Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом в якому просили суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності (індексний номер 23230648), виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 19.06.2014 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], право власності в рівних частках за кожним на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої рідної сестри [PERSON]; усунути перешкоди [PERSON], [PERSON], [PERSON], у здійсненні їх прав щодо користування та розпорядження належним їм спадковим майном, з підстав того, що вони є спадкоємцями за законом другої черги після померлої сестри [PERSON]. В обґрунтування позову зазначають, що після смерті своєї рідної сестри [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за видачею свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Однак нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у Позивачів правовстановлюючого документу на спірну квартиру. Також зазначають, що в подальшому дізналися, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення суду, яке на той час було скасовано судом. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав в повному обсязі з правових підстав, викладених у позовній заяві та просив суд його задовольнити, надавши в судовому засіданні пояснення аналогічні тим, що викладені в поданій до суду заяві. Просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності (індексний номер 23230648), виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 19.06.2014 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], право власності в рівних частках за кожним на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої рідної сестри [PERSON]; усунути перешкоди [PERSON], [PERSON], [PERSON], у здійсненні їх прав щодо користування та розпорядження належним їм спадковим майном, з підстав того, що вони є спадкоємцями за законом другої черги після померлої сестри [PERSON]. Представник відповідача позовні вимоги позивачів не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на недоведеність факту родинних стосунків між позивачами та померлою. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні, пояснив, що задоволення позову сприятиме захисту та відновленню порушених прав позивачів. Представник третьої особи: Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. [INFO] року померла рідна сестра Позивачів [PERSON], [INFO], у віці 60 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], видане відділом реєстрації смерті у м. Києві 02.01.2012 року. Померла [PERSON] постійно мешкала за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті померлої. Прізвище, ім'я, по-батькові, померлої [PERSON] до укладання нею шлюбу (дівоче прізвище) - [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00010029869 від 28.01.2012 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження №00014165338 від 15.07.2014 року. Позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлої - [PERSON]. Прізвище [PERSON] до укладання нею шлюбів (дівоче прізвище) - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], вид. Старівською с/радою вид. повторне 03.1971 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00009996361 від 20.01.2012 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00010092077 від 11.02.2012 року, свідоцтвом про укладання шлюбу [NUMBER], вид. в/РАЦС Ватутінського району м. Києва 20.08.1997 року. Позивач [PERSON] є рідним братом померлої - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], вид. повторно Виконкомом Старівської с/ради Бориспільського району Київської області 09.10.2009 року. Позивач [PERSON] є рідним братом померлої - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], вид. Старівською с/радою 21.02.1946 року. Отже позивачі та померла мають спільну матір [PERSON] та є рідними братами та сестрами. 14 лютого 2012 року, [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було заведено спадкову справу №1/2012, номер в спадковому реєстрі 52413085, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №29605735 від 14.02.2012 року. Заповіт померлою [PERSON] не складався. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Таким чином місце відкриття спадщини є: [ADDRESS] Таким чином Позивачі є спадкоємцями за законом другої черги відповідно до ст.1262 ЦК України. Відомостей, щодо інших спадкоємців після померлої [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Спадковим майном, що залишилося після смерті [PERSON] є - квартира [ADDRESS], яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Розпорядчої дирекції 23.03.1994 року, що підтверджується Довідкою від 20.02.2012 року №6909 (И-2012), виданою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Відповідно до п. 4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 4.18 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. 12.07.2012 року за вихідним №101/02-31, [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено Позивачам у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну вищевказану квартиру у зв'язку з відсутністю у Позивачів передбачених законодавством правовстановлюючих документів щодо належності квартири спадкодавцеві. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2014 року право власності на спадкове майно, а саме: квартиру [ADDRESS], було визнано за [PERSON] за набувальною давністю, та зареєстровано право власності на вказану квартиру. Відповідно до рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-44475ск13 від 11.12.2013 року - рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2013 р. скасовано, та ухвалено нове рішення яким у задоволені позову [PERSON] до Київської міської ради, Державного комітету телебачення та радіомовлення України в особі Державного підприємства «Житловий комплекс» про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено. Тобто судом встановлено, що володіння спірним майном Відповідачем здійснюється на підставі судового рішення, скасованого судом вищої інстанції. Дані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 30356541 від 02.12.2014 року, наданої на запит суду державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] в порядку ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що об'єкту нерухомого майна № 30356504 від 02.12.2014 року, наданої на запит суду, - право власності [PERSON] станом на 02.12.2014 року є власником спірної квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності (індексний номер 23230648), виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 19.06.2014 року. Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Криловою Галиною Анатоліївною, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 388889680000, номер запису про право власності 6069387. Дане Свідоцтво про право власності видано взамін попереднього правовстановлюючого документу на спірну квартиру - рішення Шевченківського районного суду від 14.09.2012 року, яке, як було вказано вище, в подальшому скасовано Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013 року. Таким чином право власності Відповідача на спірну квартиру оформлено та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Свідоцтва про право власності, виданого та зареєстрованого на підставі права власності, яке виникло внаслідок і на підставі судового рішення, яке було в подальшому скасовано, у зв'язку з чим свідоцтво про право власності підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Відповідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнанням за Позивачами права власності в рівних частках за кожним на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON], як за спадкоємцями другої черги. Стосовно позовних вимог про усунення перешкод Позивачам у здійсненні їх прав щодо користування та розпорядження належним їм спадковим майном, суд відзначає наступне. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України). Такий позов може пред'являтися лише власником майна. Згідно приписів ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Договорів оренди, найму, тощо стосовно квартири [ADDRESS] між позивачами та відповідачем по справі не укладалось. Враховуючи, що після смерті [PERSON], спірна квартира є спадковим майном (спадщиною), яке в силу частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини, а законом або договором не передбачено збереження права користування житлом (житлового сервітуту) за старими власниками та членами їх сім'ї, у Відповідача відсутні передбачені чинним законодавством підстави (найм, оренда, вселення за згоди власника тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України) для проживання в квартирі [ADDRESS]. Суд приходить до висновку, що Відповідач незаконно проживає в зазначеному житловому приміщенні і своїми діями створює перешкоди Позивачам - [PERSON], [PERSON], [PERSON] у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS]. Враховуючи, що Відповідач без відповідних правових на те підстав займає квартиру [ADDRESS] та не має наміру добровільно звільняти належне Позивачам майно, суд приходить до висновку про необхідність на підставі ст. 391 ЦК України ст. 109 Житлового кодексу УРСР задовольнити позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні правом власності, шляхом виселення відповідача з квартири [ADDRESS], разом з належним йому майном без надання іншого житла. Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимоги позивачів щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки позивачі не зверталися до реєстраційного органу із заявою про зняття відповідача з реєстрації, а тому їх права реєстраційним органом не порушувались. Згідно ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення осіб із самовільно зайнятих жилих приміщень проводиться добровільно або в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Безпідставно володіючи та користуючись спадковим майном - квартирою [ADDRESS], яка з моменту відкриття спадщини (смерті спадкодавця) належить на праві власності Позивачам, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст.41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивачі позбавлені права володіти та користуватися своїм майном. В даному випадку їх майном є спадкове майно, - квартира, яка належить Позивачам з моменту відкриття спадщини, тому вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно та усунення перешкод в здійсненні права власності підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в сумі 3654 грн., який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Оскільки у задоволенні заяв про забезпечення позову позивачу відмовлено, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому витрати по сплаті судового збору за подання заяв про забезпечення позову стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial