Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя у них є одна неповнолітня дитина: [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO]. На даний час між ними припинені подружні стосунки, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.04.2014 року шлюб між ними було припинено. Вони проживають окремо. Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно не в змозі утримувати дитину, матеріальне становище в неї важке. Також позивач вказувала на те, що відповідач є особою працездатного віку, його дохід носить мінливий нерегулярний характер, проте добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно і до повноліття дитини. Відповідачем було подано відзив на позов, в якому останній н погодився із розміром заявлених до стягнення аліментів. Зазначив, що між ними склались неприязні відносини. Ініціатором розлучення була саме позивач та налаштувала проти нього дитину. Просив встановити стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дитини. Просила позов задовольнити. Представник позивача також позов підтримав. Пояснив, що неповнолітній часто хворіє, займається спортом та поглиблено вивчає англійську мову, що потребує додаткових витрат. Між батьком та сином на даний час склались конфліктні відносини, у звязку з протиправною поведінкою відповідача, який застосовував фізичне насильство до хлопця. Просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що у нього незначні доходи, а тому вважає, що з нього мають бути стягнуті аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача просила позов задовольнити частково. Зазначила, що [PERSON] не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень, оскільки його середньомісячний дохід становить у середньому 3700 гривень. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5-7). Від шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Неповнолітній проживає разом із матірю (а.с.9). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, неповнолітній [PERSON] навчається (а.с.54-56, 63-64), поглиблено вивчає англійську мову та інформатику. У дитини проблеми з зором, ознаки дифузного зобу, що потребує періодичного лікування (а.с. 67-79). Відповідач [PERSON] працює замірником у ПП [PERSON] та отримує дохід у вигляді заробітної плати (а.с.34-35). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1559 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 1944 гривень. Одночасно частиною другою зазначеної статті СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» становить 930 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обовязок по утриманню дитини. Тому аргументи відповідача щодо можливості позивача приймати більшу участь в утриманні їх сина суд відхиляє, оскільки зазначена обставина не звільняє його від обовязків по утриманню дитини. Аргументи відповідача про те, що він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі більше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд відхиляє та зауважує, що [PERSON] є повнолітньою особою працездатного віку та зобовязаний матеріально утримувати власну дитину. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: partial