Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В січні 2021 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 11283,68 грн. за договором б/н від 11.11.2014 року, а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування наведених вимог зазначив, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав заяву б/н від 11.11.2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в сумі 7000 грн. (а.с. 10) Відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 14.10.2020 року має заборгованість - 11283,68 грн., з яких: 7658.67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3118,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 506,71 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~неоноразово про\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлена\~належним чином\~через оголошення\~на офіційному\~веб-сайті\~"Судова\~влада України",\~причини неявки\~суду не\~повідомила,\~відзив на\~позовну заяву\~не надала,\~заяви про\~розгляд справи\~в її\~відсутність не\~надходило.Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких мотивів. Встановлено, що 11.11.2014 року відповідач звернулася до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, виявивши бажання укласти з банком кредитний договір в національній валюті з кредитним лімітом на картковий рахунок. В матеріалах справи наявний наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.11.2014 року, укладеним між АТ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем, станом на 14.10.2020 року в якому зазначено, що на вказану дату заборгованість відповідача перед позивачем становить - 11283,68 грн., з яких: 7658.67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3118,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 506,71 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) відповідачу було встановлено кредитний ліміт 7000,00 грн., видано кредитні картки строком дії до вересня 2021р. та до листопада 2022р. Як вбачається із наданої банком виписки, з 09.08.2018 року відповідач користувався виданими йому позивачем картками. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Позивачем було надано суду в якості доказу витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з тарифів на обслуговування кредитних карт, які суд відхиляє, оскільки вони не містять підпису відповідача як позичальника, що виключає можливість переконатися в тому, чи справді саме викладені в ньому умови мали на увазі сторони, укладаючи кредитний договір, чи був відповідач з ними належно ознайомлений і саме на таких умовах погоджувався отримати кредит. В постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Мотивована оцінка аргументів сторін, та застосовані норми права Оскільки позивач дійсно надав відповідачеві кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, однак такі кошти були не повністю повернуті відповідачем, тому тіло кредиту на загальну суму 7000 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Розмір наданого кредитного ліміту позичальнику підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 10) та узгоджується з випискою по особовому рахунку позичальника і розрахунком заборгованості та доказів надання позичальнику коштів на загальну суму 11283,68 грн. позивач не надав, а суд таких не встановив. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису позичальниці, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.11.2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату простроченого тіла кредиту, процентів, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Як вбачається з наявних матеріалів справи, 09.08.2018р. відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування кредитних продуктів «Універсальна» та «Універсальна Голд» та у якому зазначено, орієнтовну процентну ставку у пільговий період та процентну ставку поза межами пільгового кредиту; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні позичальником зобов`язання, тощо. (а.с.12-13). За загальним правилом, підписання паспорту споживчого кредиту повинно передувати укладенню кредитного договору з позичальником та має тимчасовий характер, що слідує з його змісту, проте, як вбачається із матеріалів справи, паспорт був підписаний відповідачем більше ніж через три роки після підписання анкети - заяви б/н від 11.11.2014 року. Строк чинності відомостей з паспорту кредитування складає 14 днів (з 09.08.2018 року до 24.08.2018 року ), одночасно АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що нарахування боргу банк здійснював згідно положень вказаного паспорту кредитування, що вбачається з наданих розрахунків, протягом усього строку кредитування. Крім того, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, беззаперечно стверджувати про можливість врегулювання правовідносин сторін у справі саме вказаним паспортом кредитування підстав немає, адже банком відповідні умови могли змінюватися в односторонньому порядку. Аналізуючи наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості - заборгованість за нарахованими відсотками відповідача становить - 0,00грн., а умовами паспорта споживчого кредиту, поняття «прострочені відсотки» відсутнє. Щодо вимоги позивача з приводу стягнення 506,71 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то суд виходить з наступного, що згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки позичальником не підписані Умови та Правила, які передбачають сплату процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то така відсоткова ставка не може бути застосована до даних правовідносин. З огляду на вище викладене, врахувавши висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України на суму 506,71 грн., у зв`язку з чим дана вимога не підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав вважати, що сторони обумовили відсотки за користування кредитом, відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок позивача з доказування розміру належної до стягнення з відповідача суми процентів, неустойки залишився не виконаним. При цьому суд враховує, що, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судові витрати Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду, в сумі 2102,00 грн. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: 1304,08грн., що складає 62,04% від суми що підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial