Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про встановлення місця проживання дітей з нею - матір'ю дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2000 року сторони проживали однією сім'ю, мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року відносини між сторонами погіршились, почали виникати сварки та суперечки. З квітня 2015 року сторони стали проживати окремо та остаточно припинили сімейні відносини. Згоди між сторонами щодо місця проживання дітей не було досягнуто, тому позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей разом з нею, посилаючись на те, що вона є приватним підприємцем, фінансово забезпеченою особою, шкідливих звичок немає, відповідно до актів обстежень умов проживання та висновку наданого Органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві Державної адміністрації належним чином облаштувала місцем проживання дітей, які фактично з нею і проживають. Як зазначила позивач, відповідач не працює, отримує пенсію, проживає разом з батьками та родиною свого брата, а також, як виявилося, страждає на психічні захворювання, у зв'язку з чим періодично проходить лікування у психіатричних закладах. Із наведених підстав позивач просить позов задовольнити. Підтримавши позовні вимоги, представник позивача у судовому засіданні також просив задовольнити позов, направивши згодом письмову заяву, в якій проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача в судове засідання не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень на адресу суду не направив і доказів на спростування викладених позивачем обставин не надав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, проте, направив на адресу суду письмовий висновок відповідно до вимог статті 19 Сімейного кодексу України, та письмову заяву у якій просив розглянути справу без його участі і врахувати наданий суду висновок. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається з викладених позивачем обставин, сторони спільно проживали з 2000 року. У сторін народилися спільні діти, а саме: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 7, 8). З квітня 2015 року сторони стали проживати окремо, припинивши фактичні сімейні відносини. Угода сторін про визначення місця проживання дітей в матеріалах справи відсутня. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У відповідності до ст.60 ЦПК України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до довідки наданої заступником директора ДОЗ ВО Київської міської ради (КМДА) Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві від 24.11.2015 року [PERSON], 1978 року народження багаторазово знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні, останній раз: з 19.09.2015 р. по 09.11.2015 року з діагнозом: шизофренія, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу. Параноїдний синдром (а.с. 47). Факт хвороби відповідача підтверджується і довідкою заступника головного лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 18.11.2015 року № 2269, у якій зокрема зазначається, що відповідач з 2009 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма (а.с. 50). Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2015 рік [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець та займається роздрібною торгівлею одягу у спеціалізованих магазинах (а.с. 14-16). Відповідно до Актів обстеження умов проживання №46 від 16.07.2015 року та №68 від 23.09.2015 року складеного службою у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, за заявою позивача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проведено обстеження умов проживання дітей а адресою: [ADDRESS], яким встановлено, що житло являє собою 2-х кімнатну квартиру на 18 поверсі 24 поверхового будинку, що складається загальною площою 68 м.кв., житловою площою 35 м.кв. Умови проживання добрі, в кімнатах чисто, охайно, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання, розвитку та проживання дітей створено такі умови: Діти живуть в окремій кімнаті де є два спільні ліжка, шафа для одягу та книжок, комод, стіл письмовий, планшет (а.с. 11, 12). Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 11.09.2015 року вище зазначену квартиру орендує позивач для свого проживання і проживання своїх дітей (а.с. 18,19). Висновком Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено, що Орган опіки і піклування вважає за доцільне визнати місце проживання малолітніх [PERSON], 2001 року народження та [PERSON], 2003 року народження з матірю [PERSON] (а.с. 51). З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Отже, позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої особи - [PERSON] з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання. Зі свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], убачається, що на момент розгляду справи судом і ухвалення даного рішення особі вже виповнилося повних 14 років, він вправі визначитися самостійно щодо місця свого проживання (а.с. 8). Таким чином, відсутні правові підстави для визначення його місця проживання рішенням суду.

Outcome: partial