Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 15166,14 грн. відшкодування шкоди в порядку регресу, повязаної зі сплатою страхового відшкодування та 694,00 грн. витрати на збір документів та послуги аварійного комісара. Мотивує заяву тим, що 03.08.2012 року [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Мельникова, 6, в залежності від швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Внаслідок ДТП власнику автомобілю [NUMBER], [PERSON] завдано матеріальних збитків у розмірі 15166,14 грн. відповідно до висновку ЗАТ «Український центр після аварійного захисту» №7794 від 23.11.2012 р. Крім того зазначає, що оскільки на момент вчинення ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до вимог Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 року № 1961, власник пошкодженого автомобіля [PERSON], з метою отримання відшкодування за рахунок Фонду захисту потерпілих, звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, в порядку ст. 35 Закону № 1961, оскільки вартість відновлювального ремонту винуватцем ДТП потерпілій особі не було відшкодовано. У звязку з настанням події, передбаченої п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України №1961 позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 15166,14 грн. Враховуючи те, що відповідач не відшкодував ці витрати позивачу, тому він звернувся до суду з даною позовною заявою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основоного зобовязання, тобто з 11.06.2013 р. В подальшому в судове засідання не зявилась, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для захисту порушено права, який, на його думку, слід відраховувати з моменту виникнення страхового випадку. Крім того, послався на висновок комісійного транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження Експертної групи «ФОП [PERSON]Й.» №13/01/08 від 01.08.2013 р., який проведений на його замовлення, транспортний засіб «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], не міг бути єдиною причиною спричинення пошкоджень іншим транспортним засобам, які стали учасниками ДТП. Разом з тим, постанова про притягнення його до адмінвідповідальності за вчинене ДТП, набрала законної сили. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. 03.08.2012 року приблизно о 19-30 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Мельникова, 6, в залежності від швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.09.2012 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП відповідача [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 16). Інших винних осіб за ДТП не встановлено. Судом встановлено, що в результаті вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12). З довідки ВДАІ з обслуговування адміністративної території Шевчеківського району та АТІ підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 03.08.2012 р. вбачається, що внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER], отримав механічні пошкодження: задні двері, задній бампер, ліва задня фара, заднє ліве крило (а.с. 11). Згідно висновку експертного дослідження ЗАТ «Український центр післяаварійного захисту» №7794 від 23.11.2012 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], з врахуванням ПДВ і коефіцієнту фізичного зносу складає: 15166,14 грн. (а.с. 19-21). Крім того, на момент вчинення ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до вимог Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 року № 1961. У зв'язку з цим власник пошкодженого автомобіля [PERSON], з метою отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, звернулася із заявою про страхове відшкодування до Моторного (транспортного) страхового бюро України, в порядку ст. 35 Закону № 1961, оскільки вартість відновлювального ремонту винуватцем ДТП потерпілій особі не було відшкодовано (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що договірні зобов'язання між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем відсутні. Відповідач не надав полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому суд робить висновок про його відсутність. Відповідно до ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пп. а) п. 41.1 ст. 41 вищезазначеного Закону України № 1961, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, зазначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з настанням страхової події, передбаченої п.п. а) п.41.1 ст. 41 Закону України № 1961, МТСБУ 21.12.2011 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі [PERSON] у розмірі 15166,14 грн., що підтверджується наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1622 від 10.06.2013 року (а.с. 32), платіжним дорученням №1/1-19238 від 11.06.2013 року (а.с. 33). [PERSON] на підставі довіреності передала у користування автомобіль [PERSON] Статтею 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону УкраїниПро обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Позивачем понесено витрати щодо оплати послуг аварійного комісара розмірі 694,00 грн. для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, що підтверджується платіжним дорученням №1051 від 05.03.2013 р. (а.с. 34). Витрати страховика, направлені на визначення розміру матеріального збитку, які не є страховим відшкодуванням, а направлені на визначення розміру збитків, належать до звичайних виробничих витрат страховика, які покриваються за рахунок страхової премії, що сплачується страхувальником при укладенні договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності та за рахунок внесків страховиків до фондів МТСБУ відповідно до ст. 43 ЗУ «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вимоги позивача щодо стягнення витрат на збір документів та послуги аварійного комісара в розмірі 694,00 грн. ( звичайні виробничі витрати) не підлягають задоволенню, як не обґрунтовані. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Отже, строк рахується з моменту виплату страхового відшкодування, тобто з 11.06.2013р. , а тому позивачем не пропущено строків позовної давності для звернення з позовом до суду. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню в цій частині. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial