Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про стягнення грошової компенсації в рахунок поділу спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 11.09.2014 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У період шлюбу ними за спільні кошти був придбаний автомобіль марки MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], який був зареєстрований за відповідачем. В період шлюбу без її згоди автомобіль 16.07.2014 року був знятий з обліку відповідачем для реалізації в межах України. 30.07.2014 року в супереч вимог чинного законодавства автомобіль був зареєстрований за гр.. [PERSON] З відповідачем вони не досягли згоди щодо добровільного розподілу спільно нажитого майна. Вона згодна, щоб автомобіль залишився за [PERSON] на праві власності з виплатою з відповідача на її користь грошової компенсації в сумі 72925 грн., замість половини у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Тому просила стягнути з [PERSON] 72925 грн., грошової компенсації за 1 / 2 частину спірного автомобіля та судові витрати. В подальшому уточнила позовні вимоги та просила стягнути з [PERSON] 67242 грн. 97 коп. грошової компенсації за 70 % вартості автомобіля та судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник уточненні позовні вимоги підтримали та просили їх задовільнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що у вересні 2011 року він дійсно придбав автомобіль MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, за 56000 грн. Кошти на придбання автомобіля в сумі 50000 грн. дав його батько [PERSON] Крім того, у жовтні 2012 року на спірному автомобілі він потрапив в ДТП. В результаті ДТП автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. На момент відчуження спірного автомобіля станом на 26.07.2014 року його вартість становила 37000 грн. Відновлювальний ремонт спірного автомобіля був проведений в кінці вересня на початку жовтня 2014 року повністю за кошти [PERSON] Тому просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти заяви посилаючись на те, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. Підтримали позицію відповідача та просили суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний за кошти [PERSON] та його сина [PERSON] У жовтні 2012 року син потрапив в ДТП. В липні 2014 року [PERSON] придбав у сина даний автомобіль за 37000 грн. Після того, [PERSON] за власні кошти в сумі близько 50000 грн. провів відновлювальний ремонт автомобіля. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що дійсно позивачка та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2004 року, який було розірвано, згідно рішення Роменського міськрайонного суду від 11 вересня 2014 року ( а.с.7-8). Згідно довідки начальника Роменського центру УДАІ УМВС України в Сумській області від 29.08.2014 року № 493 , автомобіль марки MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] був зареєстрований 21.09.2011 року за [PERSON] 16.07.2014 року автомобіль був знятий з обліку для реалізації в межах України. 30.07.2014 року даний автомобіль зареєстрований за [PERSON] Вартість автомобіля згідно довідки рахунку складає 37000 грн. (а.с.10). Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 42 від 30.03.2015 року найбільш ймовірна ринкова вартість не представленого на дослідження автомобіля марки MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ станом на 30.03.2015 року складає 137350 грн. 19 коп. ( а.с.91-94). Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 615 від 30.06.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ, з урахуванням заміни вказаних в клопотанні про призначення судової автотоварознавчої експертизи від 07.05.2015 року ( а.с.129-130) запчастин станом на дату проведення експертизи складає 82253 грн. 58 коп. ( а.с.137-139). Встановлені в суді факти свідчать про те, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу стягнення грошової компенсації в рахунок поділу спільного майна подружжя. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 57,60, 69, 70 Сімейного кодексу України . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України та ч. 1 ст. 71 передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2004 року по 11.09.2014 рік. В період шлюбу за спільні кошти ними був придбаний автомобіль MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ, який був зареєстрований за [PERSON] 16.07.2014 року без згоди та участі позивачки відповідач продав спірний автомобіль своєму батькові [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України, суд не бере до уваги заперечення відповідача та третьої особи, що автомобіль було продано за 37000 грн., оскільки даний продаж був проведений без згоди позивачки і вона була не згодна з його вартістю в сумі 37000 грн. Згідно проведеної під час розгляду справи в суді автотоварознавчої експертизи , вартість автомобіля MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ складає 137350 грн. 19 коп. ( а.с.91-93). В судовому засіданні позивачка, відповідач та третя особа узгодили вартість спірного автомобіля та всі погодилися, що вартість автомобіля становить 96061 грн. 39 коп. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому суд під час винесення рішення по справі виходить з того, що вартість спірного автомобіля становить 96061 грн. 39 коп. Суд не бере до уваги заперечення відповідача, що спірний автомобіль ним було куплено за кошти батька, оскільки згідно довідки Роменського центру УДАІ УМВС України в Сумській області, автомобіль MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ був куплений та зареєстрований за [PERSON] 21.09.2011 року ( а.с.10), а гроші в сумі 50000 грн. [PERSON] зняв з рахунку 29 жовтня 2010 року ( а.с.47). В судовому засіданні відповідач та третя особа не надали доказів на підтвердження того, що зняті кошти 29 жовтня 2010 року [PERSON] в сумі 50000 грн. пішли саме на придбання автомобіля MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ в 2011 році. Сам [PERSON] не звертався до суду з позовом до позивача та відповідача про відшкодування грошей, які за його поясненням , він надав на придбання спірного автомобіля. Суд також не бере до уваги заперечення відповідача та третьої особи, що в 2012 року автомобіль MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ потрапив в ДТП і в подальшому [PERSON] відремонтував його за власні кошти. Позивачка в судовому засіданні заперечувала, що спірний автомобіль був в ДТП. Крім того, дані заперечення спростовуються довідкою начальника відділення ДАІ з обслуговування м.Ромни та Роменського району від 17.05.2015 року ( а.с.131), в якій вказано, що відомості про ДТП за участю автомобіля MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ на протязі 2012 року, в журналі обліку ДТП не зареєстровано. Також відповідач та третя особа на підтвердження своїх заперечень, не надали довідки із страхової компанії, що дійсно було ДТП і страхова компанія надавала кошти на відшкодування шкоди. Відповідач та третя особа в судовому засіданні надали накладні про придбання автозапчастин на імя [PERSON], але в той же час ні відповідач, ні третя особа не надали доказів, що проводився ремонт даного автомобіля, коли саме, яка фізична чи юридична особа проводила ремонт, на яку суму та що вказані в запереченні запчастини були використані на ремонт саме автомобіля MITSUBISHI Lancer , 1.6.І, 2007 року випуску, д.р.н. ВМ2690АТ. Тому суд вважає, що відповідно до ст.. 60 ЦПК України відповідач та третя особа не надали доказів на підтвердження своїх заперечень. Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходить з того, що позивачка вважала, що у суду є всі законні підстави відступити від рівності часток при стягненні грошової компенсації в рахунок поділу спільного майна подружжя, посилаючись на те, що відповідач без її згоди реалізував автомобіль своєму батькові, фактично приховав його, витрачав його на шкоду інтересам сімї, а вона на даний час проживає з малолітнім сином, знімає квартиру, позбавлена можливості в наслідок розірвання шлюбу користуватися своєю власністю, отримує аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн., розмір яких недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. Тому позивачка просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за 70 % вартості автомобіля. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі по тексту - постанова Верховного Суду України), роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Тобто, законом передбачено, що відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна можливе тільки у виключних випадках, а посилання позивача на вищевказані обставини такими не є, оскільки з матеріалів не вбачається обставин, що мають істотне значення, котрі є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя. Зокрема, відсутні докази про те, що відповідач приховав автомобіль та витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. По даній справі було встановлено, що сторони мають сина [PERSON], 14.10.2006 року. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 23 квітня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 400 грн. на утримання сина. Суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що з нею проживає син і розмір аліментів, які на його утримання сплачує [PERSON] є недостатнім і відповідно такі істотні обставини надають суду підстави, відступити від засад рівності часток. Крім того, позивачка має право звернутися до суд із заявою про збільшення розміру аліментів. Відповідачкою суду не доведено будь-яких підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, що передбачено ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд вважає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України позивачка має право на 1 / 2 частину спірного автомобіля , вартістю 96061 грн. 39 коп. Оскільки позивачка претендує на грошову компенсацію в рахунок своєї частки в спільному майні подружжя, то суд приходить до висновку, що з відповідача на її корить необхідно стягнути 1 / 2 частину вартості спірного автомобіля, а саме 48030 грн.. 70 коп. Так як позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, то підлягають частковому задоволенню вимоги позивачки про стягнення на її користь судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 517 грн. 76 коп. Вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь витрат за правову допомогу в сумі 3000 грн. підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні; Відповідно до ст.. 79, 84, 88 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] надавав правову допомогу, на підставі угоди про надання правової допомоги від 25 жовтня 2014 року, та згідно квитанції [PERSON] сплатила [PERSON] за правову допомогу кошти в сумі 3000 грн. ( а.с.16-17). Враховуючи положення чинного законодавства, ступінь складності справи, враховуючи також, що позовні вимоги позивачки задоволено частково, відшкодуванню на користь позивача підлягають 2000 грн. як компенсація витрат на правову допомогу

Outcome: partial