Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ), в якому просить суд стягну з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі Ѕ частки його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У позовній заяві позивач посилається на те, що 16.07.2005 р. між нею та відповідачем укладено шлюб. [INFO] від шлюбу у народилась донька [PERSON] . 17.07.2017 р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Донька перебуває у віці інтенсивного розвитку, потребує одягу, взуття, посиленого харчування, ліків, засобів гігієни, іграшок, дитячих меблів, шкільного приладдя тощо. З огляду на вищевикладені обставини, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/2 частки його заробітку щомісячно. Ухвалою суду від 19 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 20.06.2019 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №48. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2017 року вказаний шлюб розірвано. Згідно з даними свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції від 19.01.2006 року, батьком дитини значиться відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] . За твердженнями позивача, названа дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має достатній заробіток, або додаткові доходи, чи витрати, які перевищують його доходи, для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/2 частки всіх його заробітків щомісячно, що є значно вищим мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законом, та на підтвердження зазначених обставин щодо достатності доходу у відповідача таких доказів не надано і в судовому засіданні, та щодо такого розміру аліментів, який може становити половину доходів відповідача Крім того позивачем та її представником не надано жодного доказу на підтвердження наявності витрат у відповідача, що перевищують його заробіток (дохід), в разі чого суд може не обмежуватись розміром заробітку (доходу) відповідача при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3"Про застосування судами окремих нормСК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст.182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, за відсутності обґрунтованих заперечень та доказів протилежного, вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати на утримання малолітньої дитини, суд виходить з принципу добросовісності, справедливості та розумності, крім того, враховує обов`язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, матеріальне становище сторін та, вимоги ст. 182 СК України, та зважаючи на законодавчо встановлений мінімальний рекомендований розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при визначенні частки заробітку, що буде стягуватись з відповідача, доходить висновку, що розмір аліментів, який буде достатнім та розумним для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини сторін слід визначити у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на рівний обов`язок батьків щодо їх участі у утриманні дитини. Саме, такий визначений судом розмір аліментів буде достатнім та необхідним для задоволення розумних потреб дитини і буде повністю забезпечувати її нормальні матеріальні та побутові потреби. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позов про стягнення аліментів слід задовольнити частково, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд роз`яснює сторонам положення статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, визначених цим кодексом. На підставі норм ч.ч. 1-3, 6 ст. 141 ЦПК України слідує, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При чому, якщо позов задоволено частково, сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки рішенням суду, позов про стягнення аліментів задоволено (частково щодо розміру аліментів), а тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (мінімальний розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру) - за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial