Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] та відповідач з 2006 року по 2010 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], 11.03.20008 року народження, яка мешкає разом з відповідачем. [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] та, відповідно, [PERSON] є їх онукою. Відповідач чинить їм перешкоди у спілкуванні з дитиною. Тому просять усунути їм перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні, встановивши наступний порядок ї участі у вихованні дитиною: для батька дитини шляхом систематичних побачень кожної неділі з 10-00 години до 17-00 години без присутності матері дитини; для діда та баби дитини шляхом періодичних побачень з онукою кожної першої суботи місяця з 10-00 години до 17-00 години без присутності матері дитини. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та уточнили його. Зазначили, що вони згоді на те, що порядок їх участі у вихованні дитини був визначений на умовах викладених у висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, а тому просять встановити для батька порядок його участі у вихованні доньки у формі систематичних побачень з донькою на території м. Суми у присутності матерії дитини кожної першої та четвертої суботи місяця з 12-00 години до 15-00 години та з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення, а для [PERSON] та [PERSON] шляхом періодичних побачень з онукою на території м. Суми у присутності матерії дитини кожної другої суботи місяця з 12-00 години до 14-00 години та з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення. Відповідач та її представник позов визнали частково та зазначили, що позивачам ніхто не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною, а вони самі тривалий час не проявляли ніякої уваги до дитини та не підтримували з нею стосунків. У звязку з чим її донька зве батьком не [PERSON], а її чоловіка. Таож зазначили, що дитина, через поведінку позивачів [PERSON] та [PERSON] побоюється їх та не бажає з ними зустрічатися. Вона згода, що батько дитини, а такої її дід та баба мають право спілкуватися з [PERSON] та вона згода, щоб таке спілкування відбувалося, але виключно за її участю на території м. Суми. Вважає, що має бути визначений наступний порядк участі позивачі у вихованні та спілкуванні з дитиною: батько у формі систематичних побачень з донькою на території м. Суми у її присутності кожної першої та четвертої суботи місяця з 12-00 години до 14-00 години та з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення, а для [PERSON] та [PERSON] шляхом періодичних побачень з онукою на території м. Суми у її кожної другої суботи місяця з 12-00 години до 14-00 години та з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення. Представник третьої особи позов підтримала частково і підтримала письмовий висновок служби у справах дітей СМР. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом \~\~ст.ст.141, 150 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст.8, 19 Закону України «Про охорону дитинства». Положеннями ст.ст.7, 155 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.153 СК України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право безперешкодне спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, законодавством України закріплено рівний обов'язок батьків, в тому числі тих що мешкають окремо від дитини, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Стаття 257 СК передбачає , що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] та, відповідно, дідом та бабою [PERSON]. Також судом встановлено, що між позивачами та відповідачем склалися недоброзичливі стосунки та сторони не можуть самостійно погодити порядок участі батька, діда та баби у вихованні дитини та їх зустрічей з дитиною, що визнане сторонами у судовому засіданні та доказуванню не підлягає. В той же час, судом встановлено, що відповідач не чинити позивачам жодних перешкод у спілкуванні з дитиною, але наполягає на тому щоб таке спілкування не шкодило інтересам неповнолітньої дитини та вимагає проведення таких зустрічей лише у її присутності з огляду на те, що [PERSON], через тривалий період не спілкування з батьком, дідом та бабою, побоюється їх та бажає, щоб у цьому спілкуванні брала участь мати. Наведені вище обставини підтверджуються поясненнями допитаного у суді свідка [PERSON], актом проведення співбесіди з дитиною та довідками про психологічне обстеження дитини та проведення психологічної корекції. Службою у справах дітей СМР надано висновок щодо можливих варіантів участі позивачі у вихованні дитини, за яким запропоновано встановити наступний порядок участі: -батька у вихованні доньки [PERSON] у формі систематичних побачень з донькою на території м. Суми у присутності матерії дитини [PERSON] кожної першої та четвертої суботи місяця з 12-00 години до 15-00 години та з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення. -діда та баби у вихованні [PERSON] у формі періодичних побачень з онукою на території м. Суми у присутності матерії дитини [PERSON] кожної другої суботи місяця з 12-00 години до 14-00 години та з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з ч. ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд вважає, що запропонований службовою у справах дітей порядок участі позивачів у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою [PERSON], відповідає наведених вище положенням закону та інтересам дитини, враховує її вік, стан здоровя та розпорядок дня, а тому з метою забезпечення прав та найкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку, що на цей час доцільно визначити способи та порядок спілкування позивачів з неповнолітньою [PERSON] на умовах запропонованих службою у справах дітей СМР у своєму письмовому висновку від 03.06.2016 року (а.с. 66-67). При цьому сторони не позбавлені можливості в подальшому спільно змінювати способи та порядок спілкування батька з дитиною. У задоволенні позову в частині зобовязання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог з мотивів наведених вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial