Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» (далі за текстом «КПТМ») звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму боргу по оплаті за послуги з опалення та гарячого водопостачання в розмірі 1395 грн. 60 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог наводить наступне. КПТМ «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України зобов'язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Боржнику виставлялись рахунки відповідно до тарифів на теплову енергію і гаряче водопостачання які установлені рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про упорядкування тарифів на послуги теплопостачання в м. Кривому Розі» №584 від 13.08.2008р., опалення за 1 Гкал - 245 грн., гаряче водопостачання (при наявності приладу обліку за 1 куб. м.) з вересня по квітень - 13,69 грн., з травня по серпень - 11,24 грн., гаряче водопостачання (при відсутності приладів обліку на 1 мешканця на місяць) з травня по вересень - 38,78 грн., з жовтня по квітень - 47,23 грн., за період з 01.09.2008р. по 01.01.2011р., а з 01.01.2011р. затверджено постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14.12.2010 р., тариф на теплову енергію для населення - 269,50 грн. за 1 Гкал (без ПДВ). Позивач, виконуючи свої обов'язки, постійно поставляв теплову енергію у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання, але відповідач у порушення ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплату в повному обсязі за отримані послуги не робив, внаслідок чого його заборгованість за період з 01.04.2012 р. по 01.12.2014 р. склала 1395,60 грн. Позивач звернувся до суду 30.11.2015 року з заявою про видачу судового наказу, на підставі якої 22.12.2015р. Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу було видано судовий наказ № 214/8655/15-ц. Але на підставі ст. 105-1 ЦПК України, за заявою боржника, судовий наказ 28.01.2016 року було скасовано. Після скасування судового наказу заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. У зв'язку з тим, що заборгованість відповідача перед КПТМ «Криворіжтепломережа» не сплачена, позивач змушений повторно звернутися до суду для захисту своїх прав, але вже у позовному провадженні. Відповідно до ч.2 ст. 99 ЦПК України в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається, а підприємством за подання заяви про видачу судового наказу було сплачено 609 грн. 00 коп. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву (станом на 01.01.2016р. ставка судового збору за подання позовної заяви складає мінімум 1378,00 грн.). У зв'язку з цим підприємством було доплачено різницю ставок 769 грн. 00 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Крім того, пояснила, що під час розгляду справи оплата в сумі 468 грн. 20 коп. дійсно була здійснена. Щодо сплати відповідно до наданого представником відповідача платіжного доручення від 18.01.2017 року на суму 468,28 грн. за період 01.12.2012-01.09.2013р.р., то на момент звернення до суду з позовною заявою 31.03.2016 року сума заборгованості 1395,60 грн. борг існував в повному обсязі та нашим підприємством було сплачено судовий збір в сумі 1378,00 грн. І лише 18.01.2017 року відповідачем було сплачено 468,28 грн., які до нас надійшли 19.02.2017 року, що ніяк не звільняє відповідача від сплати залишку заборгованості в сумі 927,32 грн., а тільки свідчить про визнання заборгованості. Таким чином, на момент звернення до суду та в теперішній час борг за вказаною адресою існує та підприємство правомірно звернулось до Саксаганського районного суду. Просить стягнути залишок заборгованості за період з 01.04.2012р. по 01.12.2014р. в сумі 927,32 грн. та судовий збір сплачений за подання позовної заяви. Крім того, представник позивача підтвердила надані суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначила наступне. 22.12.2015 року був виданий судовий наказ за період 01.04.2012 року по 01.12.2014 року на суму 1395,60 грн., після чого 28.01.2016 року ухвалою суду був скасований. 31.03.2015 року КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулось до Саксаганського районного суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по оплаті за опалення та гаряче водопостачання з [PERSON], яка виникла за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Гірницький, 14/68, за період 01.04.2012 року по 01.12.2014 року у сумі 1395,60 грн., а також судовий збір у сумі 1378,00 грн. Щодо позовної давності, ст. 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК). У випадках відсутності призначення платежу чи перерахування суми більшої ніж нараховане за місяць, позивачем самостійно розподілялось погашення боргу в хронологічному порядку, починаючи з того, що виник у найдавніший період, відповідно до п.2.21 Наказу КПТМ «Криворіжтепломережа» №416 від 21.10.2010 р., роз'яснення Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України №06-10/10-1215 від 29.10.2004р., дотримуючись позиції Вищого господарського суду України та Верховного суду України по справам №11/274 (12/5); №10/172; №11/274... та дотримуючись бухгалтерського методу ФІФО, відповідно до якого повинна погашатись заборгованість яка утворилась у більш ранній період. В нашому випадку, як видно з розрахунку заборгованості, відповідач періодично сплачувала суми, коли нарахувань навіть не було, а також в більшому розмірі, ніж було нараховане в поточному місяці ( Прикл., 01.09.2012р. нараховане «0» грн. - сплачено 30,00 грн.(гаряче водопостачання); 01.07.2013р. нараховане: «0» грн. - сплачено 258,15 грн. (опалення), 01.07.2013р. нараховане «187,12 + 39,60 = 225,44» грн. -сплачено 236,62 грн.(гаряче водопостачання); 01.08.2013р. нараховане «0» грн. - сплачено 122,96 грн. (гаряче водопостачання), чим визнала свій борг перед КПТМ «Криворіжтепломережа» та неодноразово перервала сплив позовної давності. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що відповідач сплатила борг 468 грн. 20 коп. під час розгляду справи. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Крім того, надала суду письмову заяву, згідно якої просить провести судове засідання 24 лютого 2017 року за її відсутності і зазначила наступне. Проти позову заперечує та надає пояснення з урахуванням заперечень позивача щодо застосування строків позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.04.2012 року по 01.12.2014 року в розмірі 1395,60 грн. та просить стягнути судові витрати. Дійсно мало місце звернення позивача до суду за судовим наказом, а саме 30.11.2015 року, який в подальшому скасований. Таке звернення перериває строки позовної давності. У відповідності до ст. 257 ЦК України строк позовної давності встановлюється в три роки. Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно ст. 261 ч.5 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Комунальні платежі мають визначений термін виконання щомісячна оплата. Тобто, строк позовної давності для кожного платежу відраховується окремо. Ст. 264 ЦК України передбачено переривання перебігу позовної давності, а саме ч.2 Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, звернення за судовим наказом 30.11.2015 року дійсно перервало перебіг строку позовної давності, а таким чином можливе було стягнення боргу (в межах строку позовної давності), а саме за період з 01.12.2012 року. Але, всупереч періоду заборгованості заявленого в позові, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості боргу в сумі 455,19 грн. (взагалі сальдо на 01.04.12 року), а тобто борг минулих періодів поза межами строків позовної давності та періоду позовних вимог. В будь-якому разі нарахований борг за період до 01.12.2012 року 926,98 грн. (455,19грн - сальдо на 01.04.12) + 471,79) строк позовної давності для вимоги якого сплив. Враховуючи наведене просить суд застосувати строки позовної давності до вказаних позовних вимог та відмовити у задоволені позовних вимог в цій частині. В частині позовних вимог з 01.12.2012 року по 01.09.13 року (нарахування за вересень 2013 року вже не проводилося у звязку з тим, що послуги цим підприємством вже не надавалися) заборгованість складає 468,28 грн. Вказана заборгованість сплачена та надається копія квитанції, в якій вказано розмір сплаченої суми та період за який вона сплачена. Таким чином, предмет спору в цій частині відпав, а таким чином відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Додатково звертаю увагу суду, що вказана в розрахунку позивача сума сплати в грудні 2014 року 0,34 грн. нею не сплачувалася (платіж в такому розмірі не проводився), а на підтвердження такого платежу позивачем не надано копії платіжного документу (квитанції тощо) про здійснення такого платежу саме відповідачем по справі. Нею не визнається такий платіж, так як його не робила та не надавала доручень для здійснення такого платежу (тобто не вчиняла активних дій). Ухвалою ВССУ від 09.04.2014 року по справі 6-53896св13 (Аналогічна правова позиція висловлена в Ухвалі ВССУ від 14.05.2014 року) зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності, не свідчить про переривання перебігу такої давності. Таким чином, враховуючи заявлені позовні вимоги позивачів, не вбачає підстав для їх задоволення, так як частина боргу (926,98 грн.) поза межами строку позовної давності (про який заявляє та просить суд застосувати), а інша частина вимог сплачена, а тобто відпав предмет судового спору.Представник відповідача зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі (тобто незалежно від того, що відпав частково предмет спору), при цьому в своїх запереченнях посилається на те, що відповідач періодично сплачувала суми, коли нарахувань навіть не було. Але, погодитися з такими поясненнями неможливо, виходячи з наступного. Так, нарахування провадиться підприємством та виставляється рахунок в систему НОВА-КОМ в поточному місяці (в першій декаді) за розрахунковий, тобто за минулий місяць. А перерахунок робиться підприємством пізніш та окремо абонента не повідомляють. В розрахунку заборгованості в графі оплата вказані суми про отримані кошти (тобто в місяці в якому сплачено, а не за який сплачено). Так, наприклад, в розрахунку позивача вказано, що за червень 2013 року послуга не сплачувалася, але в матеріалах справи мається копія платіжки КФ ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.07.2016 року про сплату на користь позивача 100, 00 грн. та зазначено період за 01.06.13-30.06.13 року. Таким чином, зазначення позивачем місяць надходження коштів не підтверджує обставин, за який період надання послуг кошти сплачені. Термін зберігання квитанції платником складає 3 роки. Тому, твердження позивача, що кошти сплачені без призначення платежу та в більшому розмірі (без періоду) є непідтвердженими, а тому не можуть підтверджувати обставину переривання строку позовної давності.Окрім цього, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Нею, представником відповідача, укладено угоду про надання правової допомоги з адвокатом та додаткову угоду про сплату гонорару за надання вказаної допомоги. Згідно додаткової угоди, мною сплачується 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Такі обставини підтверджені копіями угод, акту розрахунку квитанцією про сплату гонорару адвокатові. Представляє суду документально підтверджені понесені судові витрати та просит суд при винесені рішення суду вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами по справі. Просить в задоволені позову відмовити та вирішити питання щодо судових витрат. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розрахунок заборгованості (а.с.3-4), довідка (а.с.5), ухвала суду (а.с.6), угода про надання правової допомоги (а.с.12), свідоцтво (а.с.13), детальний розрахунок (а.с.18-23), акти (а.с.24,25), наказ (а.с.26), квитанція (а.с.56), дублікат квитанції про оплату (а.с.57,71), додаткова угода про надання правової допомоги (а.с.58), акт розрахунок (а.с.59), дані про оплату послуг (а.с.72-75). Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Гірницький, 14/68. Позивач, виконуючи свої обов'язки, постійно поставляв відповідачу теплову енергію у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання, але остання у порушення ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплату в повному обсязі за отримані послуги не робила, внаслідок чого її заборгованість за період з 01.04.2012 р. по 01.12.2014 р. склала 1395 грн. 60 коп. 22 грудня 2015 року за заявою КПТМ Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу був виданий судовий наказ № 214/8655/15-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] 28 січня 2016 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу винесено ухвалу про скасування зазначеного судового наказу. Так як відповідач не проводила оплату послуг, 31 березня 2016 року КПТМ звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за період з 01.04.2012р. по 01.12.2014р. у сумі 1395 грн. 60 коп. В ході розгляду даної справи відповідачем 18 січня 2017 року сплатила 468 грн. 28 коп. Таким чином, залишок заборгованості складає 927 грн. 32 коп. Вказані факти та обставини встановлені судом на підставі пояснень представників сторін та наступних письмових доказів: розрахунку заборгованості (а.с.3-4), довідки (а.с.5), ухвала суду (а.с.6), детального розрахунку (а.с.18-23), актів (а.с.24,25), дубліката квитанції (а.с.57). Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін , строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Відповідно до вимог ст. 20 ч.3 п.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У судовому засіданні встановлено, що позивач надає відповідачу послуги з постачання теплової енергії, але відповідач ухиляється від оплати наданих послуг. Відповідно до вимог ст. 20 ч.3 п.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 32 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У судовому засіданні встановлено, що розмір плати за послуги з постачання теплової енергії, встановлений в установленому порядку. У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобовязання з оплати наданих комунальних послуг не виконує, чим порушує зазначені норми. Внаслідок незаконних дій відповідача, яка оплату за послуги з постачання теплової енергії не здійснювала, виникла заборгованість в сумі 1395 грн. 60 коп., чим заподіяна шкода майновим правам позивача, що у відповідності зі ст. 15 ЦК України охороняються законом, а тому позивач обґрунтовано, у відповідності зі ст. 16 ЦК України звернувся до суду за захистом своїх прав. З урахуванням тієї обставини, що відповідачем під час розгляду справи частково сплачена заборгованість в сумі 468 грн. 28 коп., суд вважає, що залишок заборгованості складає 927 грн. 32 коп. Таким чином, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений з наступних підстав. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 264 ч. ч. 1, 2 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ст. 264 ч.3 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. У судовому засіданні встановлено, що за заявою КПТМ 22 грудня 2015 року судом було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості з [PERSON] Після скасування ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2016 року судового наказу від 22 грудня 2015 року, КПТМ 31 березня 2016 року звернулося до суду з даним позовом. У випадках відсутності призначення платежу чи перерахування суми більшої ніж нараховане за місяць, позивачем самостійно розподілялось погашення боргу в хронологічному порядку, починаючи з того, що виник у найдавніший період. Відповідач періодично сплачувала суми, коли нарахувань навіть не було, а також в більшому розмірі, ніж було нараховане в поточному місяці. Так, 01.09.2012р. нараховано «0» грн. - сплачено 30,00 грн.(гаряче водопостачання); 01.07.2013р. нараховано «0» грн. - сплачено 258,15 грн. (опалення), 01.07.2013р. нараховано «187,12 + 39,60 = 225,44» грн. - сплачено 236,62 грн.(гаряче водопостачання); 01.08.2013р. нараховано «0» грн. - сплачено 122,96 грн. (гаряче водопостачання), чим відповідач визнала свій борг перед КПТМ «Криворіжтепломережа» та неодноразово перервала сплив позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності у три роки. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial