Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 19 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, додаткові витрати на дитину в сумі 9000 грн. 00 коп. та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Пролетарського районного суду м. Донецьк 19.09.2013 року. Під час знаходження в шлюбі в них [INFO] народилась дитина [PERSON] , який мешкає разом з позивачем. З моменту розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. З червня 2018 року позивач разом з дитиною є внутрішньо переміщеною особою, для забезпечення дитини потребуються додаткові кошти, яких відповідач також не надає. В зв`язку із чим просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 19 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, додаткові витрати на дитину в сумі 9000 грн. 00 коп. та судові витрати. Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Судом в порядку Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних сімейних та кримінальним справам» від 22.01.1993 року було направлено доручення компетентному суду РФ про вручення пакету документів відповідачу [PERSON] , його допит, тощо. Під час виконання доручення Сусуманським районним судом Магаданської області Російської Федерації [PERSON] вказав, що повідомлений про те, що 03.09.2019 р. відбудеться судове засідання у приміщенні Приморського районного суду м. Маріуполя у даній справі, аліментні зобов`язання він виконує належним чином, заборгованості по аліментам в нього не має, займатись вихованням дитини не має змоги оскільки в м. Маріуполі не мешкає (а.с. 72).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник позивача [PERSON] через якого позивач приймав участь у справі в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву у якій просив справу розглянути у його відсутності, у позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи було повідомлено належним чином ( а.с. 72), про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про таке. Судом встановлено, що 04.04.2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області (а. с. 10) Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 19.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 11-12) Згідно свідоцтва про народження виданого 28.09.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, [INFO] у подружжя народився [PERSON] , про що зроблено актовий запис №661, батьком якого є [PERSON] матір`ю [PERSON] (а. с. 4) З 12.06.2018 року [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, мешкає постійно в м. Маріуполь (а. с. 13) Дитина мешкає постійно з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, суду доказів про те, що відповідач надає матеріальну допомогу або сплачує аліменти, відповідачем не надано. З наданих Сусуманським районним судом Магаданської області Російської Федерації документів вбачається, що [PERSON] мешкає постійно в м. Магадан Російської Федерації, з наданих ним пояснень встановлено, що він не має бажання приймати участь в вихованні дитини, мешкаючи окремо, не надав доказів надання матеріальної допомоги, про яку заявляє в своїх поясненнях. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Так, судом встановлено, що договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має \~виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Враховуючи те, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дитину, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх задоволення в частині стягнення аліментів, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь \~ позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитину, починаючи з 19.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того\~ позивач\~просить стягнути\~з відповідача\~на її\~користь додаткові\~витрати на\~утримання дитини\~в розмірі\~9000\~грн.\~00\~коп. вказуючи, що дитина ходить на тренувально-оздоровчі секції, додаткові заняття та інші кружки за інтересом які є платними, розмір витрат складає 1500,00 грн. щомісяця. Відповідно до вимог\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд України в постанові від\~13вересня 2017року\~(справа №6-1489цс17)\~звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже необхідність додаткових витрат, що викликані особливими обставинами і є підставою для їх стягнення з іншого із батьків підлягає доведенню. Однак, ні позивачем, ні його представником не надано суду доказів про фактично зазнані або передбачувані додаткові витрати, що зумовлені особливими обставинами. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення додаткових витрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати за вимоги про стягнення аліментів в розмитої 704,80 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial