Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Автобусного парку №8 (Відповідач) про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги з урахуванням письмових пояснень (а.с.98-104,105-106,136-138) обгрунтовує тим, що 02.11.2015р. Наказом № 254/ВК [PERSON] було звільнено з посади водія автотранспортних засобів КП «Київпастранс» Автобусний парк № 8 за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, а наказ про звільнення таким, що підлягає скасуванню. Так, згідно Наказу про звільнення № 254/ВК від 02.11.2015р., Позивач 15.10.2015р. нібито допустив порушення фінансової дисципліни та посадової інструкції, які були виявлені під час перевірки, та нібито раніше до Позивача неодноразово застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани за подібні порушення фінансової дисципліни, згідно Наказів № 1 від 31.07.2015р. та № 3 від 02.09.2015р. Так, згідно Наказу № 1 від 31.07.2015р. на підставі службової записки начальника 1 автоколони [PERSON], пояснень Позивача та копії квитково-облікового листа Позивачу оголошено догану за порушення фінансової дисципліни 26.07.2015р. під час роботи на маршруті № 181 - при перевірці було виявлено надлишок коштів на суму 135,50 грн., що Позивач пояснив, що розходження між касою і реалізованими квитками пов'язано з неврахованими розмінними коштами. Так, Позивач 26.07.2015р., як і в інші дні, вийшов працювати на маршрут без жодної копійки розмінних коштів, наявність яких мав би забезпечити Відповідач, як роботодавець. Позивач зазначив, що жоден з автобусів Автобусного парку № 8 КП «Київпастранс», як і автобус, яким керував Позивач, не обладнаний ні касовим апаратом, ні будь-якими іншими пристосуванням, призначеним для зберігання грошей. Всі водії автобусів, як і Позивач, протягом робочого дня вимушені зберігати всю виручку від проданих білетів у власних кишенях, що часто призводить до потрапляння власних коштів водія, які водій використовує у якості розмінних коштів, до так званої «каси», що призводить до надлишку коштів в касі. Окрім того, до посадових обов'язків начальника колони [PERSON] жодним чином не відноситься підрахунок та перевірка каси. Щодо Наказу № 3 від 02.09.2015р. Позивачу було оголошено догану за порушення фінансової дисципліни 26.08.2015р. під час перевірки рухомого складу при виїзді на лінію (було виявлено не реалізовані талони). Разом з тим, у рапорті пров.інженера ВЕ Цьох Ю.М., на підставі якого складено Наказ № 3 про догану, на відміну від наказу, зазначено, що 26.08.2015р. в салоні автобуса Позивача виявлені продані раніше квитки. Окрім того, до посадових обов'язків інженера підприємства [PERSON] жодним чином не входить збирання та виявлення в салоні автобусів як реалізованих так і не реалізованих квитків. Однією з підстав Наказу № 3 від 02.09.2015р. був рапорт за підписом старшого касира [PERSON] від 24.08.2015р., згідно якого визначено, що 23.08.2015р. водій [PERSON] під час здачі виручки до каси не повернув не реалізовану кількість квитків у кількості 114 шт., проте після багатьох років роботи у Відповідача, Позивач знає особисто всіх касирів, з якими доводилося працювати, при цьому Позивач не знає та ніколи не працював з касиром на прізвище [PERSON]. Разом з тим, зазначений наказ та акт про те, що Позивач 02.09.2015р. ознайомившись з Наказом № 3 від 02.09.2015р. виявив незгоду з ним, власноручно поставивши підпис, не відповідають дійсності та не могли бути складеними 02.09.2015р., оскільки в цей день Позивач не був присутнім на роботі та перебував з 31.08.2015р. по 09.09.2015р. на амбулаторному лікуванні в м. Кролевець, на підтвердження чого Відповідачу було надано оригінал листка непрацездатності. З приводу наказу про звільнення від 02.11.2015р., Позивач зауважив, що на підтвердження порушенням ним фінансової дисципліни Відповідачем було зазначено доповідну інженера [PERSON], який зазначив, що 15.10.2015р. при перевірці маршруту Позивача було виявлено 25 пасажирів без квитків, при виході пасажири квитків не мали, пояснюючи це тим, що водій квитків не видавав. Разом з тим, при виявленні адміністративного правопорушення - проїзду у транспорті без квитка, Відповідачем не було складено жодного протоколу про адміністративне правопорушення та не відібрано жодного письмового пояснення від пасажирів-правопорушників, окрім того жодної скарги від пасажирів автобуса, яким керував Позивач, про те, що Позивач комусь відмовив у продажі квитків або отримав від пасажира гроші та не надав взамін квиток, не надходило. Окрім того, Відповідач систематично порушує умови перевезень, встановлені п. 31-1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, не забезпечує наявність в автобусі кондуктора, вимагаючи від водіїв перевіряти наявність квитків у пасажирів, що не передбачено ні законодавством, ні посадовою інструкцією водія. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив: - визнати незаконними та скасувати Накази № 1 від 31.07.2015р., № 3 від 02.09.2015р. про застосування до Позивача заходів дисциплінарного стягнення, та Наказ № 254/ВК від 02.11.2015р. про звільнення Позивача; - поновити Позивача на роботі на КП «Київпастранс» Автобусний парк № 8, на раніше займаній посаді; - стягнути з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідачем надано заперечення на позов (а.с.33-38, 113-114), в яких він категорично не погоджується з позовом та вважає, що відомості, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, не відповідають дійсним обставинам справи. Так, за фактом порушення, що мало місце 26.07.2015р. водій [PERSON] надав пояснення, в якому визначив, що «розходження між касою і реалізованими квитками пов'язано з неврахованими розмінними коштами», проте у розділі «Підзвітні розмінні кошти» квитково-касового листа від 26.07.2015р. серії ААЗ № 571486, який є документом суворої звітності, не зазначено суму підзвітних розмінних коштів. Щодо Наказу від 02.09.2015р. № 3 начальником автомобільної колони складено акт про відмову Позивача надати письмові пояснення про порушення ним фінансової дисципліни. Так, 26.08.2015р. під час перевірки рухомого складу при виїзді на лінію в салоні автобуса, яким керував Позивач, були виявлені квитки, видані [PERSON] під звіт 23.08.2015р., які обліковувалися в квитково-касовому листі серії ААШ № 058723, та згідно рапорту старшого касира, не були повернуті водієм під час здачі виручки 23.08.2015р. Окрім того, при проведені провідним інженером відділу з організації збору та обліку виручки перевірки 15.10.2015р. на маршруті 221/1 в. Милославська - м. Дарниця було виявлено 25 пасажирів без квитків, при виході пасажири квитки не мали, пояснюючи це тим, що водій квитків не видавав. Отже, за виконаний рейс водієм [PERSON] не було реалізовано жодного квитка, в той час, як на момент перевірки були виявлені необілечені пасажири та численні виправлення і помарки у квитково-касовому листі від 15.10.2015р. серія ААШ № 058777, чим водій грубо порушив свої посадові обов'язки. Те, що під час перевірок були виявлені неодноразові фінансові порушення з боку Позивача лише підтверджує факт, що ці порушення мали системний характер. Таким чином, звільнення Позивача є правомірним та таким, що вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні Позивач та його представники - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Позивач пояснив, що в штаті Відповідача не передбачено посад кондукторів. Квитки Позивач отримує зранку в касі, не продані квитки він повертає в касу, про що бухгалтер ставить свій підпис в квитково-касовому листі. Квитки, які були продані пасажирам можуть залишатися останніми в салоні автобуса, в подальшому їх прибирають прибиральниці. Окрім того, до посадових обов'язків Позивача не входить обов'язок щодо заповнення фінансових документів, зокрема квитково-касових листків, водночас жодного інструктажу з приводу заповнення таких листків з Позивачем не проводилось. Представники Відповідача - Король Л.І. та Неровня Н.І. проти позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях. При цьому у судовому засіданні 22.03.2016р. представник Відповідача - Король Л.І. просила долучити до матеріалів справи документи про роботу автобусів Автопарку №8, як перевізника, саме в режимі маршрутного таксі. Однак, у зв'язку з тим, що Позивачем безпосередньо в судовому засіданні 22.03.2016р. вже не заперечувався факт роботи водієм автобуса загального користування саме в режимі маршрутного таксі, суд після огляду наданих представником Відповідача документів, відмовив у їх долученні до матеріалів справи. Представник Відповідача наголосив, що КП «Київпастранс» є перевізником, в той час як питання наявності кондукторів в автобусі вирішується організатором перевезень. Так, в штатному розкладі Відповідача посади кондуктора відсутні, а за продаж квитків пасажирам Відповідач доплачує водіям, які у відповідності до робочих інструкцій зобов'язані продавати квитки пасажирам. Суд, вислухавши пояснення Позивача та його представників, представників Відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Наказу КП «Київпастранс» Автобусний парк № 8 № 140/вп від 24.07.2015р. про переведення на роботу, [PERSON] водія автотранспортних засобів 2 класу переведено до 1 автоколони на всі марки автобусів міських маршрутів з 24.07.2015р. в порядку переведення з Автобусного парку № 5 КП «Київпастранс» (а.с.39), що також підтверджується трудовою книжкою Позивача серії АВ № 999853 (а.с.110-112). На підставі Наказу Відповідача № 1 від 31.07.2015р. «Про порушення фінансової дисципліни» [PERSON] водію автобуса 1 автоколони за порушення фінансової дисципліни 26.07.2015р. під час роботи на маршруті № 181 (при перевірці було виявлено надлишок коштів на суму 135,50 грн.) оголошено догану та позбавлено 100% премії за липень місяць на підставі Службової записки начальника 1 автоколони [PERSON], пояснення водія [PERSON], копії квитково-облікового листа (а.с.45,89). Так, Позивачем у вказаному Наказі власноручно зазначено «не згоден», що додатково підтверджується Актом від 03.08.2015р., складеним начальником відділу з організації та збору виручки [PERSON], начальником 1 автоколони [PERSON], провідним інженером ВЕ [PERSON] (а.с.46). Так згідно службової записки начальника автоколони [PERSON] від 29.07.2015р. визначено, що 26.07.2015р. водій [PERSON], працюючи на маршруті 181 допустив фінансові порушення, при перевірці каси було виявлено надлишок коштів на суму 135,50 грн. (а.с.47). З пояснень Позивача від 29.07.2015р. останній пояснив, що розходження між касою та реалізованими білетами пов'язано з необліковою розмінної (а.с.48). Зі змісту квитково-касового листа для міського та приміського сполучення від 26.07.2015р. серії ААЗ № 571486 вбачається, що Позивачем було продано 472 квитки з серії ВВВД № 677001 до № 677500, вартість одного квитка 3,50 грн., а всього на суму 1 650,00 грн. (а.с.48). Так, з вказаного квитково-касового листа вбачається, що підзвітні розмінні кошти Позивачу не надавались, при цьому надлишок в касі на кінець дня становив 135,50 грн. Разом з тим, за ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова № 9 від 06.11.1992р.) встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з'ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку звернення до КТС (ст.225 КЗпП), якщо останньою він не був поновлений. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Таким чином, з урахуванням дати звернення Позивача до суду - 09.11.2015р. та дати, коли Позивач дізнався про порушення свого права спірним Наказом № 1 від 31.07.2015р. - 03.08.2015р, що встановлено в Акті від 03.08.2015р., оскільки жодних доказів на підтвердження того, що Позивач в день винесення догани згідно Наказу № 1 від 31.07.2015р. «Про порушення фінансової дисципліни» був відсутній на робочому місці або будь-яких інших доказів поважності пропуску тримісячного строку для звернення Позивачем до суду для захисту своїх прав зокрема з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу № 1 від 31.07.2015р. «Про порушення фінансової дисципліни», [PERSON] не надано та таких не здобуто в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що тримісячний строк, визначений ст. 233 КЗпП України, пропущений Позивачем без поважної причини, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу № 1 від 31.07.2015р. «Про порушення фінансової дисципліни» слід відмовити. В подальшому, на підставі Наказу Відповідача № 3 від 02.09.2015р. «Про порушення фінансової дисципліни» [PERSON] водію автобуса 1 автоколони за порушення фінансової дисципліни 26.08.2015р. під час перевірки рухомого складу при виїзді на лінію (було виявлено не реалізовані талони), оголошено догану та утримано 100% премії за серпень місяць, на підставі рапорту інженера ВЕ [PERSON], акта про відмову (а.с.50,90). Відповідно до рапорту провідного інженера ВЕ [PERSON] встановлено, що під час перевірки рухомого складу при виїзді на лінію 26.08.2015р. було виявлено в салоні автобуса [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] продані раніше пасажирам, а саме ВВХ 772050-100, які були видані під звіт водію [PERSON] - касовий лист СЕ ААШ № 058723 (а.с.52,53-55). Так, з квитково-касового листа для міського та приміського сполучення від 23.08.215р. серії ААШ № 058723 вбачається, що Позивачем було отримано з каси квитки за ціною 3,50грн. серії ВВВХ з № 764501 по 765000 (всього 500), з яких було продано 486 квитків, та серії ВВВХ з № 772001 по 772100(всього 100), які не продано, готівкою прийнято бухгалтером 1 701,00грн. (а.с.56). Вказаний квитково-касовий лист підписаний і водієм і бухгалтером, будь-яких застережень бухгалтера у вказаному листі не міститься. Згідно Акту від 26.08.2015р., складеного начальником 1 автоколони [PERSON], заступником директора з ескплуатації [PERSON] та провідним інженером ВЕ [PERSON], Позивач відмовився написати письмові пояснення щодо виявлення факту порушення фінансової дисципліни (а.с.55). Разом з тим, згідно рапорту старшого касира [PERSON] від 24.08.2015р. визначено, що 23.08.2015р. водій [PERSON] під час здачі виручки до каси не повернув не реалізовані квитки у кількості 114 шт., а саме ВВВХ № 76501-7650000 - 14 шт., серія ВВВХ 772001-772100) 100 шт., на загальну суму 399,00 грн. (а.с.57). Проте, судом встановлено, що у вказаних документах, що передували Наказу № 3 від 02.09.2015р. існують розбіжності щодо підстав накладення дисциплінарного стягнення на водія [PERSON], зокрема вказаний наказ виданий у зв'язку з тим, що під час перевірки рухомого складу при виїзді на лінію було виявлено не реалізовані талони (не здані під час виручки до каси, що було встановлено рапортом старшого касира [PERSON], який не був підставою для видання спірного наказу), водночас згідно рапорту провідного інженера ВЕ [PERSON], який був підставою для оголошення Позивачу догани, встановлено, що під час перевірки рухомого складу при виїзді на лінію 26.08.2015р. було виявлено в салоні автобуса [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] продані раніше пасажирам квитки, а саме ВВХ 772050-100, які були видані під звіт водію [PERSON], що є прямо протилежною підставою, згідно якої на Позивача було накладено дисциплінарне стягнення. В судовому засіданні Позивач пояснив, що після закінчення робочого дня він здає касиру виручку за день та білети, які не були продані протягом дня, про що касиром робиться відповідна відмітка в квитково-касовому листі. Проте, представник Відповідача в судовому засіданні пояснив, що після закінчення робочого дня водій здає денну виручку касиру згідно квитково-касового листа, який перевіряє лише відповідність записів в квитково-касовому листі щодо проданих квитків та суми виручки за день, а лише наступного дня старший касир перевіряє кількість зданих чи незданих водієм квитків. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження саме такого порядку на підприємстві при обліку невикористаних білетів Відповідачем суду не надано. При цьому, судом зі змісту наявних у матеріалах справи квитково-касвих листів встановлено, що на лицьовому боці в кінці квитково-касового листа передбачено окремими рядками: «прийнято: готівкою_________грн.___коп., документів _______ на суму ______грн.___00коп.». Тобто суд приходить до висновку, у квитково-касовому листі в кінці дня касиром (бухгалтером) перевіряється зазначена сума прийнятих від водія грошових коштів готівкою та кількість документів(квитків) на відповідну суму, які відповідно не продані. Доказів на підтвердження зворотного Відповідачем не надано. Так, представником Відповідача в судовому засіданні не надано жодних пояснень в обгрунтування невідповідності підстав накладення дисциплінарного стягнення, визначених у спірному Наказі та рапорті провідного інженера ВЕ [PERSON], та не надано жодних пояснень та відповідних доказів в обгрунтування того, чому 23.08.2015р. під час здачі Позивачем каси бухгалтер (касир) в квитково-касовому листі від 23.08.215р. серії ААШ № 058723 зазначив лише загальну виручку за день без вказання кількості не зданих Позивачем квитків, а факт не здачі квитків було встановлено лише 24.08.2015р. згідно рапорту старшого касира [PERSON] Водночас, як зазначив представник Відповідача, Позивачем у Наказі № 3 від 02.09.2015р. власноручно зазначено «не згоден», що додатково підтверджується Актом від 02.09.2015р., складеним начальником відділу з організації та збору виручки [PERSON], начальником 2 автоколони [PERSON], провідним інженером ВЕ [PERSON] (а.с.51). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що станом на час видання Наказу № 3 від 02.09.2015р. «Про порушення фінансової дисципліни» Позивач перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря невропатолога Кролевецької районної поліклініки з 31.08.2015р по 09.09.2015р., що підтверджується довідкою поліклініки Кролевецької ЦРЛ від 01.02.2016р. (а.с.108) та листком непрацездатності серії АГЦ № 696614 (а.с.109), який в подальшому було надано Відповідача як роботодавцю, що ним не заперечувалось. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги Акт від 02.09.2015р., складений начальником відділу з організації та збору виручки [PERSON], начальником 2 автоколони [PERSON], провідним інженером ВЕ [PERSON], як належний та допустимий доказ на підтвердження того, що Позивач власноручно зазначив на спірному Наказі № 3 від 02.09.2015р. «не згоден» саме 02.09.2015р., оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що станом на 02.09.2015р. Позивач перебував на лікарняному. Доказів зворотного представником Відповідача в судовому засіданні не надано. Згідно ч.ч.1-3 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Статтями 148-149 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Разом з тим, ст. 148 КЗпП України не передбачено застосування дисциплінарного стягнення в період, коли працівник звільнений від роботи у зв'язку з тимчасової непрацездатністю. З урахуванням того, що відповідно до ст. 148 КЗпП України Відповідачем не було дотримано порядку накладення адміністративного стягнення в частині застосування відповідного стягнення у період тимчасової непрацездатності Позивача, Наказ № 3 від 02.09.2015р. «Про порушення фінансової дисципліни», яким на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани є незаконним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства. Відповідно до Наказу КП «Київпастранс» Автобусний парк № 8 № 254/ВК від 02.11.2015р. про звільнення [PERSON], останнього звільнено у зв'язку з тим, що 15.10.2015 року він допустив порушення фінансової дисципліни та посадової інструкції, які були виявлені під час перевірки, і подібні порушення фінансової дисципліни [PERSON] неодноразово вчиняв і раніше, за що відповідно до наказів від 31.07.2015р. № 1 та № 3 від 02.09.2015р. до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, на підставі Доповідної начальника колони [PERSON], пояснення [PERSON], рішення профкому про дачу згоди на звільнення, Позивача звільнено 02 листопада 2015р. за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ст. 40 КЗпП України) (а.с.9,67). Відповідач зазначив, що в день звільнення Позивач відмовився від підписання наказу про звільнення та від отримання трудової книжки, на підтвердження чого надав відповідні акти від 02.11.2015р. (а.с.66, 68) Так, судом встановлено, що начальником 2-ої автоколони [PERSON] подано директору АП-8 [PERSON] Службову записку від 30.10.2015р., в якій зазначено, що водій 2-ої автоколони [PERSON] за час роботи в Автобусному парку № 8 має ряд діючих дисциплінарних стягнень, оголошених наказами № 1 від 31.07.2015р., № 3 від 02.09.2015р. 15.10.2015р. допустив ряд грубих порушень під час роботи на маршруті 221, що свідчить про те, що водій не робить висновків в своїй роботі, та просив підготувати документи на профком на предмет звільнення водія [PERSON] за п. 3 ст. 40 (а.с.65). Згідно доповідної вх. 56 провідного інженерта ВСД [PERSON] визначено, що 15.10.2015р. на момент проведення перевірки, водій перевозив 26 пасажирів, на м. Чернігівській вийшло 20 пасажирів - квитків у пасажирів не було. Лишилось 6 пасажирів, які вийшли на м. Дарниці - квитків у 5 пасажирів не було, у 1 пасажира квиток був, він його взяв з двигуна на виході на м. Дарниці, решта квитків лежали на двигуні та були зібрані перевіряючим. Окрім того записи у Квитково-касовому листі ведуться Позивачем не вірно, мають місце виправлення, в результаті чого Позивачем порушуються правила оформлення документів суворої звітності (а.с.60). В зв'язку з порушенням дисципліни та посадової інструкції, а саме: кошти за проїзд у пасажирів забирав, а квитки не видавав, в.о. директором АП № 8 [PERSON] відправлено подання на звільнення [PERSON] до профкому АП № 8 (а.с.58). На засіданні профспілкового комітету АП-8 № 32 від 02.11.201р. вирішено дати згоду на звільнення водія [PERSON] за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до п. 3 ст.40 КЗпП України (а.с. 59,91). Позивач в письмових поясненнях від 30.10.2015р. зазначив, що квитки видавав всім пасажирам як і має бути (а.с.61). В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що продавав та видавав квитки всім пасажирам, разом з тим, водій не контролював та не мав можливості здійснювати контроль за тим, хто з пасажирів брав квиток, а хто не брав, часто пасажири перед виходом з автобуса залишають свій квиток в салоні автобуса. Разом з тим, в судовому засіданні представником Відповідача не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, на підтвердження того, що 15.10.2015р. Позивач дійсно не видавав квитки пасажирам, не зазначено жодної конкретної інформації хоча б одного пасажира, який не мав квиток при виході з автобуса, не відібрано пояснень від пасажирів без квитків, не зазначено наявність скарг від пасажирів на водія [PERSON] з приводу невидачі квитка за проїзд тощо. З рапорту квиткового касира [PERSON] від 15.10.2015р. вбачається, що 15.10.2015 року від водія т. 1886 [PERSON] була прийнята виручка в сумі 980,00 грн., а також квитково-обліковий лист № 058777, який був заповнений рукою водія з порушеннями, а саме сума виручки виправлена та декілька разів наведена ручкою, продані квитки розписані невірно та з порушеннями (а.с.62). Відповідно до робочої інструкції водія автотранспортних засобів (керування автобусами категорій D, D1, DE, D1E на міських маршрутах основного виду перевезень пасажирів), затвердженої в.о. директора АП № 8 КП «Київпастранс» [PERSON] (а.с.40-44) водій автотранспортних засобів, зокрема забезпечує перевезення пасажирів на міських маршрутах у звичайному режимі (основний вид перевезень), а також експресному режимі відповідно до встановленого маршруту та розкладу руху автобуса з дотриманням безпеки руху та культури обслуговування пасажирів, виконує вимоги Правил дорожнього руху, виконує Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту; безумовне виконання плану перевезень, оформляє дорожню документацію, продає квитки пасажирам до початку руху автобуса у передбачених законодавством випадках тощо. Водій автотранспортних засобів має право, зокрема не допускати до поїздки пасажирів, які не мають квитків або не пред'являють посвідчення встановленого зразка, що передбачає права на пільги щодо сплати проїзду, перебувають у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння, порушують громадський порядок, мають при собі небезпечні вантажі, зокрема лейкозаймисті, вибухонебезпечні і такі, що можуть забруднити транспортний засіб чи одяг пасажирів, контролювати роботу контролера-касира. Відповідно до п.п.147-148 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997р. № 176, водій автобуса зобов'язаний: 1) мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії 2) виконувати вимоги цих Правил, Правил дорожнього руху та правил технічної експлуатації автобуса; 3) мати із собою і пред'являти для перевірки уповноваженим особам передбачені законодавством документи; 4) дотримуватися визначеного маршруту та розкладу руху автобуса; 5) приймати, розміщувати та видавати багаж пасажирам на передбачених графіком руху зупинках; 6) стежити за виконанням пасажирами своїх обов'язків та безпечним розміщенням ними багажу і ручної поклажі в автобусі; 7) здійснювати висадку пасажирів у разі заправлення автобуса паливом під час виконання перевезення; 8) вживати необхідних заходів до забезпечення безпеки пасажирів у разі виникнення перешкод для руху на маршруті (туман, ожеледь тощо), які не дають змоги продовжити поїздку, а також у разі вимушеної зупинки на залізничному переїзді; 9) перевіряти під час посадки на приміському або міжміському маршрутах наявність в осіб квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу; 10) зупиняти під час виконання рейсу в режимі маршрутного таксі автобус для посадки на вимогу в місцях зупинки громадського транспорту, а також в інших місцях, але не ближче ніж за 100 метрів від місця зупинки громадського транспорту, якщо це не суперечить Правилам дорожнього руху; 11) зупиняти автобус для посадки та висадки пасажирів на відстані не більше ніж 0,5 метра від краю проїзної частини дороги; 12) пройти перед виїздом на маршрут медичний огляд, забезпечити перевірку технічного стану і комплектності транспортного засобу; 13) дотримуватися визначеного законодавством режиму праці та відпочинку; 14) бути охайно одягненим, чемно поводитися з пасажирами; 15) оголошувати найменування і тривалість зупинки; 16) продавати квитки пасажирам до початку руху автобуса у передбачених законодавством випадках; 17) забезпечити у разі відставання пасажира від автобуса на шляху прямування збереження його ручної поклажі, багажу; 18) у разі здійснення міжміських або міжнародних перевезень надавати допомогу пасажирам з обмеженими фізичними можливостями в розміщенні ручної поклажі, багажу, милиць, візків та інших особистих речей, а також під час посадки і висадки з автобуса; 19) перевіряти у разі обслуговування пасажирів з обмеженими фізичними можливостями після прибуття до пункту призначення, чи здійснив пасажир заплановану висадку та чи не забув багаж та/або ручну поклажу чи особисті речі; 20) забезпечувати перевезення багажу в багажних відділеннях автобуса (у разі їх наявності) або розміщення так, щоб не заважати вільному проходу пасажирів уздовж салону автобуса та не блокувати доступ до основних і аварійних виходів. Водій автобуса має право: 1) вимагати від пасажирів виконання їх обов'язків; 2) перевіряти під час посадки в автобус на приміських, міжміських та міжнародних маршрутах наявність квитків на проїзд і квитанцій на перевезення багажу; 3) не видавати багаж, якщо пасажир не пред'явив квитанцію на перевезення багажу; 4) не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця (крім випадків, коли в пасажира є квиток на місце в салоні); 5) відмовити у разі виконання рейсів у режимі маршрутного таксі у зупинці для посадки та/або висадки у місці, розташованому на відстані ближче ніж 100 метрів від облаштованої зупинки громадського транспорту, або на порушення Правил дорожнього руху; 6) не допускати до поїздки пасажирів, які не мають квитків або не пред'являють посвідчення встановленого зразка, що підтверджує право на пільги щодо оплати проїзду, перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, порушують громадський порядок, мають при собі небезпечні вантажі, зокрема легкозаймисті, вибухонебезпечні і такі, що можуть забруднити транспортний засіб чи одяг пасажирів. З вищевикладеного вбачається, що водій автобуса зобов'язаний продавати квитки пасажирам до початку руху автобуса, в той час як обов'язок щодо перевірки наявності квитків на проїзд у пасажирів покладено на водія автобуса, який працює на приміському або міжміському маршрутах. В судовому засіданні встановлено, що було визнано сторонами, що [PERSON] працював водієм автобусу в режимі маршрутного таксі на міському маршруті, таким чином суд дійшов висновку, що обов'язків щодо перевірки наявності квитків на проїзд у пасажирів на Позивача як водія, не покладено. Дана обставина на думку суду й так є зрозумілою, оскільки водій автобуса мав продавати квитки пасажирам до початку руху. Жодних додаткових обов'язків водія автотранспортних засобів, окрім продажу квитків, зокрема перевірка наявності таких квитків у пасажирів, у робочій інструкції [PERSON] не передбачено. Водночас, ані Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, ані робочою інструкцією водія автотранспортних засобів, ані договором, чітко не визначено обов'язок водія щодо заповнення контрольно-касового листа. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що жодних інструктажів з приводу правильності ведення та заповнення контрольно-касових листів Відповідачем не проводилось, відтак доказів на підтвердження того, що саме водій автотранспортних засобів зобов'язаний заповнювати вказаний контрольно-касовий лист, які і даних про те, що водій поінформований про те, як необхідно заповнювати вказаний документ, в судовому засіданні не здобуто. Серед іншого, згідно договору про повну матеріальну відповідальність працівника автобусного парку № 8 КП «Київпастранс» Позивач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за доручені йому для виконання трудових обов'язків цінності та матеріали за видом праці на посаді водія автотранспортних засобів. У випадку виявлення нестачі матеріальних цінностей та матеріалів понад встановлених норм їх виробничого використання, перевикористання, зниження якості або порчі (пошкодження або повного знищення, що потребує відновлювального ремонту або відшкодування у розмірі вартості знищеного майна) Працівник зобов'язується відшкодувати їх вартість своїми власними засобами (коштами) з усіма наслідками в передбаченому чинним законодавством України незалежно від притягнення при цьому Працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності (а.с.40). Разом з тим, у вказаному договорі чітко не вказано за які саме матеріальні цінності несе матеріальну відповідальність Позивач. Додатково слід зазначити, що Інструкція про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, затверджена наказом Міністерства транспорту України № 279 від 31.05.2000р., на яку посилається Відповідач в обгрунтування своїх заперечень до позову, в 2006 році втратила чинність на підставі Наказу Міністерства транспорту та зв'язку № 503 від 25.05.2006р. «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування». Станом на час розгляду справи інших інструкцій, які б регламентували заповнення контрольно-касового листа, чинним законодавством не передбачено. Не надано суду і жодних доказів того, що дане питання врегульовано внутрішніми положеннями або інструкціями Відповідача. Доказів зворотного в судовому засідання не здобуто. Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно із п.18 Постанови Пленуму від 06.11.1992р. № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (п.22 Постанови Пленуму від 06.11.1992р. № 9). Пунктом 23 Постанови Пленуму від 06.11.1992р. № 9 визначено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Так, враховуючи вищевикладене, оскільки у спірному Наказі від 02.11.2015р. № 254/ВК про звільнення [PERSON] є посилання на наказ № 3 від 02.09.2015р., який, як було встановлено в судовому засіданні, є незаконним та винесений з порушенням чинного законодавства, з урахуванням того, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 15.10.2015р. Позивачем було вчинено повторне порушення фінансової дисципліни, що зокрема проявлялось в тому, що водій не видавав квитки пасажирам та некоректно заповнював контролько-касовий лист, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутня одна з підстав звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України - «систематичність», відтак, суд дійшов висновку, що звільнення [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів Автобусного парку № 8 КП «Київпастранс» на даний час є безпідставним та незаконним. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, суд вважає необхідним поновити позивача на посаді водія автотранспортних засобів Автобусного парку № 8 Комунального підприємства «Київпастранс» з 02.11.2015р. Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу суд виходить з положень абзаців 3 п.2 розділу ІІ, п.8 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Судом в розрахунку, відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України, взято для розрахунку середньоденну заробітну плату, виходячи з фактично отриманих Позивачем сум заробітної плати за два місяці, що передували звільненню - жовтень 2015р. (21 роб.дні) та вересень 2015р. (15 роб.днів, 10 днів у вересні 2015 році Позивач перебував на лікарняному згідно листка непрацездатності серія АГЦ № 696614). Середня кількість робочих днів за 2 місяці становить 18 днів (21+15=36/:2=18). Фактично отримані суми заробітної плати за ці місяці підтверджуються довідкою про доходи Позивача, виданою Автобусним парком №8 КП «Київпастранс» 29.12.2015р. № 709 (а.с.74), згідно якої за жовтень 2015р. позивачу виплачено1 660,21 грн., а за вересень 2015р. - 2 815,87 грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата Позивача за два календарні місяці роботи становить 2 238,04 грн. (2815,87 грн. + 1660,21 грн/:2 місяці=2 238,04 грн), а середньоденна заробітна плата - 124,33 грн.(2 238,04 грн./18 робочих днів). Час вимушеного прогулу за період з 02.11.2015р. по 22.03.2016р. включно складає 98 робочих днів (листопад 2015р. - 20, грудень 2015р. - 23, січень 2016р. - 19, лютий 2016р. - 21, березень 2016р. - 15). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 02.11.2015р. по 22.03.2016р. становить 12 184,34 грн. (124,33 грн. середньоденний заробіток * 98 робочих днів). Сума, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, розрахована саме з розміру фактично виплачених коштів, а не нарахованих, а тому у здійсненні вирахування податків і зборів не має необхідності. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі підлягає негайному виконанню. Враховуючи вищевикладене на підставі ст.ст. 21, 40, 147, 148, 149, 233, 235 КЗпП України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", та

Outcome: partial