Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01 квітня 2011 уклала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Останнім часом відповідач нехтує сімейними цінностями. Емоційна неврівноваженості відповідача, внаслідок якої між сторонами постійно виникали сварки, свідками яких нерідко ставали їх діти, почала виходити за межі розумного, побоюючись реалізації погроз відповідача, позивач з дітьми переїхала до своїх батьків у м. Олешки, де зараз і проживає. Позивач, як мати малолітніх дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про синів, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей і переконана, що діти повинні проживати разом зі нею в житловому будинку, який належить її батькам на праві власності за адресою м. Олешки Херсонської області, вул. Шукшина, 1а. Позивач стверджує, що спроможна забезпечити дітей всім необхідним, на даний\~час я\~перебуває у\~відпустці по\~догляду за\~дитиною до\~трьох років\~та отримую\~соціальну допомогу\~на дитину,\~також матеріальну\~допомогу мені\~надають її\~батьки.\~Діти відвідують\~дитячий садок\~та перебувають\~на обліку\~в дитячій\~поліклініці. Вона постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з синами постійний психологічний контакт та прив'язаність. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір'ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Враховуючи викладені обставини та поведінку відповідача, вважає, що відсутні виняткові обставини, які б перешкоджали проживанню її синів разом з нею. Відповідач неодноразово висловлював погрози на її адресу, що забере синів до себе. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов'язків як батька щодо дітей. Разом з тим діти перебувають на повному утриманні позивача. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча має таку можливість. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання і отримує пенсію в розмірі 3600,00 грн. Крім цього, у себе на подвір'ї він створив і майстерню по ремонту автомобільної техніки і займається особисто цією справою, а також вирощує та продає домашню птицю, що дає фактичний дохід у значно більших, ніж пенсія розмірах, приблизно 10000,00 15000,00 грн. щомісяця за авто ремонт, і приблизно 60000,00 грн. за вирощування і продаж домашньої птиці в сезон вирощування і продажу з травня по липень щороку. Ппросила суд розірвати шлюб з відповідачем по справі, визначити місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з їх матірю [PERSON] за адресою: Херсонська область, м. Олешки, пров. Шукшина, 1а та стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO] в розмірі 2000,00 грн. та [PERSON], [INFO], у розмірі 2000,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник відмовились від позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Частину інших позовних вимог підтримали повністю. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповівдач по справі силовим методом 25.07.2018 року біля будинку проживання позивача за присутності діда дитини [PERSON] відібрав старшу дитину [PERSON], 25.01.2012 р. н., та на автомобілі залишив місце події у невідомому напрямку. Крім того 06.09.2018 відповівдач по справі таким же чином біля дитячого садка в м. Олешки Херсонської області за присутності матері дитини та бабусі (матері позивача) [PERSON] відібрав молодшу дитину [PERSON], 20.08.2015 р. н., та на автомобілі залишив місце події у невідомому напрямку. При цьому позивач підтримала позов та не надала суду пояснень із-за емоційного стану, який був спричинений силовим відібранням її дітей. Відповідач в судові засідання не зявився, надав суду заперечення на позов, відповідно до якого відповідач вважає, що позов заявлений безпідставно, необґрунтовано і тому повинен бути залишений без розгляду. Надав суду копію рішення Ленінського районного суду м. Полтави, яке вступило в законну силу про розірвання шлюбу між сторонами. В запереченні на позов також вказав на те, що їх з позивачем діти [PERSON], 25.01.2012 р. н. та [PERSON], 20.08.2015 р. н. постійно проживають із ним у м. Полтава, він займається їх вихованням та повністю їх забезпечує. Вимога позивача про стягнення з нього аліментів є необґрунтованою з огляду на те, що діти проживають разом з ним. Для розгляду вимоги про встановлення місця проживання дітей позивач повинен зявитися за місцем проживання дітей з залученням служби у справах дітей Ленінської державної районної адміністрації м. Полтава. Просив суд позов залишити без розгляду. Ухвалою суду від 20.09.2018 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог про розірвання шлюбу. В наступне судове засідання відповідач не зявився. Надав суду заяву про передачу справи для розгляду до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою суду від 22.10.2018 року у задоволенні заяви відповідача про передачу справи для розгляду до іншого суду відмовлено. Представник третьої особи Служби у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримала повністю, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей за місцем проживання їх матері у м. Олешки та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач по справі є її рідною дочкою. 07.04.2018 року дочка разом з онуком приїхали до м. Олешки Херсонської області з м. Полтави, мотивувавши свій переїз неможливістю проживання однією сімєю з відповідачем. Діти були влаштовані до школи та дитячого садка, а дочка знайшла постійне місце роботи в м. Олешки. 20.06.2018 року [PERSON] під приводом поїздки на море забрав малолітніх дітей, але ввів в оману позивача і відвіз дітей до м. Полтава за місцем свого проживання. Сумісними родинними зусиллями дітей знову вдалося повернути до матері в м. Олешки. Пізніше 25.07.2018 року та 06.09.2018 року відповідач [PERSON] насильницьким шляхом, разом з невідомими особами проти волі дітей, матері знову забрав дітей до м. Полтави. З даного приводу свідок [PERSON] та її чоловік [PERSON] (батько позивача) звертались до органів поліції, але належного розслідування з даного приводу проведено не було. Під час відібрання дітей відповідачем останні плакали, знаходились в шоковому та пригніченому емоційному стані, але вона разом зі свідком не могли завадити протиправним діям відповідача. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач по справі є його рідною дочкою. Надав суду аналогічні покази, додатково пояснивши, що 25.07.2018 відібрання його старшого онука відбулося у його присутності. Так, відповідач, знанку цього дня з невідомими йому особами силою забрали його онука з його автомобіля та зникли на своєму автомобілі у невідомому напрямку. Пізніше він дізнався від дочки, що обидва його онуки знаходяться в м. Постави. Суд, зясувавши правові позиції сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.04.2011 року між сторонами по справі укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 6). Даний шлюб між сторонами по справі було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13.08.2018 р. по справі № 553/1416/18 (а. с. 36). Згідно даних ЄДРСР рішення набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають синів: [PERSON], 25.01.2012 р. н., та [PERSON], 20.08.2015 р. н., що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а. с. 7, 8). В судовому засіданні встановлено, що діти проживали разом з матірю в м. Олешки Херсонської області по вул. Шукшина, 1а. Відповідач по справі, застосовуючи фізичну силу, без пояснення причин, забрав дітей і виїхав з ними до м. Полтави. Згідно з ч. 1 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, суд відносить: етичні і інші особисті якості батьків, відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24\~постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає встановленим, що обидві сторони мають належні умови для проживання дітей. Суд також приймає до уваги вік дітей сторін, відносно місця проживання яких виник спір. Діти сторін народилися: [PERSON] 25.01.2012 року та [PERSON] 20.08.2015 року, на час виникнення спору між сторонами щодо місця проживання дітей та розгляду судом даної цивільної справи дітям виповнилося 6 та 3 повних роки, та відповідно до вимог ч.3 ст.160\~СК України при досягненні 14 річного віку діти будуть самі визначити своє місце проживання у одного з батьків, які можуть мешкати окремо. До досягнення дитиною вказано віку її думка стосовно місця проживання повинна враховуватись але не є вирішальною при вирішенні спору. Крім того, як вбачається з доказів, наданих суду позивачкою та підтримання позову представником Служби у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації, доцільно визначити місце проживання дітей разом з матірю. При цьому суд враховує, що діти є малолітніми та у віці 6 років та 3 років недоцільно розлучати дітей з матірю, оскільки це негативно може вплинути на їх психічний стан та розвиток. Суд вважає, що умови, створені матірю дітей за місцем її мешкання, є належними, що підтверджується актом обстеження умов проживання (а. с. 11), мати працевлаштована в КЗ Олешківська районна стоматологічна поліклініка та має регулярний дохід, що підтверджується відповідною довідкою № 114, діти є вихованцями дошкільного навчального закладу № 6 Олешківської міської ради до часу їх насильницького вилучення у матері відповідачем, мати бере участь у освітньо виховній роботі дітей, батько дітей у дошкільному закладі не зявлявся, що підтверджується відповідною довідкою (а. с. 10). Вирішуючи спір про визначення місця проживання дітей, суд виходить з інтересів самих дітей, враховуючи малолітній вік дітей, які, крім виховання, потребують постійного догляду та піклування, з урахуванням положень Декларації про права дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з їх матірю. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Позивач суду не надав доказів про доходи відповідача, відповідач при цьому є інвалідом другої групи, тому суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню з визначенням частки від заробітку відповідача, яки будуть стягуватися в рахунок аліментів. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька. Відповідно до ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю із стягненням з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини від його заробітку.

Outcome: partial