Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, звернувся до суду із позовом, в якому просив: -Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] та передати ключі від цієї квартири; -[PERSON] і [PERSON] права користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] ; -[PERSON] і [PERSON] з жилого приміщення - квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 03.07.2015, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2252. Після укладення вказаного договору дарування відповідач [PERSON] припинив своє право власності на вказану квартиру та повідомляв, що після дарування квартири він зніметься з реєстрації місця проживання та зареєструється за своїм місцем постійного проживання та місцем проживання своєї сім`ї: [ADDRESS] . Однак відповідач не знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та без дозволу позивача зареєстрував у квартирі ще і свого малолітнього сина [PERSON] . Відповідачі не проживали у квартирі до 2019 року, коли у травні [PERSON] незаконно, безпідставно захопив квартиру позивача, зламав замки, проник до квартири та не пускає позивача до власного житла, погрожуючи розправою. Участі в утримання квартири [PERSON] не приймав, також не займався облаштуванням квартири. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між позивачем та відповідачами стосовно їх реєстрації та проживання у квартирі не існує. Позивач неодноразово звертався до поліції з приводу не допуску його до власної квартири, погроз та нанесення йому тілесних ушкоджень з боку відповідача. Це підтверджується копією обвинувального акта по обвинуваченню [PERSON] . Ці обставини є перешкодами для власника у вільному доступі до квартири, без чого неможливе вільне володіння та користування майном. Вказані перешкоди чинить саме відповідач [PERSON] . Місце проживання відповідача [PERSON] у цій квартирі зареєстровано на підставі набуття права власності на цю квартиру згідно свідоцтва про право власності на квартиру серія [NUMBER] від 23.09.1998 року. Після втрати права власності на квартиру відсутні підстави для проживання [PERSON] у цій квартирі, бо реєстрація місця проживання є похідною від права на об`єкт нерухомості, за яким місце проживання зареєстроване. Цивільним законодавством не передбачено підстав для збереження за відповідачем [PERSON] права користування вказаною квартирою після відчуження квартири. [PERSON] був власником, а не наймачем квартири до часу відчуження квартири. Хоча [PERSON] є батьком [PERSON] , однак ніякого спільного господарства вони не вели, разом не проживали, не були пов`язані спільними права і обов`язками. Принаймні за п`ять років до укладення договору дарування квартири [PERSON] не жив у цій квартирі, а жив із [PERSON] , із якою у них у 2010 році народився син [PERSON] . Способом захисту цивільних прав [PERSON] є позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. Отримання такого рішення суду необхідне для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, що ніяким чином не перешкоджатиме здійсненню їх прав та інтересів, а також їх виселення із квартири. Відповідач [PERSON] у відзиві посилався на те, що вказаний договір дарування квартири він заключив під сильним психологічним тиском дружини [PERSON] і [PERSON] . Вважає себе власником спірної квартири, бо він її купив у 1998 році. Стверджував, що не створює позивачу перешкоди в користуванні спірною квартирою, оскільки зі своєю сім`єю, яка складається із шести осіб, в тому числі четверо неповнолітніх дітей, займає технічний поверх під літерою "А" над спірною квартирою, площею 58,9 кв.м, що підтверджується поповерховим планом Київського БТІ від 28.09.1999 року. та проживає там з 23.05.2019 року постійно. На думку [PERSON] , користування ним та членами його сім`ї технічним поверхом над спірною квартирою не перешкоджатиме [PERSON] користуватись квартирою. Повідомив, що хоче проживати із членами сім`ї на технічному поверсі, а у спірній квартирі користуватись туалетом, ванною, кухнею. Також відповідач зазначив про те, що вказаний договір дарування квартири не був спрямований на реальне передання квартири у власність позивачу, про що свідчить те, що оригінал договору знаходиться у відповідача. У разі задоволення позовних вимог він і його діти будуть позбавлені житла, чим будуть порушуватися їх житлові права. Під час розгляду справи у суді повідомив, що змінив замки в квартирі, проживає в квартирі разом з малолітнім сином [PERSON] , позивач в квартирі не проживає, ключі від квартирі позивачу не передавав. Заяви, клопотання сторін. 28.01.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву. 11.02.2020 представник позивача [PERSON] подав клопотання про витребування доказів, заяву про виклик свідків. 11.02.2020 позивачем подана заява про зміну предмету позову. 28.02.2020 відповідачем подано до суду відзив на заяву про зміну предмету позову. 02.03.2020 позивач [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову. 05.10.2020 представник позивача заявив клопотання про витребування доказів, клопотання про застосування заходів процесуального примусу до приватного нотаріуса Погорєлова Б.С. 08.12.2020 представник позивача [PERSON] подав клопотання про витребування доказів. Процесуальні дії у справі. 19.08.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. 11.02.2020 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації витяг з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] та копії документів, на підставі яких було зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] (19.01.2001), [PERSON] , [INFO] (21.07.2017) в квартирі [ADDRESS] . Витребувано від Дарницького районного відділу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області копії документів, на підставі яких було зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] ( [INFO] ) в квартирі [ADDRESS] . Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Броніслава Сергійовича копію нотаріально посвідченої 10.08.2018 р. заяви [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої в реєстрі за № 1611. Також 11.02.2020 протокольною ухвалою суду прийнято заяву про зміну предмету позову, частково задоволено клопотання про допит свідків. 02.03.2020 ухвалою суду задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову. Заборонено Дарницькій районній в місті Києві державній адміністрації реєструвати місце проживання/перебування будь-яких осіб у квартирі [ADDRESS] . 05.10.2020 ухвалою суду витребувано від Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації витяг з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у квартирі за адресою: [ADDRESS] . 05.10.2020 протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Також відмовлено у задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу до приватного нотаріуса Погорєлова Б.С. 08.12.2020 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Стеценка Ю.В. про витребування доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, укладеного 03.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. 03.07.2015 року та зареєстровано в реєстрі за №2252 (а. с. 13-14 том 1) У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] з 19.01.2001 та [PERSON] з 21.07.2017, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Києва (а. с. 167 том 1). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2019 по справі № 753/2162/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням: [ADDRESS] . З договору оренди жилого приміщення від 14.04.2017 вбачається, що [PERSON] у період до 13.04.2018 разом з дітьми та дружиною проживав за адресою: [ADDRESS] (а. с. 97 - 99 том 1). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] вказано мати - [PERSON] (а. с. 117 том 1). Однак у заяві до органу ДМС про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини є згода законного представника [PERSON] - матері [PERSON] на реєстрацію місця проживання дитини (а. с. 168 том 1). Вказане свідчить про те, що мати дитини не надавала свою згоду на реєстрацію місця його проживання за адресою: [ADDRESS] . Також під час розгляду справи в суді встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] існують неприязні відносини, про що свідчать надані до суду численні звернення до поліції та відкриті кримінальні провадження. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що знайомий із [PERSON] і [PERSON] . У кінці травня 2019 року до нього звернувся [PERSON] , попросив умовити [PERSON] , аби той дозволив йому зайти до квартири [ADDRESS] , забрати особисті речі, щоб продати, бо начебто мав їхати на роботу до Баку. [PERSON] не мав ключів від цієї квартири. У той час відносини між [PERSON] і [PERSON] були поганими, [PERSON] не хотів спілкуватись із [PERSON] . Свідок погодився, поговорив із [PERSON] , щоб той пустив [PERSON] до вказаної квартири. Потім дізнався від [PERSON] , що коли останній 23.05.2019 пустив [PERSON] до квартири [ADDRESS] , той силою захопив квартиру, виштовхав із неї [PERSON] , змінив замки вхідних дверей і не допускає туди [PERSON] . Свідок неодноразово приходив разом із [PERSON] до [PERSON] , аби той пустив до квартири [ADDRESS] . [PERSON] відмовляв у цьому [PERSON] 16.11.2019 свідок був присутній разом із працівниками поліції і невідкладної медичної допомоги у квартирі [ADDRESS] , коли [PERSON] запросив [PERSON] і наніс йому тілесні пошкодження, не випускав останнього із квартири. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється дружиною відповідача [PERSON] та матір`ю малолітнього відповідача [PERSON] вказала, що у 2014 році зареєструвала шлюб із [PERSON] [INFO] народила доньку. На той час разом з чоловіком і ще трьома неповнолітніми дітьми проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом із братом [PERSON] вона є співвласниками цієї квартири. У травні 2019 року [PERSON] зловживав алкогольними напоями і вів себе агресивно. Із пологового будинку її забрав брат. Вона не хотіла проживати із [PERSON] . Брат орендував для неї квартиру у м. Острі Чернігівської області, це було зроблено потайки від [PERSON] . Вони з братом та новонародженою дитиною прибули до квартири [ADDRESS] , де застали [PERSON] у стані сп`яніння. [PERSON] попросив [PERSON] залишити квартиру. Той пішов з квартири і більше там не проживав, куди [PERSON] пішов жити, свідку було невідомо. Вона разом із дітьми поїхала до орендованого житла, де вони разом з дітьми проживали до середини літа 2019 року, поки їх не знайшов [PERSON] і вмовив разом проживати у квартирі [ADDRESS] . Вони почали проживати у цій квартирі, пізніше свідку стало відомо, що власник квартири [PERSON] не надавав дозволу на їх проживання у цій квартирі, [PERSON] силою захопив цю квартиру, перешкоджав [PERSON] у доступі до квартири, не давав ключі. Неодноразово бачила, як приходив [PERSON] , просив надати доступ до квартири, а [PERSON] відмовляв у цьому. Також пояснила, що внаслідок реєстрації шлюбу із [PERSON] у 2014 році вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , але паспорт не поміняла, зробила це лише 03.02.2020. Після народження [PERSON] відносини із [PERSON] були погані. Два тижні після народження [PERSON] вона із ним проживала у соціальній квартирі. Отриманням свідоцтва про народження [PERSON], реєстрацією місця його проживання займався [PERSON] , свідок не могла цим займатись, бо вона не поміняла паспорт після зміни прізвища, яке обрала впри реєстрації шлюбу з [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 і 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності зі ст. 316, ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності є право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається з законних підстав, зокрема, з правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності виникає з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На даний час позивач як власник квартири має всі права власника, в тому числі і всі права, які є похідними від права власності, зокрема, право вільного користування та володіння своїм майном. Таким чином, позивач має всі передбачені законом права вимагати усунення будь-яких порушень права власності. [PERSON] не має права чинити власникові перешкоди у володінні та користуванні належним йому майном, в тому числі у вільному доступі до квартири, користування нею. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що може надати ключі позивачу, визнав, що [PERSON] не може потрапити до квартири, бо у нього нема ключів, що свідчить про перешкоди у вільному користуванні власністю, а отже наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] та зобов`язання [PERSON] передати [PERSON] ключі від вказаної квартири. Згідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Незважаючи на те, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , однак вони не проживають однією сім`єю, між ними постійно виникають конфлікти, що підтверджується матеріалами справи, волі [PERSON] , як власника квартири, на проживання [PERSON] у спірній квартирі не було, тому [PERSON] не має права користуватись квартирою без дозволу [PERSON] . Місце проживання малолітнього [PERSON] було зареєстроване за місцем реєстрації місця проживання його батька [PERSON] . Отже, реєстрація місця проживання [PERSON] є похідною від місця проживання [PERSON] . Судом встановлено, що після відчуження квартири [PERSON] там не проживав, бо там проживала його колишня дружина [PERSON] , що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2019 року по справі № 753/2162/18. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Також, у частині 3 статті 98 ЖК УРСР встановлено, що тимчасові жильці зобов`язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Тобто, положення статей 98, 116 ЖК УРСР передбачають підстави виселення, зокрема тимчасових жильців, оскільки після того, як вони позбулись права власності, вони стали тимчасовими жильцями. Згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.» Колишній власник спірної квартири [PERSON] втратив право власності та відповідно й право користування та розпорядження жилим приміщенням, а, отже, у нього відсутні правові підстави для проживання у квартирі. Крім того, судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживав у спірній квартирі, що підтверджується як письмовими доказами так і показами свідків. Тому суд вважає наявними підстави для виселення [PERSON] та його малолітнього сина з квартири, та зобов`язання передати ключі від квартири. Твердження відповідача [PERSON] про те, що договір дарування квартири був фіктивним, суд не приймає до уваги, оскільки вказаний договір чинний, його не було визнано недійсним. Посилання відповідача на те, що він разом з дитиною проживає на технічному поверсі над квартирою позивача повністю спростовується матеріалами справи. Вимоги в частині позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягають, оскільки відповідачі проживають в квартирі без правив підстав, тобто такого права у відповідачів не існує, та ефективним та достатнім способом захисту порушеного права є саме виселення з житлового приміщення. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стороною позивача до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про намір надати докази витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення, тому суд вважає за доцільне розгляд питання щодо розподілу судових витрат призначити у судове засідання, роз`яснивши право у встановлений законом п`ятиденний строк після ухвалення рішення судом подати докази щодо розміру понесених ним судових витрат.

Outcome: partial