Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до [PERSON] з вимогою позбавити його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Свою позовну заяву мотивує тим, що відповідач після їх розлучення, а це майже 11 років не цікавиться сином, зовсім не спілкується з сином, не бере участі в його вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в його житті. Вихованням дитини займається виключно вона, разом зі своїм чоловіком [PERSON] Зазначила, що піти на цю вимогу вирішила за великим проханням свого сина - [PERSON], який наполягав на тому, щоб його біологічного батька позбавили батьківських прав. При цьому вказала, що відповідач всі ці роки будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, син перебуває повністю на утриманні позивачки та її чоловіка. З метою захистити права та інтереси свого неповнолітнього сина вимушена звернутись до суду. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представника третьої особи - головний спеціаліст служби Тютюнник О.А. в судовому засіданні вважала за можливим задовольнити позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав відповідача, надала суду обґрунтований висновок. Представника відповідача - адвокат [PERSON] заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав це є виключна міра, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, а тому просив суд відмовити в цій частині позову. При цьому вказав, що оскільки є рішення суду про стягнення аліментів, то в цій частині провадження необхідно закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, відповідача, його представника, свідків, [PERSON], думку якого з'ясували за участю соціального педагога [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є позивачка та відповідач у справі - [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі до 09.11.2006 року. Дитина, на час подачі позову та розгляду справи в суді, проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS], яка займається його вихованням. Даний факт не оспорюється сторонами та підтверджується наявними доказами у справі. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно довідки зі КУ «Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 22» [PERSON] навчається у 7 - Б класі, вихованням займається мати - [PERSON], батько з сім'єю не проживає, з питань навчання сина з класним керівником та учителями не спілкується, не бере участі в батьківських зборах (а.с. 18). Свідок [PERSON] вказав, що він є чоловіком позивачки [PERSON], вони одружились в 2007 році, коли [PERSON] було 2 роки, за весь цей час відповідач поздоровляв свого сина з днем народження пару разів, а так взагалі не цікавиться ним, не приймає в його житті ніякої участі. Вважає, що син [PERSON] йому не потрібен. Крім того, враховуючи вік [PERSON], та міжнародно-правові стандарти прав дитини, які закріплені в українському законодавстві в ст. 171 СК України та ст. 9 ЗУ «Про охорону дитинства» не врахування особистої думки дитини є грубим порушенням прав дитини та є неприпустимим в цивілізованій країні, адже всі судові рішення мають бути, насамперед, в інтересах дитини. Згідно довідки про психологічне обстеження [PERSON] (а.с. 29-32), яке проводилось без присутності інших людей, [PERSON] говорив позбавлення «Олега» батьківських прав різними фразами, було помітно, що він сам так вважає, а не повторює заучені слова. Своє бажання позбавити біологічного батька батьківських прав [PERSON] підтвердив і в судовому засідання, який був опитаний в присутності соціального педагога [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є двоюрідною тіткою [PERSON] і він при їхньому спілкуванні повідомив їй, що його біологічний батько - [PERSON] не вітає а ні з днем народження, а ні з іншими святами і взагалі не цікавиться його життям і це його дуже ображає. При цьому зазначила, що [PERSON] ніколи не забороняла у спілкуванні батька з сином. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона 5 років працює разом з позивачкою і вона досить тривалий час, думала, що [PERSON] і [PERSON] є рідними батьком і сином, вони звертались один до одного: «папа, син», іншого вона просто ніколи не бачила. Зазначила, що приблизно, влітку 2017 року, [PERSON] їй особисто виразив своє бажання щодо позбавлення батьківських прав його біологічного батька - [PERSON] Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку служби у справах дітей Сумської міської ради від 05.02.2018 року, батько [PERSON] з сином не проживає. Відповідач вихованням сина не займається, матеріально не допомагає, в житті дитини участі не приймає. [PERSON], при співбесіді з головним спеціалістом служби у справах дітей Тютюнник О.А., вказав, що батька він бачив за все своє життя кілька разів і то випадково. Вказали, що з боку батька контроль за життям [PERSON] повністю відсутній. [PERSON] не допомагає дитині ні морально ні матеріально, тому служба у справах дітей вирішила вважати за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. До висновку додається акт співбесіди Тютюнник О. А. з малолітнім [PERSON] (а.с. 111-113). Суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання сина, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров'ям, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина. Вказівка відповідача на незадовільний стан здоров'я спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, як вбачається з матеріалів справи відповідач хворіє з 2017 року (а.с. 67-72), а не цікавиться життям та вихованням свого сина з 2006 року. Сідок [PERSON] суду пояснила, що її брат [PERSON] не надавав матеріальної допомоги своєму сину - [PERSON], при цьому їй невідомо, чи приймав він участь у його вихованні і взагалі вони з братом щодо [PERSON] не спілкуються. Це також підтверджує той факт, що відповідач відсторонений від життя свого сина. Судом неодноразово відкладався розгляд у справі, але відповідач не змінив своєї поведінки по відношенню до свого сина. Навіть, коли був викликаний сам малолітній [PERSON], відповідач не підійшов до нього, не поцікавився його життям, а в судовому засіданні більш переймався своїм незадовільним здоров'ям. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Проте, що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2006 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідно віку. Дане рішення не скасовано, а тому воно є обов'язковим до виконання. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 02 липня 2010 року прийнята заява [PERSON] про відмову від примусового виконання виконавчого листа № 2-2995 від 17 жовтня 2006 року. При цьому, суд звертає увагу, що вона не позбавлена повторно звернутись до ДВС з даним виконавчим листом і відкрити виконавче провадження щодо його примусового виконання. Разом з тим, згідно до вимог ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначених за рішенням суду згодом може бути зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшенням здоров'я когось із них та в інших випадках, передбаченим цим кодексом. Суд вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є вкрай недостатньою для матеріального забезпечення дитини, її лікування та навчання, а тому необхідно збільшити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial