Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, свої позовні вимоги мотивував тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 19.06.2007 р. було укладено договір №117/07К. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 250 000 долар США на термін до 18.06.2012 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договром. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договром № 117/07К. 11.06.2012 р. позивач звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2012 р. стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 54 471,09 Долар США, що закуурсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.04.2012 р. складає 300048,26 грн. нараховану станом на 10.04.2012 р. Винесене рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованості становить 47032,00 Долар США . Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка булав казана в рішенні Снятинського районного суду від 27.08.2012 р., тобто за період з 19.06.2007 р. по 10.04.2012 р., то за період після подання позовної заяви від 11.06.20120 р., з 12.06.2012 р. по 06.05.2020 р. відповідач має заборгованість у розмірі 11 125,26 (Долар США), яка складається з наступного: - 11 125, 26 (долар США) - 3% річних від простроченої суми, а тому позивач вимушений був звернутися до суду із дани м позовом. Представник позивача просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, вважає, що позивач пропустив термін позовної давності, просив у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що рішенням Снятинського районного суду від 27.08.2012 р. присуджено стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] ) солідарно на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 435224 (чотириста тридцять п`ять тисяч двісті двадцять чотири) гривень 01 копійку заборгованості за кредитним договором № 117/07К від 19/06/2007 року та 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень судового збору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України) Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням. Отже, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Снятинського районного суду від 27.08.2012 р., яке на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням річних відсотків за весь період прострочення платежу, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У стягненні 3 % річних за період із 12.06.2012 року по 30.08.2017 року, слід відмовити, застосувавши наслідки спливу позовної давності. В постанові Верховного Суду України, вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Розрахунок за період з 31.07.2017 р. до 31.12.2019 р. 47 032 х 3% х 853:365:100 = 3297,40 долар США. Розрахунок за період з 01.01.2020 до 06.05.2020 р. 47 032,00 х 3 % х127: 366 :100 = 489,60 долар США . Всього штрафних санкцій 3 787 долар США. До стягнення 3 787 USD, що за курсом 26.97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.05.2020 р. складає 102 135, 39 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст.625 ЦК України,

Outcome: partial