Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до Канівської міської ради Черкаської області, [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним та припинення права власності на земельну ділянку. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Канівської міської ради №6-25 від 26.01.2017, яким затверджено відповідачу [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж: земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 720,0 кв. м. по [ADDRESS] кадастровий номер 7110300000:01:004:0732, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано земельну ділянку у власність за рахунок земель Канівської міської ради, порушено її права. Відповідно до договору про поділ спадщини від 14.01.2017, вона є власником 1/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Зазначене домогосподарство розташоване на земельній ділянці площею 935 кв.м. Під час судового розгляду цивільної справи №697/2277/17 їй стало відомо, що вона, відповідач [PERSON] та треті особи, які є її дітьми - [PERSON] і [PERSON] , є співвласниками спільної часткової власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS] . Проте, з невідомих причин, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки за вказаною вище адресою, що суперечить вимогам законодавства. Просить суд визнати недійсним рішення Канівської міської ради №6-25 від 26.01.2017 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] », як таким, що порушує право спільної часткової власності. Припинити право власності на земельну ділянку за [PERSON] за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7110300000:01:004:0732 та скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 7110300000:01:004:0732. Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності на якій розміщене будинковолодіння [ADDRESS] , шляхом встановлення межових знаків на спірній земельній ділянці з урахуванням права власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , з дотриманням ДБН, СНіП. Судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1409,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. стягнути з [PERSON] . У ході розгляду справи було проведено наступні процесуальні дії: 16.11.2018 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русаковим Г.С. . прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. До початку розгляду справи представником позивача надіслано до суду заяву про відвід головуючому судді Русакову Г.С. 20.12.2018 ухвалою Канівського міськрайонного суду заяву представника позивача про відвід головуючому судді задоволено. Ухвалою судді від 04.01.2019 вище зазначену цивільну справу прийнято до провадження судді Канівського міськрайонного суду Льон О.М., вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.01.2019. 04.02.2019 ухвалою суду витребувано докази у справі та залучено до участі у справі правонаступника Канівської міської ради Канівську міську раду об`єднаної територіальної громади Черкаської області. Ухвалою суду від 10.04.2019 залучено до участі у справі правонаступника Канівської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області Канівську міську раду Черкаської області. Ухвалою суду від 10.04.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 08.05.2019, який в подальшому було неодноразово перенесене та відкладено. 13.01.2020 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення до позову з уточненими позовними вимогами. Ухвалою суду від 30.06.2020 витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 21.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Потієнко Т.М. про виключення адвоката Бовшика М.Ю. з числа представників сторін, визнання неприпустимими надані ним докази по справі та виклик до суду для дачі пояснень позивача [PERSON] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Бовшик М.Ю., який діє на підставі ордеру серії ЧК №90762 від 26.06.2018 (а.с.128 т.1) в судовому засіданні уточнений позов підтримав повністю, пояснив, що права позивача було порушено, оскільки земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було виділено у особисту приватну власність, тоді як право спільної часткової власності на будинковолодіння [ADDRESS] , яке розташоване на спірній земельній ділянці не було припинено між сторонами. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.75, 94 т.2). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Потієнко Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що права позивача не порушено, оскільки чоловікові останньої за його життя було також виділено земельну ділянку для будівництва обслуговування житлового будинку, кадастровий номер якої не співпадає з номером спірної земельної ділянки. У задоволені позову просить відмовити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає повністю (а.с.69 т.1). Представник відповідача - Канівської міської ради Леонова А.А., яка діє на підставі довіреності від 03.01.2020 (а.с.39 т.2) у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що оскаржуване рішення міської ради вже виконано та його дію вичерпано. Вважає, що права позивача не порушено. У задоволенні позову просить відмовити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви про проведення судового засідання у їх відсутність (а.с.80,81,117 т.1, а.с.74,93 т.2), позовні вимоги вважають такими, що підлягають задоволенню. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, приходить до наступного. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується та набувається і реалізується громадянами виключно до закону. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором про поділ спадщини від 14.01.2017, зареєстрованого в реєстрі за №35, посвідченого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори (а.с.8,9 т.1) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.01.2017, зареєстрованим в реєстрі за №70, посвідченого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори (а.с.47 т.2). Відповідно до даного договору поділу спадщини власниками іншої частини житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , частки яких у праві власності становлять по 1/8. Іншим співвласником вище вказаного будинковолодіння є відповідач [PERSON] , якому належить 1/2 частина домоволодіння, про що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні та підтверджується, зокрема, технічним паспортом на житловий будинок (а.с.101 т.1), актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння (а.с.199 на звороті, 200). З Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10-18 т.1) вбачається, що дане будинковолодіння складається з житлового будинку - літ. А-1; прибудови - а,а1; житлового будинку - Е-1; прибудови - е,е1; гаражі - Б,Д; сараї - В,К,Г,І; погріб - Ж; убиральні - З,Л; навіс - Є; огорожі - №1,2,3,6,8,9; ворота з хвірткою - №3, хвіртка - №4; ворота - №5, колонка питна №7, та розташоване на земельній ділянці загальною площею 1646 кв.м. Рішенням Канівської міської ради від 27.10.2016 №5-33 (а.с.87 т.1) надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка) для передачі земельної ділянки у власність за рахунок земель Канівської міської ради. Рішенням Канівської міської ради від 26.01.2017 №6-25 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] » (а.с.7 т.1, а.с.224 т.2), було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку площею 720,0 кв.м. по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110300000:01:004:0732, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано відповідачу [PERSON] у власність за рахунок земель Канівської міської ради. З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.83-101 т.1) вбачається, що 20.10.2016 відповідач [PERSON] подав заяву щодо приватизації земельної ділянки в розмірі 1000 кв.м., по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку. Пояснювальна записка технічної документації, містить відомості лише про відповідача та не містить відомостей про позивача, як користувача земельної ділянки та співвласника домоволодіння, яке знаходиться на земельній ділянці. З листа виконавчого комітету Канівської міської ради №01-01-12/2426 від 18.11.2016 (а.с.89 т.1) вбачається, що начальника Канівського міськрайонного відділу ДП "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" повідомлено про наявний спір між громадянами [PERSON] та [PERSON] щодо встановлення сумісної межі між земельними ділянками. Рекомендовано при зверненні [PERSON] до відділу для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводити роботи по встановленню межових знаків між сумісними земельними ділянками в присутності представників комісії її по вирішенню земельних спорів. Відповідно до Плану зовнішніх меж землекористування (а.с.93 т.1) встановлено, що розмір наданої відповідачу [PERSON] земельної ділянки становить 0,0720 га, кадастровий номер 7110300000:01:004:0732 та розташована по [ADDRESS] . З актів прийому-передачі межових знаків на зберігання, визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 24.11.2016 (а.с.97,98 т.1) вбачається, що підпис правонаступників [PERSON] , як суміжних землекористувачів земельних ділянок відсутній. Сам [PERSON] на час та дату погодження меж уже помер. Тому, висновок у акті прийому-передачі межових знаків про те, що суміжними землевласниками (землекористувачами) претензій до існуючих меж не заявлено є передчасним. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.12.2016 Н -7104638102016 (а.с.184 т.1) вбачається, що земельну ділянка розміром 0,0720 га, кадастровий номер 7110300000:01:004:0732, що розташована по [ADDRESS] , цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) зареєстровано Управлінням Держгеокадастру у Канівському районі Черкаської області 13.12.2016. Статтею 121 ЗК України (в редакції на час набуття відповідачем права власності на земельну ділянку) визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах - не більше 0,10 га. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Тобто, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладеній правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Лише після припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно через виділення частки або поділу спільного майна з дотриманням норм ЦК України власник новоутвореного самостійного об`єкта нерухомого майна має право на приватизацію земельної ділянки (окремо від іншого, тепер вже колишнього, співвласника житлового будинку) в порядку, визначеному ст.116,118 і 121 ЗК. Частина земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що перевищувала норми ЗК України, може бути приватизована громадянином окремо, але з іншим її цільовим призначенням. Однак, як зазначено вище, [PERSON] була приватизована земельна ділянка площею 0,0720 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тобто майже вся земельна ділянка, яка могла бути приватизована усіма співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] , хоча у нього перебувала у власності лише 1/2 його частина без виділення її в натурі. Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю повинні застосовуватися до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що Канівська міська рада, надаючи у безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0720 га в [ADDRESS] , цільовим призначенням якої є для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, порушила право користування позивача [PERSON] цією земельною ділянкою, що перебувала і у її користуванні, як співвласника нерухомого майна. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання акту органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. Відповідно до ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, рішення Канівської міської ради №6-25 від 26.01.2017 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] » прийнято з порушенням законодавства, є незаконним та підлягає визнанню недійсним. Оскільки суд прийшов до висновку, що відповідачу [PERSON] неправомірно надано у власність земельну ділянку кадастровий номер 7110300000:01:004:0732, розміром 0,0720, тому позовна вимога про припинення за відповідачем право власності на цю земельну ділянку та скасування її реєстрації підлягає до задоволення. Що стосується посилань представників відповідачів стосовно того, що передача спірної земельної ділянки відповідачам у власність не порушує права позивача, суд зазначає наступне. Співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку - літ. А-1; прибудови - а,а1; житлового будинку - Е-1; прибудови - е,е1; гаражів - Б,Д; сараїв - В,К,Г,І; погребу - Ж; убиральні - З,Л; навісу - Є; огорожі - №1,2,3,6,8,9; воріт з хвірткою - №3, хвіртки - №4; воріт - №5, колонки питної №7, що знаходяться у спільному користуванні співвласників є: позивач - [PERSON] , відповідач - [PERSON] та треті особи - [PERSON] , [PERSON] . До цього часу співвласниками не вирішено питання щодо поділу (виділення в натурі) тих чи інших будівель по [ADDRESS] , право власності співвласниками не реєструвалося та окрема поштова адреса не присвоювалася, а тому твердження представників відповідачів суд оцінює критично. Щодо заявленої позовної вимоги в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом встановлення межових знаків на спірній земельній ділянці, суд зазначає наступне. Згідно із умовами. 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з матеріалами справи між сторонами існує тривалий спір щодо меж земельної ділянки, землекористувачами якої вони є. [PERSON] неодноразово ініціювала судові справи щодо цієї земельної ділянки. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Верховний Суд у постанові № 285/1018/18 від 16.06.2020 зазначив, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками, та судам необхідно відрізняти позовні вимоги про встановлення та про відновлення меж земельної ділянки. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи щодо відновлення меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов у цій частині до задоволення не підлягає. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з позовом позивач також просила стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. та судовий збір в сумі 1409,60 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження надання їй правничої допомоги на суму 20000,00 грн., надано суду квитанцію до прибуткового касового ордера №118 від 12.11.2018 на суму 20000,00 грн. (а.с.22) та акт прийому-передачі виконаних робіт від 12.11.2018 (а.с.20,21). Натомість суду не надано ні договору про надання правничої допомоги, ні розрахунку витрат на правову допомогу, ні детального опису робіт (наданих послуг). ВС у постанові від 11.06.2020 по справі №821/227/17 прийшов до висновку, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов`язку відшкодування на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 1409,60 грн., що підтверджується квитанцією від 10.11.2018 (а.с.1), оскільки позов у цій частині вимог задоволено, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах на користь [PERSON] . Крім того, представником позивача 13.01.2020 було подано до суду уточнення до позовних вимог, якими доповнено позов додатковою вимогою, за яку судовий збір сплачено не було та у задоволенні якої відмовлено, а тому з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial