Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач 12.03.2018 року звернувся до суду з цим позовом та просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 25.03.2016 року в сумі 15 534,65 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву б/н від 25.03.2016 року. [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. Відповідно до умов зазначеного договору позивач свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обсязі. Останній, в свою чергу, своєчасно не повертає ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов'язань по кредитному договору. Станом на 20.02.2018 року заборгованість становила 15534,65 грн. з яких: тіло кредиту - 4069,88 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2748,23 грн., заборгованість по пені 7500,60 грн., по штрафам 500,00 грн. (фіксована частина), 715,94 грн. (процентна складова). З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань, відзиву до суду не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила про причини неявки в судове засідання, не подала у встановлений строк відзив на позов, та враховуючи, що представник позивача в заяві не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судом встановлено наступне. 25.03.2016 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом. В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку [PERSON] висловив свою згоду, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та пам'яткою клієнта складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6). Відповідач неналежним чином виконував свої обов'язки по кредитному договору № б/н від 25.03.2016 року і станом на 20.02.2018 року заборгованість становила 15534,65 грн. з яких: тіло кредиту - 4069,88 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2748,23 грн., заборгованість по пені 7500,60 грн., по штрафам 500,00 грн. (фіксована частина), 715,94 грн. (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме п.п. 1.1.5.21 та 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 15, 21). У той самий час, згідно з пунктами п.п. 2.1.1.12.7.4 та п. 2.1.1.12.8.1 Умови і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування (а.с. 21). Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по пені в розмірі 7500,60 грн. необхідно відмовити. Що ж до вимог про стягнення штрафів, то суд стягує з [PERSON] згідно п. 2.1.1.7.6. договору 500 грн. фіксованої частини штрафу та процентну складову в розмірі 340 грн. 90 коп. ( 4069,88 + 2748,23/100*5). В іншій частині позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується Кредитним договором (який є чинним). Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Як встановлено судом, позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а останній неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості по тілу кредиту, відсотках та штрафах, зазначеної в позовній заяві, а також враховуючи позицію відповідача, який не оспорив ні суму позову, ні підстав, з яких позов заявлений, суд задовольняє заявлений позов у вказаній частині. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial