Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 22.10.2020 року звернувся до суду з позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та моральної шкоди просить зобов`язати відповідача внести зміни до трудової книжки [PERSON] щодо виправлення дати запису № 19, а саме: 30.10.2019 виправити на 21.07.2020; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 30.11.2018 року по 21.07.2020 року в розмірі 109572,48 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. та понесені судові витрати по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач працював на посаді директора з соціально-побутових питань ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» та був звільнений з займаної посади. Постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2018 року по справі № 759/17922/15 було ухвалено рішення, яким визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади директора з соціально-побутових питань ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» та поновлено на попередній посаді, а також стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 215922,24 грн. На виконання рішення щодо поновлення на роботі було видано виконавчий лист на підставі якого 22.12.2018 року було відкрито виконавче провадження. 11.01.2019 року постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пішковцій О.В. було змінено назву сторони виконавчого провадження боржника з ПАТ «НВП «Більшовик» на АТ «Перший Київський машинобудівний завод». 07.02.2019 року була винесена постанова про зупинення вчинення виконавчий дій, на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року якою зупинено виконання за виконавчим листом № 759/17922/15 про поновлення [PERSON] на роботі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2019 року було відновлено виконання за виконавчим листом № 759/17922/15 про поновлення [PERSON] на роботі. 05.12.2019 року у зв`язку з ухиленням від виконання АТ «Перший Київський машинобудівний завод» постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2018 року, якою позивача було поновлено на роботі [PERSON] звернувся до Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві із заявою про правопорушення. 21.07.2020 року позивачу стало відомо, що відповідач поновив його на роботі відповідно до наказу № 136/к від 30.10.2019 року. Зазначив, що вказаний наказ про поновлення його на роботі до відома не був йому доведений і лише після зміни керівництва АТ «Перший Київський машинобудівний завод» 21.07.2020 року він довідався про своє поновлення та ознайомився зі змістом даного наказу. Зазначив, що з вини відповідача, знаходився у вимушеному прогулі, пов`язаному з невиконанням постанови Київського апеляційного суду 29.11.2018 року, якою його було поновлено на роботі з 30.11.2018 року по 21.07.2020 року тобто 408 робочих днів. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 23.10.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та обставини викладені у поданому до суду 25.11.2020 року відзиві. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачає ч. 1 ст. 15 ЦК України. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені, що відповідає ст. 3 ЦПК України. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2018 року по цивільній справі № 759/17922/15 ухвалено рішення, яким визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади директора з соціально-побутових питань ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» та поновлено на попередній посаді, а також стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 215922,24 грн. (а.с. 9-17). 17.12.2018 року по цивільній справі № 759/17922/15 було видано виконавчий лист про поновлення [PERSON] на роботі у ПАТ «НВП «Більшовик» на посаді директора з соціально-побутових питань. Постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пішковцій О.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 57962448 щодо виконання виконавчого листа № 759/17922/15 виданого 17.12.2018 року про поновлення [PERSON] на роботі у ПАТ «НВП «Більшовик» на посаді директора з соціально-побутових питань (а.с. 29). Постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пішковцій О.В. від 11.01.2019 року було змінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «НВП «Більшовик» на АТ «Перший Київський машинобудівний завод» (а.с. 30). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року у цивільній справі № 759/17992/15 було зупинено виконання за виконавчим листом № 759/17922/15-ц, виданим Святошинським районним судом м. Києва 17.12.2018 року на виконання постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2018 року про поновлення [PERSON] на роботі у Публічному акціонерному товаристві «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» на посаді директора з соціально-побутових питань у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі до розгляду заяви Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший київський машинобудівний завод» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с. 31-32). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2019 року у цивільній справі № 759/17992/15 було відновлено виконання за виконавчим листом № 759/17922/15-ц, виданим Святошинським районним судом м. Києва 17.12.2018 року про поновлення [PERSON] на роботі у Публічному акціонерному товаристві «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» на посаді директора з соціально-побутових питань (а.с. 34-37). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом ст. 236 КЗпП в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норма передбачає обов`язок власника поновити незаконно звільненого працівника шляхом видачі наказу про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді. Рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню відразу після його оголошення судом. Відповідач всупереч вимогам ч. 5 ст. 235 КЗпП України поновив його на роботі не з 30.11.2018 року, а з 30.10.2019 року згідно наказу № 136/к, тобто через 227 робочих днів. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Згідно п. 21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Київського апеляційного суду встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 268 грн. 56 коп. На підставі ст. 236 КЗпП України суд приходить до висновку про те, що відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за 227 робочих дні при затримці виконання рішення суду про поновлення його на роботі в загальній сумі 60963,12 грн., що розраховується за наступною формулою: 227 робочих дня - період вимушеного прогулу (з 30.11.2018 року по 30.10.2019 року) х 268,56 грн. - розмір його середньоденного заробітку = 60963,12 грн., а не за період з 30.11.2018 року по 21.07.2020 року, оскільки наказ про поновлення позивача на роботі було винесено 31.10.2019 року, що свідчить про виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі. Відповідно до заяви позивача (а.с.88) від 30.07.2020 на ім`я Т.В.О. голови правління АТ "ПК МЗ" сам позивач просив відсутність на роботі з 31.10.2019р. по 30.07.2020р. вважати адміністративною відпусткою без збереження заробітної плати. Тому у стягненні середнього заробітку за цей період суд відмовляє. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Судом встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті порушення його трудових прав. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог, щодо зобов`язання відповідача внести зміни до трудової книжки [PERSON] щодо виправлення дати запису № 19 а саме: 30.10.2019 р. виправити на 21.07.2020 р., суд вважає за необхідне відмовити, оскільки заявлена позовна вимога є необґрунтованою. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача надано суду докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, які стороною відповідача не спростовані в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає частковому задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 609,63 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial