Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки: Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач спільно проживали без реєстрації шлюбу з 2000 р. по 2005 р. Від спільного проживання 14.06.2004 р. у них народився син [PERSON], який проживає з нею. Деякий час відповідач у незначних розмірах допомагав їй утримувати сина, а згодом взагалі перестав це робити. Тривалий час відповідач не приймає ніякої участі у вихованні сина та не надає ніякої фінансової підтримки, хоча є фізично здоровий та не має інших утриманців. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Заяви та клопотання учасників справи: В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, пояснили, що їм відомо, що відповідач працює за кордоном, де отримує доходи, однак підтверджуючі докази у них відсутні. Однак, оскільки утримання дитини є обов'язком обох батьків, а відповідач цей обов'язок не виконує, то є підстави для стягнення з нього аліментів у судовому порядку. Не заперечують проти заочного розгляду даної справи. Просили позов задоволити. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не з'явився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку. Від відповідача жодних клопотань чи заяв не поступало. Процесуальні дії у справі: Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існуванням таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного провадження з особливостями, встановленими цієїю главою. За таких обставин, враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, заяви із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзиву на позов не подав, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про проведення заочного розгляду даної справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 15.09.2006 р. та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України (а.с. 6, 7). Факт проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], з мамою [PERSON] підтверджується довідкою про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб № 730 від 31.01.2018 р., виданою Долинською міською радою, в якій також вказано, що за адресою позивачки, крім неї та сина, зареєстрований ще один син [PERSON] (а.с. 5). Згідно з довідкою про доходи, виданою Центром поштового зв'язку №2, від 31.01.2018 р. [PERSON] працює листоношею 2 класу ЦПЗ №2 ІД ПАТ "Укрпошта". Загальна сума її доходу за період з 01.07.2017 р. по 31.12.2017 р. складає 14748,88 грн. (а.с. 8). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька [PERSON] в утриманні сина [PERSON], [INFO] Оцінка суду: Вислухавши аргументи позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що неповнолітній [PERSON] проживає з мамою та братом. Відповідач проживає окремо, участі в утриманні сина не бере, хоча зобов'язаний це робити на рівні з позивачкою, а тому суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] слід стягнути аліменти в розмірі 1200,00 гривень щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище та стан здоров'я дитини, інші обставини справи, і вважає, що аліменти в такому розмірі є справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому твердження позивачки про те, що відповідач має постійне місце роботи в Чеській республіці, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не беруться до уваги при вирішенні спору. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України з урахуванням зменшених вимог в частині витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 200, 206, 264, 265, 268, 282-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: partial