Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, просила визнати житловий будинок по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належав померлій на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Лактіоновою С. А. На думку позивачки, спірний житловий будинок не можна вважати особистою приватною власністю [PERSON], оскільки він був придбаний за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] 26 жовтня 2016 року Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області заборонено [PERSON] та [PERSON], а також будь-яким іншим особам вчиняти дії пов'язані із відчуженням права власності та зміною власника будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Заборонено реєстраційним органам вчиняти будь-які дії, пов'язані з реєстрацією цивільно-правових угод про відчуження нерухомого майна - будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року замінено одного забезпечення позову іншим та заборонено [PERSON] та [PERSON], а також будь-яким іншим особам вчиняти дії пов'язані із відчуженням права власності та зміною власника будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та заборони реєстраційним органам вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією цивільно - правових угод про відчуження нерухомого майна - будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на накладення арешту на житловий будинок по [ADDRESS] В судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги, які викладені в позовній заяві підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти його задоволення, підтвердивши обставини, викладені позивачкою. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року у віці 35 років. [INFO] року померла бабуся позивачки [PERSON], у віці 88 років. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Спірний житловий будинок належав померлій на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Лактіоновою С. А. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого спадкоємцем житлового будинку по [ADDRESS] є відповідач [PERSON]. Перед придбанням спірного житлового будинку мати позивачки [PERSON] та бабуся позивачки [PERSON] продали інший житловий будинок по [ADDRESS], що належав їм на праві спільної приватної власності. Кошти, отримані ними за продаж цього будинку були витрачені на придбання спірного житлового будинку. Вказані обставини відповідач [PERSON] визнав, а отже вони відповідно до статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Обставини придбання спірного житлового будинку, на які посилається позивачка, були також підтверджені і свідками, допитаними в судовому засіданні - [PERSON], та [PERSON] Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю, тощо. При цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. З урахуванням вказаних положень закону, суд приходить до висновку про можливість визнання житлового будинку по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Що стосується вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, то в цій частині позов задоволенню не підлягає. Так, у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, належним способом захисту прав спадкоємця у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину є звернення спадкоємця до суду з вимогами про визнання права власності, в порядку спадкування. Разом з тим, позивачка не надала суду доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Отже, позивачка не позбавлена можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку, у зв'язку з чим ця вимога судовому розгляду не підлягає.

Outcome: partial