Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду зданим позовом, посилаючись на те, що 02.01.2001 року позивача було прийнято на посаду завідувача Вищедубечанської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини Вишгородського району. 13.10.2014 року наказом №106 позивача звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Позивач зазначає, що його було звільнено з займаної посади незаконно, з порушенням вимог трудового законодавства, зокрема, ст.148 КЗпП України, оскільки відповідач знав про допущені позивачем порушення ветеринарного законодавства ще 23.07.2014 року, склавши відповідний акт, а звільнили його 13 жовтня 2014 року , тобто не в місячний строк, як це передбачено трудовим законодавством. На підставі викладеного, просить з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.12.2014 року визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №106 від 13жовтня 2014 року про його звільнення з посади, поновити його на посаді завідувача Вищедубечанської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини Вишгородської районної державної лікарні ветеринарної медицини з 13 жовтня 2014 року та зобов'язати виплатити середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 6132, 28 грн. та покласти на [PERSON] обов'язок покрити шкоду заподіяну незаконним звільненням позивача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених підстав в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Жуковець Л.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, оскільки звільнення позивача було здійснено на законних підставах згідно законодавства, оскільки з дня складання акту про розслідування від 23.07.2014 року до дня звільнення позивача не пройшов місячний строк, оскільки позивач перебував на лікарняному та у відпустці, а тому просить суд відмовити в позові в повному обсязі. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає звільнення позивача законним та з дотриманням строків звільнення. Суд, вислухавши пояснення позивача представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу відповідача № 1 від 02.01.2003 року прийнятий на посаду завідувача Вищедубечанської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини з 02 січня 2003 року (а.с.6). 23 липня 2014 року складений акт службового розслідування про виявлення порушення позивачем [PERSON] вимог ветеринарного законодавства по факту підробки ветеринарних документів. Позивач з даним актом ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с.8-9). 13жовтня 2014 року позивача [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України з підстав виявлених порушень позивачем вимог ветеринарного законодавства на підставі акту про службове розслідування від 23.07.2014 року (а.с.7). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Кодекс законів про працю України визначає звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків як одну із додаткових підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Фактичною підставою для розірвання трудового договору з керівником за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є здійснення ним певної дії або бездіяльності, що порушує трудові обов'язки, передбачені його трудовим договором, статутом, посадовими інструкціями, внутрішніми положеннями підприємства тощо. Деякі трудові обов'язки можуть бути передбачені для керівника спеціальними нормативно-правовими актами. Отже, повинно мати місце одноразове грубе порушення конкретних обов'язків керівника, які письмово зафіксовані, та на які можна буде посилатися в подальших судових спорах. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р. у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, суди з'ясовують, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків. Для цього перевіряють коло цих обов'язків та визначають, які саме обов'язки порушено працівником, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом. При звільненні за п. 1 ст. 41 КЗпП України мають бути додержані загальні вимоги трудового законодавства, в тому числі ст. 148 КЗпП України. Крім того, звільнення із вказаних підстав є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених для застосування таких стягнень,зокрема ст..148,149 КЗпП України Так, відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше 1 місяця з дня його виявлення та не може бути накладене пізніше 6 місяців з дня вчинення проступку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував на листку непрацездатності з 04.08.2014 по 13.08.2014 року (а.с.49) . З 14 серпня по 25 серпня 2014 року позивач перебував на роботі і виконував свої обов'язки, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні журналом виходу на роботу та поясненнями сторін. З 26 серпня по 01 вересня 2014 року позивач перебував на листку непрацездатності (а.с.48). З 02 вересня по 15 вересня 2014року позивав перебував у відпустці на підставі наказу відповідача № 91 від 01.09.2014 року (а.с.30). З 16 вересня 2014 року по 10 жовтня 2014 року позивач перебував на лікарняному (а.с.47). Отже, як вбачається з матеріалів справи виявлення порушень позивача вимог ветеринарного законодавства мало місце 23.07.2014 року, а звільнення позивача відбулося 13жовтян 2014 року, тобто з порушенням місячного строку у відповідності до ст.148 КЗпП України. Твердження представника позивача, що відповідач не порушив місячний строк для звільнення позивача з часу виявлення порушення , оскільки якщо сумарно порахувати його робочі дні, то місячний строк не закінчився, такі твердження є необґрунтованими та не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідач міг звільнити позивача в місячний строк після виходу позивача з лікарняного в період до 23 серпня 2014 року, однак не зробив цього, а крім того погодившись надав йому відпустку. Посилання представника позивача, що керівництво лікарні знаходиться на великій відставні від дільничної лікарні, де працює позивач, а тому немає можливості контролювати вихід на роботу позивача, а таким чином вони не знали, що позивач вийшов на роботу після лікарняного є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду. Враховуючи, що звільнення позивача відбулося з порушенням місячного терміну з дня виявлення ним порушення трудових обов'язків та зважаючи на те, що роботодавцем у встановленому законом порядку належними і допустимими доказами зазначені обставини не спростовані, суд вважає, що позовні вимоги позивача про скасування наказу відповідача №106 від 13.10.2014 року про звільнення позивача та про поновлення його на посаді підлягають задоволенню. Однак суд, зазначає, що поновлення на посаді має відбутися з 14 жовтня 2014 року, оскільки позивач був звільнений з 13жовтня 2014 року, а цей день є останнім його робочим днем. Згідно наданої довідки середньмісячна заробітна плата позивача за 2014 рік складає 2535,35грн.,а відтак середньоденна заробітна плата складає 120,70 грн. Кількість днів вимушеного прогулу за період з 14 жовтня по 25 грудня 2014 року складає 53 робочих днів. Таким чином підлягають стягненню відповідно до ст.235 КЗпП України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.10.2014 р. по 25.12.2014 р. в розмірі 6397,10 грн. ( 120,70 грн. ( середньоденна заробітна плата ) х 53 робочих днів). Що стосується вимог позивача покласти на [PERSON] обов'язок покрити шкоду заподіяну незаконним звільненням позивача Вишгородській районній державній лікарні ветеринарної медицини, суд зазначає, що вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки не порушує права позивача, тоді як фактично шкода була заподіяна юридичній особі Вишгородській районній державній лікарні ветеринарної медицини, яка має можливість особисто звернутися до суду з позовною заявою про стягнення грошових сум. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial