Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

У липні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Згідно з позовною заявою, позивач просила суд: збільшити розмір аліментних зобов`язань [PERSON] на утримання синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , визначених у судовому наказі від 21.12.2017 року у справі №759/19144/17 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований 31.10.2009 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 21.12.2017 року Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 19.12.2017 року до досягнення ними повноліття, що складає 888, 50 грн. Однак, оскільки прохальна частина заяви позивача про видачу судового наказу не відповідає судовому наказу, то заявник звернувся до суду із заявою про виправлення помилки у судовому наказі. Так, як зазначає позивач, що Святошинським районним судом м. Києва від 20.08.2019 року ухвалою у справі № 759/19144/17 виправлено вказану помилку, та викладено в такій редакції: «стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 19.12.2017 року до досягнення ними повноліття». Проте, відповідачем було оскаржено дану ухвалу до Київського апеляційного суду, в результаті чого Постановою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року скасовано та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки суд усуваючи недоліки не має права змінювати зміст рішення. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що фактично через формальну помилку, починаючи з 2017 року позивач отримує мінімальні аліменти на утримання синів, а саме у розмірі - 888,50 грн. на кожного, що позбавляє її забезпечити дітям належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому вказує, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, має постійний дохід, нерухомість у власності, автомобіль, рахунки в банку виплачує на дітей аліменти у вказаному розмірі. Така сума не може забезпечити належний рівень догляду та виховання дітей для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім цього, звертає увагу суду на те, що діти позивача та відповідача відвідують Київську дитячу школу мистецтв №2 імені Михайла Вареківського, навчальний заклад «Європейський колегіум дошкільної освіти «Маленька Європа», регулярно проходять планову перевірку здоров`я у ТОВ «Гемафонд Медичний центр». Зазначає, що менше як за два роки витрати на навчання, харчування у навчальному закладі та медичне обстеження [PERSON] становило 201 212, 00 грн., а [PERSON] - 163 335, 00 грн. Отже, середній розмір витрат на навчання за один місяць [PERSON] становить 9 191, 45 грн., а [PERSON] - 7 424, 32 грн. При цьому, до таких витрат не входять витрати на придбання дітям їжі, одягу, іграшок, розваги, спортивні заняття, відпочинок тощо. У зв`язку з зазначеним, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити. Ухвалою від 20.07.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження. 30.09.2020 року представником відповідача подано відзив в якому він не заперечував щодо збільшення розміру стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх спільних дітей, проте в іншому розмірі, а саме 1/5 частині. Свої заперечення аргументував тим, що на його утриманні перебуває вагітна дружина та, що майно яке перебуває у власності позивача значно більше, ніж його дохід. Крім того, вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. є безпідставною, оскільки не надано доказів позивачем, що нею були понесені такі витрати, а також враховуючи складність та категорію справи вказана сума є завищеною. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні часткового визнав позовні вимоги, а саме в частині збільшення стягнення з нього аліментів на користь позивача у розмірі 1/5 на утримання їх спільних дітей. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать наявні в матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] (серії № [NUMBER] ) та свідоцтвом про народження [PERSON] (серії [NUMBER] ) (а.с.11, 12). Згідно судового наказу Святошинського районного суду м. Києві від 21.12.2017 року вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 19.12.2017 року до досягнення ними повноліття, що складає 888, 50 грн. (а.а.14). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 20.08.2019 року виправлено описку у резолютивній частині судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, ухваленого у справі за заявою [PERSON] про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей. (а.с.15). Однак, постановою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.16-18). Як на підставу позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дитини позивач вказує, що визначений за судовим наказом розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання синів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено суму на утримання [PERSON] в період з 13.07.2018 року по 24.06.2020 на загальну суму - 163 335, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями та платіжними дорученнями (а.с.32- 52), а також на утримання [PERSON] в період з 13.07.2018 року по 14.05.2020 на загальну суму - 201 212, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями та платіжними дорученнями (а.с.53-77). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Також, згідно вказаного пункту передбачено, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час як позивачка вказує, що її дохід не дозволяє у повній мірі забезпечити дитину всім необхідним для її повноцінного розвитку. Між тим, [PERSON] є працездатною особою, має стабільний заробіток, оскільки згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що він є фізичною особою - підприємцем (а.с.22-24). Водночас, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, ніж встановлено було Святошинським районним судом м.Києва у судовому наказі від 21.12.2017 року на утримання своїх дітей, так і те, що він є непрацездатною особою, останнім до суду не надано. При цьому, як вбачається із наведених вище доказів, витрати позивача на утримання їх спільних з відповідачем дітей збільшились, зокрема тим, що діти відвідують Київську дитячу школу мистецтв №2 імені Михайла Вериківського, навчальний заклад «Європейський колегіум дошкільної освіти «Маленька Європа», регулярно проходять планову перевірну здоров`я у ТОВ «Гемафонд Медичний центр». Водночас, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мала довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної вст. 192 СК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 183 СК України Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо збільшення розміру стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною [PERSON] [INFO] повноліття, а вподальшому в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] [INFO] і до досягнення ним повноліття, оскільки подальше стягнення 1/31/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на меншу дитину суперечить ст.. 183 СК України. Відповідно до ст. 134 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Дослідивши додані стороною позивача документи, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено обставини узгодження сторонами (позивачем та Адвокатським бюро) обсягу фактично наданих послуг правничої допомоги. У зв`язку з цим суд також дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В порядку, визначеному 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial