Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява [PERSON] до Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на обєкт нерухомості, у якій зазначено, що у 1996 році вона усно домовилась із [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Гречане, вул. Радянська (нова назва вул. Українська), буд. 7. Тоді ж [PERSON] передав позивачу ключі від будинку, технічний паспорт на будинок, свідоцтво про право власності на житловий будинок. За вказаних обставин родина позивача оселилися у зазначеному будинку. 27.06.1997 року позивач передала гроші за будинок, про що син продавця [PERSON] написав розписку (про отримання ним цих коштів) та того ж дня передав [PERSON] довідку-характеристику з БТІ про технічну характеристику зазначеного будинку; копію рішення Іванівської сільської ради про надання земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак, 15.12.1998 року продавець [PERSON] помер, через що позивач був позбавлений можливості укласти з ним договір купівлі-продажу у письмовій формі та нотаріально посвідчити договір. Син продавця, [PERSON] пообіцяв позивачу, що після прийняття ним спадщини, яка залишилась після смерті його батька [PERSON], він укладе з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, 24.12.2007 року [PERSON] помер, так і не прийнявши спадщини. За наведених вище обставин, позивач вважає, що між нею та продавцем, фактично була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору та укладено договір купівлі-продажу спірного будинку. Саме тому позивач з 1996 року, тобто більше, ніж 20 років, як добросовісний набувач, добросовісно, відкрито та безперервно володіє\~ будинком, проживає у ньому, доглядає, сплачує комунальні послуги, що відповідно до положення ч.1\~ст. 344 Цивільного кодексу України\~свідчить про набуття нею права власності на цей об'єкт нерухомості, за набувальною давністю. З огляду на викладене позивач просить суд визнати за ним право власності на обєкт нерухомості за набувальною давністю, а саме на домоволодіння, що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 28.1 кв.м, житлового будинку Д-1, загальною площею 49.0 кв.м, розташоване на земельній ділянці за адресою: Дніпропетровська область Петриківський район, с. Гречане вул. Радянська (нова назва вул. Українська), буд. 7. Позивач до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача повторно до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, в порядку ч. 3\~ст. 211 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Всебічно та повно вивчивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню через наступне. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого від 13.03.1989 року Виконкомом Царичанської районної ради народних депутатів, будинок по вул. Радянській № 7 у с. Гречане дійсно належить [PERSON] в цілому на праві приватної власності. В цілому складається з одного будинку. Також, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0.27 га в с. Гречане по вул. Радянська, 7, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджено копією рішення № 110/1 Іванівської сільської ради народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області від 25.04.1995 року «Про надання земельної ділянки під забудову». З доданої копії технічного паспорту на зазначений житловий будинок, складеного станом на 06.06.1997 року, де власником записано [PERSON], судом встановлено, що домоволодіння складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 28.1 кв.м, житлового будинку Д-1, загальною площею 49.0 кв.м, Г-1 вбиральні, № 1 колодязю, № 2 свердловини. Зазначено, що готовність житлового будинку Д-1 становить 72 відсотки. 26.06.1997 року [PERSON], на підставі зазначеного вище свідоцтва про право власності, в Бюро технічної інвентаризації було видано довідку-характеристику для відчуження житлового будинку № 7 розташованого по вул. Радянській в с. Гречане. У довідці є відмітка про те, що рішенням від 28.04.1995 року Іванівської сільської ради народних депутатів, дозволено будівництво житлового будинку Д-1, готовність якого складає 72%. З копії розписки від 27.06.1997 року, вбачається, що [PERSON] взяв аванс у сумі 1\~100 доларів від [PERSON] в рахунок покупки будинку. Також, позивачем надано копію договору № 0802103 укладеного 25.09.2007 року про користування електричною енергією для побутових споживачів, де споживачем зазначено саме [PERSON], а приміщення, де використовуватиметься електрична енергія розташоване за адресою: вул. Радянська , 7 у с. Гречане; копію довідки про розмір платежів за вказаним договором. Згодом рішенням № 143-5/УІІ Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від 11.03.2016 року «Про затвердження перейменування вулиць», було вирішено перейменувати вул. Радянська на вул. Українська в с. Гречане. Так, тривалість свого проживання у спірному будинку, позивач підтвердила також копією довідки № 620, виданої виконкомом Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від 25.05.2017 року, де зазначено, що [PERSON] дійсно проживає без реєстрації з 1996 року в с. Гречане по вул. Українській, 7 Петриківського району Дніпропетровської області, що також, підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] Окрім зазначеного, позивачем надано копію довідки № 484 про склад сімї, виданої Іванівською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області від 05.04.2018 року, де зазначено, що у будинку за адресою: вул. Українська, 7, с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області проживають без реєстрації заявник [PERSON], [INFO] та її онук [PERSON], [INFO]. З листа від завідувача Петриківської держнотконтори ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON], від 17.07.2018 року щодо надання інформації, судом встановлено, що спадкові справи після померлого 15.12.1998 року [PERSON] та померлого 24.12.2007 року [PERSON] не заводились. Особи із заявами про відмову від прийняття спадщини, про прийняття спадщини, яким видано свідоцтво про право на спадщину на майно померлих не зверталися. З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 52832347та № 52832459, від 02.08.2018 року, після померлих 15.12.1998 року [PERSON] та 24.12.2007 року [PERSON] вбачається, що за вказаними параметрами запиту інформація у Спадковому реєстрі - відсутня. Так само з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 52832445 та 52832367 від 02.08.2018 року судом встановлено, що за вказаними параметрами запиту щодо померлих 15.12.1998 року [PERSON] та 24.12.2007 року [PERSON] інформація у Спадковому реєстрі - відсутня. Наразі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, відсутні відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо спірного будинку № 7 по вул. Українська (стара назва вул. Радянська) у с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області. Розглядаючи заявлені позовні вимоги суд виходить із наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що з 1996 року позивач користувалася житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Українська, буд. 7, с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області. Від того часу позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб. Позивачем надано копію звіту про оцінку зазначеного майна, де ринкова вартість об'єкта оцінки становить без ПДВ 48\~830.00 гривень. У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. \~У ч. 3\~ст. 397 ЦК України\~передбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.\~\~ \~ Виходячи з роз'яснень, викладених в п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також ч. 4\~ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. \~\~Згідно пунктів 9, 10 вказаної вище Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3\~ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2\~ст.344 ЦК України). \~\~Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Судом, також, враховуються положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Отже, з наведеного вбачається, що позивач не знав\~і не\~міг знати\~про відсутність\~у нього\~підстав для\~набуття права\~власності на спірний будинок, так як вважав, що уклав договір купівлі-продажу будинку з його власником, однак такий договір в силу Глави 3, Глави 20 ЦК УРСР (що діяв у 1996 році), Глави 54 ЦК України, у дійсності укладено не було. У звязку із викладеним, позивач добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і понад десять років продовжує відкрито та безперервно користуватися зазначеним житловим будинком, будь-яких інших осіб, які б претендували на спірне майно або оспорювали право позивача на отримання вказаного майна у\~\~власність за набувальною давністю не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на обєкт нерухомості за набувальною давністю, а саме домоволодіння, що складається з житлового будинку А-1 загальною площею 28.1 кв.м, яке розташоване за адресою: вул. Українська, буд. 7, с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, тож такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим суд зауважує, що відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331\~ЦК України). Також, в\~Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~встановлено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.1.5 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених\~Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству за №56 від 13.12.1995 року,\~зареєстрованих в\~Міністерстві юстиції\~України 19\~січня 1996\~року за\~№ 31/1056,\~які були\~чинними на\~час заволодіння\~майном позивачем,\~до\~об'єктів\~нерухомого майна,\~ що\~ підлягають\~ державній\~реєстрації,\~відносяться жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку. У п. 1.6. Правил передбачено, що державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації. Оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводилась з видачею свідоцтва про право власності ,\~місцевими \~органами державної\~виконавчої влади,\~ місцевого\~самоврядування фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна при наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та при наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію, що відображено у п. 4.1 Правил. Враховуючи викладені обставини, те, що на час заволодіння позивачем спірним нерухомим майном з недобудованим житловим будинком Д-1 загальною площею 49.0 кв.м (готовність 72 відсотки) діяли вимоги законів про прийняття завершеного будівництвом житлового будинку в експлуатацію, то право власності на зазначений об'єкт, а саме житловий будинок Д-1 загальною площею 49.0 кв.м, не виникло, як у попереднього його власника, так і у самого позивача. За наведених підстав, суд вважає вимоги позивача про визнання права власності за набувальною давністю на нерухомий обєкт, а саме домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Українська, буд. 7, у с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області, у частині вимог щодо житлового будинку Д-1 загальною площею 49.0 кв.м (готовність 72 відсотки) не обґрунтованими, тож такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про судовий збір суд зауважує на тому, що судові витрати позивачем сплачені в повному обсязі та вимог щодо їх розподілу не заявлено, тому суд вважає за доцільне судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial