Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу, починаючи з дати подання позову і довічно, а також просила стягнути з відповідача 1 500 грн. витрат, понесених нею на отримання правової допомоги. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що відповідач є її сином, а оскільки вона є особою похилого віку, як за віком, так і за станом здоров'я, є непрацездатною особою, то потребує матеріальної допомоги, яку в силу закону зобов'язаний надавати відповідач, проте він ухиляється від її надання в добровільному порядку. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2013 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/15 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 вересня 2013 року по 30 вересня 2015 року, а також 374 грн. 69 коп. в повернення витрат за надання правової допомоги; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць вирішено звернути до негайного виконання. В апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення суду змінити, визначивши аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно, а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі фактичним обставинам справи. За доводами апелянта, незаконним є рішення суду і про часткове відшкодування витрат за надання правової допомоги, які відповідно до п.3 ст. 79 ЦПК є витратами, пов'язаними з розглядом справи. Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], яка в силу закону відноситься до категорії непрацездатних осіб та якій встановлено першу групу інвалідності загального захворювання, потребує матеріальної допомоги, є матір'ю відповідача [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Оскільки судом не встановлено обставин ухилення матері від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вірно прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з дорослого сина на користь матері, яким при визначенні розміру аліментів враховувався матеріальний та сімейний стан сторін та стан їх здоров'я, можливість одержання утримання від іншого сина - [PERSON], який здійснює догляд за матір'ю і отримує допомогу за надання соціальних послуг інваліду першої групи в розмірі 134 грн. 10 коп., який має на утриманні неповнолітню дитину, а сам він також є інвалідом і отримує пенсію в сумі 2 999 грн.11 коп. Згідно довідки Управління пенсійного фонду України в м. Чернігові від 28.08.2013 року розмір пенсії позивачки складає 1847 грн. 55 коп. (а.с.10). Згідно наявних в матеріалах справи довідок та копій медичних документів відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має незадовільний стан здоров'я та потребує лікування, перебуває на обліку та обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома з 04.07.2007 року, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 5 346 грн. Визначений судом розмір аліментів 1/15 частини доходів складе 356 грн. 40 коп., що з врахуванням обставин справи є незначним розміром в співвідношенні з матеріальною допомогою, якої потребує позивачка. При цьому апеляційний суд враховує, що хоча відповідач і має незадовільний стан здоров'я, але має дорослого сина [PERSON], який також в силу закону зобов'язаний надавати матеріальну допомогу своєму непрацездатному батькові. З врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду в частині визначеного судом розміру аліментів шляхом його збільшення з 1/15 частини до 1/8 частини доходів відповідача, що в грошовому еквіваленті від розміру його доходу складе 668 грн. 25 коп., і такий розмір аліментів не призведе до суттєвого погіршення матеріального становища відповідача. Рішення суду в частині обмеження строку стягнення аліментів по 30 вересня 2015 року не ґрунтується на вимогах закону. Так, відповідно до ч.1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Проте, згідно ч.2 зазначеної статті і за наявності підстав для звільнення дітей від обов'язку утримувати батьків у виняткових випадках суд може присудити аліменти, але на строк не більше як три роки. Виходячи з системного аналізу зазначеної статті, положення ч. 2 ст. 204 СК України можуть бути застосовані лише в випадку стягнення аліментів з дочки, сина у виняткових випадках за наявності підстав для звільнення їх судом від обов'язку утримувати батьків, які ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Однак, оскільки судом не встановлено підстав для застосування положень ч.1 ст. 204 СК України, то ним було безпідставно, всупереч вимог закону, до спірних правовідносин застосовано положення ч.2 ст. 204 СК України, в зв'язку з чим з резолютивної частини рішення підлягають виключенню слова „по 30 вересня 2015 року". Доводи апеляційної скарги щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн. не можуть бути прийняті судом до уваги з таких підстав. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно рішення Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Проте, Законом України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено перелік видів правової допомоги, які підлягають компенсації, а саме: витрати за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Судом першої інстанції інстанції з врахуванням зазначених положень закону вірно розраховано розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, в сумі 374,69 грн. і підстав для збільшення такого розміру апеляційний суд не вбачає.

Outcome: partial