Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 3500 гривень 00 коп., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2015 року, який було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2017 року. У даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає. З врахуванням наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги. 04 червня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09 вересня 2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Вереса М.Я. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить задовольнити позовні вимоги позивача частково. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Гриців О.Я. 17 вересня 2020 року подано відповідь на відзив на позовну заяву у якому просить задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просили задоволити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, позивач не заперечила, що відповідач інколи надавав кошти на утримання дитини, однак їх не достатньо для забезпечення повноцінного розвитку дитини. Також, зазначила, що відповідач немає на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, немає доказів про незадовільний стан його здоров`я, а тому може надавати допомогу, має дохід, оскільки придбав автомобіль. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, вказав, що відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Сума, яку просить стягувати позивач, на сьогоднішній день для відповідача є непосильною, оскільки він не працює, майна яке б приносило йому додатковий заробіток немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2015 року, який було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2017 року. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.01.2016 року Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 440, яка видана 06 серпня 2020 року Виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області. Крім того, [PERSON] , [INFO] , відвідує ІІ молодшу групу № 3 Тернопільського дошкільного навчального закладу № 1 з 02.09.2019 року, як вбачається з довідки № 46, яка видана 04.08.2020 року Тернопільським дошкільним навчальним закладом № 1 Тернопільської міської ради Тернопільської області. Згідно довідки № 01/69, яка видана 04 серпня 2020 року ТзОВ «Акція», [PERSON] 03 грудня 2019 року та 11 березня 2020 року оплатила два абонементи на місяць «Плавання немовлят від 3-5 років» 8 занять для [PERSON] . В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що [PERSON] не проживає разом із сином [PERSON] . Відповідно до наданої інформації Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Тернопільській області № 31/19-1094, станом на 27 серпня 2020 року за [PERSON] , [INFO] , з 18.06.2020 року зареєстрований легковий автомобіль марки «Volkswagen Bora», д.н.з. « [NUMBER] ». Вартість вказаного автомобіля становить 46100,00 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6075/20/001645. Встановлено, що відповідач [PERSON] переказував грошові кошти на рахунок позивача [PERSON] , як вбачається з долучених до матеріалів справи чеків від 24.08.2017 року, 29.11.2017 року, 14.02.2018 року, 07.11.2018 року, 12.03.2019 року, 09.08.2019 року, 08.09.2019 року, 10.10.2019 року, 12.12.2019 року, 22.12.2019 року, 21.01.2020 року, 11.02.2020 року, 21.02.2020 року, 20.05.2020 року14.07.2020 року. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, а відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини, не надає йому достатньої матеріальної допомоги без поважних на те причин. Також, судом встановлено, що відповідач періодично надавав матеріальну допому позивачу, однак суд вважає, що така допомога не забезпечить в повній мірі належний розвиток, виховання та утримання дитини. В судовому засіданні позивачем доведено необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини - [PERSON] , [INFO] , вік та потреби неповнолітнього. При вирішенні справи суд також враховує майновий стан відповідача, який є працездатним, судом не встановлено обставини про його незадовільний стан здоров`я, інших дітей на утриманні немає. Врахувавши усі вищевикладені обставини, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини необхідно визначити у розмірі 2200 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, визначений судом розмір аліментів у розмірі 2200 грн. є вищим, ніж мінімальний розмір визначений Законом та забезпечить дитині нормальний розвиток. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність у нього можливості сплачувати аліменти у розмірі 2200 грн. щомісячно на дитину. Необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі, а саме - 3500 гривень щомісяця, позивачем не доведено, а менший розмір аліментів є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, позивачем не доведено те, що [PERSON] отримує доходи на підставі яких спроможний сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial