Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 21 жовтня 2015 року звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 12.10.2015 року на загальну суму 418 524 грн. 89 коп. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11306736000 від 27.02.2008 року, згідно якого остання отримала кредиту у розмірі 164 000,00 грн. та взяла на себе зобов'язання повернути наданий позивачем кредит до 27.02.2015 року. Для забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір поруки № 183649 від 27.02.2008 року, відповідно до якого [PERSON], як поручитель, зобов'язався нести відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 11306736000 від 27.02.2008 року. Банк свої зобов'язання перед [PERSON] відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте, [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 12.10.2015 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 418 524,89 грн., з яких: кредитна заборгованість у розмірі 134 662,44 грн., заборгованість по процентам у розмірі 124 583,32 грн., 3% річних у розмірі 25 755,49 грн. та інфляційне збільшення у розмірі 133 523,64 грн. 20 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11306736000 від 27.02.2008 року укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, представником ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Бондар І.П. суду подана заява з проханням розглянути справу без участі представника позивача, у заяві зазначила, що позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11306736000 від 27.02.2008 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 164 000,00 грн. та взяла на себе зобов'язання повернути надані банком кредитні кошти до 27.02.2015 року відповідно складеного графіку платежів, що є додатком № 2 до кредитного договору (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 7-19). Відповідно до п. 3.4.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується повернути суму наданого траншу та сплатити проценти за користування відповідно траншем, а також комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору на відповідний рахунок, який відкривається позичальнику, а саме на рахунок № 3739411306766 а АКІБ «УкрСиббанк». Згідно із п. 1.5.1. кредитного договору, за використання кредитних коштів протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі траншу, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50 % річних. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 20 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу № 17, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11306736000 від 27.02.2008 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с. 34-41). Відповідно до п. 2.1 договору факторингу, клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до позивача перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором, укладеним з відповідачкою, як позичальником. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] порушує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з невиконання відповідачкою [PERSON] зобов'язань за вище укладеним правочином позивачем відповідно умов кредитного договору та положень ст. 625 ЦК України станом на 12.10.2015 року нарахована заборгованість у розмірі 418 524,89 грн., що включає: кредитну заборгованість у розмірі 134 662,44 грн., заборгованість по процентам у розмірі 124 583,32 грн., 3% річних у розмірі 25 755,49 грн. та інфляційне збільшення у розмірі 133 523,64 грн. Для забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір поруки № 183649 від 27.02.2008 року, відповідно до якого [PERSON], як поручитель, зобов'язався нести відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 11306736000 від 27.02.2008 року (а.с. 20-21). Пунктом 1.3 договору поруки визначено, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідно до п. 1.4 договору поруки, відповідальності поручителя і боржника є солідарною. Згідно частини першої статі 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як роз'яснено у пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. ПАТ «УкрСиббанк» на адресу відповідача [PERSON] та на адресу відповідачки [PERSON] надсилалися листи, відповідно від 27.06.2014 року та від 01.07.2014 року, із зазначенням наявної суми заборгованості станом на 25.06.2014 року, пропозицією сплатити борг та повідомленням, що у випадку не усунення порушень на 31-й день з дня отримання вимоги ПАТ «УкрСиббанк» вважатиме термін повернення кредиту за договором від 27.02.2008 року таким, що настав, та вимагає дострокового виконання зобов'язань у повному обсязі. Як зазначено вище, кінцевий строк повернення кредиту визначався датою 27 лютого 2015 року. Проте з даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося 21.10.2015 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в межах даного спору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» пред'явило вимоги до [PERSON], як поручителя, з порушенням шестимісячного строку звернення до суду від дня настання терміну виконання основного зобов'язання, у зв'язку з чим договір поруки вважається припиненим, тому у частині заявлених вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Разом з тим, вимоги до відповідачки [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» також підлягає стягненню сплачені позивачем судовий збір у розмірі 6 277 грн. 87 коп. (а.с. 5).

Outcome: partial