Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач 20.07.2015 року звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 5525 грн. 60 коп. страхового відшкодування, виплаченого Моторним (транспортним) страховим бюро України за пошкоджений в ДТП автомобіль марки „Пежо з державним номерним знаком АА9210ВС, що мало місце 22.08.2008 року на бульварі [PERSON] у м.Києві з вини [PERSON], який керуючи автомобілем марки „Мазда з державним номерним знаком ВС0991ВВ, порушив Правила дорожнього руху. На час ДТП відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розмір завданого власнику автомобіля марки „Пежо матеріального збитку становить 6630 грн. 70 коп., який особисто винуватцем ДТП не відшкодований. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача із заявою. На підставі п.п.«а» п.41.1\~ст.41\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 5525 грн. 60 коп., а тому отримало право зворотної вимоги на вказану суму до відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача 243 грн. 60 коп. судового збору та 1500 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечив та просить справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, поважні причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 22.08.2008 року о 4.30 год. [PERSON], керуючи автомобілем марки „Мазда з державним номерним знаком ВС0991ВВ, всупереч п.8.7.3 Е та п.8.10 Правил дорожнього руху України, здійснив проїзд перехрестя на бульварі [PERSON] і вул.Комінтерна на червоний сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки „Пежо з державним номерним знаком АА9210ВС, що спричинило транспортним засобам технічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 16.03.2012 року, провадження в справі стосовно [PERSON] про притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.124 КУпАП закрито на підставі ст.ст.38, 247 КУпАП /а.с.4/. Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки „Пежо з державним номерним знаком АА9210ВС [PERSON] була застрахована згідно полісу №ВВ/4007797, термін дії якого з 14.12.2007 року до 13.12.2008 року /а.с.6/, при цьому встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №153 від 27.08.2008 року, виконаного субєктом оціночної діяльності ПП [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу „PEUGEOT EXPERT, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, станом на 27.08.2008 року складає 6630 грн. 72 коп. з врахуванням 20% ПДВ /а.с.7-9/. Статтею 11 ЦК України\~передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно п.п. «а» п.41.1\~ст.41\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як встановлено, зазначена шкода [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі, а тому [PERSON] 27.01.2009 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування йому заподіяних збитків /а.с.5/. З платіжного доручення №3271 від 19.07.2012 року вбачається, що МТСБУ виплатило [PERSON] 5525 грн. 60 коп. страхового відшкодування /а.с.11/. Згідно листа від 08.08.2012 року № 19573/3-2-05 [PERSON] було запропоновано в добровільному порядку компенсувати МТСБУ понесені витрати у розмірі 5525 грн. 60 коп., які сплачені [PERSON] Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки») при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,\~ст. 1191 ЦК України), а також\~ст.38 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до\~ст. 993 ЦК\~і\~ст. 27 Закону України «Про страхування»\~встановлено особливий правовий режим. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини мають ознаки регресу. Згідно з положеннями ч.1\~ст.1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п.38.2.1.\~ст.38 Закону України\~«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, за наведених обставин, позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілій особі, отримав право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до вимог\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту\~ст. 10 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1\~ст.11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст.212 ЦК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що вина [PERSON] у вчиненні ДТП доведена, а заподіяна ним шкода [PERSON] не відшкодована за відсутності у [PERSON] на час ДТП чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також те, що МТСБУ виплатило [PERSON] 5525 грн. 60 коп страхового відшкодування, яке відповідач не відшкодував позивачу по даний час, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 243 грн. 60 судового збору та 200 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, сплачених позивачем. Що стосується вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги у розмірі 1500 грн., то такі не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст.84 ЦПК України\~витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно\~ст.56 ЦПК України\~правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. З аналізу вищезазначених норм процесуального законодавства слід зробити висновок, що до складу судових витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню стороні належать суми, сплачені такою особою лише за послуги адвоката або іншого фахівця в галузі права, яка допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79,\~статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК України.Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Звертаючись до суду позивач додав до позовної заяви лише додаткову угоду № 125 до Контракту про надання правової допомоги № 80 від 19.12.2012 року із ТзОВ «ВМ», в особі директора [PERSON], для ведення справи за позовом МТСБУ до [PERSON] /а.с.14/, а також довіреність видану МТСБУ на його ім'я /а.с.13/. На час розгляду справи судом будь-яких документів які б дозволяли ідентифікувати [PERSON] як фахівця в галузі права або адвоката в матеріалах справи відсутні. При цьому згідно п. 47 вказаного розяснення при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК України). Отже статус [PERSON] в контексті вищевказаного розяснення не було підтверджено. Разом з тим, МТСБУ не представило суду документального підтвердження витрат на правову допомогу, а саме платіжного документу про оплату передбаченої додатковою угодою № 125 від 21.05.2015року винагороди виконавця в розмірі 1500 грн., а також не надало розрахунку вказаних витрат. За таких обставин, МТСБУ позбавлене права на відшкодування судових витрат на правову допомогу.

Outcome: partial