Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що вона знаходилась у трудових відносинах з ВАТ «Трест «Свердловськшахтобуд», де працювала охоронцем. 07.02.2012 року її було звільнено відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП. При звільненні їй, як і іншим працівникам було запропоновано перейти охоронцем на підприємстві з укладанням цивільно-правових договорів на кожен місяць з оплатою за кожен місяць з відрахуванням згідно діючого Податкового кодексу. Однак за лютий і березень, оплату їй не здійснили. Також не виплатили заробітну плату за період роботи у ВАТ «Трест Свердловськшахтобуд» з листопада 2011 року по січень 2012 року. У зв'язку із цим позивачка просить суд, відповідно до уточнених позовних вимог, постановити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за період роботи у відповідача з листопада 2011 року по січень 2012 року та заборгованість по заробітній платі відповідно до цивільно-правових договорів за період з лютого 2012 року по березень 2012 року у сумі 6 528, 80 гривень та середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з лютого 2012 року по березень 2014 року включно, виходячи з середнього заробітку 1117 грн.58 коп.( за грудень 2011 року- січень 2012 року) у сумі 29057 грн.08 коп. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ВАТ «Трест Свердловськшахтобуд» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, але в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, та не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, в зв'язку з чим суд визнає його неявку з неповажних причин та приходить до висновку щодо розгляду справи у його відсутності з постановленням по справі заочного рішення, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів щодо природи правовідносин, прав та обов'язків сторін. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи на надані докази, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З трудової книжки відповідачки убачається, що вона з 20.03.2010 року перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Трест Свердловськшахтобуд» та 07.02.2012 року була звільнена відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.8-11). Відповідно до копії цивільно-правового договору від 01 березня 2012 року, укладеного між головою ліквідаційної комісії ВАТ «Трест Свердловськшахтобуд» та [PERSON], замовник сплачує за виконану роботу виконавцеві винагороду у розмірі 1073 грн. за домовленістю сторін. Термін дії договору з 01.03.2012 до 31.03.2012 року (а.с.13). Відповідно до копії цивільно-правового договору від 01.02.2012 року, укладеного між головою ліквідаційної комісії ВАТ «Трест Свердловськшахтобуд» та [PERSON], замовник сплачує виконавцеві винагороду за виконану роботу в розмірі 1073 грн. Термін дії договору з 01.02.2012 року по 29.02.2012 (а.с.14). На момент звільнення позивачки, залишалася не виплаченою заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній платі за листопад 2011 року - січень 2012 року в розмірі 3166,79 грн. (а.с.14), а також заборгованість за цивільно-правовими договорами, яку відповідач включив до єдиної довідки, загальною сумою 6958.06 гр. Як убачається з ухвали Свердловського міського суду від 13.03.2014 року, позивачці було відмовлено у видачі судового наказу щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, по якій судом під час відкриття провадження ухвалою від 17.02.2014 року було повернуто документи, а тому суд приходить до висновку, з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог, розглянути позов в повному обсязі. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виник спір із приводу порушення відповідачем законодавства про оплату праці з передбачених ст.ст. 116, 117 КЗПП України підстав. Відповідно із ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗПП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналогічні роз'яснення давав також Пленум Верховного Суду України в Постанові № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", звертаючи увагу суддів на те, що при частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗПП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗПП України. При цьому визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Обчислення середнього заробітку для визначення суми, яка підлягає стягненню, слід здійснювати в порядку, визначеному ПКМУ № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до п. 2 якого, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто за грудень 2011 року та січень 2012 року. З урахуванням вимог п. 4 Порядку…, до розрахунку не включаються простій не з вини працівника, лікарняні, компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога при звільненні. У зв'язку з чим до розрахунку береться заробіток за грудень 2011 року у розмірі 1070,87 грн. та за січень 2012 року у розмірі 1164,29 грн., виходячи з яких середній заробіток становить: (1070,87+1164,29) : 2 = 1117,58 грн. В зв'язку з чим, враховуючи суму заборгованості, на яку позивач мав право на момент звільнення, її істотність у порівнянні із середнім заробітком та заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, в розмірі рівному фактичній заборгованості по заробітній платі, тобто в сумі 3166,79 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 3166,79 грн., суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 6958,06 грн., а всього 10124,85 грн. В зв'язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, його, на підставі ст.. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 243,60 гр. На підставі ст.116, 117 КЗПП України,

Outcome: partial