Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову вказав, що 15.09.2009 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири №13 у м. Пирятині Полтавської області по вул. Червоноармійській, 80. Після проведеної купівлі-продажу зазначеної квартири 03.11.2009 він зареєстрував своє право власності на неї у КП «Лубенське МБТІ». У грудні 2015 році року позивач вирішив продати вказану квартиру. У приватного нотаріуса Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] він отримав витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 02.12.2015, з якого слідує, що 25.02.2010 до нього внесено запис про накладення арешту на вказану квартиру, яка на момент внесення запису належала позивачу. Арешт накладено на підставі постанови, винесеної старшим державним виконавцем ВДВС Пирятинського РУЮ [PERSON] Вважає, що на належне йому майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Просить зняти арешт, накладений 25.02.2010 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області на квартиру №13 у м. Пирятині Полтавської області по вул. вул. Червоноармійській, 80. Ухвалою суду від 17 грудня 2015 року до участі у справі залучені як співвідповідачі сторони у виконавчому провадженні, в рамках якого накладено арешт на спірну квартиру - [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк». Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - відділу державної виконавчої служби Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області у судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи у його відсутність за наявними матеріалами справи. . Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк», будучи належно повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, оскільки після укладення у 2009 році з позивачем договору купівлі-продажу квартири №13 у м. Пирятині Полтавської області по вул. Червоноармійській, 80, відповідач не .є її власником, тому арешт на неї накладений неправомірно. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру №13 у м. Пирятині Полтавської області по вул. Червоноармійській, 80 (а.с. 4). 03.11.2009 позивач зареєстрував своє право власності на неї у КП «Лубенське МБТІ» (а.с.5). Спірна квартира до укладення договору купівлі-продажу належала на праві власності [PERSON] Відповідно до п. 1.4 Договору купівлі-продажу продавець засвідчив, що вказане нерухоме майно під забороною(арештом) не перебуває. Відсутність заборони відчуження квартири підтверджена нотаріусом витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 15.10.2009 за № 25007364. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Пирятинського РУЮ [PERSON] від 25.02.2010 року (а.с.22) у виконавчому провадженні № 13496262 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на спірну квартиру з метою задоволення вимог АКІБ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості по кредитному договору у розмірі 120 285,23 грн, накладено арешт на майно боржника [PERSON] квартиру №13 у м. Пирятині Полтавської області по вул. Червоноармійській, 80. Відомості про арешт майна були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.8-9). Отже, встановлено, що позивач [PERSON] придбав спірну квартиру до її арешту, є її власником. Договір купівлі-продажу є виконаним, здійснена оплата вартості майна, яке передано покупцю. Таким чином, позивач набув спірну квартиру у встановлений законом спосіб та зареєстрував своє право власності на неї. Крім того, встановлено, що боржник [PERSON] 15.10.2009 достроково виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним 02.04.2007 з АКІБ «УкрСиббанк», у звязку з чим банк направив звернення приватному нотаріусу Пирятинського нотаріального округу Полтавської області про зняття заборони відчуження спірної квартири (а.с.17). Також встановлено, що державний виконавець ВДВС Пирятинського РУЮ 19.05.2011 свою постановою у виконавчому провадженні № 24477443 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №688 від 12.05.2009 про звернення стягнення на спірну квартиру з метою задоволення вимог АКІБ «УкрСиббанк», повернув виконавчий документ стягувачу - АКІБ «УкрСиббанк» (а.с.23). У резолютивній частині постанови державний виконавець зазначив про припинення чинності арешту майна боржника [PERSON] у даному виконавчому провадженні. Всупереч цьому, арешт, накладений на квартиру №13 у м. Пирятині Полтавської області по вул. Червоноармійській, 80, у рамках даного виконавчого провадження, що належала позивачу [PERSON], знятий не був. За таких обставин, накладення арешту на майно позивача порушує його майнові права, тому вимоги позивача про його зняття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Однак притягнення відповідачем у справі органу Державної виконавчої служби, що наклав арешт на майно боржника, не відповідає вимогам ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», розясненням, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 р. (із змінами і доповненнями), п. 16 абз. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судом скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", відповідно до яких належними відповідачами у справах за позовом про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особа, котрій передано майно, якщо воно було реалізоване. Дії державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження в порядку, встановленому ст. 383 ЦПК України. Тому предявлення позову [PERSON] до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову до такого відповідача.

Outcome: partial