Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У вересні 2014 року позивач ПАТ «Харківміськгаз» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та просив суд стягнути з відповідачів за послуги газопостачання у сумі 931 грн. 67 коп., вказуючи, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з газопостачання. За період з 01.08.2011 р. по 01.08.2014 р. за відповідачами, внаслідок несплати, утворилась заборгованість в сумі 931 грн. 67 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 894 грн. 47 коп., суми індексу інфляції у розмірі 3 грн. 79 коп., 3% річних у розмірі 33 грн. 41 коп., що є порушенням вимог п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», № 1875-IV від 24.06.2004 р., п.17 «Правил надання послуг з газопостачання», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 09.12.1999 р. № 2246. У зв'язку з цим просила задовольнити позовні вимоги та судові витрати стягнути з відповідачів по справі. В судове засідання представник позивача Побережська Ю.Г, яка діє на підставі довіреності, не з'явилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] і є споживачами послуг позивача, а саме - послуг з газопостачання. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі зобов'язані вчасно вносити плату за комунальні послуги. Як вбачається з наданих суду документів, відповідачі не проводили оплату за послуги з газопостачання за період 01.08.2011 року по 01.08.2014 року, у зв'язку із чим за цей період часу утворилася заборгованість (а.с.3). Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України, до комунальних послуг відноситься водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги; плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачами виконав, а відповідачі навпаки плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246, під своєчасною оплатою послуг з газопостачання слід розуміти, здійснену не пізніше 10 числа наступного місяця оплату, визначену за результатами розрахункового періоду, тобто попереднього місяця. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачів перед позивачем в період з 01.08.2011 року по 01.08.2014 року становить 894 грн. 47 коп. (а.с.3). Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості по оплаті наданих послуг з газопостачання по спірній квартирі, який відповідає встановленим законодавством порядку і тарифам, проте вважає, що з огляду на те, матеріали справи містять докази того, що відповідач [PERSON] зареєструвався у [ADDRESS] м. Харкова тільки з 17.10.2012 року (а.с.10), то підстави для стягнення з нього в солідарному порядку з іншим відповідачем суми боргу за період з 01.08.2011 року по 16.10.2012 року відсутні. Проте, суд вважає, що споживачі, тобто відповідачі по справі в повному обсязі одержували належні послуги по газопостачанню у квартиру, оскільки зворотного доведено не було. Також відповідачами не було надано до суду доказів, які б свідчили про відсутність у них заборгованості з оплати послуг з газопостачання або обов'язку її погашення. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення зазначеної заборгованості з відповідачів, проте з урахуванням дати реєстрації у квартирі відповідача [PERSON] Крім того, судом вбачається, що строк позовної давності для звернення до суду з пред'явленими вимогами до відповідачів, який встановлений законом, позивач не порушив. Так, частиною 1 статті 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Як вбачається із частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Харківміськгаз» 29.03.2013 року звертався до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з газопостачання за період з 01.03.2010 року по 01.03.2013 року. Таким чином, позивач скористався своїм правом за допомогою наказного провадження стягнути з відповідачів виниклу заборгованість, проте ухвалою суду від 01 квітня 2013 року ПАТ «Харківміськгаз» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки вбачається спір про право. Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.118 ЦПК України позивач з об'єктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою, суд вважає необхідним відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу. Тобто, у суду є підстави вважати, що 29.03.2013 року було здійснено переривання позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ «Харківміськгаз» звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості в межах строків позовної давності. Крім того, як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просив стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. За змістом ч.2ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних страт кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. У зв'язку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження. Стаття 625 розміщена у розділі 1 книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов'язання», у зв'язку з чим поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах. У зв'язку з чим на правовідносини, що виникли з фактичних договірних відносинах щодо надання послуг з газопостачання, поширюється дія ч.2ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. На підстав вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідачів індексу інфляції у сумі 3 грн. 79 коп., 3% річних у сумі 33 грн. 41 коп. з суми основного боргу за послуги з газопостачання за період з 01.08.2011 року по 01.08.2014 року підлягають задоволенню, проте також з урахуванням дати реєстрації у квартирі відповідача [PERSON] Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Харківміськгаз» про стягнення заборгованості за отримані послуги з газопостачання за період з 01.08.2011 року по 01.08.2014 року з урахуванням інфляції та 3% річних підлягають частковому задоволенню, що полягає саме у розподілу суми боргу між відповідачами з урахуванням їх фактичної дати реєстрації у квартирі, за особовим рахунком якої нарахований борг за користування послугами з газопостачання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 79 грн. 32 коп. (стягнуто 65,12 % від загальної суми вимоги), а з відповідача [PERSON] - 42,48 грн. (стягнуто 34,88% від загальної суми вимоги). На підставі викладеного та

Outcome: partial