Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення відсотків за користування позикою , трьох відсотків річних, інфляційних втрат за договором позики Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням умов договору позики від 15 квітня 2013 року, згідно якого позивач надав відповідачу суму позики в розмірі 2200500 грн., яку останній повинен був повернути в термін до 31 грудня 2013 року. Відповідачем борг не повернуто. На підставі рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 20 лютого 2014 року, яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області від 15.04.2014 року, якою вищезазначене судове рішення залишено без змін, та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача не сплачену суму боргу за розпискою в сумі 2200500 грн. Тому позивач з посиланням на ч. 1 ст. 1048 ЦК України просить стягнути з відповідача за цим договором відсотки за користування коштами, виходячи з облікової ставки НБУ, за період з 16.04.2013 р по 30.04.2014 в сумі 155903,30 грн. Також просить стягнути три відсотки річних, які встановлені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 01.01.2014 по 28.04.2014 в сумі 21341,83 грн, та втрати від інфляційних процесів з врахуванням індексу інфляції за період з січня 2014 року по березень 2014 року - в сумі 66015 грн. Позивач [PERSON] про дату,час та місце розгляду справи повідомлений за його заявою sms-повідомленням, повноважний представник позивача [PERSON] повідомлений особисто під розпис, згідно поданої до початку судового розгляду заяви просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] згідно рекомендованого повідомлення про врчення поштового відправлення судової повістки про дату,час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з»явився, про причини неявки не повідомив. Згідно письмових заперечень визнає не визнає з посиланням, що гроші за позикою не отримував і з боку позивача до нього вчинено шахрайство. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами 15 квітня 2013 р. укладено договір позики, за яким позивач позичив відповідачу 2200500 грн. 00 коп. Відповідач зобов'язався повернути борг до 31 грудня 2013 р., проте борг не повернув взагалі, чим порушено право позивача на своєчасне отримання боргу. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 20 лютого 2014 року (справа № 244/8/14-ц; провадження 2/244/202/2014), присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача не сплачену суму боргу за розпискою від 15.04.2013 року в сумі 2200500 грн. Це рішення набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області від 15.04.2014 року, якою вищезазначене судове рішення залишено без змін. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, встановлені вищезазначеним рішенням Сніжянського міського суду обставини отримання позики відповідачем у позивача за борговою розпискою від 15.04.2014 року в сумі 2200500 грн., та не повернення цього боргу до моменту присудження до стягнення в примусовому порядку на підставі судового рішення, яке набрало законної 15.04.2014 року, тобто до цього часу - вже є доведені та не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Суд не враховує посилання відповідача на ту обставину, що гроші за розпискою він не отримував і з боку позивача щодо нього вчинено шахрайство, оскільки виходячи з дизпозитивності останнім будь-яких належних доказів на підтвердження встановлення цих обставин суду не надано, перевірка й встановлення цих обставин виходять за межі розгляду справжнього позову і регулюються іншими нормами кримінального процесуального судочинства. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно договору позики між сторонами за борговою розпискою від 15 квітня 2013 р. інший розмір відсотків за користування грошовими коштами позики сторнами не втановлено, тому за спірний період, а саме з граничної дати повернення боргу за договором позики (в розпизці взято забов»язання повернення боргу до 31.12.2013), яка дає підставу для нарахування 3% річних, і по день звернення з справнім позовом до суду, тобто з 01.01.2014 року по 28.04.2014 року підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 3% річних за неналежне виконання грошового забов»язання в сумі 21341,83 грн. Згідно п. 4 Порядку розрахунку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.01р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекси споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, і місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не включаються. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Таким чином, виходячи з встановленого порядку проведення розрахунку, розмір компенсації згідно доданого розхрахунку, що мають бути стягнені з відповідача на користь позивача з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, за який висуває вимоги, складають відповіджно 66429.27 грн.( з 01.01.2014 р по 31.03.2014 р включно; індекс інфляції за заданий період: 1.0; інфляційне збільшення заборгованнності: 66429.27 грн), тому суд вважає заможливе, виходячи з положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, задовольнити вимоги в цій частині повністю в межах заявлених вимог в сумі 66015 грн. Втім, суд вважає відмовити в частині вимог щодо додаткового стягнення з відповідача [PERSON] за договором позики за борговою розпискою від 15 квітня 2013 р. процентів за користування коштами позики на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки такі підстави, у відповідності до ч. 2 ст. 1048 ЦК України, між сторонами можуть мати місце тоді, коли окрім того, що розмір позики перевищує п»яти десятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, він має бути ще пов»язаний із здійсненням підприємницької діяльністю хоча б однією з сторін. В судовому засіданні не доведені обставини укладання правочину - позики від 15 квітня 2013 р., яка фактично укладена згідно боргової розписки між сторонами як фізичними особами, що ця позика була надана позивачем чи отримана в борг відповідачем саме зі здійсненням підприємницької діяльності хоча б когось з них. Крім того, обставини того, що позика від 15 квітня 2013 року за борговою розпискою між сторонами є укладена як між фізичним особами, є встановлені судовим рішенням яке набрало законної сили - рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 20 лютого 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.04.2014 року. У зв»язку з чим в цій частині позовні вимоги є не обгрунтовні та як такі задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінамальної заробітної плати. Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2432,62 грн., що підтверджується платіжним квитанцією №0810013 від 28.04.14 р. Таким чином, оскільки вимоги у частині присудження сум задоволені частково, то пропорційно задоволених вимог з відповідача на користь позивача слід частково стягнути понесені останнім при подачі позову витрати з оплати судового збору в сумі 873,57 грн.

Outcome: partial