місце в період дії договору обов`язкового страхування (п. 10). Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 11,02 грн (2408,20*1102,40/240820,40), тобто 0,5 %. Відповідачем приватним нотаріусом Запорожець О.О., була надано до суду заяву, у якій остання просила понесені витрати на правову допомогу стягнути з позивача на її користь у розмірі 3000 грн.(що підтверджується квитанцією № 24/07 від 24.07.2020) (а.с. 92, 96). З урахуванням конкретних обставин, зокрема участі у судових засіданнях, розміру та кількості клопотань, може обмежити такий розмір понесених витрат на правову допомогу з огляду на розумну необхідність для конкретної справи. Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи (юридичні консультації, оформлення відзиву на позовну заяву), принципи співмірності та розумності, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог, до стягнення підлягає 995 грн.

Outcome: partial