Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. При цьому посилається на те, що відповідно до укладеного договору від 07.07.2011 року відповідачем отримано кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами становить собою укладений договір про надання банківських послуг. Умови договору відповідач не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.05.2017 р. становить 18413,05 грн., з яких: 9297,41 грн. - заборгованість за кредитом, 7162,64 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комiсiєю; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 853,00 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 04.05.2018 року до суду надійшов відзив, у якому [PERSON] вказавла, що даний позов є безпідставним, а тому відповідачка не визнає його в повному обсязі, оскільки виходячи із строку подачі позовної заяви до суду вся заборгованість, яка існувала до вересня 2014 року є простроченою і такою, що не підлягає стягненню, так як всі розрахунки з відповідачем потрібно обчислювати з вересня 2014 року і вважати їх такими, що виникли лише 01.09.2014 року, тому заборгованість за кредитом у розмірі 9297,41 грн., на яку посилається позивач, є безпідставною і неправильно нарахованою, оскільки відповідачка повернула борг та навіть переплатила, розмір відсотків за користування кредитом у сумі 7162,62 грн. нарахований на не існуючу суму боргу, тому стягненню не підлягає, також на підставі вищевикладеного стягненняю не підлягають суми пені, комісії та штрафів, тому просить відмовити у задоволенні позову. 06.06.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що пояснення відповідача, викладені у відзиві, не відповідають дійсності, оскільки вона останній платіж по кредиту здійснила 23.11.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, тим самим засвідчила визнання суми заборгованості, а також перервала перебіг строку позовної давності, наданий відповідачкою розрахунок заборгованості не враховує погашення процентів та сплату неустойки, відповідачем жадним чином не обгрунтовала доводи, наведені нею у відзиві, тому представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі на підставах, наведених у позовній заяві. В судове засідання представник позивача не зявився, у матеріалах справи міститься заява, у якій він просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання не зявилася, її представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх учаті, у якій також вказав, що проти позову заперечує на підставах, виклвдених у відзиві, просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно зясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, та на які послався відповідач у своїх письмових поясненнях, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.\~3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2011 року між ПАТ "Акцент-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, що складає між ним та банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві (а.с. 7). У зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, банком нараховано заборгованість, яка станом на 28.05.2017 р. становить 18413,05 грн., з яких: 9297,41 грн. - заборгованість за кредитом, 7162,64 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комiсiєю; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 853,00 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-6). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до змісту ст.ст.\~526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зістаттею 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. [PERSON] вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 610 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стаття 530 ЦПК України). Статтею 525\~ЦК заборонено односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч.1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 21.01.2018р. у справі № 554/2743/14-ц зазначено, що правильними є такі складові при стягненні заборгованості: заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користуванням кредитом, пені. Таким чином, оскільки між сторонами укладено кредитний договір, що не заперечується сторонами, позивач належним чином виконав умови договору та надав відповідачу у користування грошові кошти - кредит, на платній основі, а відповідач допустив неналежне виконання зобов'язання, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користуванням кредитом, штрафів. Разом з тим, судом також встановлено, що при підписанні договору від 07.07.2011 року сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості, що вбачається із змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості (а.с. 2, 4). Із розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що починаючи із 01.10.2014 року та у подальшому банк збільшував розмір відсотків за користування кредитом, який станом на день нарахування заборгованості становив вже 46,8 % річних (а.с. 5-6). За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 10 січня 2009 року набрав чинності [PERSON] України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. [PERSON] не скасовує й не помякшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі. Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними. Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то\~збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто\~до 9 січня 2009\~року. [PERSON] позиція Верховного суду України викладена у\~ рішеннях від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12). Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом виникла з 31.10.2016 року, з урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «АкцентБанк» заборгованості зі сплати відсотків в сумі 1916,54 грн. (9297,41 грн. - заборгованості по тілу кредиту х 36,00% - відсоткова ставка за кредитом : 365 х 209 - кількість прострочених днів за період з 31.10.2016 року по 28.05.2017 року). На підставі вищевикладеного також підлягає зменшенню сума штрафу (процентної складової), оскільки сума відсотків за кредитом судом зменшена, а згідно з умовами кредитного договору процентна складова штрафу становить 5% від суми позову, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання, який обчислений відповідно до умов договору у розмірі 500,00 грн. (фіксована складова) + 560,69 грн. (процентна складова - 5% від суми заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсотках). Зі зміту розрахунку заборгованості за кредитним договором від 07.07.2011 року вбачається, що сторони кредитного договору встановили строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів. Разом з тим, відповідач [PERSON] та її представник подали до суду заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог та просили у задоволенні позову відмовити, обгрутовучи заяву тим, що виходячи із строку подачі позовної заяви до суду вся заборгованість, яка існувала до вересня 2014 року є простроченою і такою, що не підлягає стягненню, так як всі розрахунки з відповідачем потрібно обчислювати з вересня 2014 року і вважати їх такими, що виникли лише 01.09.2014 року. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Як зазначено позивачем у позовній заяві, сторони погодили, що кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом відповідає строку дії картки. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.11.2016 року у справі №6-2104цс16. Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості, прострочена заборговансіть за кредитом виникла 31.10.2016 року, отже саме з цієї дати настав строк чергового платежу, який здійснений не був та банку стало відомо про порушення зобов'язання з боку відповідача. Таким чином, позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав потягом трьох років з дня, коли виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання та позивач звернувся до суду 21.07.2017 року, тобто у час, коли загальний строк позовної давності ще не сплив, тому підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у даних правовідносинах відсутні. Відповідно до ч.\~1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовна\~заява ПАТ\~«Анцент-Банк»\~до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а саме у частині стягненя заборгованості за тілом кредиту у сумі 9297,41 грн., процентів за критсуваня кредитом у сумі 1916,54 грн., комісії у сумі 600,00 грн., штрафів у сумі 1060,69 грн., а всього на загальну суму 12874,64 грн. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~пропорційно до\~задоволених позовних\~вимог у сумі 1118,72 грн. На підставі ст. ст. 3, 6, 11, 253, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 549, 553, 550, 610, 623, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1054, Цивільного кодексу України,

Outcome: partial