Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач у серпні 2019 р. звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26.08.1991 позивачу на підставі рішення Ленінградської ради народних депутатів №669 передано в експлуатацію автостоянку [ADDRESS] . 27.02.2008 з відповідачем укладено договір на зберігання та охорону автомобіля, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання по зберіганню і охороні транспортних засобів автовласника на автостоянці №2 в металевому навісі [NUMBER] на автостоянці №2, що належить [PERSON] , а автовласник взяв на себе зобов`язання вчасно проводити оплату. Проте, з 01.01.2017 по 11.08.2019 відповідач припинив сплачувати послуги автостоянки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 11 200,00 грн. Крім того, за період з 03.09.2018 по 11.08.2019 розмір пені становить 7000,00 грн., індекс інфляції за весь час прострочення - 985,15 грн., 3% річних за період з 01.01.2017 по 10.08.2019 становить 307,92 грн. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача вищевказані суми та судовий збір. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2019 розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 63-64). Ухвалою суду від 09.09.2019 відмовлено у задовленні клопотання відповідачу про розгляд справи в загальному порядку з викликом сторін (а.с. 71-72). 17.09.2019 до суду надійшов відзив, позовні вимоги відповідач не визнає, вважає їх необгрунтованими та безпідставними, зазначає, що дійсно з уклав договір №4737 від 27.02.2008 з СП «Партнер» на зберігання автомобіля. 22.04.2011 було прийнято новий (змінений) статут вже ПрАТ СП «Партнер», проте договору переукладено не було. Станом на 01.01.2017 СП «Партнер» не існувало, а відповідач не володів зазначеним автомобілем, сторони не перебували у договірних відносинах. Вказаний позивачем розмір пені не міститься в умовах договору (а.с. 74-79). Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на підставі розпорядження Представника Президента України від 01.09.1992 малому підприємству «Партнер» передано в експлуатацію автостоянку [ADDRESS] (а.с. 17). Розпорядженням Ленінградської РДА м. Києва від 09.10.1996 №1293 перереєстровано мале державне комунальне підприємство по експлуатації та будівництву індивідуальних гаражів та автостоянок «Партнер» у СП «Партнер» у формі закритого акціонерного товариства де засновником виступатиме Ленінградська РДА м. Києва та трудовий колектив МДКП «Партнер» (а.с. 18). 27.02.2008 між СП «Партнер» та [PERSON] було укладено договір №4737, відповідно до п. 1.1 якого підприємство бере на себе обов`язки по зберіганню і охороні автомобіля автовласника в металевому навісі [NUMBER] на автостоянці №2, що належить [PERSON] Автовласник особисто передає на зберігання автомобіль марки ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 21). Пунктом 4.1.2 договору визначено, що автовласник зобов`язаний: вносити кожного місяця грошові внески на відшкодування витрат підприємству. Автовласник вносить грошові внески не пізніше 10 числа кожного місяця. Вартість послуг в період дії договору визначається підприємством виходячи з витрат на забезпечення схоронності транспортного засобу (п. 5.1). Автовласник при затримці оплати наданих послуг, сплачує підприємству крім боргів, штрафні санкції у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення. Наказом генерального директора [PERSON]. від 28.01.2011 №6 встановлено розмір щомісячних внесків для членів автостоянок та колективних гаражів з 01.02.2011 в розмірі 210 грн. (а.с. 25). З 01.01.2017 розмір щомісячних внесків на відшкодування витрат за одне крите машиномісце становить 350,00 грн. (а.с. 27). В порушення правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянці, відповідач не сплачує обов`язкові щомісячні внески за отримані послуги, у зв`язку з чим, станом на 01.08.2019 заборгованість становить 11 200,00 грн., що підтверджується взаєморозрахунками та вимогою про сплату боргу (а.с. 46-47). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану його послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов`язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч.2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів. Судом встановлено, що відповідач користується автостоянкою №2 в металевому навісі №317 за адресою: пр. Корольова, що обслуговується ПрАТ СП «Партнер» для зберігання та охорони майна. Посилання відповідача, проте, що станом на 01.01.2017 він не володів автомобілем, а СП «Партнер» не існувало, а тому і сторони не перебували у договірних відносинах, не підтверджується жодними доказами. Між сторонами існували зобов`язання реального характеру по договору зберігання транспортних засобів. Укладений договір не обмежений у часі, по ініціативі однієї зі сторін розірваний не був. У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП "Партнер" відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки. Встановлено, що з моменту укладення між сторонами договору, відповідач не належно виконує свої зобов`язання щодо оплати за внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом з січня 2017 по серпень 2019 становить 11 200,00 грн. основного боргу, а тому вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наявність суми боргу в розмірі 11 200,00 грн, сума заборгованості підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, нормою цієї статті встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 15 лютого 2018 року у справі №467/1346/15-ц). Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Отже, враховуючи, що розмір пені в сумі - 14 616,00 грн. значно перевищує заборгованість по основному боргу, враховуючи те, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватись на непомірний тягар для нього, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір пені до 2 000 грн. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних.

Outcome: partial