Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач зврнувся в суд з позовом про стягнення коштів, посилаючись на те що на рахунках в банку знаходились кошти , навесні 2014р. рахунки були заблоковані , 18.08.2015р. звернувся з заявою про розірвання договорів та повернення коштів. Однак банком заява не була задоволена , тому звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив стягнути за рахунками з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за рахунками: № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]: 290 040,15 грн. (кошти заблоковані на рахунках); 22 122, 51 грн. (З % річних, на підставі ст. 625 ЦК України); 98 903, 69 грн. (інфляційні втрати); З 175 939, 64 грн. (штрафні санкціі у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 17.04.2017 р. по 17.04.2018 р.) За рахунками [NUMBER] та [NUMBER] кошти заблоковані 2 339, 97 дол. США;178,48 дол. США (3 % річних, на підставі ст. 625 ЦК України); 25 622, 67 дол. США (штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 17.04.2017 р. по 17.04.2018 р.) Представник відповідача заперечуючи проти позову, посилалась на те, що воно є неналежним відповідачем, оскільки кошти вносилися у банківському відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє банк можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору, позивачем не надано належних доказів внесення коштів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідую чого. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення). Судом встановлено, по Договорам на відкриття поточних рахунків на рахунку № [NUMBER] позивача знаходяться кошти в розмірі 33480,29 грн. , на рахунку № [NUMBER] 48 199,71 грн., на рахунку № [NUMBER] кошти в розмірі 208 360,15 грн., на рахунку [NUMBER] кошти в розмірі 173 ,82 дол.США ,на рахунку [NUMBER] кошти в розмірі 2 166,15 дол.США , що підтверджується виписками. Дані обставини відповідачем не спростовані. У серпні 2015 року позивач звернувся до ПАТ КБ Приватбанк із заявою та виплату грошових коштів, але не були повернуті. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд ( ст.1074 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року (справа № 6-352цс16). Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ПАТ КБ « Приватбанк» є неналежним відповідачем та що спірні депозитні кошти вносились у банківському відділенні на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору. Однак, судом вказані доводи банку не приймаються, оскільки розміщення грошових коштів на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, яка знаходиться у м. Дніпропетровськ. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Таким чином, оскільки стороною укладеного з позивачемдоговору на відкриття поточних рахунків є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за договорам має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорів. Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачкою. Позивачем розміщені кошти до припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» ПАТ «Приватбанк», проте відповідач не надав будь - яких пояснень щодо неможливості надання доказів щодо внесення чи невнесення коштів позивачкою на рахунки банку на період, який зазначений у квитанціях про внесення коштів. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Безпідставними є також заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Доказів виплати банком коштів по Договорам на відкриття поточних рахунків вкладнику суду не надано. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Оскільки відповідачем не спростовано докази позивача про укладення ним з відповідачем договорів на відкриття поточних рахунків, внесення коштів на рахунки, та не виконання відповідачем зобов`язань за цими договорами щодо повернення даних коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів, внесених позивачем є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення 3% згідно ст.625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договорів банківських вкладів, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» не було виконано грошове зобов'язання по виплаті коштів після звернення з відповідною заявою в серпні 2015р., останній, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційні втрати . За рахунком № [NUMBER] за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р.(З % річних) 33 480, 29 грн. х 3%/365 днів х 928 днів = 2 553, 67 грн. Інфляційні втрати за рахунком № [NUMBER] за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. 11 416, 78 грн ( 33 480, 29 грн. х 134,1% (98, 7 %(жовтень 2015 р.) х 102 % (листопад 2015 р.] х 100, 7 % (грудень 2015 р.) х 112, 4% (2016 рік) х 113, 7 %(2017 рік ) х 103, 5 %(січень-берзень 2018 р.)=134, 1%) - 33 480, 29 грн. ) За рахунком № [NUMBER] за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. (З % річних) 48 199, 71 грн. х 3%/365 днів х 928 днів = 3 676, 38 грн. Інфляційні втрати за рахунком № [NUMBER] за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. становлять 16 436,10 грн. ( 48 199, 71 грн. х 134, 1% (98, 7 %(жовтень 2015 р.) х 102 % (листопад 2015 р.) х 100, 7 % (грудень 2015 р.) х 112, 4% (2016 рік) х 113, 7 %(2017 рік ) х 103, 5 %(січень-берзень 2018 р.)=134, 1%) - 48 199, 71грн.) За рахунком № [NUMBER], за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. (З % річних) 208 360,15 грн. х 3%/365 днів х 928 днів = 15 892, 46 грн. Інфляційні втрати за рахунком № [NUMBER], за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. становлять 71 050, 81 грн. (208 360,15 грн. х 134,1% (98, 7 %(жовтень 2015 р.) х 102 % (листопад 2015 р.) х 100, 7 % (грудень 2015 р.) х 112, 4% (2016 рік) х 113, 7 %(2017 рік) х 103, 5 %(січень-берзень 2018 р.)=134, 1%) - 208 360, 15 грн. ) За рахунком [NUMBER] за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. (З % річних) 173, 82 дол. США х 3%/365 х 928 днів =13, 26 дол. США За рахунком [NUMBER] за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. (З % річних) 2 166,15 дол. США х 3%/365 х 928 днів =165, 22 дол. США Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 17.04.2017 р. по 17.04.2018 р.) Відповідно до п. 32.1 ст. 32 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" - Банк, що обслуговує платника (отримувача), несе перед ним відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Відповідно до п. 32.2. ст. 32 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"- у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0.1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, шо не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Таким чином, підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 10% суми переказу, оскільки інший розмір пені не встановлений . По рахунку № [NUMBER] в розмірі 3348,029 грн. , по рахунку № [NUMBER] 48 19,971 грн., по рахунку № [NUMBER] кошти в розмірі 208 36,015 грн., на рахунку [NUMBER] кошти в розмірі 17,382 дол.США ,по рахунку [NUMBER] кошти в розмірі 2 16,615 дол.США . Вимоги про стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягають задоволенню. Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу 373/2054/16-ц, відступила від правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 щодо стягнення валютного боргу в гривневому еквіваленті. В постанові від 16 січня висловлена позиція щодо правильного застосування норм права, згідно з якою, отримавши валютну позику позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у іноземній валюті. При таких обставинах підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по рахунку № [NUMBER] кошти в розмірі 33480,29 грн. , 3 % річних за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. в розмірі 2 553, 67 грн., інфляційні втрати за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. в розмірі 11 416, 78 грн.,пеня в розмірі 3348,03грн. по рахунку № [NUMBER] кошти в розмірі 48 199,71 грн.,3% річних за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. в розмірі 3 676, 38 грн., інфляційні втрати за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р.в розмірі 16 436,10 грн., пеня в розмірі 4819,97 грн. по рахунку № [NUMBER] кошти в розмірі 208 360,15 грн., З % річних за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. в розмірі 15 892, 46 грн., інфляційні втрати за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. в розмірі 71 050, 81 грн., пеня в розмірі 20836,01 грн. по рахунку [NUMBER] кошти в розмірі 173 ,82 дол.США , З % річних за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. в розмірі 13, 26 дол. США, пеня в розмірі 17,38 дол.США. по рахунку [NUMBER] кошти в розмірі 2 166,15 дол.США, 3% річних за період з 01.10.2015 р. по 17.04.2018 р. в розмірі 165, 22 дол. США, пеня в розмірі 216,61 дол.США . При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 8000 грн., не сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: partial