Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 вересня 2006 року №11037398000. Свій позов мотивувало тим, що 08 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (згодом перейменоване на ПАТ «Укрсиббанк») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 11037398000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 27800 доларів США, а відповідач зобовязався повернути кредит не пізніше 07 вересня 2027 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30-ти календарних днів проценти за користування кредитом у розмірі 10,3% річних. По закінченню зазначеного строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду, а у випадку неповідомлення позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць, застосовується ставка, яка діяла в попередньому місяці. Погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа, а погашення процентів відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який нараховані проценти. Позивач свої зобовязання виконав. Натомість, відповідач з квітня 2014 року не здійснює платежі та має заборгованість, яка станом на 03 лютого 2015 року становить 19919,58 доларів США, з яких: 17981,11 доларів США кредитна заборгованість, 1938,47 доларів заборгованість по процентам. Крім того, умовами договору за порушення термінів повернення кредитних коштів та сплати процентів передбачено сплату пені в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу, сума якого розраховується за кожен день прострочення, та станом на 03 лютого 2015 року становить 46,48 грн. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON], між останнім, АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 40513 від 08 вересня 2006 року, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязалась відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору, тобто нести солідарну відповідальність. 12 листопада 2014 року позивачем на адресу відповідачів направлені вимоги про усунення порушень, які залишені без виконання. З наведеного позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом в розмірі 19919,58 доларів США, з яких: 17981,11 доларів США кредитна заборгованість, 1938,47 доларів США заборгованість по процентам; а також стягнути пеню в розмірі 46,48 грн., з яких: 19,21 пеня за прострочення сплати кредиту, 27,27 грн. пеня за прострочення сплати процентів та суму сплаченого судового збору. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав з врахуванням їх уточнення, просив їх задовольнити. При цьому наголошував, що відсутні підстави стверджувати, що відповідачка не підписувала договір поруки, зважаючи, що нею також в день укладення договору надавалась згода на укладення договору іпотеки і вірність її підпису засвідчена нотаріально. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала. Зазначила, що про кредитні зобовязання колишнього чоловіка відповідачки [PERSON] стало відомо після отримання копії позовної заяви. Шлюб між відповідачами розірвано 23 липня 2007 року. [PERSON] звертався до [PERSON] про надання дозволу на продаж квартири [ADDRESS], який нею був наданий. Від продажу квартири [PERSON] грошей не отримала. Крім того, зазначила, що [PERSON] ніколи зобовязань перед позивачем не брала, жодних документів не підписувала і не могла підписувати, оскільки мала перелом правового плеча, а тому вимоги до себе вважає безпідставними. При цьому також вказувала, що оскільки кредит забезпечений квартирою, якою користується відповідач [PERSON], то на неї і слід звертати стягнення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 527, 530, 536, 549, 553-554, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 192, 533 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті. В судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (згодом перейменоване на ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 11037398000, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 27800,00 доларів США в порядку і на умовах визначених договором. Позичальник у будь-якому випадку має повернути кредит у повному обсязі до 07 вересня 2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом на перший місяць встановлюється процентна ставка в розмірі 10,3% річних. По закінченню зазначеного строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду, а у випадку неповідомлення позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць, застосовується ставка, встановлена в договорі. Строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця. Цільове призначення кредиту придбання квартири [ADDRESS]. Кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 26202043499000. Позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту, сплату нарахованих процентів у порядку та термін визначений договором (п. 4.1). Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту більше ніж на 5 календарних днів (а. с. 6-12). Додатком № 1 до кредитного договору встановлено Графік погашення кредиту, відповідно до якого щомісячний ануїтетний платіж складає 110,32 долари США (а. с. 13-17). Відповідно до п. 7.1. договору за порушення термінів повернення кредитних коштів та сплати процентів передбачено сплату пені в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу, сума якого розраховується за кожен день прострочення. Банк, маючи відповідну ліцензію Національного банку України, свої зобовязання за кредитним договором про надання кредиту в розмірі 27800, 00 доларів США виконав, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку №26202043499000, який належить відповідачу [PERSON] (а. с. 31). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник свої зобовязання належними чином не виконав. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 03 лютого 2015 року виникла заборгованість, яка становить 19919,58 доларів США, з яких: 17981,11 доларів США кредитна заборгованість, 1938,47 доларів США заборгованість по процентам. Розмір пені становить 46,48 грн., з яких: 19,21 пеня за прострочення сплати кредиту, 27,27 грн. пеня за прострочення сплати процентів (а. с. 20-30). Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих суду доказів. Доказів, які свідчили б про інший розмір заборгованості чи спростовували докази позивача про суму заборгованості суду не надано. Щодо вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 08 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (згодом перейменоване на ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] укладено договір поруки № 40513 відповідно до умов якого остання зобовязалась перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобовязань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору від 08 вересня 2006 року № 11037398000. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів та сплату пені. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною (а. с. 18-19). З врахуванням твердження відповідачки [PERSON] про те, що договір поруки від 08 вересня 2006 року нею не підписувався та її письмового клопотання від 31 березня 2015 року, Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалою від 08 квітня 2015 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта від 22 червня 2015 року № 194-П, підпис у графі «Підтверджую Представник Сторони 2» у договорі поруки № 40513 від 08 вересня 2006 року ймовірно виконаний не гр. [PERSON] Підпис у графі «Поручитель» у договорі поруки № 40513 від 08 вересня 2006 року ймовірно виконаний не гр. [PERSON] Відповісти на питання в категоричній формі не представляється можливим (а. с. 200-202). Заперечуючи щодо підписання вказаного договору, відповідач вказує на травму правого плеча, надавши виписку із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON]Л № 5620, наданою Міською клінічною лікарнею швидкої допомоги 30 березня 2015 року, відповідно до якої остання в період з 01 липня 2006 року по 14 липня 2006 року проходила лікування. Діагноз: закритий перелом вивих головки правого плеча зі зміщенням. Рекомендоване лікування у травматолога за місцем проживання та гіпсова іммобілізація 3 тижні (а. с. 108, зворот). Оцінюючи наявні докази, суд враховує, що згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Суд не бере до уваги висновок експерта від 22 червня 2015 року № 194-П, адже відповіді на питання поставлені перед експертизою надані не в категоричній формі. При цьому, суд звертає увагу, що не доводить обставину не підписання [PERSON] договору поруки і надана виписка від 30 березня 2015 року з медичної катки стаціонарного хворого, адже з 14 липня 2006 року (дата виписки з медичного закладу) рекомендоване лікування на протязі трьох тижнів, тобто до 04 серпня 2006 року включно, натомість договір поруки укладався 08 вересня 2006 року. Не доводять вказану обставину і докази щодо придбання «шпиць Іллізарова» та заява про надання дозволу [PERSON] на продаж квартири [ADDRESS]. При цьому суд звертає увагу, що 08 вересня 2006 року ( в цей же день укладався договір поруки) [PERSON] надавала згоду на отримання [PERSON] кредиту в АКІБ «Укрсиббанк» та на передачу в іпотеку квартири для придбання якої і надавався кредит, та справжність її підпису 08 вересня 2006 року засвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу. Разом з тим, вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з поручителя, суд враховує, що за змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Як вбачається з договору поруки №40513 від 08 вересня 2006 року, укладеного між банком та [PERSON], він містить умови про дію поруки до припинення всіх зобовязань боржника, тому в даному випадку слід розглядати можливість застосування ч.4 ст.559 ЦК України. При цьому суд враховує, що під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як встановлено судом, позичальник [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON]Л.) взяв на себе зобов'язання повернути кредиту у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому разі не пізніше 07 вересня 2027, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати щомісяця проценти нараховані банком. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У звязку з порушенням позичальником своїх зобовязань та виникненням заборгованості за кредитним договором банк використав передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України та умовами договору право про дострокове повернення кредиту та своєчасно звернувся до суду щодо основної суми заборгованості по тілу кредиту 17\~981,11 доларів США, предявивши позов 18 лютого 2015 року. Тому вказана сума підлягає стягненню з боржника солідарно з поручителем. Однак, предявляючи позов, позивач просить стягнути також заборгованість по процентам станом на 03.02.2015 року, яка виникла в результаті несплати щомісячних платежів по процентам. Отже, заборгованість по процентам в розмірі 1938,47 доларів США, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника у звязку з несплатою ним поточних щомісячних платежів із погашення процентів за користування кредитом. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з умов договору, чергові платежі по процентам боржник повинен був здійснювати з 01 по 10 число кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Таким чином, враховуючи час звернення позивача до суду, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості зі сплати процентів в розмірі 944,48 доларів США ( за період до серпня 2014 року) солідарно з поручителем задоволенню не підлягає. Ця сума підлягає стягненню безпосередньо з позичальника. Відповідно не підлягатиме задоволенню стягнення солідарно з поручителем і сума пені нарахована на вказану суму заборгованості зі сплати процентів, яка становить 10,75 грн. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14. Щодо заперечень відповідача про стягнення суми заборгованості, зважаючи на забезпечення виконання зобовязань іпотекою, то суд звертає увагу, що право вибору способу судового захисту права належить позивачу, про що наголошується в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що права позивача порушенні, встановлений факт порушення договірних зобовязання, існує заборгованість за кредитним договором, яка в добровільному порядку не погашена, а тому позов підлягає частковому задоволенню, а сума заборгованості, розмір якої встановлений у судовому засіданні щодо відповідачів, підлягає стягненню в примусовому порядку. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. При цьому, зважаючи що чинним законодавством не передбачена солідарний порядок сплати судового збору, на що звертає увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (постанова від 17.10.2014 року №10) сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів в частках, пропорційно до задоволених до них вимогах, відповідно з [PERSON] - 1685,75 грн. та [PERSON] - 1532,13 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial