Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з казенного підприємства «Кіровгеологія» на його користь середній заробіток за час затримки в сумі 85 215,90 грн. В обґрунтування позову зазначив, що в період з жовтня 1975 року працював геодезистом, техніком-геологом, старшим техніком-геологом, геологом, зрештою провідним геологом в Геологорозвідувальній експедиції року № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія». 31.12.2013 року припинив трудові стосунки Геологорозвідувальною експедицією № 37 КП «Кіровгеологія» за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП, що підтверджується записом в його трудовій книжці. 17.04.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда на його користь стягнуто з підприємства нараховану, але не виплачену заробітну плату. Рішення суду набрало законної сили та прийняте до виконання відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 51328787 і остаточно виконане 07.02.2017 року. Крім того, за його позовом Ленінським районним судом м. Кіровограда на його користь винесено рішення 21.12.2015 року, яке набрало законної сили 04.01.2016 року, про стягнення середньої заробітної плати за 22 місяці за період з січня 2014 року по жовтень 2015 року. Рішення суду набрало законної сили та прийняте до виконання відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 50569924 і остаточно виконане 25.04.2016 року. Оскільки підприємство остаточно розрахувалось тільки 07.02.2017 року, решта терміну по затримці виплати заробітної плати з дня звільнення 31.12.2013 року по лютий 2017 року за вирахуванням 22 місяців складає 15 місяців, середній заробіток складав 5 681,06 грн., а тому сума заборгованості складає 85 215,90 грн. Просить задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача КП "Кіровгеологія" в судове засідання не з»явився, надав суду заперечення, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, разом з тим підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, записами в трудовій книжці, що [PERSON] жовтня 1975 року працював геодезистом, техніком-геологом, старшим техніком-геологом, геологом, зрештою провідним геологом в Геологорозвідувальній експедиції року № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія». 31.12.2013 року звільнений з посади за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП, що підтверджується записом в його трудовій книжці. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2014 року, яке набрало законної сили, та в порядку ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обовязковим для виконання на всій території України всіма субєктами права, позовні вимоги [PERSON] до КП «Кіровгеологія» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати задоволено. Стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 41 552,56 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначене рішення не було оскаржене і 28.04.2014 року набрало законної сили. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2015 року, яке набрало законної сили, та в порядку ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України є обовязковим для виконання на всій території України всіма субєктами права, позовні вимоги [PERSON] до КП «Кіровгеологія» про стягнення середньої заробітної плати і відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з КП «Кіровгеологія» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 118 269,34 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 04.01.2016 року. Судом також встановлено, що постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 06.06.2016 та 23.03.2016 року відкриті виконавчі провадження за виконавчими листами по вищезазначеним рішенням суду. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Зазначеним Законом врегульовано правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З огляду на зазначене, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач мав правові підстави для звернення до суду з зазначеним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після ухвалення на його користь 17.04.2014 року судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі та рішення суду від 21.12.2015 року про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Судом встановлено, що остаточно рішення суду виконані 07.02.2017 року. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 із змінами, - нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку з дня звільнення 31.12.2013 року по лютий 2017 року за вирахуванням 22 місяців складає 15 місяців, середній заробіток складав 5 681,06 грн., а тому відповідно до наданого представником відповідача розрахунку сума заборгованості складає 72 562,63 грн. з яким погоджується суд. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову саме у вищезазначеній сумі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 1 600,00 грн. На підставі викладеного та ст. ст.116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial