Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що між - Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] 14.12.2007 року було укладено Кредитний договір №11-1/916к-07, загальною сумою 21200,00 доларів США, процентна ставка 13,50% річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 14.12.2007 року, за умовами якого остання зобовязується відповідати за невиконання [PERSON] зобовязань на кредитним договором від 14.1.2.2007 року в повному обсязі. Зазначає, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному, проте [PERSON] протягом значного строку не виконував взятих на себе зобовязань, недотримувався графіку погашення заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість по сумі кредиту, яка станом на 12.09.2014 року становить 14009,29 доларів США, що еквівалентно 181792,95 гривень, яку просить суд стягнути з відповідачів солідарно. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечує проти проведення судового засідання в порядку заочного розгляду з постановленням заочного рішення. Належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не зявилися. Від відповідача [PERSON] судом отримано письмові заперечення, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.12.2007 року Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] 14.12.2007 року було укладено Кредитний договір №11-1/916к-07, загальною сумою 21200,00 доларів США, процентна ставка 13,50% річних, строком на 60 місяців, з кінцевим терміном погашення кредиту 13 грудня 2012 року. Згідно заяви про видачу готівки №1177 від 14 грудня 2007 року [PERSON] отримав 21200,00 доларів США згідно кредитного договору №11-1/916к-07 від 14.12.2007 року. Відповідно до приписів статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості позичальника за Кредитним договором №11-1/916к-07 від 14.12.2007 року, згідно якого станом на 12.09.2014 року заборгованість по сумі кредиту становить 14009,29 доларів США, що еквівалентно 181792,95 гривень. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з частиною першою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення з [PERSON] 14009,29 доларів США, що еквівалентно 181792,95 гривень є підставними та підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлені вимоги в частині солідарного стягнення коштів з [PERSON] суд дійшов до висновку, що такі задоволенню не підлягають. 14.12.20107 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» і [PERSON] було укладено Договір поруки, згідно п. 1 якого, Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору №11-1/916к-07 від 14.12.2007 року в повному обсязі як існуючих на час укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до п. 4 Договору поруки, порука припиняється із припиненням всіх зобовязань боржника за Кредитним договором №11-1/916к-07 від 14.12.2007 року. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вбачається з Кредитного договору №11-1/916к-07 від 14.12.2007 року, договором передбачено строк виконання основного зобовязання 13.12.2012 року. З огляду на приписи частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя. Однак, позивачем не надано доказів що протягом шести місяців від дати закінчення строку виконання основного зобовязання 13.12.2012 року ним у встановленому законом порядку предявлено вимогу до поручителя [PERSON] про виконання нею зобовязань [PERSON] за Кредитним договором №11-1/916к-07 від 14.12.2007 року. Позивач звернувся до суду із зазначеною вимогою до [PERSON] лише 03.03.2016 року, коли порука на момент звернення до суду вже припинилася. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення коштів з [PERSON] за Кредитним договором №11-1/916к-07 від 14.12.2007 року, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. Згідно зі статтею 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial