Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГІЄНА-МЕД СТЕРИЛ» (далі за текстом - Товариство) про поновлення на роботі та скасування наказу №017 від 07.10.2020року згідно п. 4 т. 40 КЗПП України з займаної посади за прогули. В позовній заяві позивач просить суд скасувати незаконний наказ №017 від 07.10.2020 року про звільнення юриста з тендерних процедур [PERSON] з 07.10.2020 року згідно п. 4 ст. 40 КзПП України з займаної посади за прогули, оскільки ознайомившись із наказом про звільнення №017 від 07.10.2020 року позивачу стало відомо, що в наказі вказана назва його посади не «юрист», а «юрист з тендерних процедур», на яку він не погоджувався. Вказує на те, що 03.08.2020року наказом №009-К від 27.07.2020 року його було оформлено на посаду юриста ТОВ «ГІГІЄНА-МЕД СТЕРИЛ», а також укладено трудовий договір №009-К, умови якого є недійсними через невідповідність законодавству України, а також суперечать пропозиції по вакантній посаді та оголошених йому Генеральним директором ТОВ «ГІГІЄНА-МЕД СТЕРИЛ» [PERSON] 21.07.2020 року. Позивач стверджує, що 05.10.2020 року він подав Генеральному директору ТОВ «ГІГІЄНА-МЕД СТЕРИЛ» [PERSON] два примірники письмової заяви на звільнення за п. 4) ст. 36 (ч. 3 ст. 38) КЗПП України з 05.10.2020 року, але Генеральний директор ТОВ «ГІГІЄНА-МЕД СТЕРИЛ» [PERSON] відмовився прийняти таку заяву. 16.10.2020 року позивача було ознайомлено з наказом №017 від 07.10.2020 року про звільнення його з посади юриста з тендерних процедур згідно п. 4 ст. 40 КЗПП України за прогули, в той час як зазначена посада не відповідає змісту наказу №009-К від 27.07.2020 року про прийняття на посаду. Також, позивач зазначає, що посада «юрист з тендерних процедур» не передбачена Національним класифікатором ДК 003:2010 «Класифікатор професій». Позивач вважає, що наказ №017 від 07.10.2020 року про звільнення його з посади юриста з тендерних процедур згідно п. 4 ст. 40 КЗПП України за прогули є незаконним та підлягає скасуванню. 31.03.2021 представником ТОВ «ГІГІЄНА-МЕД СТЕРИЛ» подано до суду письмові пояснення з додатками, в яких відповідач зазначив про те, що в якості аргументації своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що в наказі про звільнення №017 від 07.10.2020 року відповідач невірно вказав назву його посади (замість посади «юрист» вказано «юрист з тендерних процедур»), в зв`язку із чим даний наказ нібито порушує конституційні права позивача. З метою виправлення допущеної помилки в наказі №017 від 07.10.2020 року, яким позивача було звільнено за прогул, ТОВ "ГІГІЄНА-МЕД СТЕРИЛ" наказом №01 від 26.01.2021 року внесло зміни до оскаржуваного позивачем наказу та виправило назву посади позивача з посади «юрист з тендерних процедур» на назву посади «юрист». Відповідач зазначає, що після виправлення допущеної помилки в назві посади, позовна вимога про скасування наказу про звільнення №017 від 07.10.2020 року втратила свій сенс, оскільки у позивача відпали підстави для скасування вищевказаного наказу. Також відповідач звертає увагу на той факт, що в позовній заяві позивач в якості підстав своїх позовних вимог щодо скасування спірного наказу зазначає лише те, що оскаржуваний наказ містить помилку в назві посади позивача. При цьому, позивач в позовній заяви не оскаржує звільнення його з посади через прогул, та не зазначає такі підстави позову, як незаконність його звільнення за прогул, в зв`язку із чим позивач відповідно не надав жодного доказу на підтвердження не вчинення ним прогулу 5, 6 та 7 жовтня 2020 року. В позовній заві позивач взагалі не вказує жодних обставин щодо вчинення ним прогулу 5, 6 та 7 жовтня 2020 року, а також не оскаржує та не спростовує встановлений роботодавцем факт прогулу. З метою повідомлення позивача про факт внесення змін до оскаржуваного ним наказу про звільнення №017 від 07.10.2020 року на адресу позивача було направлено лист від 26.01.2021 року за №26/01/21 з копією наказу №01 від 26.01.2021 року, яким було внесло зміни до оскаржуваного позивачем наказу та виправило назву посади позивача «юрист х тендерних процедур» на назву посади «юрист». Що стосується позовної вимоги позивача про скасування в повному обсязі наказу про звільнення №017 від 07.10.2020 року, відповідач вважає, що така позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки вже фактично виправлена помилка в назві посади позивача, яка була допущена в оскаржуваному наказі та яка жодним чином не впливає на підстави звільнення позивача за прогул, в зв`язку із його відсутністю на роботі без поважних причин 5, 6 та 7 жовтня 2020 року, що в свою чергу підтверджено відповідними актами комісії, наказами та іншими документами, копії яких до цих пояснень. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість. Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що наказом №009-К від 27.07.2020 року позивача було прийнято на посаду юриста з 03.08.2020 року. 05.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення за п. 4) ст. 36 (ч. 3 ст. 38) КЗПП України з 05.10.2020 року. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що така заява не подавалась, оскільки це спростовується наявними у справі доказами, які в своїй сукупності узгоджуються з поясненнями позивача. В судовому засіданні позивач наполягав на бажанні звільнитись з займаної посади з 05.10.2020. Вказана заява залишилась без реагування з боку відповідача і у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці після 10 години 05.10.2020, а також 06.10.2020 та 07.10.2020 - було складено відповідні акти, а саме: . - Акт №1 від 05.10.2020 року «Про встановлення факту та причин прогулу юриста [PERSON] ». - Акт №2 від 06.10.2020 року «Про встановлення факту прогулу юриста [PERSON] ». - Акт №3 від 07.10.2020 року «Про встановлення факту прогулу юриста [PERSON] ». За наслідками розгляду керівником зазначених актів, відповідачем винесено накази №015 від 05.10.2020 та №016 від 06.10.2020 «Про застосування дисциплінарного стягнення», якими до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а також наказ №017 від 07.10.2020 про звільнення за прогули. Судом встановлено, що накази про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до відома позивача доведені не були, з їх змістом він не ознайомлювався. У відповідності до вимог ч.1,6 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до ч.1 ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Статтею 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Дисциплінарна відповідальність працівника настає у випадку невиконання ним трудових обов`язків, покладених трудовим договором або правил внутрішнього трудового розпорядку. Після отримання відповідачем заяви про звільнення позивача з роботи, вона розглянута не була, роботодавцем не повідомлено про відмову у звільненні з обраної позивачем підстави, у зв`язку з чим суд вважає, що до прийняття рішення з приводу поданої заяви про звільнення, неявка позивача на роботу не може вважатись прогулом у розумінні ст.40 КЗпП України. З огляду на це, суд визнає формулювання причин звільнення позивача в оспорюваному ним наказі таким, що не відповідає чинному законодавству. У відповідності до ч. 3 ст.235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. З огляду на зазначене положення чинного законодавства, суд вважає правильним змінити формулювання причин звільнення позивача у наказі №017 від 07.10.2020. Крім того, зміні підлягає також дата звільнення, оскільки заяву про звільнення подано [PERSON] 05.10.2021 і вимог від роботодавця про відпрацювання ним двотижневого строку не висловлено. З цих підстав суд, змінюючи формулювання та дату звільнення, вважає звільненим [PERSON] з 05.10.2020 з посади юриста Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГІЄНА-МЕД СТЕРИЛ» на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням Необхідності у внесенні змін до оспорюваного наказу щодо назви посади суд не вбачає, оскільки допущена помилка виправлена відповідачем шляхом винесення наказу №01 від 26.01.2021. Визначаючи підставу звільнення позивача - ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, суд враховує те, що розірвання трудового договору в даній справі ініційоване позивачем (працівником), ним не ставиться вимог про поновлення його на раніше займаній посаді. Суд не вбачає підстав для звільнення позивача за обраною ним частиною 3 ст.38 КЗпП України, оскільки ні при звільненні, ні під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання відповідачем законодавства про працю чи трудового договору. Також суд не вбачає підстав для скасування оспорюваного наказу, оскільки захист порушених прав позивача здійснюється шляхом внесення змін до нього. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial