Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, у них [INFO] народився син [PERSON] . 20.08.2003 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду від 08 квітня 2015 року відповідач сплачував на користь позивача аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. На даний час син [PERSON] досяг повноліття та є студентом 4 курсу денної форми навчання факультету аеронавігації, електроніки та телекомунікацій Національного авіаційного університету IV рівня акредитації, що підтверджується довідкою Національного авіаційного університету від 26.11.2020 № 22/788, стипендії не отримує. Після досягнення сином повноліття сплата аліментів на утримання дитини відповідачем була припинена, однак відповідач зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися, до досягнення сином 23 років. Позивач неодноразово протягом двох останніх років зверталася до відповідача з проханням надати кошти на утримання сина, але останній на прохання не реагує. Позивач вказує, що вона тимчасово не працює, має мінливий дохід, недостатній для утримання себе та дітей, окрім того, на її утриманні, ще перебуває неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Тому, просить суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23-х років. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме з 29 січня 2018 року і до дати подачі позовної заяви до суду. Ухвалою судді від 16.01.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. Станом на 16.01.2021 відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 20 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.08.2003. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане (повторно) 21.11.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (актовий запис № 112), в якому батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2015 з відповідача [PERSON] стягувалися аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 31.03.2015 до досягнення ним повнолітті. Відповідно до довідки № 22/788 від 26.11.2020, що видана Національним авіаційним університетом, [PERSON] є студентом 4 курсу денної форми навчання факультету аеронавігації, електроніки та телекомунікацій Національного авіаційного університету ІV рівня акредитації. Термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр з 01.09.2017 по 30.06.2021. Національним авіаційним університетом видано [PERSON] довідку про доходи, з якої вбачається, що останній доходів не має, стипендія не нараховується. Крім того, судом встановлено, що на утриманні у позивача перебуває неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.08.2007. 26.10.2020 ЖБК «Машинобудівник-3» позивачу видано довідку № 81, в якій вказано, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Син [PERSON] , [INFO] , за вказаною адресою не зареєстрований, однак станом на 26.10.2020 проживає. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. Як зазначає позивач, син навчається на стаціонарі у навчальному закладі, ніякого джерела доходу не має, вона забезпечує сина грошовими коштами, а відповідач матеріальної допомоги не надає. При цьому, суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. У контексті обставин цієї справи, суд враховує можливість утримання й матір`ю повнолітнього сина. Таким чином, з огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його син є повнолітнім і працездатним, у силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно. Верховний Суд у постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц зазначив, що положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Також, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, але з урахуванням матеріальної спроможності відповідача надавати таку допомогу повнолітньому сину. З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме з 29 січня 2018 року, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини 2 статті 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дітей. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Позивач не надала належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питання стягнення аліментів за попередній час на утримання сина і того, що остання не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень сімейного законодавства України. Тобто, позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень СК України, зазначені нею обставини в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей за минулий час. Однак таких доказів позивач не надала і не ставила питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві - позов в цій частині не підлягає задоволенню, тобто, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , аліментів за минулий час задоволенню не підлягають.

Outcome: partial