Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, та в його обґрунтування вказав, що 27.07.2014 року в Жовтневому районі м.Маріуполя на перехресті вул.Купріна та вул.К.Лібкнехта сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 525, держномер 979 00 ЕК, під керуванням позивача, та автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. В результаті ДТП автомобілю позивача було спричинено суттєві механічні пошкодження. Винним у вказаному ДТП є водій [PERSON] Цивільна-правова відповідальність [PERSON] як володільця наземного транспортного засобу була застрахована в [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія». Після ДТП позивач одразу повідомив за телефоном, вказаним у полісі [PERSON], до страхової компанії винної особи, а саме до [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія». В страховій компанії позивачу повідомили, що сума страхового відшкодування буде сплачена після офіційного встановлення правоохоронними органами винної особи. 03.09.2014 року позивач направив на адресу [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» копію постанови слідчого від 19.08.2014 року, згідно якого [PERSON] було визнано винним у вказаному ДТП, внаслідок чого він підлягає притягенню до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. 23.12.2014 року позивач направив на адресу [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» постанову суду від 10.11.2014 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Оскільки після цього суму страхового відшкодування тривалий час сплачено не було, позивач вимушений був звернутись із відповідними скаргами до МТСБУ та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. 03.03.2015 року позивач додатково направив відповідачу заяву про страхове відшкодування із реквізитами банківського рахунку для перерахування коштів, а також повторно надав копії усіх документів, які направлялись раніше, зокрема копію довіреності. Проте у виплаті позивачу суми страхового відшкодування було відмовлено. У звязку з цим позивач просить стягнути із відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» матеріальну шкоду у розмірі 49000 грн., із відповідача [PERSON] 22000 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] також надав до суду заяву, у якій просив розглянути справи за його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгяляду справи. Представник відповідача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав до суду письмові заперечення проти позову, зазначивши, що позивач не є власником пошкодженого автомобіля, а надана йому довіреність не надає право отримувати страхове відшкодування. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належний чином. Третя особа по справі [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності, просив позов задовольнити. Вказав, що з серпня 2006 року він автомобілем ВМW 525, держномер 979 00 ЕК, не користується, передав авомобіль, ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію позивачу [PERSON] та видав позивачу генеральну довіреність. Вказав, що автомобілем користується виключно позивач [PERSON], який несе всі витрати по його утриманню (капітальні та поточні ремонти, страхування та інше), до даного автомобіля із 2006 року він ніякого відношення не має. У звязку з цим не заперечує проти відшкодування шкоди, завданої автомобілю, саме позивачу [PERSON] як належному володільцю та користувачу автомобіля. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та його часткове задоволення з наступних підстав. 27.07.2014 року в Жовтневому районі м.Маріуполя на перехресті вул.Купріна та вул.К.Лібкнехта сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 525, реєстраційний номер 979 00 ЕК, під керуванням позивача, та автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 10.11.2014 року за даним фактом водія [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУПАП України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вину відповідача [PERSON] встановлено відповідною постановою суду, яка набрала законної сили. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно до ст.20-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. Відповідно до договору обовязкового страхування володільцем наземних транспортних засобів (полісу) №АС /9712299 зі строком дії з 18.01.2014 по 17.01.2015 року цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу Chevrolet Aveo, реєстраційний номер [NUMBER], а також осіб, які користуються автомобілем на належних правових підставах, застрахована в [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія». З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування та надав копії необхідних документів. 23.03.2015 року позивач отримав листа від відповідача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» від 18.03.2015 року вих. № 2539 про відмову у виплаті суми страхового відшкодування з мотиву, що довіреність нібито не надає йому право на отримання грошових коштів за договорами страхування. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу BMW 525, держномер 97900 ЕК, якому спричинено механічні пошкодження, є [PERSON]. 03.08.2006 року власник [PERSON] видав на імя позивача генеральну довіреність зі строко дії до 03.08.2031 року, відповідно до якої позивач користується та розпоряджується вказаним транспортним засобом. Також вказаною довіреністю позивачу надано право одержувати належні власнику грошові кошти. Тому доводи відповідача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» щодо відсутності повноважень у позивача на отримання грошових коштів є необгрунтованими. Крім того, відповідно до розяснень, які містяться в п.13 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. На час скоєння ДТП позивач керував вказаним авбомобілем на належній правовій підставі, у нього мались довіреність, посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке йому передав власник автомобіля [PERSON] Відповідно до заяви власника авбомобіля [PERSON] з серпня 2006 року він автомобілем ВМW 525, держномер 979 00 ЕК не користується, передав авомобіль, ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію позивачу [PERSON], видав йому генеральну довіреність, автомобілем користується виключно позивач [PERSON], який несе всі витрати по його утриманню (капітальні та поточні ремонти, страхування та інше), до данного автомобіля із 2006 року він ніякого відношення не має. Тому суд приходить до висновку, що позивач відповідно до вимог ст.ст.386, 395, 396 ЦК України має право звернення до суду із відповідним позовом та стягнення шкоди із відповідача саме на його користь. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон про ОСЦПВ) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Таким чином вказана подія є страховим випадком. Відповідно до статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону про ОСЦПВ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно до ст.28 Закону України про ОСЦПВ шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це, зокрема, шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст.29 Закону про ОСЦПВ у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, зокрема, витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страховик [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» визнав вказану подію страховим випадком, визнав свій обовязок щодо виплати суми страхового відшкодування, проте суму страхового відшкодування сплатити позивачу відмовився. Відповідно до ст.1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до звіту №188 про оцінку вартості поновлюваного ремонту від 10.08.2015 року сума матеріальних збитків, завданих транспортному засобу, складає 70368,51 грн., що дорівнює вартості транспортного засобу на момент ДТП. Вартість поновлюваного ремонту складає 213280,49 грн. Згідно до розяснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Відповідно до договору обовякого страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/9712299) відповідальність страхової компанії за шкоду, завдану майну, обмежена сумою 50000 грн. Крім того, відповідно до ст.12 Закону про ОСЦВП страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка відповідно до цього договору складає 1000 грн. Тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» спричинену позивачу в результаті настання дорожньо-транспортної події (стахового випадку) матеріальної шкоди (суми страхового відшкодування) в мехаж ліміту відповідальності за зменшенням на суму франшизи у розмірі 49000 грн. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому позовні вимоги до відповідача [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди є обгрунтованими частково, а саме у розмірі 21368,51 грн. (70368,51 грн. 49000 грн.). Згідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд погоджується із доводами позивача, що в результаті ДТП йому було спричинено моральну шкоду, факт пошкодження належного йому на відповідній правоій підставі транспортного засобу став причиною його мораільних страждань, було порушено його нормальні життєві звязки внаслідок неможливості активного життя та неможливості на протязі року користуватись належним йому автомобілем. Тому із відповідача [PERSON] належить стягнути спричинену позивачу моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно договору про надання правової допомоги, квитанції до приходно-касового ордеру від 14.08.2015 року, акту виконаних робіт за надання правової допомоги від 14.08.2015 року, позивачем сплачено за надання правової допомоги 1920 грн. Крім того, відповідно до договору, а також квитанції позивач поніс витрати, повязані із залученням спеціаліста, у розмірі 1000 грн. Також позивачем сплачений судовий збір за майнові вимоги у розмірі 710 грн. та 243,60 грн. за немайнові (моральну шкоду). Вказані судові витрати підлягають стягненню із відповідачів пропорційно сумі задоволених позовних вимог щодо кожного відповідача. Так, оскільки з відповідача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» належить стягнути 49000 грн. або 69,01 % від ціни позову (49000 грн. х 100 % / 71000 грн.), то з нього підлягає стягненню витрати на правову допомогу 1920 х 69,01 % = 1324,99 грн., витрати, повязані із залученням спеціаліста, 1000 грн. х 69,01 % = 690,10 грн., сплачений судовий збір 490 грн. Із відповідача [PERSON] належить стягнути 21368,51 грн. або 97,13 % (21368,51 грн. х 100 % / 22000 грн) від заявлених до нього майнових вимог. Таким чином, підлягає стягненню витрати на правову допомогу 595,01 х 97,13 % = 577,93 грн., витрати, повязані із залученням спеціаліста, 309,90 грн. х 97,13 % = 301,01 грн., сплачений судовий збір 457,29 грн. (за майнові та немайнові вимоги). На підставі викладеного,

Outcome: partial