Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, відповідно до останньої редакції якого, просив суд: стягнути з відповідача борг в сумі 159 717,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 28 523,56 грн., 3% річних у розмірі 6 384,68 грн., проценти за користування коштами у розмірі 63 846,80 грн., моральну шкоду у розміні 15 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 3 077,77 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.09.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., відповідно до умов якого, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 660 000,00 грн. З метою часткового забезпечення виконання зобов'язання позичальник передав в іпотеку нерухоме майно вартістю 500 283,00 грн. Різниця між сумою позики та вартістю майна складає 159 717,00 грн. та є незабезпеченою сумою боргу. Кінцевим строком повернення позики було 15.11.2015 р. Відповідач свої зобов'язання не виконав. У зв'язку з невиконанням умов договору позики, відповідно до умов договору іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 16.02.2016 р. здійснено виконавчий напис про стягнення із відповідача на користь позивача об'єкта іпотеки вартістю 500 283,00 грн. Непогашений залишок боргу відповідача складає 159 717,00 грн. Відповідач свої зобов'язання не виконує, зазначену суму боргу не повертає, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Також позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди у душевних стражданнях, у зв'язку з тривалим часом не повернення відповідачем коштів та можливості позивачем розпоряджатися ними. Ухвалою суду від 25.07.2016 року було відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 25.07.2016 року відмовлено позивачу у забезпеченні позову. Ухвалою суду від 16.03.2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту. Ухвалою суду від 01.09.2017 р. по справі призначено експертизу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, свого відзиву на позовну заяву до суду не надав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 16.09.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., відповідно до умов якого, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 660 000,00 грн. строком до 15.11.2015 р. З метою часткового забезпечення виконання зобов'язання, 16.09.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно якого, позичальник передав в іпотеку нерухоме майно, а саме ? частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], вартістю 500 283,00 грн. У зв'язку з невиконанням умов договору позики, відповідно до умов договору іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 16.02.2016 р. здійснено виконавчий напис про стягнення із відповідача на користь позивача об'єкта іпотеки вартістю 500 283,00 грн. Різниця між сумою позики та вартістю майна, що є непогашеним залишком боргу відповідача складає 159 717,00 грн. На даний час відповідач свої обов'язки за договором не виконав. Так, згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві так ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених грошовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згдно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Пунктом 7 договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов'язання позичальником за даним договором, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу та відсоток в розмірі 30% річних за прострочення виконання зобов'язання позичальником. Враховуючи, що відповідачем сума боргу не повернута з останнього підлягають стягненню відсотки за прострочення виконання зобов'язання. Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором позики передбачено стягнення відсотків за прострочення виконання зобов'язання позичальником, суд вважає, що вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних задоволенню не підлягають, разом з тим, вимоги щодо стягнення інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач посилається на те, що йому було завдано моральну шкоду та душевних страждань, у зв'язку з тривалим часом не повернення відповідачем коштів та можливості позивачем розпоряджатися ними. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Оскільки позивачем не надано суду доказів того, що останньому було завдано моральної шкоди, зазначена вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які позивач посилався в своєму позові, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а доказів на їх спростування суду надано не було, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial