Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач в особі генерального директора ТОВ «Сучасний факторинг» [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача борг за договором купівлі-продажу в сумі 5417,01 гривень, штраф в сумі 1200 гривень, інфляційні витрати за час прострочення в сумі 3432,21 гривень, 3 % річних в сумі 446,90 гривень, а також витрати з оплати судового збору у розмірі 1380 гривень. В обґрунтування вимог зазначає, що 02 листопада 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] (далі ФОП) був укладений договір купівлі-продажу № 014901 меблів (Основний договір), за яким ФОП продала, а відповідач отримав та зобовязався сплатити за отриманий товар (меблі) 5417,01 гривень на умовах відтермінування платежу. Товар був отриманий відповідачем, що підтверджується актом приймання-передачі до договору від 02 листопада 2013 року, будь-яких претензій або зауважень з боку відповідача не надходило. 20 червня 2013 року між ФОП та ТОВ «Сучасний факторинг» був укладений генеральний договір відступлення права вимоги № СФ2020243 року, за яким ФОП у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до боржника. Оскільки оплата за товар здійснювалась на умовах відстрочки, ФОП з метою забезпечення отримання оплати за відвантажений товар запропонувало, а відповідач особисто погодив та уклав відповідні правочини з ТОВ «Сучасний факторинг», за якими позивач сплатив ФОП борг за відповідача та отримав право вимоги до останнього щодо оплати боргу та у випадку порушення відповідачем умов погашення - штрафних санкцій за Основним договором. Відповідно до генерального договору позивач сплатив ФОП грошові кошти в обмін на право вимоги до відповідача в сумі 5417,01 гривень. Згідно договору позивач надав відповідачу можливість сплатити борг в сумі 5417,01 гривень до 07 грудня 2013 року включно. Проте платіж відповідачем не здійснений. Позивач зазначає, що у звязку з пропуском платежу відповідачу нараховано штраф із розрахунку 300 гривень за кожний пропущений платіж (12 періодів х 100 гривень = 1200 гривень), а також індекс інфляції за весь час прострочення, починаючи з 02 грудня 2013 року по 10 серпня 2016 року включно, що становить 3432,21 гривень, та три проценти річних за вказаний період, що становить 446,90 гривень. Від представника позивача [PERSON], діючого на підставі довіреності, надійшла заява, в якій він просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, однак адресат до поштового відділення для отримання кореспонденції не прибув, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням строку зберігання. За наведених обставин, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 червня 2013 року між ФОП [PERSON] (цедент) та ТОВ "Сучасний Факторинг" (цесіонарій) був укладений Генеральний договір відступлення права вимоги № СФ 2020243, за умовами якого цесіонарій зобов'язався передати грошові кошти (ціну відступлення) у власність цедента в обмін на права вимоги до боржників, а цедент зобов'язався відступити цесіонарію у повному обсязі свої права вимоги до боржників по основним договорам, про що у кожному конкретному випадку заключається Додаткова угода до Генерального договору відступлення права вимоги. Також встановлено, що 02 листопада 2013 року між [PERSON] (Покупець) та ФОП [PERSON] (Продавець) був укладений договір купівлі-продажу № 014901 (Основний договір), за яким ФОП [PERSON] продала, а [PERSON] отримав товар (меблі) та зобовязався сплатити ціну отриманого товару в сумі 5417,01 гривень на умовах відтермінування платежу. Пунктом 4.1 Основного договору передбачено, що щомісячний платіж становить 5417,01 гривень та має бути сплачений у грудні 2013 року. Відповідно до умов договору, у випадку пропуску платежу відповідач зобовязався сплатити штраф у розмірі 100 гривень за кожен пропущений платіж. Пунктом 8.6 Основного договору Покупця [PERSON] повідомлено про відступлення права вимоги за цим договором на користь ТОВ «Сучасний факторинг» згідно Генерального договору відступлення права вимоги № СФ 2020243 від 20 червня 2013 року, у звязку з чим оплату заборгованості Покупець здійснює на користь ТОВ «Сучасний факторинг» згідно графіку платежів. Згідно Додаткової угоди № 014901 від 02 листопада 2013 року до Генерального договору відступлення прав вимоги № СФ 2020243 від 20 червня 2013 року, укладеної між ФОП [PERSON] та ТОВ «Сучасний факторинг», цедент відступає, а цесіонарій приймає права вимоги по договору № 014901 від 02 листопада 2013 року, укладеного з [PERSON], а також права, які забезпечують виконання зобов'язань. Загальна сума, яка відступається у відповідності із даною угодою прав вимоги складає 5417,01 гривень. Товар був отриманий відповідачем у повному обсязі, що підтверджується актом приймання-передачі від 02 листопада 2013 року, будь-яких претензії та/або зауважень з боку відповідача не надходило. Згідно ст.ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Частина 1\~ст. 549 ЦК України\~визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грощова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з ч. 2\~ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України\~передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Позивач стверджує, що відповідач вартість товару за договором не сплатив, заборгованість становить 5417,01 гривень. Доказів, які б спростовували дані твердження суду не надано, у звязку з чим суд вважає [PERSON] таким, що порушив свої зобовязання за договором та прострочив його виконання. За таких обставин, повно та всебічно зясувавши всі обставини по справі, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» про стягнення з відповідача боргу в розмірі 5417,01 гривень цілком доведеними та обгрунтованими). Крім того, доведеними та обгрунтованими на думку суду є позовні вимоги про стягнення збитків від інфляції в сумі 3432,21 гривень та 3% річних в сумі 446,90 гривень за весь період прострочення, з 02 грудня 2013 року по 10 серпня 2016 року, оскільки за змістом ч.2\~ст.625 ЦК України\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113 цс 14. Що ж стосується позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 1200 гривень, то на думку суду, вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до умов п.4.1 договору купівлі-продажу № 014901 від 02 листопада 2013 року за пропуск боржником кожного платежу передбачений штраф у розмірі 100 гривень. При цьому з даного пункту договору вбачається, що ціна продажу товару становить 5417,01 гривень, її сплата відстрочена на один місяць та за графіком платежів мала бути сплачена одним платежем. А тому вимоги позивача в частині стягнення штрафу за 12 періодів прострочення в сумі 1200 гривень, є безпідставними та такими, що не відповідають умовам договору. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 100 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 1378 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial