Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, мотивуючи свої вимоги наступним. 01.12.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 935/5-472, відповідно до якого, з урахуванням договору про внесення змін № 935/5-472-1 від 26.02.2008 року, додаткової угоди № 935/5-472-2 від 09.10.2009 р., договору про внесення змін № 935/5-472-3 від 24.10.2012 р., договору про внесення змін № 935/5-472-4 від 24.10.2012 р. Банк надав у тимчасове користування позичальнику на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 306746,54 грн. зі сплатою 9,9% річних з кінцевим терміном повернення 01.10.2022 р. на умовах, визначених Договором кредиту. 26.02.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 935/09-132, відповідно до якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 09.10.2009 року, додаткової угоди № 935/09-132-2 від 24.10.2012 року [PERSON] взяла на себе зобовязання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також інших платежів у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту. ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачі зобовязання за вказаним договором не виконали, оскільки не надали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. У звязку з цим станом на 01.03.2016 року у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 432037,61 грн. Просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту № 935/5-472 від 01.12.2006 року у сумі 432037,61 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 6480,56 грн. 03.03.2017 року [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності та клопотання про залишення позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду (а.с. 119-120, 122-123). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту № 935/5-472 від 01.12.2006 року у сумі 432037,61 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 6480,56 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце його проведення повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ст. 169 ЦПК України, розглядати справу на підставі наявних матеріалів у відсутність відповідача [PERSON], що не зявилась. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення з неї заборгованості заперечувала у звязку з припиненням дії поруки за договором поруки № 935/09-132 від 26.02.2008 року. Послалась на те, що позовні вимоги до неї, як поручителя подані з пропуском встановленого шестимісячного строку (а.с. 100-102). Вислухавши осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 935/5-472, відповідно до якого, з урахуванням договору про внесення змін № 935/5-472-1 від 26.02.2008 року, додаткової угоди № 935/5-472-2 від 09.10.2009 р., договору про внесення змін № 935/5-472-3 від 24.10.2012 р., договору про внесення змін № 935/5-472-4 від 24.10.2012 р. Банк надав у тимчасове користування позичальнику на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 306746,54 грн. зі сплатою 9,9% річних з кінцевим терміном повернення 01.10.2022 р. на умовах, визначених Договором кредиту (а.с. 5-18). У порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 01.03.2016 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 432037,61 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який наявний в матеріалах справи (а.с. 23-25). В забезпечення виконання зобовязань позичальника, 26.02.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 935/09-132, відповідно до якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 09.10.2009 року, додаткової угоди № 935/09-132-2 від 24.10.2012 року [PERSON] взяла на себе зобовязання у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також інших платежів у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту (а.с. 19-22). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків. Таке право на дострокове витребування кредиту та процентів за користування кредитом передбачено також п.3.2.3 кредитного договору. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до пункту 6.2 договору поруки він набув чинності з моменту його укладення обома сторонами та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.2.1 даного договору. При цьому умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України. Тобто за наявності у спірному договорі відповідної умови договору щодо його дії до виконання у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту і за цим договором до нього слід застосовувати положення ч.4 ст.559 ЦК України. Водночас у разі, якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, звернувшись з позовом щодо виконання основного зобов'язання за кредитним договором, шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.09.2014 року по справі N 6-53цс14, словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Таким чином, судом беззаперечно було встановлено той факт, що банк вже скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України і змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, направивши вимогу поручителю 18.08.2014 року про дострокове повернення кредиту (а.с. 103-104). Враховуючи, що дана вимога була отримана [PERSON] 03.09.2014 року, то ПАТ «Укрсоцбанк» фактично змінив строк повернення кредиту і встановив його 05.11.2014 року, таким чином перебіг шестимісячного строку для предявлення банком вимог до поручителя розпочався з 05.11.2014 року. З позовними вимогами до ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду 21.03.2016 року, а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають оскільки подані з пропуском встановленого шестимісячного строку. Задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту № 935/5-472 від 01.12.2006 року з [PERSON], враховуючи, що [PERSON] взяла на себе зобовязання згідно даного договору кредиту і дані зобовязання не виконує, тому у відповідності до норм Цивільного Кодексу, умов договору про надання кредиту № 935/5-472 від 01.12.2006 року з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у розмірі 432037,61 грн. Що стосується клопотання відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з тим, що спір має вирішуватись при третейському розгляді, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно п. 1.2 Договору кредиту № 935/5-472 кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна квартири, тобто на споживчі цілі. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про третейські суди», передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). [PERSON] набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже, на час звернення до суду з цим позовом до суду [PERSON] України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). До того ж, аналізуючи положення ч. 1 ст. 17 ЦПК України, передача спору на розгляд третейського суду є правом сторони, а не обовязком, і не позбавляє права звернення до суду загальної юрисдикції з позовом на загальних підставах. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6480 грн. 56 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial