Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №27; визначити місце проживання неповнолітньої дитини з матір`ю і залишити доньку [PERSON] , [INFO] , для подальшого виховання до досягнення дитиною повноліття з [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 серпня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сторони тривалий час разом не проживають, спільне господарство не ведуть, кожен з них має різні погляди на життя та сімейні відносини, між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше примирення та збереження сім`ї вважає неможливим. Також зазначила, що донька проживає разом з позивачем, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказала, що відповідач інших утриманців немає, фізично здоровий та займається неофіційною трудовою діяльністю, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки. Ухвалою суду від 26.08.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.10.2020 позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду за заявою позивача. Протокольною ухвалою суду від 16.10.2020 закрито підготовче судове засідання та за згодою сторін продовжено розгляд справи по суті. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] вказав, що він є батьком [PERSON] і по мірі своїх фінансових можливостей стабільно надає матеріальну допомогу донці. Також зазначив, що більше року не має постійного місця роботи та заробляє кошти випадковими підробітками. Не є приватним підприємцем, і не має стабільного доходу у зв`язку з погіршенням загально-національного економічного стану в країні. Сам він не відмовляється від обов`язку допомагати і має намір завжди здійснювати батьківські обов`язки. Вважає, що з метою забезпечення дотримання права неповнолітньої дитини на належне утримання, враховуючи мінімальний передбачений законодавством розмір аліментів, рівний обов`язок як матері так і батька на утримання неповнолітньої дитини, за доцільне буде стягувати з нього аліменти на утримання дочки у розмірі 1200,00 грн. Також просив повернути позивачу 50% сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням позову (а.с.25-27). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо розірвання шлюбу та вказав, що згодний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, щодо аліментів у розмірі заявлених позивачкою заперечив. Позивачка погодилася щодо призначення аліментів в розмірі 1200,00 грн. щомісячно. Представник третьої особи - Кравець А.Й. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вказала на відсутність спору про щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 19, 30). Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши повідомлені та доведені сторонами обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно із положенням ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області 11 серпня 2012 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 27 (а.с. 5). Сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6) . У відповідності до положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сумісне життя з відповідачем стало неможливим. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. Дитина проживає разом з позивачем та потребує матеріальної допомоги. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", якою встановлений прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, суд вважає можливим стягнути аліменти з відповідача на користь позивача, на утримання дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 15.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 15 липня 2020 року. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову про розірвання шлюбу, що складає 420 грн. 40 коп., іншу частину сплаченого судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача. Оскільки позивач на підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840, 80 грн.

Outcome: partial