Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18.12.2013 р. звернулася до суду із вимогами до [PERSON], [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS], виселення з квартири, із зняттям з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що відповідно до акта про реалізацію арештованого нерухомого майна від 22.12.2012 р., затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Ковальським М.Р., 10.12.2012 р. приватним підприємством «Нива-В.Ш.» були проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яким є [ADDRESS], переможцем торгів визнано її, 11.02.2013 р. отримала свідоцтво про право власності на придбану квартиру, її право було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідачі до цього часу проживають в належній їй на праві власності квартирі без законних на те підстав. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку. В судове засіданні третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.197 ЦПК України). Встановлено, що предметом спору є [ADDRESS], яка складається з двох кімнат житловою площею 34,10 кв.м., загальною площею 56,90 кв.м., розташована на сьомому поверсі дев'ятиповерхового будинку, на підставі свідоцтва, яке 11.02.2013 р. за реєстровим №7-103 відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Ковальським М.Р., посвідчено державним нотаріусом Першої Київської державної нотконтори Василевською О.П., 22.11.2013 р. зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 13927530 від 4.12.2013 р.), належать позивачці [PERSON] В спірній квартирі зареєстровані відповідачі. Вказана обставина підтверджується наданою суду довідкою комунального підприємства "Печерська брама" №1751 від 13.12.2013 р.; [PERSON] поселилася і 10.09.2009 р. була зареєстрована у спірній квартирі як власник майна, [PERSON] поселилася і 29.10.2009 р. була зареєстрована за зазначеною адресою у якості члена сім'ї власника майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд, враховуючи, що [PERSON] втратила право власності на спірну квартиру, оскільки згідно п.8 ч.1 ст.346 ЦК України її право власності було припинено у зв'язку із зверненням стягнення за зобов'язаннями відповідачки відповідно до виконавчого листа №2-856-1/10, виданого 21.11.2011 р. за рішенням Печерського районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 558 600,00 грн., враховуючи, що вона, втративши ціле (право власності), відповідно до ст.317 ЦК України втратила і його складову - право користування житловою площею квартири, враховуючи, що суду не надано доказів, що [PERSON] згідно ст.3 СК України є членом сім'ї позивачки [PERSON], що вони спільно проживають, що пов'язані спільним побутом, що мають взаємні права і обов'язки, що між ними наявне кровне споріднення, усиновлення тощо, тому, оскільки [PERSON] не є членом сім'ї [PERSON], відповідачка не має права на користування житловою площею цієї квартири, як це передбачено ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, враховуючи, що інший мешканець [ADDRESS] не має особистого сервітуту щодо користування нею, як це передбачено ч.1 ст.402 ЦК України, оскільки договором, законом, заповітом або рішенням суду таке її право користування не встановлено, знаходить вимоги [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням спірної квартири, обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про виселення із квартири, то суд, враховуючи, що відповідачі перешкоджають позивачці користуватися своєю власність, із спірної квартири не виселилися, не звільнити її, а тому на підставі ст.ст.321,391 ЦК України слід усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів із зазначеної квартири, які без будь-яких правових підстав займають її. Щодо вимог [PERSON] про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, то в задоволенні таких вимог позову слід відмовити, оскільки заявлені передчасно, виходячи з наступного. Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. При таких обставинах рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При таких обставинах за наявності рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, нормами, зокрема, ст.19 Конституції України, ст.ст.7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.14 ЦПК України закріплено обов'язок органу реєстрації вчиняти дії зі зняття з реєстраційного обліку відповідачів. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки слід присудити понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 688,23 грн. На підставі ст.ст.15,16 ЦК України,

Outcome: partial