Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Казенного підприємства «Кіровгеологія» середнього заробітку за час затримки в розмірі 44231,62 грн. та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 07.09.1993 року позивач перебував у трудових відносинах з Геологорозвідувальною експедицією № 37, яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Кіровгеологія», працював на посаді помічника машиніста бурової установки, гідрогеологом, провідним гідрогеологом. 31.12.2013 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням. Рішенням суду стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату позивачу. Оскільки відповідач на даний час не розрахувався з позивачем, останній змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Також, з вини відповідача [PERSON] завдано моральної шкоди, зокрема, переживання, порушено та змінено звичайний ритм життя позивача. В звязку з чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21) та розписка про наступний розгляд справи (а.с. 29). Подав до суду заяву (вх. № 18951 від 05.06.2015 року) про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 31). Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22, 31). Причини неявки суду не повідомив, заяв та заперечень не надавав. Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Позивач з 07.09.1993 року по 31.12.2013 року працював на посадах помічника машиніста бурової установки, гідрогеолога, провідного гідрогеолога в Геологорозвідувальній експедиції № 37, яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Кіровгеологія», про що свідчать записи № 8-13 в трудовій книжці [PERSON], серії БТ-І № 3331217 (а.с. 7-10). Наказом № 112-к від 25.12.2013 року позивача звільнено за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 9). Проте, в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку, як того вимагають положення статті 116 Кодексу законів про працю України, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2014 року стягнуто з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь [PERSON] 44127,90 грн. заборгованості по заробітній платі без відрахування обовязкових зборів та платежів та 3000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 11-13). На виконання вищевказаного рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда 27.03.2014 року видано виконавчий лист (а.с. 14), однак на даний час розрахунок з позивачем по заробітній платі не проведено. Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки № 9/29 від 23.01.2015 року, виданої Геологорозвідувальною експедицією № 37 Казенного підприємства «Кіровгеологія», заборгованість по заробітній платі підприємства перед [PERSON] за вересень грудень 2011 року та за липень грудень 2013 року складає 44127,90 грн. (а.с. 32). У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці пунктом 20 розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Період затримки розрахунку з 01.01.2014 року по 05.03.2015 року, заявлений позивачем складає 295 днів (251 р.д. 2014 року + 20 р.д. січень 2015 року + 20 р.д. лютий 2015 року + 4 р.д. березень 2015 року). На підставі положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» та довідки № 9/29 від 23.01.2015 року (а.с. 32), судом проведено розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON]: (3563,38+3623,34) / (23+21) = 163,33 грн. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року розяснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України (1618-15) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України (254к/96-ВР), статті 1 Цивільного процесуального кодексу України (1618-15) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (1618-15) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Таким чином, судом на підставі листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та розпорядження № 920-р від 21.11.2013 року визначено, що період затримки розрахунку з позивачем з 01.01.2014 року по день постановлення рішення становить 356 робочих днів. В звязку з чим, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 05.06.2015 року становить: 356 робочих днів х 163,33 = 58145,48 грн. Стаття 141 Кодексу законів про працю України покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок неухильно додержуватись законодавства про працю. Недотримання вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку з працівником при звільненні, свідчить про порушення норм законодавства про працю України та трудових прав позивача. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними та обґрунтованими, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58145,48 грн. Щодо моральної шкоди, заявленої позивачем слід зазначити на наступне. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його прав, визначено у статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, враховуючи те, що судом достовірно встановлена невиплата належних позивачу грошових сум, яка виразилася у несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільненні, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. На підставі пункту 2 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільняються. Згідно з частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial