Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

ПАТ «Акцент-банк» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач свої вимоги мотивував тим, що 18.04.2015 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8320,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач був ознайомлений і згоден з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом [PERSON] в заяві позичальника. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим, у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту. Заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 13.01.2016 року становить 12923,53 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № А225RG136390070 від 18.04.2015 року в розмірі 12923,53 грн. та судові витрати. Представник позивача ПАТ «Акцент-банк» в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов'язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак у судові засідання не з'являвся, 23.05.2016 року про причини своєї неявки не повідомляв. Частиною 4 ст.169 ЦПК України встановлено, що разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом достовірно встановлено, що 18.04.2015 року між ПАТ «Акцент-банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № А225RG136390070, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 8320,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.2 вказаного договору строк кредиту складає 36 місяців з 18.04.2015 р. по 17.04.2018р. включно. Згідно п.п. 4, 5, 7, 11 заяви позичальника № А225RG136390070, єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту становить 320,00 грн.. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту складає 332,8 грн.. Щомісячний платіж у сумі 564,34 грн. підлягає сплаті у період з 22 по 26 число кожного місяця. Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його використання та інших платежів здійснюються щомісячно, рівними частинами, у сумах, в порядку та на умовах, що зазначені в заяві та відповідно до графіку платежів, який є невід'ємним додатком до заяви. Пунктом 12 вказаної заяви встановлено, що при порушені позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій заяві, умовах та правилах понад 210 днів, щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою. При порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої, визначений в умовах та правилах за кожен день прострочки. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором №А225RG136390070 від 18.04.2015 року підтверджує те, що позичальник порушив строки погашення заборгованості на строк понад 210 днів, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв'язку з порушенням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 13.01.2016 року становить 12923,53 грн. та складає: -заборгованість за кредитом - 8320,00 грн., -заборгованість за відсотками - 6,73 грн., -заборгованість за комісією - 2662,40 грн., -пеня - 842,80 грн., -штраф(фіксована частин) - 500 грн., -штраф(процентна складова) - 591,60 грн. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду доказів на спростування факту наявності заборгованості за спірним кредитним договором. Враховуючи викладені обставини, а також те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Акцент-банк» про стягнення заборгованості ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими. При визначені суми, яка підлягає стягненню, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, відповідно до якої цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З метою уникнення подвійної цивільно-правової відповідальності відповідача за порушення зобов'язання з повернення кредиту, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-банк» в частині стягнення пені. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги ПАТ «Акцент-банк» і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 18.04.2015 року в розмірі 12080,73 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1378,00 грн.

Outcome: partial